Sdělení Komise Evropskému parlamentu podle čl. 251 odst. 2 druhého pododstavce Smlouvy o ES týkající se společného postoje Rady k přijetí nařízení Evropského Parlamentu a Rady o právu použitelném pro mimosmluvní závazky („ŘÍM II“) /* KOM/2006/0566 konecném znení - COD 2003/0168 */





[pic] | KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ | V Bruselu dne 27.9.2006 KOM(2006) 566 v konečném znění 2003/0168 (COD) SDĚLENÍ KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU podle čl. 251 odst. 2 druhého pododstavce Smlouvy o ES týkající se společného postoje Rady k přijetí nařízení Evropského parlamentu a Rady o právu použitelném pro mimosmluvní závazky („ŘÍM II“) 2003/0168 (COD) SDĚLENÍ KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU podle čl. 251 odst. 2 druhého pododstavce Smlouvy o ES týkající se společného postoje Rady k přijetí nařízení Evropského parlamentu a Rady o právu použitelném pro mimosmluvní závazky („ŘÍM II“) 1. SOUVISLOSTI Datum předání návrhu Evropskému parlamentu a Radě (dokument KOM(2003)427 v konečném znění – 2003/0168(COD)): | 22. 7. 2003 | Datum vydání stanoviska Evropského hospodářského a sociálního výboru: | 2. 6. 2004 | Datum vydání stanoviska Evropského parlamentu, první čtení: | 6. 7. 2005 | Datum předání pozměněného návrhu: | 21. 2. 2006 | Datum přijetí společného postoje (hlasování kvalifikovanou většinou): | 25. 9. 2006 | 2. CÍL NÁVRHU KOMISE Mezinárodněprávní příslušnost, uznávání a výkon soudních rozhodnutí členského státu v jiném členském státě upravuje nařízení č. 44/2001, které platí pro občanskoprávní a obchodněprávní věci smluvního i mimosmluvního charakteru. Přijetím Římské úmluvy z roku 1980 o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy členské státy harmonizovaly platné právo upravující pravidla uzavírání smluv. Oblast úpravy práva rozhodného pro nesmluvní závazkové vztahy však v rámci Společenství obecně harmonizována není. Záměrem návrhu Komise je tento nedostatek odstranit. Návrh Komise se proto zaměřuje na harmonizaci platných právních předpisů upravujících nesmluvní závazkové vztahy v prostředí obchodního a občanského práva (dopravní nehody, odpovědnost za výrobek, nekalá soutěž atd.) a na přijetí společných pravidel pro celou EU k určování práva rozhodného pro dané závazkové vztahy. Cílem sjednocení daných právních předpisů a pravidel je zvýšit dosavadní stupeň právní jistoty fyzických osob a hospodářských subjektů, a zabránit tak zvýhodňování právního postavení stran (tzv. forum shopping), které může vést k různým hmotněprávním výsledkům podle toho, jaký soud o věci rozhoduje. 3. PŘIPOMÍNKY KE SPOLEČNÉMU POSTOJI 3.1. Obecné připomínky Společný postoj Rady zachovává podstatu původního návrhu Komise pozměněného návrhem zohledňujícím změny přijaté Evropským parlamentem v prvním čtení. Podstatné rozdíly mezi společným postojem a pozměněným návrhem Komise a změnami Parlamentu jsou blíže vysvětleny dále v textu. 3.2. Zásadní odchylky od pozměněného návrhu Komise Ustanovení čl. 1 odst. 2 písm. g) zohledňují pozměněný návrh Komise (čl. 1 odst. 2 písm. h)), v němž Komise navrhovala vyloučit z rozsahu působnosti úpravy porušování práva na soukromí a porušování osobnostních práv sdělovacími prostředky . Společný postoj však jde mnohem dále: dané vyloučení totiž neomezuje pouze na mimosmluvní závazkové vztahy vytvořené sdělovacími prostředky, ale rozšiřuje jej na veškeré takové mimosmluvní závazkové vztahy. Hlavním důvodem k přijetí uvedeného přístupu je absolutní neschopnost se v tomto kontextu shodnout na rozsahu sdělovacích prostředků (tj. na jejich definici). Dané vyloučení však zmírňuje znění doložky o přezkumu (článek 30), které se konkrétně zaměřuje na oblast mimosmluvních závazkových vztahů jakožto zvláštního bodu zprávy o použitelnosti budoucího nařízení. Ustanovení článku 5 odpovědnost za výrobek se od původního znění návrhu Komise odlišuje podstatným způsobem, ačkoliv nemění smysl (článek 6 pozměněného návrhu). Ve společném postoji se přihlíží k nezbytné zvláštní úpravě odpovědnosti za výrobek, která by vhodným způsobem vyřešila problematiku rovnováhy mezi zájmy poškozeného a odpovědné osoby. Komise s politováním i nadále konstatuje, že přístup vyjádřený ve společném postoji podporuje spíše komplexní systém kaskádovitého uplatňování spojujících faktorů. Komise je stále přesvědčena o tom, že její původní návrh nabízel vyvážené řešení pro respektování dotčených