[pic] | EVROPSKÁ KOMISE | V Bruselu dne 12.5.2010 KOM(2010) 239 v konečném znění 2010/0135 (NLE) Návrh ROZHODNUTÍ RADY o přijetí eura Estonskem ke dni 1. ledna 2011 DŮVODOVÁ ZPRÁVA SOUVISLOSTI NÁVRHU Dne 3. května 1998 se Rada usnesla, že Belgie, Německo, Španělsko, Francie, Irsko, Itálie, Lucembursko, Nizozemsko, Portugalsko, Rakousko a Finsko splnily podmínky nezbytné pro přijetí eura ke dni 1. ledna 1999. Dánsko a Spojené království využily svých tzv. neúčastnických doložek, a Rada je proto neposuzovala. Řecko a Švédsko Rada posuzovala jako členské státy, na které se vztahuje výjimka. Dne 19. června 2000 Rada rozhodla, že Řecko splnilo podmínky nezbytné pro přijetí eura ke dni 1. ledna 2001. Země, které přistoupily k Evropské unii dne 1. května 2004 (Česká republika, Estonsko, Kypr, Lotyšsko, Litva, Maďarsko, Malta, Polsko, Slovinsko a Slovensko) se staly členskými státy, na které se vztahuje výjimka, v souladu s článkem 4 příslušného aktu o přistoupení. Dne 11. července 2006 se Rada usnesla, že Slovinsko splnilo podmínky nezbytné pro přijetí eura ke dni 1. ledna 2007. Bulharsko a Rumunsko, které přistoupily k Evropské unii dne 1. ledna 2007, se staly členskými státy, na které se vztahuje výjimka v souladu s článkem 5 příslušného aktu o přistoupení. Dne 10. července 2007 Rada rozhodla, že Kypr a Malta splnily podmínky nezbytné pro přijetí eura ke dni 1. ledna 2008. Dne 8. července 2008 se Rada usnesla, že Slovensko splnilo podmínky nezbytné pro přijetí eura ke dni 1. ledna 2009. Ustanovení čl. 140 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva“) stanoví, že alespoň jednou za dva roky, nebo na žádost členského státu, na který se vztahuje výjimka, Komise a Evropská centrální banka podávají Radě zprávy o pokroku dosaženém členskými státy, na které se vztahuje výjimka, při plnění jejich závazků týkajících se uskutečňování hospodářské a měnové unie. Komise může na základě své vlastní zprávy a zprávy ECB předložit Radě návrh na rozhodnutí Rady, v souladu s postupem stanoveným v čl. 140 odst. 2 Smlouvy, o zrušení výjimky těch členských států, jež splňují nezbytné podmínky. Předchozí pravidelné konvergenční zprávy Komise a ECB byly přijaty v květnu 2008. Dánsko a Spojené království nevyjádřily přání euro přijmout. Konvergenční zpráva v roce 2010 tedy zahrnuje následujících devět členských států, na které se vztahuje výjimka: Bulharsko, Českou republiku, Estonsko, Lotyšsko, Litvu, Maďarsko, Polsko, Rumunsko a Švédsko. Konvergenční zprávu Komise za rok 2010 přijalo kolegium dne 12. května 2010. ECB přijala svou zprávu 12. května. Uvedené zprávy zahrnují posouzení slučitelnosti vnitrostátních právních předpisů, zejména statutu jednotlivých národních centrálních bank, s články 130 a 131 Smlouvy a statuty ESCB a ECB. Zprávy rovněž posuzují dosažení vysokého stupně udržitelné konvergence, a to na základě splnění konvergenčních kritérií, a zohledňují několik dalších faktorů požadovaných v čl. 140 odst. 1 posledním pododstavci Smlouvy. Komise ve své konvergenční zprávě dochází k závěru, že z posuzovaných členských států splňuje podmínky k přijetí eura pouze Estonsko. Komise na základě své zprávy a zprávy ECB přijala připojený návrh na rozhodnutí Rady o zrušení výjimky Estonska s účinkem ode dne 1. ledna 2011. VÝSLEDKY KONZULTACÍ ZÚČASTNĚNÝCH STRAN A POSOUZENÍ DOPADŮ Diskuze s členskými státy o výzvách hospodářské politiky v členských státech se v rámci různých okruhů pravidelně odehrávají v Hospodářském a finančním výboru a v rámci ECOFIN/Euroskupiny. Jsou zde zahrnuty také neformální