EVROPSKÁ KOMISE V Bruselu dne 8.9.2022 SWD(2022) 264 final PRACOVNÍ DOKUMENT ÚTVARŮ KOMISE Přezkum provádění právních předpisů v oblasti životního prostředí 2022



















































































Zpráva o ČESKU



























































































Průvodní dokument ke sdělení Komise Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů Přezkum provádění právních předpisů v oblasti životního prostředí 2022 Dodržování environmentálních předpisů – potřeba pozitivní změny v dosavadním trendu {COM(2022) 438 final} - {SWD(2022) 252 final} - {SWD(2022) 253 final} - {SWD(2022) 254 final} - {SWD(2022) 255 final} - {SWD(2022) 256 final} - {SWD(2022) 257 final} - {SWD(2022) 258 final} - {SWD(2022) 259 final} - {SWD(2022) 260 final} - {SWD(2022) 261 final} - {SWD(2022) 262 final} - {SWD(2022) 263 final} - {SWD(2022) 265 final} - {SWD(2022) 266 final} - {SWD(2022) 267 final} - {SWD(2022) 268 final} - {SWD(2022) 269 final} - {SWD(2022) 270 final} - {SWD(2022) 271 final} - {SWD(2022) 272 final} - {SWD(2022) 273 final} - {SWD(2022) 274 final} - {SWD(2022) 275 final} - {SWD(2022) 276 final} - {SWD(2022) 277 final} - {SWD(2022) 278 final}



Tuto zprávu vypracovali zaměstnanci Generálního ředitelství pro životní prostředí Evropské komise. Připomínky jsou vítány. Zašlete je na adresu: ENV-EIR@ec.europa.eu Další informace o Evropské unii jsou k dispozici na adrese http://europa.eu . Fotografie: Pro reprodukci nebo použití těchto fotografií je nutné si vyžádat souhlas přímo od vlastníka autorských práv. ©Evropská unie, 2022 Reprodukce povolena s uvedením zdroje. Obsah Shrnutí

Část I: Tematické oblasti 1. Oběhové hospodářství a nakládání s odpady Opatření směřující k oběhovému hospodářství Nakládání s odpady 2. Biologická rozmanitost a přírodní kapitál Ochrana a obnova přírody Hodnocení ekosystémů a ekosystémové účty 3. Nulové znečištění Čisté ovzduší Průmyslové emise Prevence závažných průmyslových havárií – SEVESO Hluk Jakost vody a hospodaření s vodou Chemické látky 4. Opatření v oblasti klimatu Klíčové vnitrostátní politiky a strategie v oblasti klimatu Cíl sdílení úsilí Klíčový vývoj odvětví Využití příjmů z dražeb povolenek EU ETS Část II: Podpůrný rámec: prováděcí nástroje

5. Financování Potřeby investic v oblasti životního prostředí v Evropské unii Financování EU v oblasti životního prostředí, období 2014–2020 Financování EU v oblasti životního prostředí, období 2021–2027 Vnitrostátní výdaje na ochranu životního prostředí Zelené rozpočtové nástroje Celkové financování v porovnání s potřebami 6. Správa záležitostí týkajících se životního prostředí Informovanost, účast veřejnosti a přístup k právní ochraně Zajištění dodržování právních předpisů Účinnost správy životního prostředí Reformy prostřednictvím Nástroje pro technickou podporu Komise Projekt technické pomoci a výměny informací při přezkumu provádění právních předpisů v oblasti životního prostředí (TAIEX EIR) typu peer-to-peer



Shrnutí V předchozích přezkumech provádění právních předpisů v oblasti životního prostředí byly pro Českou republiku identifikovány tyto hlavní úkoly z hlediska provádění politiky a práva EU v oblasti životního prostředí: ·zintenzivnit úsilí o zavedení nezbytné infrastruktury a podmínek pro přechod k oběhovému hospodářství, ·zlepšit kvalitu ovzduší v kritických oblastech země, zejména v městských oblastech, a snížit tlak na vodní a přírodní ekosystémy, ·vytvořit transparentní a efektivní povolovací řízení a zároveň zajistit soulad s právními předpisy EU, zejména v oblasti účasti veřejnosti a přístupu k právní ochraně.

Ačkoli se čeká na úplné vyhodnocení, na základě metodiky zvolené úřady se zdá, že Česko je na dobré cestě ke splnění recyklačního cíle EU pro rok 2020. Stále je však třeba vyvinout větší úsilí, aby byly splněny cíle recyklace po roce 2020 stanovené v revidované rámcové směrnici o odpadech, protože hlavní možností zpracování odpadu je i nadále skládkování a cíle týkající se odklonu od skládkování v případě biologicky rozložitelného odpadu nejsou dosud splněny. Ačkoli se Česko v některých ukazatelích oběhového hospodářství postupně zlepšuje, je třeba ještě provést ambiciózní opatření stanovená v akčním plánu EU pro oběhové hospodářství. Kvalita ovzduší zůstává významným problémem. Přestože Česko plánuje splnit své závazky ke snížení emisí u všech látek znečišťujících ovzduší, na které se vztahuje směrnice o národních závazcích ke snížení emisí, přetrvávající porušování požadavků směrnice o kvalitě vnějšího ovzduší – zejména překračování mezních hodnot pro suspendované částice, oxid dusičitý, ozon a benzo(a)pyren – nadále představuje pro obyvatele Česka zdravotní rizika. Přestože je proces vymezení lokalit sítě Natura 2000 téměř dokončen, dosažení cílů strategie EU v oblasti biologické rozmanitosti zůstává pro Česko stejně jako pro ostatní členské státy obtížným úkolem. Podíl stanovišť a druhů, u nichž je stav z hlediska ochrany příznivý, se mezi dvěma vykazovanými obdobími podle směrnice o ochraně přírodních stanovišť (2007–2012 a 2013–2018) mírně zvýšil. Zvýšil se také podíl stanovišť se špatným stavem z hlediska ochrany, zatímco podíl druhů, jejichž stav z hlediska ochrany byl rovněž špatný, se snížil. Biologická rozmanitost v České republice je spolu s lesnictvím a zemědělstvím vystavena rizikům souvisejícím s klimatem. Změna ve využití půdy je jedním z důležitých tlaků, které se dotýkají i lidí žijících v městských oblastech. Přestože bylo dosaženo pokroku při plnění cílů rámcové směrnice o vodě, není jisté, zda je tento pokrok dostatečný pro splnění závazků do roku 2027 a dosažení dobrého stavu všech vodních útvarů. Podle indexu spotřeby vody má Česko čtvrté nejnižší skóre v EU, které se blíží hodnotám indikujícím nedostatek vody. Financování z EU nadále poskytuje významnou podporu pro řešení nedostatků v provádění právních předpisů v oblasti životního prostředí. V letech 2021–2026 má Česko v rámci svého národního plánu pro oživení a odolnost obdržet 7,1 miliardy EUR ve formě grantů a v letech 2021–2027 19,8 miliardy EUR z politiky soudržnosti. Financování investic do životního prostředí v České republice se v období 2014–2020 odhaduje na 1,1 % HDP ročně. Více než dvě třetiny těchto investic jsou závislé na vnitrostátním financování. Odhaduje se, že v letech 2021–2027 dosáhnou potřeby země v oblasti investic do životního prostředí více než 1,43 % jejího HDP, což naznačuje potenciální deficit financování v oblasti životního prostředí ve výši nejméně 0,32 % HDP. To lze řešit pouze pokračujícím pevným závazkem v oblasti životního prostředí, včetně mobilizace dodatečných finančních prostředků na zbývající prováděcí priority země. Česko pokračuje ve zlepšování environmentální infrastruktury. Má-li však překonat zbývající problémy a splnit cíle Zelené dohody pro Evropu, musí zvýšit úroveň svých ambicí. Česko potřebuje využít potenciál fondů soudržnosti a vnitrostátního financování k rozšíření opatření uvedených v jeho plánu pro oživení a odolnost k provedení reforem v těchto oblastech: i) zvládání sucha a systémové zvyšování zadržování vody v krajině; ii) vytváření lesů odolných vůči změně klimatu a iii) nový rámec oběhového hospodářství. Musí pokračovat ve svých úspěšných projektech, jako je vnitrostátní program výměny kotlů a zvyšování energetické účinnosti v obytných a veřejných budovách. Současně je třeba se vyhnout investicím do potenciálně uvízlých aktiv, jako je mechanicko-biologická úprava nebo zařízení na energetické využití odpadu, přičemž podpora obnovitelných zdrojů energie musí respektovat zásadu „významně nepoškozovat“. Maximální využití ekonomických nástrojů k zajištění toho, aby znečišťovatelé platili, je důležité i pro některá odvětví životního prostředí. Správa záležitostí týkajících se životního prostředí se zdá být v rozhodovacích procesech v oblasti životního prostředí ohrožena, stejně tak jako přístup k právní ochraně v kontextu českého legislativního rámce pro udělování povolení. Očekává se další zefektivnění. Neměla by se tím snížit úroveň ochrany životního prostředí, ale spíše využít flexibilita, kterou umožňují právní předpisy EU v oblasti životního prostředí.



