– již v raném stadiu vývoje každé veřejné služby, která by se mohla stát součástí evropských veřejných služeb, brát v úvahu její evropský rozměr,

Členské státy by měly:

EIF by se měl brát v úvahu, když orgány veřejné správy vytvářejí evropské veřejné služby a při vývoji systémů IKT na podporu provádění politik EU. Rámec by měl hrát roli na všech úrovních správy při zavádění veřejných služeb, které by se mohly v budoucnu stát součástí evropských veřejných služeb.

Komise vyvíjí metodu, kterou by bylo možno použít při přípravě legislativních aktů a jejímž cílem je dosáhnout lepšího pochopení, jak mohou IKT podporovat účinné a účelné provádění této legislativy.

Podpůrné činnosti interoperability lze seskupit do tří hlavních bodů. Hlavní činnosti jsou:

Členské státy prostřednictvím prohlášení ministrů o elektronické správě schváleného v Malmö ve Švédsku dne 18. listopadu 2009 souhlasily, že do roku 2013 harmonizují své vnitrostátní rámce interoperability s platnými evropskými rámci. Komise proto nyní vyzývá členské státy, aby harmonizovaly vnitrostátní strategie interoperability s EIS a vnitrostátní rámce interoperability s EIF.

Komise současně připravuje iniciativu eKomise 2011–2015. Jejím hlavním cílem je, aby se dnešní integrovaná Komise vyvinula v transformovanou Komisi zítřka. Znamená to, že veřejné služby:

EIS a EIF budou vedeny v rámci programu ISA v souladu s výsledky ostatních příslušných činností Digitální agendy týkajících se interoperability a standardů, jako je reforma pravidel pro provádění standardů IKT v Evropě, která umožní využití standardů určitých fór a konsorcií IKT, vypracování pravidel základních práv k duševnímu vlastnictví a licenčních podmínek při stanovení norem včetně zveřejnění ex ante a poskytnutí pokynů pro propojení mezi standardizací IKT a zadáváním veřejných zakázek, které orgánům veřejné správy pomohou využívat standardy na zvýšení účinnosti a snížení možnosti patové situace.

Zároveň Komise po rozsáhlých konzultacích s členskými státy a dalšími zúčastněnými stranami navrhla Evropský rámec interoperability evropských veřejných služeb (European Interoperability Framework, dálen jen „EIF“, viz příloha 2).

Strategie shrnuje budoucí činnosti interoperability do tří hlavních bodů:

Komise vycházela z již vykonané práce a úzce spolupracovala se zástupci členských států na vysoké úrovni na vytvoření Evropské strategie interoperability pro evropské veřejné služby (European Interoperability Strategy, dále jen „EIS“, viz příloha 1). Díky společné vizi se tak stanoví společný a jednotný přístup k interoperabilitě. Podle společné vize se poskytování evropských veřejných služeb do roku 2015 díky interoperabilitě výrazně zlepší, zejména pomocí:

V oblasti spravedlnosti a vnitřních věcí Komise zdůraznila přínosy zlepšení účinnosti a posílení interoperability a synergie mezi evropskými databázemi, jako je Vízový informační systém (VIS), Schengenský informační systém (SIS) a Evropský systém pro porovnávání otisků prstů (Eurodac). Správa komplexnějších informací, jako například biometrických údajů, klade na interoperabilitu a využitelnost evropských databází a přidružených IT systémů další nároky.

Pokud jde o životní prostředí, směrnice INSPIRE 2007/2/ES stanoví infrastrukturu pro prostorové informace v Evropě pro potřeby politik EU v oblasti životního prostředí a politik či činností, které by mohly mít na životní prostředí dopad. Aby byla prostorová data a s nimi spojené služby dostupná v celém Společenství i v přeshraničním styku a aby byla interoperabilní, požaduje směrnice přijetí pravidel pro technické provádění prvků nezbytných k zajištění interoperability infrastruktury: metadat, interoperability prostorových dat a služeb, síťových služeb, sdílení dat a služeb, sledování a podávání zpráv, jakož i odpovídající úpravu vnitrostátních infrastruktur.

V nedávné době, zejména v průběhu konferencí o elektronické správě (eGovernment) konaných každé dva roky, se interoperabilitě dostalo značné politické viditelnosti. Všechna prohlášení týkající se elektronické správy schválená za belgického, portugalského předsednictví a za předsednictví Spojeného království vyzývala k interoperabilitě. Akční plán „eGovernment“ na období 2006–2010 rovněž usiloval o to, aby elektronická správa na vnitrostátní úrovni nevytvářela nové bariéry na vnitřním trhu způsobené roztříštěností a nedostatkem interoperability.

Z těchto důvodů by měla zlepšená interoperabilita na právní, organizační, sémantické a technické úrovni vést postupně k vytvoření udržitelného ekosystému. Tím by se usnadnilo účinné a účelné vytváření nových evropských veřejných služeb.

Přeshraniční interoperabilitě v současné době rovněž chybí společné infrastruktury, architektury a technické pokyny, které by podpořily rozvoj evropských veřejných služeb poskytnutím solidní technické základny a zabránily zdvojování úsilí.

Členské státy si musí být při vytváření vnitrostátních veřejných služeb založených na IKT více vědomy, že rozhodnou-li se pro řešení, která nejsou interoperabilní, podstupují riziko vytvoření nových elektronických bariér. Tyto tzv. e-bariéry tříští vnitřní trh a narušují jeho řádné fungování. Členské státy a Komise by měly zvýšit úsilí, aby tomu zabránily.

Využitím potenciálu IKT by mohla Evropa při řešení nejožehavějších sociálních problémů dosáhnout mnohem lepších výsledků. Proto Digitální agenda zdůrazňuje, že evropské orgány veřejné správy musí poskytovat účinné a efektivní přeshraniční služby elektronické správy (eGovernment). K tomu je zapotřebí úzká spolupráce, zjednodušené přeshraniční postupy a důvěryhodná výměna informací na základě interoperabilních infrastruktur a systémů IKT.

kde je to vhodné, zachovat stávající společenství na úrovni EU pro výměnu osvědčených postupů a opětovné používání společných řešení,

zajistit, aby Komise systematicky opětovně využívala stavební kameny architektury, kdykoli bude vyvíjet služby pro členské státy. Zde by bylo možno opětovně využívat a zlepšovat stávající komponenty infrastruktur služeb (EIIS) společně se standardními aplikacemi (IMI , systémy včasného varování, řízením grantů atd.). Dály by bylo možno za přispění EU a členských států sestavit katalog stavebních kamenů architektury pro opětovné využití členskými státy i Komisí.

Zadruhé Komise – než se chopí iniciativy na sestavení katalogu služeb – navrhuje, aby se posoudila ochota členských států se do sestavení zapojit a rozsah, do jakého by takový katalog podpořil rostoucí interoperabilitu mezi členskými státy. Dále je třeba identifikovat a prostudovat existující příklady osvědčených postupů v této oblasti.

Zaprvé způsob, jak zapojit do činností průmysl, normalizační organizace a další zúčastněné strany.

Komise navrhuje, aby se kombinovaly dva přístupy, které budou podporovat činnosti interoperability začleněné do tří klastrů a dvou doprovodných opatření uvedených výše:

10.Závěrečná zpráva po ukončení druhé etapy (viz bod 2) navrhla pro každý klastr a každé doprovodné opatření akční plán ve formě souboru scénářů nebo konkrétních akcí.

9.Po třetím setkání CIO členských států v červnu 2009 byla tato vize rozpracována do souboru cílů v devíti hlavních oblastech. Na návrh Komise bylo rozhodnuto seskupit těchto devět hlavních oblastí do tří klastrů – Výměna důvěryhodných informací, Architektura interoperability a Posouzení dopadů nových právních předpisů EU z hlediska IKT – a dvou doprovodných opatření – Zvyšování povědomí o interoperabilitě a Sdílení osvědčených postupů.