zájmů, a přitom v ní byl záměr koncipován daleko jednodušeji. Ustanovení článku 6 rozšiřují rozsah působnosti právní úpravy nekalé soutěže i na právní akty omezující hospodářskou soutěž, zatímco ustanovení článku 7 pozměněného návrhu Komise platí pouze pro nekalosoutěžní obchodní praktiky. Z důvodové zprávy pozměněného návrhu (v bodu 3.4, pozměňovací návrh č. 29) vyplývá, že pozměněný návrh neobsahoval výslovné pravidlo pro případy hospodářské soutěže z důvodu probíhající veřejné konzultace k Zelené knize Komise o opatřeních přijatých k náhradě újmy způsobené porušením antimonopolních pravidel ES. Komise ve skutečnosti nechtěla předjímat uvedenou konzultaci a předem do svého pozměněného návrhu zahrnout platné právní pravidlo pro mimosmluvní závazkové vztahy vzniklé na základě porušení pravidel hospodářské soutěže. Komise se však v důvodové zprávě uvedla, že během postupu spolurozhodování bude případně podporovat jiné řešení případů hospodářské soutěže. Komise si toto právo vyhrazuje především za tím účelem, aby se zachovala účinnost práva fyzických a právnických osob uplatnit právo na náhradu újmy vzniklé porušením pravidel hospodářské soutěže. Vzhledem ke společnému postoji Rady Komise setrvává na svém postoji, že případně bude během postupu spolurozhodování podporovat jiné řešení případů hospodářské soutěže. Článek 9 zavádí zvláštní pravidlo v případě práva rozhodného pro mimosmluvní závazkové vztahy vzniklé na základě pracovněprávních vztahů. Tyto podmínky úpravy byly řešeny ve změnách předložených Parlamentem, které Komise nepřijala, a tudíž nebyly zahrnuty do jejího pozměněného návrhu. Znění ustanovení ve společném postoji je novou předlohou, v níž mají být zohledněny hlavní námitky Komise vznesené na jednáních v Radě. Rozsah jeho působnosti je vymezen přesněji a týká se především problematiky odpovědnosti zaměstnanců, pracovníků, resp. odborů v rámci pracovněprávních vztahů. Znění je však i nadále nejasné v tom ohledu, zda by jeho použití nemělo být rozšířeno i na vztahy vůči třetím osobám, a Komise tímto vyjadřuje svou nespokojenost s nedostatečnou přesností. Ustanovení článku 16 se odchylují od ustanovení článku 13 pozměněného návrhu Komise, který obsahoval další odstavec o možnosti soudu upřednostnit zásadní závazné právní předpisy jiné země než té, jejíž právo je rozhodné podle právní úpravy nástroje. Toto ustanovení obsažené v návrhu Komise nepřihlíželo k žádnému konkrétnímu zájmu Společenství, spíše se zaměřovalo na soulad právní úpravy, poněvadž jeho koncept a zavedení byl inspirován obdobným ustanovením obsaženým v Římské úmluvě z roku 1980 o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy . Komise přijala skutečnost, že dané ustanovení bylo zrušeno. Ustanovení článku 26 o veřejném pořádku nepřihlíží ke znění článku 23 pozměněného návrhu Komise, což je naopak výsledkem předchozích jednání v Radě, kdy byl zamítnut původní návrh Komise vyčlenit zvláštní článek upravující vznik újmy bez možnosti náhrady. V návaznosti na projednání pozměněného návrhu byl koncept vyjádřený v pozměňovacím návrhu přenesen do bodů odůvodnění nařízení. S konečnou platností se od něj upustilo, když se nedosáhlo žádné dohody o obsahu ustanovení. Naopak není pochyb o tom, že doložka o veřejném pořádku představuje dostatečnou záruku a ochranu před případnými negativními účinky případů přiznávání neúměrně vysoké újmy bez možnosti náhrady. Ustanovení článku 27 návrhu Komise se odchylují od ustanovení článku 23 původního návrhu Komise (článek 3 pozměněného návrhu), který obsahoval podstatně podrobnější pravidlo vysvětlující vztah mezi různými zdroji práva Společenství (především vztah mezi konkrétními nástroji prosazujícími řádné fungování vnitřního trhu). Vzhledem k nedávnému vývoji v Evropském parlamentu a Radě v souvislosti s jednáním o jiných návrzích zřejmě již takto specifická úprava v předmětném nařízení není nutná. Ustanovení článku 28 o vztahu k ostatním mezinárodním úmluvám se od pozměněného návrhu Komise liší tím, že a) neomezují rozsah uplatnění odstavce 1 pouze na multilaterální úmluvy a na úmluvy uzavřené pouze v „konkrétních věcech“, b) v odstavci 2 zakotvují zvláštní pravidlo o přednosti nařízení před úmluvami uzavřenými výlučně mezi členskými státy, c) v důsledku výše uvedeného ustanovení vždy upřednostňují Haagskou úmluvu z roku 1971 o dopravních nehodách v provozu na pozemních komunikacích a Haagskou úmluvu z roku 1973 o