diskuze o tématech, která se obzvláště týkají přípravy na možný vstup do eurozóny (včetně politik směnných kurzů). V rámci konferencí/seminářů a na setkáních ad hoc se odehrává dialog s akademickými pracovníky a dalšími zainteresovanými skupinami. Hospodářský vývoj v eurozóně a členských státech je posuzován v rámci různých postupů koordinace hospodářské politiky a dohledu na nad ní (zejména podle článku 121 Smlouvy) a stejně tak v souvislosti s pravidelným sledováním a rozborem vývoje, které provádí Komise, jak v jednotlivých státech, tak v celé eurozóně (včetně prognóz, pravidelných publikací a podkladů pro Hospodářský a sociální výbor a ECOFIN/Euroskupinu). V souladu se zásadou proporcionality a na základě předchozí zkušenosti Komise navrhuje, aby formální posouzení dopadů nebylo provedeno. PRÁVNÍ STRÁNKA NÁVRHU Právní základ Právním základem pro předkládaný návrh je čl. 140 odst. 2 Smlouvy, který stanoví postup pro rozhodnutí Rady o přijetí eura a pro zrušení výjimky v dotyčných členských státech. Rada jedná na základě návrhu Komise, po konzultaci s Evropským parlamentem, po jednání na úrovni Evropské rady a po přijetí doporučení kvalifikovanou většinou svých členů, kteří zastupují členské státy eurozóny. Subsidiarita a proporcionalita Návrh spadá do výlučné pravomoci Unie. Zásada subsidiarity se proto neuplatní. Tato iniciativa nepřekračuje rámec toho, co je nezbytné pro dosažení jejího cíle, a je tedy v souladu se zásadou proporcionality. Volba právního nástroje Rozhodnutí je podle čl. 140 odst. 2 Smlouvy jediným vhodným právním nástrojem. ROZPOČTOVÉ DŮSLEDKY Návrh nemá žádné důsledky pro rozpočet Unie. 2010/0135 (NLE) Návrh ROZHODNUTÍ RADY o přijetí eura Estonskem ke dni 1. ledna 2011 RADA EVROPSKÉ UNIE, s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 140 odst. 2 této smlouvy, s ohledem na návrh Evropské komise, s ohledem na zprávu Evropské komise[1], s ohledem na zprávu Evropské centrální banky[2], s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu, s ohledem na jednání Evropské rady, s ohledem na doporučení členů Rady zastupujících členské státy, jejichž měnou je euro, vzhledem k těmto důvodům: (1) Dne 1. ledna 1999 byla zahájena třetí etapa hospodářské a měnové unie (dále jen „HMU“). Rada na svém zasedání na úrovni hlav států nebo předsedů vlád konaném v Bruselu dne 3. května 1998 rozhodla, že Belgie, Německo, Španělsko, Francie, Irsko, Itálie, Lucembursko, Nizozemsko, Rakousko, Portugalsko a Finsko splnily podmínky nezbytné pro přijetí eura ke dni 1. ledna 1999[3]. (2) Rozhodnutím 2000/427/ES[4] Rada rozhodla, že Řecko splnilo podmínky nezbytné pro přijetí eura ke dni 1. ledna 2001. Rozhodnutím 2006/495/ES[5] Rada rozhodla, že Slovinsko splnilo podmínky nezbytné pro přijetí eura ke dni 1. ledna 2007. Rozhodnutími 2007/503/ES[6] a 2007/504/ES[7] Rada rozhodla, že Kypr a Malta splnily podmínky nezbytné pro přijetí eura ke dni 1. ledna 2008. Rozhodnutím 2008/608/ES[8] Rada rozhodla, že Slovensko splnilo podmínky nezbytné pro přijetí eura. (3) Spojené království v souladu s odstavcem 1 Protokolu o některých ustanoveních týkajících se Spojeného království Velké Británie a Severního Irska připojeného ke Smlouvě o založení Evropského společenství (dále jen „Smlouva o ES“) oznámilo Radě, že dne 1. ledna 1999 nemá v úmyslu vstoupit do třetí etapy HMU. Toto oznámení se nezměnilo. V souladu s odstavcem 1 Protokolu o některých ustanoveních týkajících se Dánska připojeného ke Smlouvě o ES a v souladu s rozhodnutím, jež přijaly hlavy států nebo předsedové vlád v