Část I: Tematické oblasti 1.Oběhové hospodářství a nakládání s odpady Opatření směřující k oběhovému hospodářství Nový akční plán pro oběhové hospodářství přijatý v březnu 2020 je jedním z hlavních stavebních kamenů Zelené dohody pro Evropu. Přechod EU na oběhové hospodářství sníží tlak na přírodní zdroje a vytvoří udržitelný růst a pracovní místa. Je také nezbytným předpokladem pro dosažení cíle klimatické neutrality EU do roku 2050 a pro zastavení úbytku biologické rozmanitosti. Akční plán oznamuje iniciativy v rámci celého životního cyklu výrobků, jejichž cílem je snížit dopad spotřeby EU a do roku 2030 zdvojnásobit míru oběhového využívání materiálů v EU. Zaměřuje se na způsob navrhování výrobků, podporuje procesy oběhového hospodářství, podporuje udržitelnou spotřebu a snaží se zajistit, aby se předcházelo vzniku odpadu a aby se používané zdroje udržely v hospodářství EU co nejdéle. Míra oběhového využívání materiálů je dobrým ukazatelem oběhovosti hospodářství, protože zahrnuje všechny materiály, které se vracejí zpět do naší ekonomiky. Mezi jednotlivými zeměmi existují velké rozdíly v míře oběhovosti. Aby bylo možné dosáhnout cíle akčního plánu EU pro oběhové hospodářství, kterým je zdvojnásobení míry oběhového využívání materiálů v EU do roku 2030, je třeba na úrovni členských států přijmout ambiciózní opatření zaměřená na celý životní cyklus výrobku. Tato opatření sahají od udržitelného navrhování výrobků, které umožní zvýšit jejich trvanlivost, opravitelnost, modernizovatelnost a recyklovatelnost, až po další opatření, jako jsou: i) „repasování“; ii) zvyšování oběhovosti ve výrobních procesech; iii) recyklace; iv) podpora ekologických inovací a v) zvýšení uplatňování zelených veřejných zakázek. Oběhové (druhotné) využití materiálu v Česku v roce 2016 dosahovalo 7,6 % a v roce 2020 vzrostlo na 13,4 %, což je více než průměr EU ve výši 12,8 % a je dokladem trvalého růstu využívání druhotného materiálu v zemi v posledních letech. Graf 1: Míra oběhového využívání materiálů (%), 2010–2020 Produktivita zdrojů vyjadřuje, jak účinně hospodářství využívá materiální zdroje k produkci bohatství. Zlepšení produktivity zdrojů může pomoci minimalizovat negativní dopady na životní prostředí a snížit závislost na rychle se měnících trzích se surovinami.

Jak je vidět v grafu 2, produktivita zdrojů v Česku s částkou 1,19 EUR vygenerovanou na jeden kg spotřebovaného materiálu v roce 2020 zůstala hluboko pod průměrem EU, který činí 2,09 EUR na kg. Graf 2: Produktivita zdrojů 2010–2020 Strategie pro oběhové hospodářství Komise vybízí členské státy, aby přijaly a prováděly vnitrostátní/regionální strategie pro oběhové hospodářství, které zahrnují celý životní cyklus výrobků. Tyto strategie jsou totiž jedním z nejúčinnějších způsobů, jak dosáhnout pokroku směrem k oběhovému hospodářství. Od spuštění internetové Evropské platformy zainteresovaných stran pro oběhové hospodářství v roce 2017 využívají tuto platformu vnitrostátní, regionální nebo místní orgány ke sdílení svých strategií a plánů. Strategický rámec přechodu Česka na oběhové hospodářství do roku 2040 (nazývaný také „Cirkulární Česko 2040“) přijala česká vláda v prosinci 2021. Prováděcí akční plán na období 2022–2027, který se v současné době připravuje, stanoví konkrétní cíle a opatření na příštích šest let. Očekává se, že bude přijat ve čtvrtém čtvrtletí roku 2022, přičemž bude provedeno strategické posouzení vlivů této strategie na životní prostředí s cílem vyhodnotit výsledky v oblasti životního prostředí. Dokončení a zavedení strategie Cirkulární Česko 2040 byly zahrnuty do plánu pro oživení a odolnost jako součást reformy s termínem dokončení do konce čtvrtého čtvrtletí roku 2025. Strategie Cirkulární Česko 2040 určuje deset prioritních oblastí týkajících se oběhového hospodářství: produkty a design; průmysl, suroviny, stavebnictví, energetika; bioekonomika a potraviny; spotřeba a spotřebitelé; nakládání s odpady; voda; výzkum, vývoj a inovace; vzdělávání a znalosti; ekonomické nástroje; cirkulární města a infrastruktura. Konkrétní cíle, úkoly a opatření pro plasty, textil, stavební a demoliční odpady jsou stanoveny v Plánu odpadového hospodářství ČR, Programu předcházení vzniku odpadů ČR a také v nové strategii Cirkulární Česko 2040. Ekologické inovace Úspěšný přechod na oběhové hospodářství vyžaduje sociální a technologické inovace. Je to proto, že plného potenciálu oběhového hospodářství lze dosáhnout pouze tehdy, když je uplatněno ve všech hodnotových řetězcích. Ekologické inovace jsou důležitým faktorem, který umožňuje oběhové hospodářství. Nové přístupy k navrhování výrobků a nové podnikatelské modely mohou pomoci vytvářet inovace v oblasti oběhového hospodářství a poskytovat tak nové podnikatelské příležitosti. V roce 2021 se Česko umístilo na 14. místě v indexu ekologických inovací pro rok 2021 s celkovým skóre 111 bodů, což zemi klasifikuje jako „průměrnou v oblasti ekologických inovací“. Ve třech z pěti složek (vstupy ekologických inovací, výstupy ekologických inovací a výsledky účinného využívání zdrojů) indexu 2021 Česko nedosahuje průměru EU, zatímco v případě ekologických inovačních aktivit a socioekonomických výsledků průměr EU překračuje. Graf 3: Výkonnost v oblasti ekologických inovací 2010–2019



Zelené veřejné zakázky Veřejné zakázky tvoří velkou část evropské spotřeby, přičemž kupní síla veřejných orgánů představuje přibližně 14 % HDP EU. Veřejné zakázky mohou pomoci zvýšit poptávku po udržitelných výrobcích, které splňují normy opravitelnosti a recyklovatelnosti. V roce 2017 Česko přijalo pravidla, která mají zajistit odpovědný přístup k zadávání veřejných zakázek a nákupům ze strany státu a místních samospráv. Podle zákona o zadávání veřejných zakázek musí veřejní zadavatelé od 1. ledna 2021 při nákupu zboží a služeb dodržovat sociální, environmentální a inovativní požadavky.