8.Závěrečná zpráva po ukončení první etapy (viz bod 2) předložila prohlášení o vizi schválené CIO členských států. Toto prohlášení zní:





CS EVROPSKÁ KOMISE Bruxelles, le 16.12.2010 COM(2010) 744 final Příloha 2 Příloha 2



Sdělení Komise Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů „Cesta k interoperabilitě evropských veřejných služeb“ Evropský rámec interoperability (EIF) evropských veřejných služeb OBSAH OBSAH 1 Úvod do evropského rámce interoperability 1.1 Účel a právní rámec

1.2 Definice 1.2.1 Evropská veřejná služba 1.2.2 Interoperabilita 1.2.3 Rámec interoperability 1.3 Potřeby a přínosy interoperability 1.4 Doporučení EIF 1.5 Obecné souvislosti 1.5.1 Politické a historické souvislosti interoperability v EU 1.5.2 Rámce interoperability 1.6 Scénáře poskytování evropských veřejných služeb 1.6.1 Scénář 1: Přímá interakce mezi podniky/občany a zahraničním orgánem veřejné správy 1.6.2 Scénář 2: Výměna informací mezi orgány veřejné správy na žádost podniku/občana 1.6.3 Scénář 3: Výměna informací mezi vnitrostátními orgány veřejné správy a orgány EU 1.6.4 Příklady evropských veřejných služeb 1.7 Struktura dokumentu 2 Základní zásady evropských veřejných služeb 2.1 Úvod 2.2 Základní zásada 1: Subsidiarita a proporcionalita 2.3 Základní zásada 2: Zaměření na uživatele 2.4 Základní zásada 3: Začlenění a přístupnost

2.5 Základní zásada 4: Bezpečnost a soukromí 2.6 Základní zásada 5: Mnohojazyčnost 2.7 Základní zásada 6: Zjednodušení administrativy 2.8 Základní zásada 7: Transparentnost 2.9 Základní zásada 8: Uchovávání informací 2.10 Základní zásada 9: Otevřenost 2.11 Základní zásada 10: Opakovaná použitelnost 2.12 Základní zásada 11: Technologická neutralita a přizpůsobivost 2.13 Základní zásada 12: Účinnost a výkonnost 3 Koncepční model veřejných služeb 3.1 Úvod 3.2 Hlavní východiska koncepčního modelu 3.2.1 Základní veřejné služby 3.2.2 Vrstva bezpečné výměny údajů 3.2.3 Vrstva souborných služeb 3.3 Příklady uplatnění koncepčního modelu 3.3.1 Přeshraniční příklad 3.3.2 Meziodvětvový příklad 3.3.3 Příklad uplatnění modelu přes hranice úrovní veřejné správy 4 Úrovně interoperability

4.1 Úvod 4.2 Politický kontext 4.3 Právní interoperabilita 4.4 Organizační interoperabilita 4.4.1 Sladění podnikových procesů 4.4.2 Organizační vztahy 4.4.3 Řízení změn 4.5 Sémantická interoperabilita 4.5.1 Iniciativa EU „sémantická interoperabilita“ 4.6 Technická interoperabilita 5 Dohody o interoperabilitě 5.1 Úvod 5.2 Hodnocení a výběr formálně schválených specifikací 5.2.1 Specifikace, otevřenost a opakované použití 5.3 Přispění k procesu normalizace 6 Řízení interoperability 7 Zkratky a slovník pojmů 7.1 Zkratky 7.2 Slovník pojmů

1Úvod do evropského rámce interoperability 1.1Účel a právní rámec Účelem evropského rámce interoperability (EIF) je: prosazovat a podporovat poskytování evropských veřejných služeb podporou přeshraniční a meziodvětvové interoperability; vést orgány veřejné správy při poskytování evropských veřejných služeb podnikům a občanům; doplnit a provázat jednotlivé vnitrostátní rámce interoperability (NIF) na evropské úrovni. Tento všeobecně srozumitelný dokument je určen všem, kdo se podílejí na definování, koncipování a provádění evropských veřejných služeb. EIF by měl být brán v úvahu při rozhodování o evropských veřejných službách, které podporují provádění politických iniciativ EU. K EIF by se mělo přihlížet také při vytváření veřejných služeb, které by mohly být v budoucnu používány opakovaně jako součást evropských veřejných služeb. EIF je prováděn v rámci programu ISA, v úzké spolupráci se členskými státy a Komisí. Tato spolupráce probíhá v duchu článku 170 Smlouvy o fungování Evropské unie. Podle tohoto článku by měla Evropská unie za účelem dosažení cílů týkajících se vnitřního trhu uvedených v článku 26 přispívat ke zřizování a rozvoji transevropských sítí a podporovat propojení a interoperabilitu vnitrostátních sítí, jakož i přístup k nim. EIF přispívá k lepšímu fungování vnitřního trhu tím, že zvyšuje interoperabilitu mezi evropskými orgány veřejné správy. 1.2Definice 1.2.1Evropská veřejná služba V tomto dokumentu se pojmem evropská veřejná služba rozumí „přeshraniční služba veřejného sektoru, kterou poskytují orgány veřejné správy buď sobě navzájem, nebo evropským podnikům a občanům“. I když ne všechny evropské veřejné služby jsou založeny na informačních a komunikačních technologiích (IKT), většina z nich bude spoléhat na propojení softwarových systémů, které jsou obvykle vyrobeny na zakázku orgány veřejné správy. 1.2.2Interoperabilita EIF řeší interoperabilitu v konkrétních souvislostech poskytování evropských veřejných služeb. I když je s poskytováním evropských veřejných služeb téměř vždy spojena výměna údajů mezi systémy IKT, interoperabilita představuje širší koncepci a zahrnuje schopnost organizací vzájemně spolupracovat na cestě k dosažení vzájemně prospěšných a dohodnutých společných cílů. Proto EIF používá tuto definici: „Interoperabilitou“ se v souvislosti s poskytováním evropských veřejných služeb rozumí schopnost interakce různých nesourodých organizací, která přispívá k dosažení vzájemně prospěšných a dohodnutých společných cílů a zahrnuje sdílení informací a znalostí mezi organizacemi pomocí podnikových procesů, které tyto organizace podporují, na základě výměny údajů mezi jejich systémy IKT.“

Interoperabilita je ze své podstaty mnohostranná a nejlépe ji lze chápat jako sdílenou hodnotu určitého společenství. 1.2.3Rámec interoperability „Rámec interoperability je dohodnutý přístup k interoperabilitě pro organizace, které si přejí spolupracovat na společném poskytování veřejných služeb. V rámci své oblasti působnosti stanoví soubor společných prvků, kterými jsou slovník pojmů, koncepce, zásady, politiky, pokyny, doporučení, normy, specifikace a postupy.“ 1.3Potřeby a přínosy interoperability Interoperabilita je předpokladem pro účinné poskytování evropských veřejných služeb a zároveň poskytování těchto služeb usnadňuje. Interoperabilita řeší potřebu: spolupráce mezi orgány veřejné správy s cílem vytvořit veřejné služby; výměny informací mezi orgány veřejné správy při plnění právních požadavků nebo politických závazků; sdílení a opakovaného využívání informací mezi orgány veřejné správy za účelem zefektivnění správy a omezení byrokracie pro občany a podniky. Výsledkem je: zlepšené poskytování veřejných služeb občanům a podnikům prostřednictvím poskytování veřejných služeb z jednoho místa; nižší náklady pro orgány veřejné správy, podniky a občany díky efektivnímu poskytování veřejných služeb. 1.4Doporučení EIF EIF poskytuje doporučení, která řeší konkrétní požadavky týkající se interoperability. Dodržením těchto doporučení vznikne prostředí, které usnadní orgánům veřejné správy vytváření nových evropských veřejných služeb. Vznikne tak ekosystém evropských veřejných služebdisponující lidmi obeznámenými s interoperabilitu, organizacemi připravenými spolupracovat a společnými rámci, nástroji a službami usnadňujícími vytváření evropských veřejných služeb. 1.5Obecné souvislosti EIF je jednou z řady iniciativ v oblasti interoperability, které jsou zaměřeny na podporu vytváření evropských veřejných služeb. Níže uvedený obrázek znázorňuje vztah mezi těmito iniciativami: evropskou strategií pro interoperabilitu (EIS), EIF, evropskými pokyny k interoperabilitě, evropskými službami a nástroji interoperability a aktivitami zaměřenými na vytváření evropských veřejných služeb. Iniciativy v oblasti interoperability na podporu aktivit zaměřených na vytváření evropských veřejných služeb Na úrovni EU by měl existovat systematický přístup k řízení interoperability, v jehož rámci by měly být stanoveny konkrétní cíle. Za tímto účelem poskytuje evropská strategie pro interoperabilitu (EIS) základ pro organizační, finanční a provozní rámec na podporu přeshraniční a/nebo meziodvětvové interoperability. EIS nastavuje směr EIF a všech s ním spojených činností vytyčením strategických priorit a cílů.