právu používaném pro odpovědnost za vadné výrobky dokonce i tehdy, když všechny rozhodné ukazatele v dané situaci hovoří ve prospěch Společenství. S prvními dvěma výše uvedenými odchylkami od pozměněného znění návrhu Komise nemá v zásadě žádné potíže, Komise však stále s politováním konstatuje, že přístup přijatý ve společném postoji obecně upřednostňuje multilaterální úmluvy i v takových případech, kdy všechny rozhodné ukazatele v dané situaci hovoří výlučně ve prospěch Společenství. Evropský parlament se za těchto okolností přiklonil k nové úpravě Haagské úmluvě o dopravních nehodách v provozu na pozemních komunikacích. Přístup vyjádřený ve společném postoji nepodporuje úsilí o harmonizované řešení v rámci Společenství. Přestože je tento aspekt poněkud rozmělněn zvláštním odkazem na problematiku dopravních nehod v doložce o přezkumu (článek 30 společného postoje), jehož záměrem je věnovat zvláštní pozornost dopravním nehodám při přezkumu uplatňování nařízení za účelem vyhodnocení účinků v případě nesladěných právních předpisů o dopravních nehodách na úrovni Společenství, Komise by upřednostnila znění navrhované ve svém pozměněném návrhu (čl. 24 odst. 2 daného návrhu). Komise zároveň vyjadřuje politování nad tím, že její prohlášení učiněné během posledního kola jednání v Radě[1] není v bodu odůvodnění č. 33 společného postoje vyjádřeno přesně. 3.3. Pozměňovací návrhy Parlamentu Obecně lze konstatovat, že společný postoj buď v úplném znění, anebo v duchu návrhu Parlamentu obsahuje většinu pozměňovacích návrhů Parlamentu k zásadním ustanovením návrhu, která Komise přijala a zakomponovala do svého pozměněného návrhu. Mezi pozměněným návrhem a společným postojem však existuje několik významných rozdílů ve věci pozměňovacích návrhů Parlamentu, na něž se odkazuje výše v bodu 3.2. Jsou to: ustanovení článku 9 v pozměňovacím návrhu zohledňuje pozměňovací návrh Evropského parlamentu č. 31, které Komise nepřijala a který nebyl součástí jejího pozměněného návrhu, ustanovení článku 27 ve společném postoji nezahrnuje ustanovení článku 3 pozměněného návrhu v plném znění, který zohledňoval pozměňovací návrh Parlamentu č. 24, ustanovení článku 28 ve společném postoji vychází z různé perspektivy především ohledně Haagské úmluvy z roku 1971 o dopravních nehodách v provozu na pozemních komunikacích ve srovnání se zněním článku 24, jak se navrhuje v pozměňovacím návrhu Parlamentu č. 53. 3.4. Nová ustanovení předložená Radou: Článek 2 je ustanovením technické povahy, jehož záměrem je definovat určité koncepce používané v celém nařízení za účelem zjednodušit přípravu jednotlivých ustanovení. Ustanovení článku 12 zavádí konkrétní návrh pro mimosmluvní závazkové vztahy před uzavřením smlouvy. Tato konkrétní úprava nebyla zahrnuta do návrhu Komise, přestože záměrem daného nařízení vždy bylo upravit dotčený druh závazkových vztahů. Tím byl zohledněn přístup Evropského soudního dvora propagovaný v jeho judikatuře v souvislosti s Bruselskou úmluvou z roku 1968 (nahrazena nařízením č. 44/2001), přičemž daný druh závazkových vztahů je považován za mimosmluvní závazky[2]. Komise původně zvolila pružnější řešení v čl. 5 odst. 3 daného pozměněného návrhu, zatímco Rada zřejmě upřednostňuje podrobnější znění ustanovení upravující danou problematiku. Obsah navrhované úpravy v podstatě vede ke stejnému výsledku, jaký předpokládala Komise, tj. k uplatňování práva země, která je úzce spjata s mimosmluvním závazkovým vztahem. 4. ZÁVĚR Komise souhlasí se společným postojem, neboť obsahuje hlavní prvky jejího původního návrhu a změny Parlamentu zahrnuté do jejího pozměněného návrhu. [1] Na setkání Rady ve složení pro spravedlnost a vnitřní věci konaném v Lucemburku (ve dnech 27. a 28. dubna 2006) Komise učinila toto prohlášení: „Komise je připravena ve vhodných případech přezkoumat možnost předložit Radě návrh opravňující členské státy k uzavírání mezinárodních smluv o konkrétních odvětvových věcech, jež obsahují ustanovení o právu rozhodném pro mimosmluvní závazkové vztahy. Tento postup se nijak nedotýká možnosti Společenství vyjednat a uzavřít takové mezinárodní smlouvy v souladu s ustanoveními článku 300 Smlouvy o ES.“ [2] Na základě stejného odůvodnění byl tento druh závazkových vztahů vyloučen z rozsahu působnosti návrhu Komise k nařízení o právu použitelném pro smluvní závazky („Řím I“) přijatém dne 15. prosince 2005, KOM(2005) 650 v konečném znění, 2005/0261 (COD).