Ekoznačka EU a systém pro environmentální řízení podniků a audit (EMAS) Počet výrobků s ekoznačkou EU a organizací s licencí EMAS v dané zemi do jisté míry naznačuje, do jaké míry se soukromý sektor a vnitrostátní zúčastněné strany v této zemi aktivně zapojují do přechodu na oběhové hospodářství. Ukazuje také, jak jsou veřejné orgány odhodlány podporovat nástroje určené k podpoře oběhového hospodářství. V září 2021 bylo v Česku v systému ekoznačky EU registrováno 5 187 z 83 590 výrobků a 22 z 2 057 licencí, což ukazuje na přiměřený podíl těchto výrobků a licencí. Kromě toho je v současné době v systému Evropské komise pro environmentální řízení podniků a audit EMAS registrováno 18 organizací ve 44 místech. Od zprávy za rok 2019 bylo do systému ekoznačky EU zaregistrováno 5 093 nových výrobků a 11 nových licencí. Počet organizací zaregistrovaných v systému EMAS se však o šest snížil. Prioritní opatření v roce 2022 ·Urychlit přechod k oběhovému hospodářství ve všech hospodářských odvětvích, mimo jiné zavedením strategie Cirkulární Česko 2040. Nakládání s odpady Přeměnu odpadu na zdroj podporuje: i) úplné provedení právních předpisů EU o odpadech, které zahrnují hierarchii způsobů nakládání s odpady; potřebu zajistit tříděný sběr odpadu; cíle týkající se odklonu od skládkování apod.; ii) omezování vzniku odpadů a produkce odpadů na obyvatele v absolutním vyjádření; iii) omezování energetického využití na nerecyklovatelné materiály a postupné ukončování skládkování recyklovatelných a využitelných odpadů. Tato část se zaměřuje na nakládání s komunálním odpadem , pro který stanovují právní předpisy EU povinné cíle recyklace. Nejúčinnějším způsobem, jak zlepšit účinnost zdrojů a snížit dopad odpadů na životní prostředí, je co nejdéle předcházet tomu, aby se výrobky a materiály staly odpadem. Předcházení vzniku odpadů a opětovné použití jsou nejvíce preferovanými možnostmi, a proto jsou na vrcholu hierarchie nakládání s odpady. Množství vyprodukovaného komunálního odpadu je dobrým ukazatelem účinnosti opatření k předcházení vzniku odpadů. Přezkum provádění právních předpisů v oblasti životního prostředí 2019 poukázal na nesrovnalosti mezi informačními systémy o komunálních odpadech Ministerstva životního prostředí a Českého statistického úřadu, které vedly k významným rozdílům v souborech údajů použitých ve vnitrostátních a regionálních plánech odpadového hospodářství pro prognózy ve srovnání s údaji vykázanými Eurostatu. Podle českých orgánů byly nesrovnalosti mezi informačními systémy ve sledovaném období téměř odstraněny a v roce 2021 obě instituce podepsaly nové memorandum o spolupráci. Komise v tomto ohledu neprovedla žádné posouzení. Graf 4: Komunální odpad podle způsobu zpracování v Česku, 2010–2020 Graf 4 rovněž znázorňuje množství komunálního odpadu podle způsobu zpracování v České republice v kg na obyvatele. Hlavním způsobem zpracování odpadů zůstává skládkování, které výrazně převyšuje průměr EU (23 % v roce 2020), což pro Česko představuje hlavní problém. Ačkoli míra skládkování v posledním desetiletí mírně klesala, zdá se, že se tento trend v posledním sledovaném období obrátil, neboť v roce 2020 tvořilo skládkování 49,2 % ve srovnání se 48,5 % v roce 2018 (přezkum provádění právních předpisů v oblasti životního prostředí 2019). Naznačuje to souvislost s rostoucím množstvím celkového odpadu vyprodukovaného v Česku.

Jak bylo uvedeno v přezkumu provádění právních předpisů v oblasti životního prostředí 2019, Česko se potýká s problémy při plnění cílů EU v oblasti odklonu od skládkování biologicky rozložitelného odpadu, i když legislativní změny měly pomoci tento nedostatek v plnění překlenout. Od roku 2015 mají obce povinnost zavést tříděný sběr rostlinného bioodpadu, avšak pouze sezónně do roku 2021, kdy tato povinnost začala platit i pro rostlinné oleje a tuky. Neexistuje však povinnost tříděného sběru živočišných kuchyňských odpadů. Biologický odpad tvořil i v roce 2020 více než 30 % směsného komunálního odpadu a byl skládkován nebo spalován. Zákaz skládkování recyklovatelného, využitelného a směsného komunálního odpadu, který byl původně ohlášen na rok 2024, byl zároveň zákonem o odpadech z roku 2021 odložen na rok 2030. Česko navíc ve svých vnitrostátních právních předpisech správně neprovedlo povinnost předúpravy odpadu před skládkováním. Komise proto v dubnu 2022 zaslala Česku výzvu . Podle studie Komise, která zkoumá skládkování neupraveného komunálního odpadu v členských státech, není na žádné z pěti navštívených skládek zajištěna selekce různých frakcí odpadu a stabilizace organického odpadu. Spalování a energetické využití odpadu v roce 2020 představovalo 15 %, což je stále pod průměrem EU, avšak účinné nakládání s odpady zůstává pro Česko významným problémem vzhledem k obavám ohledně plánované kapacity pro zpracování zbytkového odpadu, konkrétně energetického využití odpadu, stanovené ve vnitrostátních a regionálních plánech odpadového hospodářství v rámci revize. Graf 5: Míra recyklace komunálního odpadu 2010–2020 34 % komunálního odpadu je recyklováno, což je stále pod průměrem EU (46 %). Zpráva včasného varování Komise z roku 2018 nezařadila Česko mezi země, u nichž hrozí, že nesplní cíl EU 2020, tedy recyklovat 50 % komunálního odpadu. Komise v současné době dokončuje analýzu pokroku dosaženého při plnění doporučení uvedených ve zprávách včasného varování z roku 2018 a také analýzu pokroku při plnění cílů recyklace odpadů do roku 2025 stanovených v rámcové směrnici o odpadech . Tato zpráva bude předložena na konci roku 2022. Graf 5 ukazuje, že Česko musí zvýšit investice do recyklace, aby splnilo recyklační cíle pro rok 2025, jak již bylo uvedeno v přezkumu provádění právních předpisů v oblasti životního prostředí 2019. Provádění legislativního balíčku předpisů o odpadech z roku 2018 Česko oznámilo Komisi provedení balíčku předpisů o odpadech z roku 2018 . Nyní probíhá posuzování shody. Provádění směrnice o plastech na jedno použití Do 3. července 2021 musely členské státy uvést své vnitrostátní právní předpisy do souladu se směrnicí o plastech pro jedno použití. Vzhledem k tomu, že Česko neoznámilo všechna prováděcí opatření do ledna 2022, zahájila Komise řízení o nesplnění povinnosti. Plány odpadového hospodářství a programy předcházení vzniku odpadů Plány odpadového hospodářství a programy předcházení vzniku odpadů mají zásadní význam pro řádné provádění právních předpisů EU o odpadech. Stanovují klíčová ustanovení a investice k zajištění souladu se stávajícími a novými právními požadavky (např. prevence vzniku odpadů, tříděný sběr pro řadu konkrétních toků odpadů, cíle recyklace a skládkování). Revidované plány a programy měly být předloženy dne 5. července 2020. Česko revidovalo svůj vnitrostátní plán odpadového hospodářství na období 2015–2024, ale dosud jej neoznámilo Komisi. Revidovaný plán odpadového hospodářství by měl provést balíček předpisů EU o odpadech z roku 2018 a akční plán pro oběhové hospodářství 2020 a byl s mírným zpožděním přijat vládou v první polovině roku 2022. Regionální plány by měly být připraveny v příštích osmnácti měsících. Komise posoudí, zda je plán odpadového hospodářství v souladu s článkem 28 revidované rámcové směrnice o vodě. Prioritní opatření v roce 2022 Vzhledem k omezenému pokroku od přezkumu provádění právních předpisů v oblasti životního prostředí 2019 a s ohledem na zprávu o včasném varování, která má být vydána v roce 2022, se prodlužuje několik prioritních opatření stanovených v přezkumu provádění právních předpisů v oblasti životního prostředí 2019: ·Vyhnout se budování nadměrné infrastruktury pro zpracování zbytkového odpadu, jako jsou zařízení pro mechanicko-biologickou úpravu nebo spalovny. ·Odklonit se od spalování opakovaně použitelného a recyklovatelného odpadu zavedením daní ze spalování. ·Zlepšit a rozšířit tříděný sběr odpadu, včetně bioodpadu. Stanovit minimální normy služeb pro tříděný sběr. ·Využívat dostupné ekonomické nástroje, jako například platby podle množství odpadu. ·Zlepšit fungování systémů rozšířené odpovědnosti výrobce v souladu s obecnými minimálními požadavky na rozšířenou odpovědnost výrobce.