Účelem EIF je pomoci při koncipování evropských veřejných služeb. Evropské pokyny k interoperabilitě pomáhají vytvářet evropské služby a nástroje v oblasti interoperability, které jsou základem pro poskytování evropských veřejných služeb. 1.5.1Politické a historické souvislosti interoperability v EU Veřejný sektor musí při vytváření evropských veřejných služeb čelit mnohým výzvám. Přeshraniční a meziodvětvová interoperabilita je vnímána jako klíčový činitel umožňující zdolání těchto výzev. Dosažení přeshraniční interoperability je politickou prioritou v iniciativách týkajících se evropských veřejných služeb. Bezproblémové přeshraniční poskytování veřejných služeb (pro něž je interoperabilita nezbytným předpokladem) může mít značný dopad na podniky a občany. Níže uvedené iniciativy EU dokreslují z historického pohledu podporu, která byla věnována interoperabilitě mezi orgány veřejné správy na politické úrovni. 1.5.2Rámce interoperability Řada orgánů veřejné správy již má zavedeny nebo zavádí rámce řešící otázky interoperability na vnitrostátní, regionální nebo místní úrovni. Oblast působnosti těchto rámců je omezena na jurisdikce, v nichž byly vyvinuty. Evropské orgány veřejné správy však musí být připraveny spolupracovat na poskytování evropských veřejných služeb a naplňovat tak potřeby podniků a občanů. Je důležité, aby byly rámce interoperability používané orgány veřejné správy, jak vnitrostátní (NIF), tak i evropský (EIF), sladěny, pokud jde o způsoby, jak docílit interoperability, a členské státy se mohly při vytváření evropských veřejných služeb dohodnout na konkrétním provádění doporučení EIF. NIF jsou ze své podstaty obvykle podrobnější a často přísnější než EIF, který je abstraktnější a funguje spíše jako „meta-rámec“ a v souladu se zásadou subsidiarity neukládá členským státům konkrétní možnosti nebo povinnosti. Doporučení 1. S cílem zohlednit evropský rozměr poskytování veřejných služeb by měly orgány veřejné správy sladit své rámce interoperability s evropským rámcem interoperability. Vzhledem k tomu, že se EIF a NIF vzájemně doplňují, Evropská komise podporuje vytvoření observatoře vnitrostátních rámců interoperability (National Interoperability Framework Observatory, NIFO), jejímž hlavním cílem je poskytovat informace o vnitrostátních rámcích interoperability, což by mělo umožnit orgánům veřejné správy sdílet zkušenosti a znalosti. 1.6Scénáře poskytování evropských veřejných služeb Interoperabilita, na kterou se vztahuje EIF, může přicházet ke slovu v celé řadě interakcí. Evropské veřejné služby, na které se vztahuje EIF, lze rozdělit podle typu přeshraniční interakce, jak ukazuje následující schéma. Prvním typem interakce je přímá interakce mezi podniky nebo občany z jednoho členského státu a orgány veřejné správy v jiném členském státě a/nebo orgány veřejné správy EU (A2B a A2C), které poskytují těmto podnikům nebo občanům veřejnou službu. Druhým typem interakce je interakce mezi orgány veřejné správy z více členských států nebo orgány veřejné správy EU (A2A). Tyto interakce mohou pomáhat orgánům veřejné správy při poskytování služeb podnikům nebo občanům (A2B a A2C).

1.6.1Scénář 1: Přímá interakce mezi podniky/občany a zahraničním orgánem veřejné správy Příklad: občan z členského státu Y, který začíná pracovat v cílovém členském státě X, musí v členském státě X splnit celou řadu formalit. 1.6.2Scénář 2: Výměna informací mezi orgány veřejné správy na žádost podniku/občana Příklad: poskytovatel služeb usazený v členském státě X, který zamýšlí vykonávat svou činnost v členském státě Y, podá žádost o usazení v členském státě Y. Při zpracování žádosti by si mohly orgány veřejné správy v členském státě X a Y při zpracování jeho žádosti vyměnit potřebné informace přímo mezi sebou a žadatel by je nemusel poskytovat znovu. Toto vyžaduje interoperabilitu mezi dotyčnými členskými státy. 1.6.3Scénář 3: Výměna informací mezi vnitrostátními orgány veřejné správy a orgány EU Tato možnost je obvykle spojena se sítěmi orgánů veřejné správy v daném odvětví, kde právní předpisy EU vyžadují, aby orgány veřejné správy členského státu shromažďovaly informace a vyměňovaly si je a sdílely mezi sebou navzájem a/nebo s orgány a agenturami EU. Příkladem jsou případy, kdy členské státy poskytují informace a statistiky příslušnému evropskému úřadu, který poté rozšiřuje souhrnné informace zainteresované veřejnosti. 1.6.4Příklady evropských veřejných služeb Obecné scénáře evropských veřejných služeb popsané výše dokresluje tento seznam příkladů, který není vyčerpávající:

1.7Struktura dokumentu V následujících kapitolách řeší EIF řadu otázek důležitých pro účinné a efektivní poskytování evropských veřejných služeb. Kapitola 2 věnovaná „základním zásadám“ popisuje obecné zásady, kterými se řídí evropské veřejné služby. Tyto zásady odrážejí očekávání občanů, podniků a orgánů veřejné správy, pokud jde o poskytování veřejných služeb. Kapitola 3 předkládá „koncepční model veřejných služeb“. Doporučuje organizační zásadu pro koncipování evropských veřejných služeb – zaměření na základní služby, které je možné sdružovat do souborných služeb a využít v budoucnu při vytváření dalších evropských veřejných služeb. Kapitola 4 věnovaná „úrovním interoperability“ se zabývá jednotlivými stránkami interoperability, na které je třeba pamatovat při návrhu evropské veřejné služby, a poskytuje společný slovník pojmů, který lze použít při debatě o vzniklých problémech. Kapitola 5 předkládá přístup usnadňující spolupráci mezi orgány veřejné správy, jehož základem je poskytování evropských veřejných služeb na základě „dohod o interoperabilitě“, písemných specifikací a otevřených specifikací. Kapitola 6 věnovaná „řízení interoperability“ popisuje, co je třeba k zajištění trvající interoperability při poskytování evropských veřejných služeb a ke koordinaci činností v oblasti interoperability napříč jednotlivými úrovněmi správy s cílem podpořit vytváření evropských veřejných služeb. 2Základní zásady evropských veřejných služeb 2.1Úvod Tato kapitola stanoví obecné zásady dobré správy, které se týkají procesu vytváření evropských veřejných služeb. Tyto zásady popisují souvislosti, v nichž se o evropských veřejných službách rozhoduje a v nichž jsou tyto služby prováděny. Zásady se vzájemně doplňují bez ohledu na to, jaké jsou povahy, např. politické, právní, technické. Dvanáct základních zásad EIF je možné rozdělit do tří kategorií: První zásada vymezuje kontext pro činnost EU v oblasti evropských veřejných služeb; Další skupina základních zásad (2–8) odráží obecné potřeby a očekávání uživatelů; Poslední skupina (9–12) pokládá základ pro spolupráci mezi orgány veřejné správy. 2.2Základní zásada 1: Subsidiarita a proporcionalita První základní zásada požaduje subsidiaritu a proporcionalitu, jak jsou zakotveny ve Smlouvě o EU. Zásada subsidiarity vyžaduje, aby rozhodnutí EU byla přijímána co nejblíže občanům. Jinými slovy, EU vyvíjí činnost pouze tehdy, pokud je to účinnější než činnost na vnitrostátní, regionální nebo místní úrovni. Zásada proporcionality omezuje činnost EU na to, co je nezbytné pro dosažení dohodnutých politických cílů. To znamená, že EU volí řešení, která ponechávají co největší volnost členským státům. Zásada subsidiarity a proporcionality se vztahuje i na poskytování evropských veřejných služeb, a tudíž i na výměnu informací potřebných pro poskytování těchto služeb. Výměna informací a společné poskytování evropských veřejných služeb budou buď výsledkem legislativy EU nebo dobrovolné a aktivní účasti orgánů veřejné správy na koordinovaných iniciativách. 2.3Základní zásada 2: Zaměření na uživatele