Edinburghu v prosinci 1992, oznámilo Dánsko Radě, že se nezúčastní třetí etapy HMU. Dánsko nepožádalo o zahájení postupu podle čl. 140 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva“). (4) Na Švédsko se v souladu s rozhodnutím 98/317/ES vztahuje výjimka ve smyslu čl. 139 odst. 1 Smlouvy. V souladu s článkem 4 aktu o přistoupení z roku 2003[9] se na Českou republiku, Estonsko, Lotyšsko, Litvu, Maďarsko, Polsko a Slovensko vztahuje výjimka ve smyslu čl. 139 odst. 1 Smlouvy. V souladu s článkem 5 aktu o přistoupení z roku 2005[10] se na Bulharsko a Rumunsko vztahuje výjimka ve smyslu čl. 139 odst. 1 Smlouvy. (5) Evropská centrální banka (dále jen „ECB“) byla založenadne 1. července 1998. Evropský měnový systém byl nahrazen mechanismem směnných kurzů, jehož vytvoření bylo dohodnuto usnesením Evropské rady ze dne 16. června 1997 o zřízení mechanismu směnných kurzů ve třetí etapě hospodářské a měnové unie[11]. Postupy používané v rámci mechanismu směnných kurzů ve třetí etapě hospodářské a měnové unie (ERM II) byly upraveny v Dohodě ze dne 16. března 2006 mezi Evropskou centrální bankou a národními centrálními bankami členských států mimo eurozónu o provozních postupech mechanismu směnných kurzů ve třetí etapě hospodářské a měnové unie[12]. (6) V čl. 140 odst. 2 Smlouvy je stanoven postup pro zrušení výjimky dotyčných členských států. Alespoň jednou za dva roky, nebo na žádost členského státu, na který se vztahuje výjimka, Komise a ECB podávají Radě zprávu postupem podle čl. 140 odst. 1 Smlouvy. Poslední pravidelné konvergenční zprávy Komise a ECB byly přijaty v květnu 2010. (7) Vnitrostátní právní předpisy členských států, včetně statutů jejich národních centrálních bank, se podle potřeby upraví, aby byla zajištěna jejich slučitelnost s články 130 a 131 Smlouvy a se statutem Evropského systému centrálních bank a Evropské centrální banky (dále jen „statut ESCB a ECB“). Zprávy Komise a ECB poskytují podrobné posouzení slučitelnosti právních předpisů Estonska s články 130 a 131 Smlouvy a se statutem ESCB a ECB. (8) Podle článku 1 protokolu č. 13 o kritériích konvergence uvedených v článku 140 Smlouvy se kritériem cenové stability, jak je uvedeno v čl. 140 odst. 1 první odrážce této smlouvy, rozumí, že členský stát vykazuje dlouhodobě udržitelnou cenovou stabilitu a průměrnou míru inflace měřenou v průběhu jednoho roku před šetřením, která nepřekračuje o více než 1,5 procentního bodu míru inflace nejvýše tří členských států, které v oblasti cenové stability dosáhly nejlepších výsledků. Pro účely kritéria cenové stability se inflace měří pomocí harmonizovaných indexů spotřebitelských cen (HISC), definovaných nařízením Rady (ES) č. 2494/95 ze dne 23. října 1995 o harmonizovaných indexech spotřebitelských cen[13]. K posouzení kritéria cenové stability byla změřena inflace členského státu pomocí procentuální změny aritmetického průměru 12 měsíčních indexů ve srovnání s aritmetickým průměrem 12 měsíčních indexů za předchozí období. Ve zprávách Komise a ECB se hodnotila referenční hodnota vypočítaná jako jednoduchý aritmetický průměr míry inflace tří členských států, které dosáhly nejlepších výsledků v oblasti cenové stability, plus 1,5 procentního bodu. Ve jednoletém období, které skončilo v březnu 2010, byla vypočítaná referenční hodnota 1,0 procento a jako tři členské státy, které dosáhly nejlepších výsledků v oblasti cenové stability, byly použity Portugalsko s mírou inflace –0,8, Estonsko s mírou inflace –0,7 a Belgie s mírou inflace –0,1 procenta. Za současné ekonomické