·Kromě toho zajistit, aby regionální plány odpadového hospodářství byly v souladu s revidovanou rámcovou směrnicí o odpadech.

2.Biologická rozmanitost a přírodní kapitál Strategie EU v oblasti biologické rozmanitosti do roku 2030, která byla přijata v květnu 2020, si klade za cíl nasměrovat biologickou rozmanitost EU na cestu k obnově a stanoví nové cíle a mechanismy řízení k dosažení zdravých a odolných ekosystémů. Strategie zejména stanoví ambiciózní cíle, a to: i) chránit nejméně 30 % půdy EU a 30 % mořských oblastí EU a integrovat ekologické koridory jako součást skutečné transevropské přírodní sítě; ii) přísně chránit alespoň jednu třetinu chráněných území EU, včetně všech zbývajících původních lesů a pralesů v EU; iii) účinně spravovat všechna chráněná území, definovat jasné cíle a opatření v oblasti ochrany a přiměřeně je sledovat. Strategie rovněž stanoví plán EU na obnovu přírody – řadu konkrétních závazků a opatření, jejichž cílem je do roku 2030 obnovit poškozené ekosystémy v celé EU, udržitelně je spravovat a řešit hlavní příčiny úbytku biologické rozmanitosti. Směrnice EU o ochraně přírodních stanovišť a směrnice EU o ochraně volně žijících ptáků jsou základem právních předpisů EU zaměřených na ochranu volně žijících živočichů, přírodních stanovišť a ekosystémů v EU. Jako takové jsou klíčovými legislativními nástroji pro dosažení cílů strategie EU v oblasti biologické rozmanitosti do roku 2030 . Nejnovější česká strategie ochrany biologické rozmanitosti (2016–2025) byla přijata v roce 2016. Stanovuje čtyři priority pro ochranu a udržitelné využívání biologické rozmanitosti . Ochrana a obnova přírody Natura 2000, největší koordinovaná soustava chráněných území na světě, je klíčovým nástrojem k dosažení cílů směrnice o ochraně volně žijících ptáků a směrnice o ochraně přírodních stanovišť. Jedná se o tyto cíle: i) zajistit dlouhodobou ochranu, zachování a přežití nejcennějších a nejohroženějších evropských druhů a stanovišť a ii) zachovat nebo obnovit stav druhů a stanovišť, který je příznivý z hlediska jejich ochrany. Klíčovými milníky při plnění cílů směrnice o ochraně volně žijících ptáků a směrnice o ochraně přírodních stanovišť jsou: i) vytvoření soudržné sítě Natura 2000; ii) vymezení lokalit významných pro Společenství jako zvláštní oblasti ochrany a iii) stanovení cílů ochrany specifických pro jednotlivé lokality a opatření pro ochranu všech lokalit soustavy Natura 2000. Síť Natura 2000 může přispět k dosažení cíle strategie EU v oblasti biologické rozmanitosti do roku 2030 – chránit minimálně 30 % rozlohy EU na souši a 30 % rozlohy EU na moři a integrovat ekologické koridory jako součást skutečné transevropské přírodní sítě, nicméně pro dosažení tohoto cíle jsou klíčové vnitrostátní systémy vymezení. Vytvoření soudržné sítě lokalit Natura 2000 V České republice se nachází 60 typů přírodních stanovišť a 173 druhů , na které se vztahuje směrnice o stanovištích. V zemi žijí také populace 85 ptačích taxonů uvedených v příloze I směrnice o ochraně volně žijících ptáků . Do roku 2021 bylo soustavou Natura 2000 pokryto 14,1 % území České republiky (průměr EU 18,5 %). Zvláště chráněné oblasti (ZCHO) klasifikované podle směrnice o ochraně volně žijících ptáků pokrývaly 8,9 % (průměr EU 12,8 %) a lokality významné pro Společenství vymezené podle směrnice o stanovištích pokrývaly 10,1 % (průměr EU: 14,2 %) území České republiky. Vezmeme-li v úvahu jak soustavu Natura 2000, tak další chráněná území vyhlášená na vnitrostátní úrovni, Česko ze zákona chrání 21,9 % svého území (průměr EU-27 je 26,4 %) . Z posledního hodnocení části lokalit významných pro Společenství české sítě Natura 2000 vyplývá, že zde přetrvává několik nedostatků, které se Česko zavázalo vyřešit do roku 2023. V souvislosti s těmito nedostatky probíhá proti Česku řízení o protiprávním jednání . Graf 6: Podíl chráněných suchozemských území, rok 2021





Graf 7: Podíl chráněných suchozemských území soustavy Natura 2000, rok 2021 Vymezení zvláštních oblastí ochrany a stanovení cílů a opatření pro ochranu přírody Šestiletá lhůta stanovená směrnicí o stanovištích pro vyhlášení lokalit významných pro Společenství jako zvláštních oblastí ochrany a stanovení cílů a opatření ochrany specifických pro jednotlivé lokality již v České republice uplynula u 1 061 lokalit. Z těchto lokalit 989 získalo status zvláštní oblasti ochrany (k únoru 2021) a Česko se zavázalo pokračovat v procesu vyhlašování zvláštních oblastí ochrany pro všechny lokality. Pokrok v oblasti udržování nebo obnovy příznivého stavu z hlediska ochrany druhů a stanovišť Pro měření výkonnosti členských států vyžaduje článek 17 směrnice o přírodních stanovištích a článek 12 směrnice o ochraně volně žijících ptáků podávání zpráv o pokroku dosaženém při udržování nebo obnově stavu ochrany druhů a stanovišť, který je příznivý z hlediska ochrany. Podle zprávy České republiky o stavu přírodních stanovišť a druhů z hlediska ochrany za období 2013–2018 vypracované podle článku 17 směrnice o ochraně přírodních stanovišť se podíl přírodních stanovišť hodnocených jako stanoviště v dobrém stavu z hlediska ochrany od předchozího sledovaného období (2007–2012) mírně zvýšil a dosáhl více než 19 %. Podobně se mezi dvěma sledovanými obdobími zvýšil i podíl druhů, u nichž byl zjištěn dobrý stav z hlediska ochrany, a to na více než 30 %. Pokud jde o ptáky, přibližně 44 % hnízdících druhů vykazovalo krátkodobě rostoucí nebo stabilní populační trendy, zatímco u zimujících druhů to bylo 51 %. Mezi dvěma sledovanými obdobími se mírně zvýšil podíl stanovišť, která byla vyhodnocena jako stanoviště ve špatném stavu z hlediska ochrany, a to na 30 %, zatímco u druhů se tento podíl snížil na 26 %. Graf 8: Hodnocení stavu stanovišť z hlediska ochrany za období 2007–2012 a 2013–2018 Graf 9: Hodnocení stavu druhů z hlediska jejich ochrany za období 2007–2012 a 2013–2018 Jak bylo uvedeno výše, podíl stanovišť a druhů v dobrém stavu z hlediska ochrany se mezi dvěma sledovanými obdobími mírně zvýšil, zatímco podíl stanovišť ve špatném stavu z hlediska ochrany vzrostl a podíl druhů ve stejném stavu se snížil. Přírodní procesy byly zdaleka nejvýznamnějším tlakem, pokud jde o stanoviště, zatímco u druhů představovaly hlavní tlaky zemědělství, přírodní procesy a lesnictví. V oblasti lesnictví byly zaznamenány případy masivní těžby dřeva v lokalitách Natura 2000, jako je Východní Krušnohoří nebo Soutok-Podluží, které ničí stanoviště chráněných saproxylických brouků a ptáků. Návrat přírody na zemědělskou půdu a obnova půdních ekosystémů Zemědělská půda Strategie biologické rozmanitosti funguje společně s novou strategií „Od zemědělce ke spotřebiteli“ a novou společnou zemědělskou politikou (SZP) s cílem podpořit a dosáhnout přechodu k plně udržitelnému zemědělství. Strategie biologické rozmanitosti a strategie „Od zemědělce ke spotřebiteli“ stanovily pro rok 2030 čtyři důležité cíle: — 50% snížení celkového používání chemických pesticidů a snížení rizika plynoucího z tohoto používání, — 50% snížení používání nebezpečnějších pesticidů,