Cílem veřejných služeb je sloužit potřebám občanů a podniků. Tyto potřeby by proto měly určovat, jaké veřejné služby jsou poskytovány a jakým způsobem. Obecně řečeno, občané a podniky budou očekávat: bezpečný přístup k uživatelsky přívětivým službám, který bude flexibilní a bude skýtat prostor pro osobní přizpůsobení; více kanálů, kterými budou služby poskytovány, aby občané a podniky měli přístup ke službám jakýmkoli způsobem, odkudkoli a kdykoli; přístup k jedinému kontaktnímu místu, a to i tehdy, když na poskytnutí služby musí spolupracovat více orgánů veřejné správy; že budou muset poskytovat pouze informace, které jsou pro danou veřejnou službu nezbytné, a že je budou muset orgánům poskytnout pouze jednou; že orgány veřejné správy budou respektovat soukromí. 2.4Základní zásada 3: Začlenění a přístupnost Používání IKT by mělo vytvářet rovné příležitosti pro všechny občany a podniky na základě služeb, které umožňují sociální začlenění a jsou veřejně přístupné všem bez diskriminace. Začleněním se rozumí to, že každý má možnost plně využít příležitostí, které nabízejí nové technologie, a překonat sociální a ekonomické nevýhody a vyloučení. Přístupnost znamená, že handicapovaní lidé a senioři mohou používat veřejné služby ve stejné míře jako všichni ostatní občané. Začlenění a přístupnost musejí být součástí celého vývojového cyklu evropské veřejné služby, od její koncepce přes informační obsah až po poskytování, v souladu se specifikacemi elektronické přístupnosti uznávanými na evropské nebo mezinárodní úrovni. Začlenění a přístupnost obvykle znamenají nutnost poskytování služby více kanály. Vedle elektronického poskytování může být zapotřebí zajistit i poskytování v tradiční papírové nebo osobní formě, které dá občanům možnost volby. Ke zlepšení začlenění a přístupnosti může přispět rovněž schopnost systému umožnit třetím stranám jednat jménem občanů, kteří nemohou, ať již trvale nebo dočasně, využívat veřejné služby přímo. Doporučení 2. Orgány veřejné správy by měly zajistit, aby veřejné služby byly přístupné všem občanům, včetně handicapovaných osob a seniorů, v souladu se specifikacemi elektronické přístupnosti uznávanými na evropské nebo mezinárodní úrovni. 2.5Základní zásada 4: Bezpečnost a soukromí Občané a podniky musí mít jistotu, že jejich interakce s orgány veřejné správy probíhá v prostředí důvěry a v naprostém souladu s platnými předpisy, např. o ochraně soukromí a údajů. To znamená, že orgány veřejné správy musejí zaručit soukromí občanů a důvěrnost informací poskytovaných podniky. Občané a podniky by měli mít – při dodržení bezpečnostních omezení – právo ověřit si informace, které o nich orgány veřejné správy shromáždily, a být konzultováni, zda mohou být tyto informace použity pro jiné účely, než pro které byly původně poskytnuty. Doporučení 3. Orgány veřejné správy by měly zohlednit konkrétní potřeby každé evropské veřejné služby v kontextu společné politiky bezpečnosti a soukromí. 2.6Základní zásada 5: Mnohojazyčnost

Při koncipování evropských veřejných služeb je třeba pečlivě zvážit mnohojazyčnost. Je třeba nalézt rovnováhu mezi očekáváním občanů a podniků, že jim bude služba poskytnuta v jejich vlastním jazyce, a schopností orgánů veřejné správy členských států nabízet služby ve všech úředních jazycích EU. V ideálním případě by měly být evropské veřejné služby poskytované v celé EU dostupné ve všech úředních jazycích EU, aby byla naplněna práva a očekávání evropských občanů. Mnohojazyčnost vstupuje do hry nejenom na úrovni uživatelského rozhraní, nýbrž při koncipování evropských veřejných služeb na všech úrovních. Například volba způsobu reprezentace dat může omezit schopnost podporovat více jazyků. Aspekt mnohojazyčnosti interoperability se stává zřejmým opět tehdy, když evropské veřejné služby vyžadují výměny mezi systémy IKT přes jazykové hranice, protože je třeba zachovat smysl vyměňovaných informací. Je-li to možné, měly by se informace předávat ve formátu nezávislém na jazyce a dohodnutém mezi všemi zúčastněnými stranami. Doporučení 4. Orgány veřejné správy by měly při vytváření evropských veřejných služeb používat informační systémy a technické infrastruktury, které umožňují mnohojazyčnost. 2.7Základní zásada 6: Zjednodušení administrativy Podniky shromažďují – často pouze z povinnosti, kterou jim ukládají právní předpisy – velké množství informací, které jim nepřinášejí žádný prospěch a nejsou nezbytné pro dosažení cílů právního předpisu, který danou povinnost ukládá. To vytváří značnou administrativní zátěž, kterou lze vnímat jako náklady podniku. Evropská komise z tohoto důvodu v lednu 2007 navrhla, že by do roku 2012 měla být snížena administrativní zátěž podniků o 25 %. Aby se podařilo tohoto cíle dosáhnout, budou muset orgány veřejné správy v Evropě spolupracovat na vytváření evropských veřejných služeb. Tato zásada úzce souvisí se základní zásadou č. 2, zaměřením na uživatele. 2.8Základní zásada 7: Transparentnost Občané a podniky by měli být schopni porozumět administrativním postupům. Měli by mít právo sledovat administrativní postupy, které se jich dotýkají, a pochopit důvody skryté za rozhodnutími, která by na ně mohla mít vliv. Transparentnost také umožňuje občanům a podnikům poskytovat zpětnou vazbu o kvalitě poskytovaných veřejných služeb, přispívat k jejich zlepšování a k zavádění nových služeb. 2.9Základní zásada 8: Uchovávání informací Záznamy a informace v elektronické podobě, které mají k dispozici orgány veřejné správy pro účely zaznamenání postupů a rozhodnutí, se musejí uchovávat. Cílem uchovávání je zajistit, aby si záznamy a další formy informací zachovaly svou čitelnost, spolehlivost a nedotčenost a bylo možné mít k nim přístup tak dlouho, jak to bude potřeba, s přihlédnutím k bezpečnosti a soukromí. Aby elektronické záznamy a jiné druhy informací mohly být řádně uchovávány po delší období, je třeba volit takové formáty, které zajistí dlouhodobou přístupnost informací, včetně zachování s nimi spojených elektronických podpisů a dalších elektronických certifikátů, například zmocnění. Pokud jde o zdroje informací, které jsou ve vlastnictví a správě vnitrostátních orgánů veřejné správy, je jejich uchovávání čistě vnitrostátní záležitostí. V případě evropských veřejných služeb a informací, které nejsou čistě vnitrostátní, se uchovávání informací stává evropskou záležitostí, která vyžaduje vhodnou „politiku uchovávání“. Doporučení 5. Orgány veřejné správy by měly společně zformulovat politiku dlouhodobého uchovávání elektronických dokumentů týkajících se evropských veřejných služeb. 2.10Základní zásada 9: Otevřenost V kontextu EIF se otevřeností rozumí ochota osob, organizací nebo členů zájmového společenství sdílet znalosti a podněcovat diskusi v tomto společenství, přičemž konečným cílem je rozšířit znalosti a využívání je k řešení problémů.