situace, která se vyznačují rozsáhlým společným negativním šokem, kdy velké množství zemí čelí obdobím negativní míry inflace, se zdá být oprávněné vyloučit ze skupiny států s nejlepšími výsledky ty země, jejichž průměrná míra inflace je výrazně vzdálená od průměru eurozóny (0,3 % v březnu 2010) – v souladu s předchozí konvergenční zprávou z roku 2004 – jelikož země, které jsou takto vzdálené od průměru, nemohou být rozumně považovány za země s nejlepšími výsledky v oblasti cenové stability a zahrnutí těchto zemí by silně ovlivnilo referenční hodnotu, a tím spravedlnost kritéria. V březnu 2010 tak bylo vyloučeno Irsko jako jediná země, jejíž průměrná míra inflace za dvanáct měsíců (–2,3 % v březnu 2010) se výrazně odchylovala od průměru eurozóny a ostatních členských států, zejména v důsledku silného hospodářského poklesu[14]. (9) Podle článku 2 protokolu č. 13 o kritériích konvergence, připojeného ke Smlouvě, se kritériem stavu veřejných financí, jak je uvedeno v čl. 140 odst. 1 druhé odrážce Smlouvy, rozumí, že v době šetření se na členský stát nevztahuje rozhodnutí Rady podle čl. 126 odst. 6 Smlouvy o existenci nadměrného schodku. (10) Podle článku 3 protokolu č. 13 o kritériích konvergence, připojeného ke Smlouvě, se kritériem účasti v mechanismu směnných kurzů Evropského měnového systému, jak je uvedeno v čl. 140 odst. 1 třetí odrážce Smlouvy, rozumí, že členský stát alespoň po dobu posledních dvou let před šetřením dodržoval normální fluktuační rozpětí stanovené mechanismem směnných kurzů (ERM) Evropského měnového systému, aniž by byl směnný kurz vystaven silným tlakům. Zejména pak nesměl členský stát v tomto období z vlastního podnětu devalvovat dvoustranný střední kurz své měny vůči euru. Počínaje 1. lednem 1999 poskytuje ERM II rámec pro posuzování plnění kritéria směnného kurzu. Komise a ECB při posuzování plnění tohoto kritéria ve svých zprávách zkoumaly dvouleté období, jež skončilo 23. dubna 2010. (11) Podle článku 4 protokolu č. 13 o kritériích konvergence se kritériem konvergence úrokových sazeb, jak je uvedeno v čl. 140 odst. 1 čtvrté odrážce Smlouvy, rozumí, že v průběhu jednoho roku před šetřením průměrná dlouhodobá nominální úroková sazba členského státu nepřekračovala o více než 2 procentní body úrokovou sazbu nejvýše tří členských států, které dosáhly v oblasti cenové stability nejlepších výsledků. Pro účely kritérií konvergence úrokových sazeb byly použity srovnatelné úrokové sazby desetiletých reprezentativních státních dluhopisů. Estonsko, které bylo v březnu 2010 jedním z členských států s nejlepšími výsledky v oblasti cenové stability, nemá harmonizované reprezentativní dlouhodobé státní dluhopisy nebo jiné srovnatelné cenné papíry, které by bylo možno pro výpočet referenční hodnoty použít. Proto se v souladu s ustanovením protokolu (který odkazuje na „nejvýše tř[i] člensk[é] stát[y], které dosáhly v oblasti cenové stability nejlepších výsledků“) k posouzení plnění kritéria úrokových sazeb ve zprávách Komise a ECB hodnotila referenční hodnota vypočítaná jako jednoduchý aritmetický průměr dlouhodobých nominálních úrokových sazeb ostatních dvou členských států, které dosáhly v oblasti cenové stability nejlepších výsledků, plus dva procentní body. Na tomto základě byla referenční hodnota v jednoletém období, které skončilo v březnu 2010, určena jako průměr míry inflace v Portugalsku (4,2 %) a Belgii (3,8 %) a činila 6,0 procent. (12) Podle článku 5 protokolu č. 13 o kritériích konvergence připojeného ke Smlouvě má statistické údaje použité při současném posouzení