— 50% snížení ztrát živin z hnojiv při současném zajištění toho, že nedojde ke zhoršení úrodnosti půdy (což povede ke snížení používání hnojiv o 20 %); — obnovení nejméně 10 % zemědělské plochy s vysoce rozmanitými krajinnými prvky a zvýšení plochy obhospodařované ekologickým zemědělstvím na nejméně 25 %. Česko se s odhadovanou rozlohou plochy obhospodařované ekologickým zemědělstvím 15,33 % pohybuje nad průměrem EU, který činí 9,07 % (údaje za rok 2020, Eurostat). Graf 10: Podíl plochy obhospodařované ekologickým zemědělstvím na celkové obhospodařované zemědělské půdě v jednotlivých členských státech, rok 2020 Podle doporučení Komise pro strategický plán společné zemědělské politiky (SZP) České republiky by české zemědělství mělo přijmout naléhavá opatření v oblasti hospodaření s přírodními zdroji a zmírňování změny klimatu, zejména prostřednictvím: i) urychlení přechodu z konvenčního zemědělství na ekologické; ii) snížení emisí skleníkových plynů podporou postupů pro zlepšení hospodaření s půdou a výrazným omezením emisí NH3 a iii) zlepšení stavu zemědělských a lesních stanovišť z hlediska ochrany a uplatňování technik udržitelného obhospodařování lesů s cílem posílit odolnost lesních ekosystémů. Odvětví zemědělství a lesnictví je v Česku stejně jako v jiných zemích EU vystaveno rizikům souvisejícím s klimatem, které jsou důsledkem podstatné změny povětrnostních podmínek v posledních několika letech, obvykle ve formě mírných suchých zim a horkých období léta se silnými dešti. Jedná se o faktory, které vedle jiných způsobují období sucha se závažným dopadem na odvětví lesnictví, kde aktuálně dochází ke kácení velkých ploch smrkových lesů kvůli přítomnosti kůrovce. Zemědělství představuje jednu z největších zátěží s dopadem na povrchové vody a je největší zátěží pro vody podzemní, přičemž Česko má jeden z nejvyšších podílů útvarů podzemních vod v EU, které nedosahují dobrého chemického stavu, zejména kvůli znečištění dusičnany. Stav zemědělských stanovišť z hlediska ochrany je obecně hodnocen jako nepříznivý. Přírodní stanoviště jsou obvykle poměrně malá a roztříštěná na velkých zemědělských plochách, zabírají většinou okrajové oblasti, kde dochází k pokračující degradaci a ztrátám. Podstatná část produktivní zemědělské půdy je obhospodařována intenzivním způsobem zaměřeným na zisk. Česko má nejvyšší průměrnou velikost zemědělských podniků v EU. Velkoplošné zemědělství je hlavní příčinou úbytku přírodních stanovišť a nízké míry zadržování vody. Důvodem je extrémní nedostatek krajinných prvků, jako jsou travnaté meze, křovinaté meze, remízky s osamělými stromy, aleje stromů, živé ploty a strouhy. Půdní ekosystém Půda je omezený a velmi křehký zdroj. V EU stále více degraduje. Nová strategie EU pro půdu, přijatá dne 17. listopadu 2021, zdůrazňuje význam ochrany půdy, udržitelného hospodaření s půdou a obnovy degradované půdy pro dosažení cílů Zelené dohody, jakož i neutrality z hlediska degradace půdy do roku 2030. To zahrnuje: i) zabránit další degradaci půdy; ii) učinit z udržitelného hospodaření s půdou novou normu; iii) přijímat opatření k obnově ekosystémů. Jedním z faktorů degradace půdních ekosystémů je plocha půdy, která je uzavřená nebo uměle vytvořená. V Česku (obrázek 11) lze zábor půdy za rok v období 2012–2018 považovat za měřítko jednoho významného tlaku na přírodu a biodiverzitu – změny ve využívání půdy. Změna ve využívání půdy zároveň představuje tlak na životní prostředí lidí žijících v městských oblastech. Přestože v posledním desetiletí došlo ke snížení (v letech 2000–2006 činil zábor půdy více než 1 000 km2/rok), v letech 2012–2018 zábor půdy v EU-28 stále dosahoval 539 km2/rok. Pojem „čistý zábor půdy“ slučuje zábor půdy s navracením půdy do jiných než umělých kategorií (rekultivace). Přestože v letech 2000–2018 byla v EU-28 určitá část půdy rekultivována, bylo jedenáctkrát více půdy zabráno než navráceno.

Česko se řadí výrazně nad průměr EU s čistým záborem půdy 161,7m2/km2 (průměr EU-27: 83,8 m2/km2). V roce 2018 Česko aktualizovalo své zprávy o degradaci půdy podle platformy pro podávání zpráv PRAIS3 o opatření určená k dosažení identifikované degradace. Graf 11: Zábor a rekultivace půdy v EU-27 (m2/km2), období 2012–2018 V roce 2015 dosáhla Úmluva OSN o boji proti desertifikaci (UNCCD) dohody o podpoře vize neutrality z hlediska degradace půdy a o propojení této vize s plněním cílů udržitelného rozvoje OSN obecně, a zejména s cílem udržitelného rozvoje 15.3. Česko se zatím nezavázalo stanovit cíle pro dosažení neutrality z hlediska degradace půdy podle úmluvy UNCCD. Lesy a dřevo Lesní strategie EU do roku 2030, přijatá v červenci 2021, je součástí balíčku „Fit for 55“. Strategie podporuje řadu služeb, které lesy poskytují. Jejím hlavním cílem je zajistit v EU zdravé, rozmanité a odolné lesy, které významně přispívají k posílení biologické rozmanitosti a klimatických ambicí. Lesy jsou důležitou jímkou uhlíku a jejich zachování je nezbytné, pokud chce EU do roku 2050 dosáhnout klimatické neutrality. Z 27 % lesní plochy EU chráněné podle směrnice o stanovištích je méně než 15 % hodnoceno tak, že je v příznivém stavu z hlediska ochrany . Podíl lesních ploch v EU se špatným stavem z hlediska ochrany se zvýšil z 27 % v roce 2015 na 31 % v roce 2018. V České republice pokrývají lesy 35,6 % území , přičemž více než 90 % hodnocení odhaluje špatný nebo nedostatečný stav. V Česku pokrývají původní lesy 10 000 ha . Graf 12: Stav lesů chráněných podle směrnice o stanovištích z hlediska ochrany v členských státech EU, 2013–2018 (hodnocení v %) Nařízení Evropské unie o dřevu zakazuje uvádět na trh EU nezákonně vytěžené dřevo. V souladu s nařízením Evropské unie o dřevu musí příslušné orgány členských států provádět pravidelné kontroly provozovatelů a obchodníků a uplatňovat sankce za nedodržování předpisů. Se změnou článku 20 nařízení Evropské unie o dřevu se podávání zpráv každé dva roky změnilo na podávání zpráv jednou ročně, přičemž od roku 2019 se zprávy podávají za kalendářní rok. Od března 2017 do února 2019 provedlo Česko 116 kontrol u tuzemských hospodářských subjektů v oblasti dřeva. Provedlo také 83 kontrol hospodářských subjektů dovážejících dřevo. Odhaduje se, že ve sledovaném období bylo v České republice 300 000 hospodářských subjektů, které uváděly na vnitřní trh tuzemské dřevo, a 2 500 hospodářských subjektů, které uváděly na vnitřní trh dřevo z dovozu. Nové nařízení o odlesňování zruší a nahradí nařízení Evropské unie o dřevu, neboť s sebou v podstatě ponese integraci a zdokonalení stávajícího systému kontroly zákonnosti původu dřeva. Invazní nepůvodní druhy Invazní nepůvodní druhy jsou hlavní příčinou úbytku biologické rozmanitosti v EU (vedle změn ve využívání půdy a moří, nadměrného využívání, změny klimatu a znečištění). Kromě toho, že mnohé invazní nepůvodní druhy způsobují velké škody na přírodě a hospodářství, usnadňují také vznik a šíření infekčních chorob, a představují tak hrozbu pro lidi i volně žijící zvířata.