I když je třeba respektovat ochranu údajů a soukromí, interoperabilita vyžaduje sdílení informací mezi organizacemi, které vstupují do vzájemné interakce, a tudíž i otevřenost. Evropské orgány veřejné správy uplatňující při společném vývoji zakázkově vyráběných softwarových systémů zásadu otevřenosti generují výsledky, které mohou být propojeny, opakovaně používány a sdíleny, což také zlepšuje efektivitu. Proto by měly evropské orgány veřejné správy usilovat o otevřenost, s přihlédnutím k potřebám, prioritám, původním systémům, rozpočtu, situaci na trhu a celé řadě dalších faktorů. Doporučení 6. Evropské orgány veřejné správy by měly při spolupráci na vytváření evropských veřejných služeb usilovat o otevřenost s přihlédnutím ke svým prioritám a omezením. 2.11Základní zásada 10: Opakovaná použitelnost Opakovaným použitím se rozumí to, že orgány veřejné správy mají při řešení konkrétního problému možnost těžit z práce jiných, podívat se na to, co je k dispozici, posoudit užitečnost a relevanci této práce pro daný problém a rozhodnout se použít řešení, která se osvědčila někde jinde. To znamená, že orgány veřejné správy musejí být ochotné sdílet navzájem svá řešení, koncepce, rámce, specifikace, nástroje a komponenty. To lze usnadnit uplatněním výše popsané zásady otevřenosti. Opakované používání a sdílení přirozeně vede ke spolupráci, na bázi společných platforem pro spolupráci, s cílem dosáhnout vzájemně prospěšných a dohodnutých společných cílů. Opakované používání je tedy klíčem k efektivnímu rozvoji evropských veřejných služeb. Doporučení 7. Orgány veřejné správy se při vytváření evropských veřejných služeb povzbuzují opakovaně používat a sdílet řešení a spolupracovat na vývoji společných řešení. 2.12Základní zásada 11: Technologická neutralita a přizpůsobivost Při vytváření evropských veřejných služeb by se měly orgány veřejné správy zaměřit na funkční potřeby a pokud možno vyčkat s rozhodnutími o technologiích, aby nenutily svým partnerům konkrétní technologie nebo produkty a byly se schopny přizpůsobit rychle se vyvíjejícímu technologickému prostředí. Orgány veřejné správy by měly zajistit, aby byl přístup k veřejným službám nezávislý na konkrétní technologii nebo produktu. Doporučení 8. Orgány veřejné správy by neměly při vytváření evropských veřejných služeb nutit občany, podniky a jiné orgány veřejné správy do žádného konkrétního technologického řešení. 2.13Základní zásada 12: Účinnost a výkonnost Orgány veřejné správy by měly zajistit, aby řešení sloužila podnikům a občanům co nejúčinnějším a nejvýkonnějším způsobem a aby co nejlépe zhodnocovala peníze daňových poplatníků. Existuje mnoho způsobů, jak uvažovat o hodnotě, kterou přinášejí řešení veřejných služeb, včetně úvah, jako jsou návratnost investic, celkové náklady vlastnictví, zvýšená flexibilita a adaptabilita, snížení administrativní zátěže, zvýšení výkonu, snížení rizika, transparentnost, zjednodušení, zlepšení pracovních metod a uznání úspěchů a pravomocí orgánů veřejné správy. 3Koncepční model veřejných služeb 3.1Úvod Tato kapitola předkládá koncepční model veřejných služeb a doporučuje způsoby, jak zorganizovat vytváření a provozování těchto služeb.

Model byl odvozen z průzkumu provádění veřejných služeb v členských státech a shrnuje společné aspekty a vypozorované nejlepší postupy. Tento model, který může posloužit jako návrh pro budoucí realizace evropských veřejných služeb, pomáhá vytvořit společný slovník pojmů a společné porozumění mezi členskými státy, pokud jde o hlavní prvky každé veřejné služby a o to, jak tyto prvky do sebe zapadají. Model klade důraz na modulární přístup k vytváření evropských veřejných služeb, který umožní vzájemné propojení a opakovanou použitelnost jednotlivých komponent služeb při vytváření služeb nových. Model je obecný, takže ne každá existující nebo budoucí veřejná služba do něho bude přesně zapadat. Je nicméně natolik obecný, že ho lze uplatnit na každé úrovni správy, která poskytuje veřejné služby, od místní úrovně až po úroveň celé EU, a dokládá skutečnost, že každá úroveň veřejné správy může být poskytovatelem základních i souborných veřejných služeb. V tomto smyslu model vyjasňuje a zdůvodňuje vztahy mezi jednotlivými subjekty, které navzájem při poskytování veřejných služeb spolupracují. Cílem modelu je být praktickým přínosem při vytváření evropských veřejných služeb. Kupříkladu rozdělení funkcí na základní opakovaně použitelné veřejné služby s jasně definovanými rozhraními zjednoduší a zefektivní zavádění souborné služby a opakované používání komponent služeb, čímž se předejde zbytečné duplikaci práce. 3.2Hlavní východiska koncepčního modelu Model podporuje opakované používání informací, koncepcí, vzorů, řešení a specifikací v členských státech a na evropské úrovni a uznává, že evropské veřejné služby: jsou založeny na informacích z různých zdrojů nacházejících se na různých úrovních veřejné správy v různých členských státech a kombinují základní veřejné služby vytvářené nezávisle orgány veřejné správy v jednotlivých členských státech. Proto model zdůrazňuje potřebu modulárních, volně svázaných komponent služeb, které jsou vzájemně propojeny infrastrukturou, a potřebu spolupráce při poskytování evropských veřejných služeb. Výslovně požaduje, aby byla na úrovni EU při koncipování a vývoji systémů uplatňována orientace na služby a aby byl vytvořen ekosystém IKT zahrnující konzistentní a v některých případech společně vyvinuté komponenty služeb. Výrazná orientace modelu na služby představuje specifický způsob, jak vytvářet a používat obchodní procesy poskytované formou služeb po celou dobu jejich životního cyklu. Doporučení 9. Orgány veřejné správy by měly vyvinout modulární koncepci služeb umožňující vytváření evropských veřejných služeb na základě co největšího opakovaného využívání existujících komponent služeb. Orgány veřejné správy se budou muset dohodnout na společném přístupu k tomu, jak komponenty služeb vzájemně propojit. Pro tyto účely existují dobře známá a hojně používaná technická řešení, např. webové služby, ale jejich zavedení na úrovni EU bude vyžadovat koordinované úsilí orgánů veřejné správy, včetně investice do společné infrastruktury. Doporučení 10. Orgány veřejné správy by se měly dohodnout na společném přístupu k tomu, jak vzájemně propojit volně svázané komponenty služeb, a měly by při vytváření evropských veřejných služeb zavést vhodnou infrastrukturu. Základní prvky koncepčního modelu jsou znázorněny v následujícím schématu: Pro porozumění tomuto modelu je užitečné rozdělit model do tří úrovní – na základní veřejné služby, bezpečnou výměnu údajů a souborné veřejné služby – které jsou popsány v dalších částech. 3.2.1Základní veřejné služby

Nejnižší vrstva modelu se zabývá základními komponentami, z nichž mohou být vystavěny evropské veřejné služby. Seskupuje tři typy komponent, jmenovitě zprostředkovatele interoperability, služby založené na základních registrech a externí služby; tyto tři typy jsou dohromady označovány jako základní veřejné služby. Některé základní veřejné služby byly vyvinuty primárně pro přímé použití orgánem veřejné správy, který je vytvořil, nebo jeho přímými zákazníky, tj. podniky a občany, ale jsou zpřístupněny pro opakované použití na jiných místech s cílem poskytovat souborné veřejné služby. Další služby mají obecný a/nebo infrastrukturní charakter a zbytek tvoří externí služby, tj. služby poskytované třetími stranami. Následující části popisují každý typ základní veřejné služby podrobněji. 3.2.1.1Základní registry Nejdůležitějšími komponentami jsou základní registry, které poskytují spolehlivé zdroje základních informací o jednotlivostech, jako jsou osoby, společnosti, automobily, licence, budovy, lokality a silnice. Tyto registry spravují a vedou orgány veřejné správy, ale informace z nich by měly být za vhodných opatření k zajištění bezpečnosti a soukromí zpřístupněny pro širší opakované použití. Společným rysem všech implementací základních registrů je skutečnost, že registry jsou původní a závazné a tvoří, samostatně nebo v kombinaci, úhelný kámen veřejných služeb. Obecně řečeno, jejich obsah není statický: odrážejí také životní cyklus informací. Doporučení 11. Orgány veřejné správy by měly zpřístupňovat své původní zdroje informací třetím stranám; současně by měly mít zavedeny přístupové a kontrolní mechanismy, které zajistí bezpečnost a soukromí v souladu s platnými právními předpisy. Jednou z překážek přijetí koncepčního modelu pro evropské veřejné služby by mohly být původní systémy. Tyto systémy a jejich výchozí úložiště dat mají své zvláštní vlastnosti omezující možnosti jejich opakovaného použití (např. neexistence zveřejněných rozhraní) a zpřístupnění informací z nich pro evropské veřejné služby může vyžadovat jejich rozsáhlé přepracování. Přeshraniční přístup ke zdrojům původních údajů bude snazší, pokud budou zveřejněna a harmonizována rozhraní těchto zdrojů, a to na sémantické i technické úrovni. Doporučení 12. Orgány veřejné správy by při vytváření evropských veřejných služeb měly vyvinout rozhraní k původním zdrojům a sladit je na sémantické a technické úrovni. 3.2.1.2Zprostředkovatelé interoperability Zprostředkovatelé interoperability poskytují služby, jako je převod mezi protokoly, formáty a jazyky, nebo působí jako zprostředkovatelé informací. 3.2.1.3Externí služby Externí služby jsou služby poskytované externími stranami, například – na úrovni podniku – platební služby poskytované finančními institucemi nebo – na úrovni infrastruktury – služby konektivity poskytované telekomunikačními provozovateli. 3.2.2Vrstva bezpečné výměny údajů Tato vrstva je ústřední vrstvou koncepčního modelu, neboť přes ni procházejí všechny přístupy k základním veřejným službám. 3.2.2.1Bezpečná výměna údajů