plnění kritérií konvergence poskytnout Komise. Údaje pro přípravu tohoto návrhu poskytla Komise. Rozpočtové údaje poskytla Komise poté, co členské státy do 1. dubna 2010 podaly zprávu v souladu s nařízením Rady (ES) č. 479/2009 ze dne 25. května 2009 o použití Protokolu o postupu při nadměrném schodku, připojeného ke Smlouvě o založení Evropského společenství. (13) Na základě zpráv předložených Komisí a ECB o pokroku, jehož Estonsko dosáhlo při plnění svých závazků týkajících se uskutečňování hospodářské a měnové unie, dospěla Komise k závěru, že: a) Vnitrostátní právní předpisy Estonska, včetně statutu národní centrální banky, jsou slučitelné s články 130 a 131 Smlouvy a se statutem ESCB a ECB. b) Pokud jde o to, jak Estonsko plní konvergenční kritéria uvedená ve čtyřech odrážkách čl. 140 odst. 1 Smlouvy: - průměrná inflace v Estonsku v roce, který skončil v březnu 2010, činila −0,7 procenta, což je výrazně méně než referenční hodnota, a i v následujících měsících pravděpodobně zůstane pod referenční hodnotou; - Estonsko není předmětem rozhodnutí Rady o existenci nadměrného schodku a v roce 2009 zde schodek rozpočtu činil 1,7 % HDP. - Estonsko je členem ERM II ode dne 28. června 2004; ve dvouletém období, které skončilo dne 23. dubna 2010, nebyl na estonskou korunu vyvinut silný tlak a během své účasti se estonská koruna neodchýlila od středního kurzu ERM II; - v Estonsku nejsou v důsledku velmi nízké úrovně veřejného dluhu dostupné reprezentativní dlouhodobé státní dluhopisy nebo jiné srovnatelné cenné papíry, které se používají pro posouzení stálosti konvergence projevující se v dlouhodobých úrokových sazbách. Zatímco v době vrcholící krize vnímání rizika vůči Estonsku na finančních trzích vzrostlo, jeho vývoj v průběhu referenčního období, jakož i obecnější hodnocení stálosti konvergence, včetně pokračující obezřetné politiky Estonska, dávají za pravdu kladnému hodnocení Estonska při plnění kritéria dlouhodobých úrokových sazeb. c) Na základě hodnocení slučitelnosti právních předpisů a splnění konvergenčních kritérií a s přihlédnutím k dalším faktorům Estonsko splňuje podmínky pro přijetí eura. PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ: Článek 1 Estonsko splňuje podmínky nezbytné pro přijetí eura. Výjimka ve prospěch Estonska uvedená v článku 4 aktu o přistoupení z roku 2003 se ruší ode dne 1. ledna 2011. Článek 2 Toto rozhodnutí je určeno členským státům. Článek 3 Toto rozhodnutí bude zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie . V Bruselu dne […]. Za Radu předseda/předsedkyně [1] [2] [3] Rozhodnutí 1998/317/ES (Úř. věst. L 139, 11.5.1998, s. 30). [4] Úř. věst. L 167, 7.7.2000, s. 19. [5] Úř. věst. L 195, 15.7.2006, s. 25. [6] Úř. věst. L 186, 18.7.2007, s. 29. [7] Úř. věst. L 186, 18.7.2007, s. 32. [8] Úř. věst. L 195, 24.7.2008, s. 24. [9] Úř. věst. L 236, 23.9.2003, s. 33. [10] Úř. věst. L 157, 21.6.2005, s. 203. [11] Úř. věst. C 236, 2.8.1997, s. 5. [12] Úř. věst. C 73, 25.3.2006, s. 21. Dohoda ve znění dohody ze dne 14. prosince 2007 (Úř. věst. C 319, 29.12.2007, s. 7). [13] Úř. věst. L 257, 27.10.1995, s. 1. Nařízení ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1882/2003 (Úř. věst. L 284, 31.10.2003, s. 1) a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 596/2009. [14] Tento přístup je ve svém výsledku konzistentní se situací v roce 2004, kdy byla litevská průměrná inflace za dvanáct měsíců 2,3 procentní body pod průměrnou inflací eurozóny za dvanáct měsíců a Litva tak byla vyloučena ze skupiny států s nejlepšími výsledky.