Je třeba zintenzivnit provádění nařízení EU o invazních nepůvodních druzích a dalších příslušných právních předpisů. Strategie biologické rozmanitosti do roku 2030 si klade za cíl řídit uznané invazní nepůvodní druhy a snížit počet druhů z červeného seznamu, které jsou jimi ohroženy, o 50 %. Jádrem nařízení (EU) č. 1143/2014 o invazních nepůvodních druzích (dále jen „nařízení o invazních nepůvodních druzích“) je seznam invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na Unii. Celkový počet invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na Unii je v současné době 66, z nichž: 30 jsou živočišné druhy; 36 jsou rostlinné druhy; 41 jsou primárně suchozemské druhy; 23 jsou primárně sladkovodní druhy; 1 je druh žijící v brakických vodách a 1 je mořský druh. Podle zprávy za rok 2021 se již začíná dařit plnit cíle nařízení o invazních nepůvodních druzích, například vytvoření soudržného rámce pro řešení problematiky invazních nepůvodních druhů na úrovni EU a zvýšení informovanosti o problému invazních nepůvodních druhů. Zpráva však také identifikovala problémy a oblasti, které je třeba zlepšit. Vzhledem k tomu, že lhůty pro jednotlivé povinnosti podle nařízení o invazních nepůvodních druzích se uplatňovaly postupně od července 2016 do července 2019, je předčasné vyvozovat závěry týkající se několika aspektů provádění nařízení o invazních nepůvodních druzích. Ze zprávy z roku 2021 o základním rozšíření vyplývá, že z 66 druhů uvedených na unijním seznamu jich bylo v českém prostředí zjištěno 17. Šíření je znázorněno na obrázku 13. Graf 13: Počet invazních nepůvodních druhů s významným dopadem na Unii na základě dostupných georeferenčních informací o Česku, rok 2021 Proti Česku bylo zahájeno řízení o nesplnění povinnosti, protože do 13. července 2019 nevypracovalo a neprovedlo samostatný akční plán nebo soubor akčních plánů, jak požaduje článek 13 nařízení o invazních nepůvodních druzích, a nepředložilo jej/je neprodleně Komisi. Prioritní opatření v roce 2022 ·Stanovit cíle a opatření ochrany specifické pro jednotlivé lokality pro všechny lokality, kde chybí plány péče. Poskytnout odpovídající zdroje na jejich realizaci. Zajistit, aby byly lesní hospodářské plány posuzovány podle právních předpisů EU s cílem zabránit zhoršování stavu lokalit Natura 2000. ·Dále začleňovat otázky biologické rozmanitosti do dalších politik (zejména zemědělství, lesnictví, chovu ryb a rozvoje infrastruktury a měst). ·Dokončit proces vyhlášení soustavy Natura 2000. ·Snížit tlak zemědělského sektoru na přírodní zdroje. ·Zlepšit pobídky pro lesníky a zemědělce k tomu, aby lépe chránili lesy a krajinu. Zajistit udržitelné obhospodařování lesů prostřednictvím účinného plánování s ohledem na ekosystémové služby, které lesy poskytují. ·Přijmout nezbytná opatření k zajištění plného souladu s požadavky uvedenými v článku 13 nařízení o invazních nepůvodních druzích. Hodnocení ekosystémů a ekosystémové účty Strategie EU v oblasti biologické rozmanitosti do roku 2030 vyzývá členské státy, aby lépe začleňovaly hlediska biologické rozmanitosti do veřejného a podnikatelského rozhodování na všech úrovních a aby rozvíjely účetnictví přírodního kapitálu. EU potřebuje lépe fungující síť pro pozorování biologické rozmanitosti a důslednější podávání zpráv o stavu ekosystémů. Hodnocení ekosystémů znamená analýzu tlaků na suchozemské, sladkovodní a mořské ekosystémy a jejich stav a služby. Využívá prostorově explicitní data a porovnatelnou metodiku založenou na evropských údajích o funkcích ekosystémových aktiv a ekosystémových službách, které poskytují.

Ekosystémové účetnictví je založeno na pěti základních účtech (rozsah ekosystému, stav ekosystému, fyzické služby ekosystému, peněžní služby ekosystému a peněžní aktiva ekosystému). Tyto účty jsou sestaveny na základě ukazatelů ekosystémových aktiv a ekosystémových služeb, které poskytují. Česko využívá od roku 2001 průzkumy v terénu k mapování stanovišť. Data byla doplněna dálkovým průzkumem, čímž bylo mapování ekosystémů dokončeno. K odhadu stavu ekosystémů byly použity také informace o struktuře a funkcích polopřírodních stanovišť spolu s dalšími zdroji údajů (agroenvironmentální programy, rámcová směrnice o vodě atd.). V roce 2013 byla dokončena studie o ekosystémových službách. Pro sedmnáct služeb byly odvozeny buď biofyzikální veličiny, nebo socioekonomické hodnoty na základě přenosu užitku/hodnoty. Výsledky stále čekají na realizaci a pro jednotlivá odvětví je třeba získat politickou podporu. Vzhledem k tomu, že Česko neposkytlo aktualizované informace, nebyl od ledna 2016 zaznamenán žádný pokrok (graf 14). Toto hodnocení je založeno na 27 otázkách týkajících se provádění a je aktualizováno každých 6 měsíců. Graf 14: Barometr ESMERALDA MAES (leden 2016 – březen 2021)

Pokrok v ekosystémových účtech se hodnotí na vnitrostátní úrovni na základě třinácti otázek (viz graf 15). Graf 15: Barometr ekosystémových účtů

Zemědělství, vodní hospodářství a lesnictví jsou považovány za klíčová odvětví, pro která by se měly ekosystémové účty používat. Nedávná konzultace se zúčastněnými stranami rovněž poukázala na význam účtů měst, účtu rozsahu chráněné krajiny a tematických účtů pro uhlík a biologickou rozmanitost. Pro všechny ekosystémy v Česku byl zveřejněn účet rozsahu, stavu a peněžních aktiv ekosystémů. V současné době probíhá aktualizace účtu stavu. Připravují se ekosystémové účty pro sekvestraci uhlíku, filtraci vody a přírodní obnovy, a to jak z fyzického, tak z peněžního hlediska. Ekosystémový účet z fyzického hlediska se vypracovává rovněž pro zadržování vody. Prozatím neexistuje žádný výzkum týkající se tematických účtů. Klíčovými překážkami pro rozvoj ekosystémového účetnictví v České republice jsou mezery v údajích a jejich zastaralost, nedostatek jasných pokynů k provádění rámce systému environmentálních hospodářských účtů a neexistující politická poptávka po ekosystémovém účetnictví. Tyto potíže lze vysvětlit nedostatkem kapacit a s tím souvisejícím nedostatkem politického zájmu. Instituce by potřebovaly oficiální prosazování politiky, aby mohly začít na účtech pracovat. Prioritní opatření v roce 2022 ·Zintenzivnit školení, budovat kapacity a sdílet informace a zkušenosti získané členskými státy MAIA s cílem pomoci Česku vytvořit pilotní ekosystémový účet, který může prokázat svou užitečnost a vyvolat politický zájem.