Z pohledu podniku si orgány veřejné správy a další subjekty vyměňují úřední informace, jejichž výměna může vyžadovat přístup k základním registrům. Tato výměna by měla probíhat v bezpečné, harmonizované, řízené a kontrolované vrstvě umožňující orgánům, podnikům a občanům výměny informací, které jsou: podepsané a certifikované — odesílatel i příjemce se identifikují a ověřují dohodnutými mechanismy, kódované — je zajištěna důvěrnost vyměňovaných údajů, evidované – elektronické záznamy se evidují a archivují, aby existovaly odpovídající záznamy pro účely kontrol. V předloženém koncepčním modelu jsou tyto funkce seskupeny ve vrstvě „bezpečná výměna údajů“. Tato vrstva by měla umožňovat bezpečnou výměnu certifikovaných zpráv, záznamů, formulářů a dalších druhů informací mezi jednotlivými systémy. Vedle přenosu dat by tato vrstva měla zabezpečovat také konkrétní požadavky týkající se bezpečnosti, jako například elektronické podpisy, certifikaci, kódování a časové označování. Bezpečnost může být jednou z hlavních překážek interoperability, pokud není uplatňována harmonizovaným způsobem, na němž se organizace dohodnou. Koncepční model na tuto skutečnost upozorňuje a vybízí všechny poskytovatele služeb, aby: přemýšleli o otázkách zabezpečení předem; spolupracovali na společném rámci splňujícím jejich konkrétní bezpečnostní potřeby s využitím kompatibilních mechanismů a vzájemně dohodnutých specifikací; dosáhli vzájemného porozumění o základních charakteristikách, jako jsou úrovně ochranného značení, úrovně autorizace a spolehlivost ověřování pravosti. Z těchto důvodů by se měly orgány veřejné správy při vytváření evropské veřejné služby dohodnout na společném bezpečnostním rámci (viz doporučení č. 2). Jedním z klíčových předpokladů zavedení očekávaných funkcí v oblasti bezpečné výměny údajů je využití vnitrostátních infrastruktur členských států pro identifikaci a ověřování pravosti k vytvoření funkčního přeshraničního systému. Tento systém by měl určit, které architektury IKT a údaje jsou potřeba v přeshraničním kontextu pro to, aby se existující infrastruktury elektronické identity členských států staly interoperabilními. 3.2.2.2Správa bezpečné komunikace Pro zajištění bezpečné (tj. podepsané, certifikované, kódované a evidované) výměny údajů je zapotřebí také několik funkcí z oblasti správy: správa služeb, který dohlíží na veškerou komunikaci týkající se identifikace, ověření pravosti, autorizace, přenosu dat atd., včetně přístupových oprávnění, ukončení platnosti a auditu; registrace služeb, která poskytuje (po ověření oprávnění) přístup k dostupným službám na základě předchozí lokalizace a ověření důvěryhodnosti služby; evidování služeb, které zajišťuje, že jsou všechny výměny údajů evidovány pro účely případné pozdější kontroly a dle potřeby archivovány. 3.2.3Vrstva souborných služeb Souborné veřejné služby vznikají seskupením určitého počtu základních veřejných služeb, u nichž lze zajistit bezpečný a kontrolovaný přístup. Tyto služby mohou být poskytovány několika orgány veřejné správy na jakékoli úrovni, tj. lokální, regionální, vnitrostátní nebo dokonce na úrovni EU.

Typická souborná služba by se měla svým uživatelům (orgánům, podnikům nebo občanům) jevit jako jediná služba. V zákulisí mohou být realizovány transakce přes hranice států, odvětví a úrovní veřejné správy. Seskupování služeb do služeb souborných se provádí mechanismy uzpůsobenými na míru konkrétním obchodním požadavkům. V nejobecnějším případě je třeba zavést určitou obchodní logiku, která je třeba pro plnění požadavků, a implementace může být provedena různými způsoby, například s pomocí sladění nebo procesního řízení; vše bude začleněno do přístupových infrastruktur na bázi portálových řešení. Uživatelé v dnešní době očekávají, že se k veřejným službám dostanou nejen přes vládní portály nebo webové stránky, ale i přes zprostředkovatele, s nimiž jsou v pravidelném kontaktu. Proto by měly být veřejné služby vyvinuty tak, aby mohly být snadno začleněny do webových stránek zprostředkovatelů prostřednictvím takových mechanismů, jako jsou hybridní webové stránky (mashups) a miniaplikace (widgets), aniž by vláda ztratila odpovědnost za službu samotnou, a tak, aby bylo uživatelům zřejmé, které služby jsou soukromé a které veřejné. Pokud souborné veřejné služby poskytují zprostředkovatelé, měly by orgány veřejné správy zavést: autorizační postup, který bude určovat, k jakým základním veřejným službám má daný zprostředkovatel přístup, a postup certifikace zprostředkovatelů, který by měl vytvořit důvěru mezi uživateli a poskytovateli služeb. 3.3Příklady uplatnění koncepčního modelu Síla koncepčního modelu spočívá ve flexibilitě, s níž model umožňuje vytvářet různé souborné služby kombinováním základních veřejných služeb od více poskytovatelů. Model otevírá potenciál pro další seskupování a kombinování různých dostupných služeb. Následující části popisují tři případy s velkou přidanou hodnotou v kontextu EU: přeshraniční příklad, meziodvětvový příklad a příklad uplatnění modelu přes hranice úrovní veřejné správy. 3.3.1Přeshraniční příklad Tento příklad ukazuje evropskou veřejnou službu realizovanou sloučením základních veřejných služeb, v tomto případě jde o přístup k vnitrostátním základním registrům zavedeným v jednotlivých členských státech. Situace znázorněná na obrázku je variací původního koncepčního modelu, která dokresluje jeho přeshraniční uplatnění přidáním státních hranic, aby bylo vidět, kde jsou jednotlivé soubory služeb situovány. Tento příklad vyvolává řadu otázek: Důvěra: S přeshraničním uplatněním modelu je spojeno umožnění externího přístupu k vnitrostátním základním registrům, což vyžaduje vysoký stupeň zabezpečení a důvěry. Závislost evropských veřejných služeb a úrovní služeb na službách nižší úrovně: Souborná služba je závislá na základních veřejných službách poskytovaných různými subjekty. Společné specifikace pro základní veřejné služby: Skutečnost, že základní veřejné služby, na nichž jsou založeny souborné služby, vyvíjejí různé orgány veřejné správy, staví do popředí potřebu existence společných specifikací rozhraní na technické a sémantické úrovni. Ochrana soukromí a údajů: Na výměnu osobních údajů se vztahují vnitrostátní právní předpisy o ochraně údajů, i když se výměna uskutečňuje přes hranice. Vrstva bezpečné výměny údajů provádí a prosazuje bezpečnostní požadavky na soubornou službu. Vzhledem k tomu, že se na údaje pocházející z různých členských států mohou vztahovat různé požadavky na ochranu údajů, měl by být dohodnut soubor společných požadavků na ochranu údajů, aby mohla být souborná služba realizována. Doporučení 13. Orgány veřejné správy spolupracující na vytváření evropských veřejných služeb by měly používat společnou taxonomii základních veřejných služeb a měly by se dohodnout na minimálních požadavcích na bezpečnou výměnu údajů v rámci služeb.

3.3.2Meziodvětvový příklad Toto uplatnění koncepčního modelu vytváří nové souborné služby kombinací základních veřejných služeb z různých odvětví. Model byl z důvodu srozumitelnosti zjednodušen. Toto uplatnění modelu směřuje interakci mezi uživateli a soubornými veřejnými službami poskytovanými prostřednictvím spolupráce mezi různými odvětvími do jediného kontaktního místa. Pro úspěch tohoto přístupu je nezbytné, aby odvětví zaujala společný přístup k definici služeb. 3.3.3Příklad uplatnění modelu přes hranice úrovní veřejné správy Tento případ ukazuje seskupení služeb pocházejících z různých úrovní správy na místní, regionální, vnitrostátní úrovni a úrovni EU. Následující schéma znázorňuje hypotetický příklad. Výzvou při realizaci tohoto přístupu je zvládnout složitost pramenící z využití různých poskytovatelů služeb. Nezbytná je spolupráce mezi orgány veřejné správy na každé úrovni. 4Úrovně interoperability 4.1Úvod Tato kapitola popisuje čtyři úrovně interoperability. Při vytváření nových evropských veřejných služeb si zasluhuje zvláštní pozornost každá z těchto úrovní. Při praktické realizaci koncepčního modelu pro přeshraniční/meziodvětvové služby je třeba vzít v úvahu každou z těchto vrstev.

4.2Politický kontext Vytvoření nové evropské veřejné služby je výsledkem přímé nebo nepřímé činnosti na politické úrovni, tj. nových dvoustranných, vícestranných nebo evropských dohod. Je-li vytvoření nové služby přímým důsledkem nového právního předpisu EU, měla by být při přijetí právního předpisu definována oblast působnosti, priority a zdroje potřebné pro zavedení a provoz služby. Politická podpora a záštita je však potřebná i v případech, kdy nové služby nemají přímou souvislost s novými právními předpisy, ale jsou vytvářeny s cílem poskytovat lepší, více uživatelsky orientované veřejné služby. Podobně je politická podpora zapotřebí také pro přeshraniční činnosti v oblasti interoperability, aby se usnadnila spolupráce mezi orgány veřejné správy. Aby spolupráce byla efektivní, musí všechny zúčastněné strany sdílet společné vize, dohodnout se na cílech a sladit své priority. Akce na přeshraniční úrovni může být úspěšná pouze tehdy, pokud všechny dotčené členské státy dají dostatečnou prioritu svým činnostem v oblasti interoperability zaměřeným na dosažení dohodnutých cílů v dohodnutých termínech a věnují na tyto činnosti dostatečné zdroje. 4.3Právní interoperabilita Každý orgán veřejné správy, který přispívá k poskytování evropské veřejné služby, funguje ve svém vlastním vnitrostátním právním rámci. Rozdílnosti mezi právními předpisy v jednotlivých členských státech někdy ztěžují nebo dokonce znemožňují spolupráci, a to i tehdy, když jsou tyto předpisy výsledkem provedení evropských směrnic do vnitrostátního práva. Může být zapotřebí přijmout legislativní podněty k nápravě takových situací. Když si členské státy vyměňují při poskytování evropských veřejných služeb informace, je třeba, aby byla při přenosu přes hranice zachována právní platnost těchto informací a aby byly dodrženy právní předpisy o ochraně údajů v poskytující i přijímající zemi. Doporučení 14. Orgány veřejné správy by měly při vytváření evropských veřejných služeb pečlivě zvážit všechny platné právní předpisy vztahující se na výměnu údajů, včetně právních předpisů o ochraně údajů. 4.4Organizační interoperabilita Tento aspekt interoperability se týká toho, jak organizace, například orgány veřejné správy v jednotlivých členských státech, spolupracují na dosažení vzájemně dohodnutých cílů. V praxi organizační interoperabilita znamená integraci podnikových procesů a související výměnu údajů. Cílem organizační interoperability je také vyhovět požadavkům komunity uživatelů tím, že služby budou dostupné, snadno identifikovatelné, přístupné a zaměřené na uživatele. 4.4.1Sladění podnikových procesů Aby mohly různé správní subjekty účinně a efektivně spolupracovat na poskytování evropských veřejných služeb, může být třeba, aby sladily své existující podnikové procesy nebo dokonce zavedly nové. Sladění podnikových procesů vyžaduje jejich dojednání a zdokumentování, aby všechny orgány veřejné správy přispívající k poskytování evropských veřejných služeb rozuměly celému obchodnímu procesu a své úloze v něm. Doporučení 15. Orgány veřejné správy by měly zaznamenat své obchodní procesy a dohodnout se, jak bude vypadat vzájemná interakce těchto procesů potřebná pro poskytování evropské veřejné služby. 4.4.2Organizační vztahy Z toho, že je koncepční model pro veřejné služby vystavěn na orientaci na službu, vyplývá, že musí být jasně uspořádány vztahy mezi poskytovateli služeb a spotřebiteli. To znamená nalézt nástroje, kterými se formalizuje vzájemná pomoc, společná činnost a propojené podnikové procesy v souvislosti s poskytováním přeshraniční služby. Příkladem takových nástrojů jsou memoranda o porozumění (MoU) u společných akcí a spolupráce a/nebo dohody o úrovni služeb (SLA) uzavřené mezi účastnickými orgány veřejné správy. V případě přeshraničních akcí je vhodné použít vícestranné dohody. Doporučení 16. Orgány veřejné správy by si měly v rámci vytváření evropské veřejné služby ujasnit své organizační vztahy.

4.4.3Řízení změn Vzhledem k tomu, že poskytování veřejné služby je výsledkem kolektivní práce stran, které produkují nebo spotřebovávají části služby, je třeba zavést postupy řízení změn, které zajistí přesnost, spolehlivost a kontinuitu služby poskytované jiným orgánům veřejné správy, podnikům a občanům. Doporučení 17. Orgány veřejné správy, které spolupracují na poskytování evropských veřejných služeb, by se měly dohodnout na postupech řízení změn, aby bylo zajištěno nepřerušované poskytování služby. 4.5Sémantická interoperabilita Sémantická interoperabilita umožňuje organizacím zpracovávat smysluplnými způsobem informace z vnějších zdrojů. Zajišťuje, že při výměně informací mezi stranami bude správně chápán a zachován smysl vyměňovaných informací. Dosažení sémantické interoperability v EU je poměrně novou snahou, jaká doposud nebyla v takovém měřítku realizována. Řada orgánů veřejné správy nicméně v poslední době získala v této oblasti určité zkušenosti. Východiskem je vytvořit v jednotlivých odvětvích soubory datových struktur a datových prvků, které lze označit jako aktiva sémantické interoperability. Po jejich vytvoření se budou muset spolupracující organizace dohodnout na smyslu informací, které mají být vyměňovány. Vzhledem k rozdílnostem v jazykovém, kulturním, právním a správním prostředí v členských státech tato fáze představuje velkou výzvu. Mnohojazyčnost v EU činí celý problém ještě složitějším. V kontextu EIF má sémantická interoperabilita tyto aspekty: Sémantická interoperabilita se týká smyslu datových prvků a vztahů mezi nimi. Zahrnuje vytvoření slovníku pojmů pro popis výměn údajů a zajišťuje, aby všechny datové prvky byly všemi komunikujícími stranami chápány shodně. Syntaktická interoperabilita se týká popisu přesného formátu vyměňovaných informací, pokud jde o gramatiku, formát a schémata. Dosažení sémantické interoperability na evropské úrovni vyžaduje přinejmenším: dohodnuté postupy a metodiky pro vývoj aktiv sémantické interoperability; dohodu resortních i meziodvětvových společenství o používání aktiv sémantické interoperability na úrovni EU. Vzhledem ke složitosti tohoto úkolu a velkému počtu zainteresovaných stran bude harmonizace postupů a metodik vyžadovat koordinované úsilí. 4.5.1Iniciativa EU „sémantická interoperabilita“ O dosažení sémantické interoperability usiluje řada iniciativ na vnitrostátní úrovni i na úrovni EU. Cílem iniciativy EU v oblasti sémantické interoperability je položit základy sémantické interoperability pro evropské veřejné služby, a to napříč všemi odvětvími a v úzké spolupráci s vnitrostátními iniciativami. Tato iniciativa poskytuje poradenské služby pro fázi koncepce a provádění a webovou platformu pro spolupráci a sdílení řešení problémů v oblasti sémantické interoperability. Orgány veřejné správy vytvářející veřejné služby by si měly ověřit v rané fázi každého konkrétního projektu, zda lze existující aktiva sémantické interoperability opakovaně použít. Pokud ne, mají možnost inzerovat na platformě sémantické interoperability EU své cíle a seznámit se svým přístupem širší evropské publikum a pokusit se nalézt kontakty a navázat spolupráci s jinými projekty s podobnými potřebami. Doporučení 18. Orgány veřejné správy by měly podporovat vytváření odvětvových a meziodvětvových společenství s cílem usnadnit sémantickou interoperabilitu a měly by podporovat společenství ve sdílení výsledků na vnitrostátních a evropských platformách. 4.6Technická interoperabilita Technická interoperabilita souvisí s technickými stránkami propojení informačních systémů. Zahrnuje takové aspekty, jako jsou specifikace rozhraní, spojové služby, služby integrace dat, prezentace a výměna údajů apod.