3.Nulové znečištění Čisté ovzduší Politiky a právní předpisy EU týkající se čistoty ovzduší musí výrazně zlepšit kvalitu ovzduší v EU, aby se přiblížila kvalitě doporučené organizací WHO a omezily se emise hlavních látek znečišťujících ovzduší. Znečištění ovzduší a jeho dopady na ekosystémy a biologickou rozmanitost by se měly dále snižovat s dlouhodobým cílem nepřekračovat kritické zátěže a úrovně. K tomu je třeba posílit úsilí o dosažení plného souladu s právními předpisy EU o čistotě ovzduší a stanovit strategické cíle a opatření pro rok 2030 a další období. Cílem akčního plánu pro nulové znečištění do roku 2030 je snížit dopady znečištění ovzduší na zdraví o 55 % a snížit počet ekosystémů v EU ohrožených znečištěním ovzduší o 25 %. EU vypracovala komplexní soubor právních předpisů v oblasti kvality ovzduší, jenž stanoví normy kvality ovzduší založené na zdravotním stavu a závazky ke snížení emisí členských států u celé řady látek znečišťujících ovzduší. Navzdory celkovému zlepšení kvality ovzduší a neustálému snižování jeho znečištění je kvalita ovzduší v Česku stále důvodem k obavám. Poslední dostupné roční odhady (pro rok 2019) Evropské agentury pro životní prostředí poukazují na přibližně 8 500 předčasných úmrtí (neboli 95 000 ztracených let života), které lze připsat koncentracím jemných suspendovaných částic , 460 předčasných úmrtí (5 300 ztracených let života) koncentracím ozonu a 190 předčasných úmrtí (2 100 ztracených let života) koncentracím oxidu dusičitého . Emise klíčových látek znečišťujících ovzduší se v Česku v posledních letech výrazně snížily, zatímco HDP nadále rostl (viz graf). Podle nejnovějších prognóz předložených podle čl. 10 odst. 2 směrnice o národních emisních stropech Česko plánuje splnit závazky ke snížení emisí pro všechny látky znečišťující ovzduší, na které se směrnice vztahuje, a to pro období 2020–2029 a pro období od roku 2030. Poslední inventurní údaje předložené Českem, které však Komise ještě nepřezkoumala, naznačují, že Česko v roce 2020 plní závazky ke snížení emisí u všech znečišťujících látek.

Česko předložilo svůj národní program omezování znečištění ovzduší dne 20. prosince 2019. Graf 16: Trendy emisí hlavních znečišťujících látek/HDP v Česku, 2005–2019 Graf 17: Emise PM 2,5 a oxidů dusíku dle odvětví v Česku (2019) V roce 2020 bylo zaznamenáno překročení mezních hodnot stanovených směrnicí o kvalitě vnějšího ovzduší pro suspendované částice (PM10) ve dvou zónách měření kvality ovzduší. Kromě toho nebyly v několika zónách měření kvality ovzduší splněny cílové hodnoty koncentrace ozonu . Přetrvávající porušování požadavků na kvalitu ovzduší, které má závažné negativní dopady na zdraví a životní prostředí, sleduje Evropská komise prostřednictvím řízení o nesplnění povinnosti (zejména v souvislosti s překročením limitů pro částice PM10 a NO2), která se týkají všech dotčených členských států včetně České republiky, v případě překročení limitů pro částice PM10 a NO2 ve více zónách měření kvality ovzduší. Cílem je zavést vhodná opatření, aby všechny zóny měření kvality ovzduší byly v souladu s předpisy. V přezkumu provádění právních předpisů v oblasti životního prostředí 2019 Komise navrhla, aby Česko v rámci svého národního programu omezování znečištění ovzduší přijalo opatření ke snížení emisí z hlavních zdrojů emisí, včetně například dalšího snižování emisí z výroby energie a tepla z pevných paliv nebo podpory účinného a čistého dálkového vytápění a/nebo daňových pobídek. Jedním z příkladů osvědčených postupů zdůrazněným ve zprávě z roku 2019 je, že Česko od roku 2015 realizuje vnitrostátní program, jehož cílem je vyměnit téměř 100 000 starých a nekvalitních kotlů ze 300 000 domácností využívajících pevná paliva a který je v letech 2014–2020 podporován také z fondů EU. Tento program byl spuštěn také s ohledem na budoucí zákaz kotlů, které nesplňují určité ekologické normy již zavedené ve vnitrostátním zákoně o ovzduší v roce 2012. V květnu 2022 byla lhůta prodloužena o dva roky, a to do září 2024. Národní plán pro oživení a odolnost na období 2021–2026 a program Životní prostředí na období 2021–2027 budou tento program nadále podporovat. Česku bylo rovněž doporučeno urychlit snižování emisí oxidů dusíku (NOx) a koncentrací oxidu dusičitého (NO2). Jak bylo uvedeno výše, Česko dosáhlo určitého pokroku ve snižování koncentrací některých znečišťujících látek. K zajištění plného souladu s právními předpisy EU v oblasti kvality ovzduší je však stále zapotřebí dalšího úsilí. Prioritní opatření v roce 2022 ·V rámci národního programu omezování znečištění ovzduší (NAPCP) provádět opatření ke snížení emisí z výše uvedených hlavních zdrojů. ·Zajistit plné dodržování norem EU v oblasti kvality ovzduší a udržet klesající trend emisí látek znečišťujících ovzduší, aby se snížily jejich nepříznivé účinky na zdraví a hospodářství, s cílem dosáhnout v budoucnu směrných hodnot organizace WHO. Průmyslové emise Hlavními cíli politiky EU v oblasti průmyslových emisí jsou: i) ochrana vzduchu, vody a půdy; ii) předcházení vzniku odpadů a nakládání s nimi; iii) zlepšování energetické účinnosti a účinnosti zdrojů;

iv) sanace kontaminovaných míst. Za tímto účelem zaujímá EU integrovaný přístup k prevenci a omezování běžných a havarijních průmyslových emisí. Základem této politiky je směrnice o průmyslových emisích (IED) . Komise předložila návrh v dubnu 2022 . Cílem revize je zlepšit příspěvek směrnice k cíli nulového znečištění a její soulad s politikami v oblasti klimatu, energetiky a oběhového hospodářství. Přehled průmyslových činností regulovaných směrnicí IED vychází z údajů nahlášených do registru EU (2018). V České republice musí mít povolení na základě směrnice IED přibližně 1 770 průmyslových zařízení. Rozložení zařízení je znázorněno v grafu 18. Průmyslovými odvětvími v Česku s největším počtem zařízení dle směrnice IED byl v roce 2018 intenzivní chov drůbeže a prasat (26 %), následovaný odvětvím nakládání s odpady (19 %), výrobou chemikálií (15 %), výrobou potravin a nápojů (8 %), povrchovou úpravou (7 %) a výrobou energie (6 %). Graf 18: Počet průmyslových zařízení s povolením podle směrnice o průmyslových emisích v Česku, rok 2018 Průmyslovými odvětvími, u nichž bylo zjištěno největší zatížení životního prostředí emisemi do ovzduší, jsou odvětví energetiky, kde se jednalo o oxidy síry (SOx), nikl (Ni), rtuť (Hg), chrom (Cr), arsen (As), oxidy dusíku (NOx), zinek (Zn) a kadmium (Cd); „ostatní činnosti“ (většinou intenzivní chov drůbeže nebo prasat a povrchové úpravy), kde se jednalo o olovo (Pb), nemethanové těkavé organické sloučeniny (NMVOC), amoniak (NH3), měď (Cu), kadmium (Cd) a nikl (Ni); výroba kovů (dioxiny, Zn, Pb, As Cd, Cr a Hg); výroba chemických látek (Ni a NMVOC) a odvětví nakládání s odpady (dioxiny). Graf 19: Emise do ovzduší z odvětví podle směrnice o růmyslových emisích a zbytek celkových národních emisí do ovzduší v Česku, rok 2018 Pokud jde o emise do ovzduší, Česko bylo v roce 2017 členským státem s třetími nejvyššími náklady na škody sečtenými za všechny skupiny znečišťujících látek normalizovanými vůči HDP. Environmentální zátěž u průmyslových emisí do vody vyplývá především z výroby potravin a nápojů, chemických látek, buničiny a papíru a z výroby energie, kde se jedná o dusík, fosfor a celkový organický uhlík; z výroby energie, kde jsou to polycyklické aromatické uhlovodíky, a z výroby energie a výroby kovů a chemikálií (těžké kovy). Rozdělení na základě údajů registru E-PRTR je uvedeno v grafu níže. Graf 20: Relativní úniky do vody z průmyslu v Česku , rok 2018 Přístup EU k prosazování práva podle směrnice IED dává veřejnosti silná práva na přístup k relevantním informacím a na účast v procesu povolování potenciálně znečišťujících zařízení. To veřejnosti a nevládním organizacím umožňuje zajistit, aby byla povolení řádně udělována a aby byly dodržovány podmínky těchto povolení. V rámci inspekce v oblasti životního prostředí příslušné orgány provádějí u zařízení povolených podle směrnice IED prohlídky na místě, aby odebraly vzorky a shromáždily potřebné informace. Podle čl. 23 odst. 4 směrnice IED se prohlídky na místě musí provádět jednou za rok až za tři roky v závislosti na rizicích, která zařízení představují pro životní prostředí. V roce 2018 provedlo Česko 807 prohlídek na místě, z toho nejvíce v zařízeních v oblasti nakládání s odpady (23 %), v zařízeních pro intenzivní chov drůbeže nebo prasat (16 %) v rámci ostatních činností, dále ve výrobě chemických látek (10 %), ve výrobě elektrické energie (9 %), ve výrobě potravin, nápojů a mléka v rámci ostatních činností (8 %) a v oblasti povrchové úpravy kovů (8 %).