Zatímco na úrovni politické, právní, organizační a částečně i sémantické interoperability mají orgány veřejné správy svá specifika, interoperabilita na technické úrovni není z pohledu orgánů veřejné správy specifická. Technická interoperabilita by proto měla být zajištěna pokud možno s využitím formálně schválených specifikací, kterými se rozumí normy podle směrnice EU 98/34 nebo specifikace vytvořené fóry a konsorcii odvětví IKT. Doporučení 19. Orgány veřejné správy by se měly dohodnout na formálně schválených specifikacích, aby byla při vytváření evropských veřejných služeb zajištěna technická interoperabilita. 5Dohody o interoperabilitě 5.1Úvod Tato kapitola předkládá přístup usnadňující spolupráci orgánů veřejné správy na poskytování evropské veřejné služby. Jak již bylo několikrát řečeno, poskytování evropských veřejných služeb vyžaduje spolupráci různých orgánů veřejné správy na různých úrovních interoperability popsaných v předchozí kapitole. Pro každou úroveň by měly zúčastněné organizace formalizovat svá ujednání o spolupráci v dohodách o interoperabilitě. Dohody by měly být vypracovány natolik podrobně, aby dosáhly svého cíle – poskytovat evropskou veřejnou službu – a současně ponechávaly každé organizaci maximální možnou vnitřní nezávislost. Na právní úrovni se dohody o interoperabilitě stávají konkrétními a závaznými prostřednictvím právních předpisů, včetně evropských směrnic a jejich provedení do vnitrostátních právních předpisů, nebo dvoustranných a vícestranných smluv, které nespadají do oblasti působnosti EIF. Na organizační úrovni mohou mít dohody o interoperabilitě například formu memorand o porozumění nebo dohod o úrovni služeb, které(á) specifikují povinnosti každé ze stran účastnících se přeshraničních obchodních procesů. Dohody o interoperabilitě na organizační úrovni budou definovat očekávané úrovně služeb, postupy podpory/eskalace, kontaktní údaje atd. a dle potřeby se budou odvolávat na podkladové dohody na úrovni sémantické a technické. Na sémantické úrovni mohou mít dohody o interoperabilitě formu referenčních taxonomií, schémat, seznamů kódů, datových slovníků, odvětvových knihoven apod. Na technické úrovni dohody o interoperabilitě zahrnují specifikace rozhraní, komunikační protokoly, specifikace zasílání zpráv, formáty údajů, bezpečnostní specifikace nebo specifikace dynamické registrace a vyhledávání služeb. Zatímco dohody o interoperabilitě na právní a organizační úrovni budou obvykle velice specifické pro danou evropskou veřejnou službu, dohody o interoperabilitě na technické a v menší míře i na sémantické úrovni mohou být často uplatněny na stávající formálně schválené specifikace. Doporučení 20. Orgány veřejné správy by měly při vytváření evropských veřejných služeb založit dohody o interoperabilitě na stávajících formálně schválených specifikacích nebo, pokud takové specifikace neexistují, spolupracovat se společenstvími působícími v těchto oblastech. Při provádění dohod o interoperabilitě na technické nebo sémantické úrovni může být na výběr řada srovnatelných konkurenčních specifikací, z nichž všechny bude možno použít jako základ pro tyto dohody. Orgány veřejné správy se mohou rozhodnout podpořit více formálně schválených specifikací nebo technologií pro komunikaci s občany a podniky. Z důvodu efektivity by však měly počet formálně schválených specifikací a technologií při spolupráci na poskytování evropské veřejné služby co možná nejvíce omezit. Podobná rozhodnutí se často přijímají nejen v souvislosti s poskytováním jediné evropské veřejné služby, ale v širším kontextu spolupráce v rámci organizací nebo mezi organizacemi. V této souvislosti by si měly být organizace vědomy toho, že interní rozhraní se mohou stát s budoucím vznikem nových evropských veřejných služeb externími. Rozhodnutí o tom, jaké formálně schválené specifikace a technologie použít pro zajištění interoperability pro evropské veřejné služby, by měla být založena na transparentnosti, nestrannosti a nediskriminaci. Jedním ze způsobů, jak toho dosáhnout, je dohodnout společnou metodiku pro postup hodnocení a výběru. 5.2Hodnocení a výběr formálně schválených specifikací Když orgány veřejné správy vybírají formálně schválené specifikace nebo technologie pro zajištění interoperability, měly by příslušné formálně schválené specifikace podrobit hodnocení. Toto hodnocení by mělo být uzpůsobeno konkrétním potřebám interoperability dotčených orgánů veřejné správy, ale mělo by být založeno na objektivních kritériích týkajících se zejména funkčních potřeb interoperability. Když funkčním potřebám interoperability vyhovuje více formálně schválených specifikací, je možné použít další kritéria týkající se kvality implementace, tržní podpory, potenciálu pro opakované použití a otevřenosti.

Doporučení 21. Orgány veřejné správy by měly používat strukturovaný, transparentní a objektivní přístup k hodnocení a výběru formálně schválených specifikací. 5.2.1Specifikace, otevřenost a opakované použití Úroveň otevřenosti formálně schválených specifikací představuje důležitý prvek pro učení možnosti sdílení a opakovaného použití softwarových komponent, jimiž se dané specifikace zavádějí. Platí to i v případě, že se tyto komponenty používají k vytvoření nové evropské veřejné služby. Je-li plně uplatněna zásada otevřenosti, znamená to, že: všechny zúčastněné strany mají stejnou příležitost přispívat k vývoji daných specifikací a veřejný přezkum je součástí procesu rozhodování; specifikace je dostupná každému k prostudování; práva k duševnímu vlastnictví vztahující se na specifikaci jsou licencovány za spravedlivých, přiměřených a nediskriminačních podmínek (fair, reasonable and non-discriminatory conditions, FRAND) nebo bezplatnou licencí tak, aby umožňovala implementaci patentovaného i open source softwaru. Vzhledem k jejich příznivému vlivu na interoperabilitu je používání takových otevřených specifikací, které se vyznačují všemi výše uvedenými vlastnostmi, včetně sdílení a opakovaného použití softwaru, kterým se tyto specifikace zavádí, podporováno v řadě politických prohlášení a doporučuje se i pro účely poskytování evropských veřejných služeb. Příznivý vliv otevřených specifikací demonstruje také ekosystém internetu. Orgány veřejné správy se však mohou rozhodnout využít méně otevřené specifikace, pokud otevřené specifikace neexistují nebo nevyhovují funkčním potřebám interoperability. V každém případě by měly být specifikace vyzrálé a dostatečně podporované na trhu, ledaže by měly být použity při vytváření inovativních řešení. Doporučení 22. Při vytváření evropských veřejných služeb by měly orgány veřejné správy preferovat otevřené specifikace, s náležitým přihlédnutím k pokrytí funkčních potřeb, k vyzrálosti a tržní podpoře. 5.3Přispění k procesu normalizace V některých případech mohou orgány veřejné správy zjistit, že pro naplnění určité potřeby v konkrétní oblasti neexistují vhodné formálně schválené specifikace. Je-li třeba vyvinout nové specifikace, mohou je orgány veřejné správy vyvinout buď samy a navrhnout výsledek ke schválení jako normu, nebo mohou požádat o vytvoření nové formálně schválené specifikace organizace, které se vývojem norem zabývají. Výsledné formálně schválené specifikace by měly vyhovovat kritériím uvedeným v oddílu 5.2.1. I v případech, kdy jsou k dispozici existující formálně schválené specifikace, se tyto specifikace časem vyvíjejí a zkušenosti ukazují, že jejich revize často trvají dlouho. Aktivní účast vlády na procesu normalizace zmírňuje obavy týkající se prodlení, zlepšuje sladění formálně schválených specifikací s potřebami veřejného sektoru a může pomoci vládám držet krok s technologickým pokrokem. Doporučení 23. Orgány veřejné správy by měly vést práci na vývoji norem týkajících se jejich potřeb nebo by se měly této práce aktivně účastnit. 6Řízení interoperability Evropské veřejné služby působí vzhledem ke svým přeshraničním a v některých případech meziodvětvovým charakteristikám ve složitém a měnícím se prostředí. Zajišťování interoperability mezi právními nástroji, obchodními procesy organizací, výměnami informací, službami a komponentami, které podporují poskytování evropské veřejné služby, je nepřetržitý úkol, protože interoperabilitu narušují změny prostředí, tj. změny legislativy, potřeb podniků nebo občanů, organizace orgánů veřejné správy, obchodních procesů nebo technologií. Doporučení 24. Orgány veřejné správy by měly při provozování a poskytování evropské veřejné služby zajistit, aby byla interoperabilita zajištěna trvale.