Graf 21: Počet kontrol v zařízeních povolených podle směrnice IED v České republice v roce 2018 Vypracování referenčních dokumentů o nejlepších dostupných technikách a závěrů o nejlepších dostupných technikách zajišťuje dobrou spolupráci se zúčastněnými stranami a umožňuje lepší provádění směrnice IED. Od přezkumu provádění právních předpisů v oblasti životního prostředí 2019 byly přijaty závěry o nejlepších dostupných technikách pro: i) spalování odpadu; ii) potravinářský, nápojový a mlékárenský průmysl a iii) povrchovou úpravu pomocí organických rozpouštědel včetně konzervace dřeva a dřevěných výrobků chemickými látkami. Komise se spoléhá na úsilí příslušných vnitrostátních orgánů při provádění právně závazných závěrů o nejlepších dostupných technikách a úrovní emisí souvisejících s nejlepšími dostupnými technikami v povoleních v oblasti životního prostředí. To by mělo vést k výraznému a trvalému snižování znečištění. V roce 2019 se stalo Česko příjemcem prioritních opatření k přezkumu povolení, aby se zajistilo, že jsou v souladu s nově přijatými závěry o nejlepších dostupných technikách, a aby se posílily kontroly a prosazování s cílem zajistit dodržování závěrů o nejlepších dostupných technikách. Komise tato opatření sledovala prostřednictvím hlášení Česka do registru EU, přičemž v roce 2018 nebyla hlášena žádná nepřípustná povolení. Česko bylo rovněž příjemcem prioritního opatření s cílem v relevantních případech řešit znečištění ovzduší z elektráren a výroby oceli. Proti Česku bylo zahájeno řízení o porušení právních předpisů kvůli nesprávnému provedení směrnice IED. Komise identifikovala dvanáct stížností, včetně stížností na vymezení, přístup jednotlivců k právní ochraně a přístup k informacím. Prioritní opatření v roce 2022 ·Pokračovat v řešení znečištění ovzduší, zejména v odvětví energetiky. Prevence závažných průmyslových havárií – SEVESO Hlavními cíli politiky EU v oblasti prevence závažných průmyslových havárií jsou: i) kontrolovat nebezpečí závažných havárií s přítomností nebezpečných látek, zejména chemických; ii) omezit následky těchto havárií pro lidské zdraví a životní prostředí; iii) neustále zlepšovat prevenci, připravenost a reakci na závažné havárie. Základem této politiky je směrnice 2012/18/EU (směrnice Seveso-III). Níže uvedený přehled průmyslových podniků, na které se vztahuje směrnice Seveso-III („závody Seveso“), vychází z údajů nahlášených do databáze eSPIRS (2018) a ze zprávy o provádění směrnice Seveso-III v České republice za období 2015–2018 . Z 212 českých závodů Seveso je 98 zařazeno do kategorie závodů s podlimitním množstvím a 114 do kategorie závodů s nadlimitním množstvím – podle množství nebezpečných látek, které se v nich mohou vyskytovat. Na závody s nadlimitním množstvím se vztahují přísnější požadavky. Vývoj počtu závodů Seveso je znázorněn v grafu 22. Graf 22: Počet závodů Seveso v Česku, rok 2011, 2014 a 2018 Česko vyžaduje vnější havarijní plán pro 99 závodů s nadlimitním množstvím. V roce 2018 mělo 114 závodů s nadlimitním množstvím vnější havarijní plán, jak je vidět v grafu 23. Tyto vnější havarijní plány jsou nezbytné pro řádnou přípravu a účinné provádění nezbytných opatření na ochranu životního prostředí a obyvatelstva v případě, že dojde k závažné průmyslové havárii. Graf 23: Situace v oblasti vnějších havarijních plánů v České republice (rok 2018)

Informace pro veřejnost podle přílohy V směrnice Seveso-III – zejména o tom, jak bude dotčená veřejnost varována v případě závažné havárie; o vhodném chování v případě závažné havárie a datu poslední prohlídky na místě – jsou trvale k dispozici pro 100 % závodů Seveso v České republice. Podíl závodů s nadlimitním množstvím, u nichž byly informace o bezpečnostních opatřeních a požadovaném chování v posledních letech aktivně zpřístupněny veřejnosti, je uveden v grafu 24. Graf 24: Podíl závodů s nadlimitním množstvím, u nichž byly veřejnosti aktivně zpřístupněny informace o bezpečnostních opatřeních a požadovaném chování v Česku v letech 2011, 2014 a 2018 Česko má problémy s prováděním směrnice Seveso III, které Komise v roce 2021 odhalila ve vnitrostátních právních předpisech. Prioritní opatření v roce 2022 ·Posílit kontrolu a prosazování, aby bylo zajištěno dodržování směrnice Seveso-III, zejména ustanovení o vnějších havarijních plánech. Hluk Směrnice o hluku ve venkovním prostředí stanoví společný přístup k vyvarování se, prevenci a omezení škodlivých účinků expozice hluku ve venkovním prostředí, ačkoli nestanoví mezní hodnoty hluku jako takové. Jejími hlavními nástroji jsou v tomto ohledu mapování hluku a akustické plánování. Klíčovým cílem akčního plánu nulového znečištění do roku 2030 je snížit podíl osob obtěžovaných hlukem z dopravy o 30 % ve srovnání s rokem 2017. Nadměrný hluk z letadel, železnic a silnic je jednou z hlavních příčin zdravotních problémů v EU. Může způsobit ischemickou chorobu srdeční, mrtvici, přerušování spánku, kognitivní poruchy a stres. V České republice se na základě omezeného souboru údajů odhaduje, že hluk v životním prostředí způsobuje nejméně 400 předčasných úmrtí a 1 100 případů ischemické choroby srdeční za rok . Způsobuje také, že přibližně 110 000 lidí trpí narušováním spánku. Podíl osob vystavených hluku se mezi lety 2012 a 2017 snížil o 6 %. Na základě posledního úplného souboru informací, které byly analyzovány, je dokončeno mapování hluku u aglomerací, silnic a železnic. V rámci přezkumu provádění právních předpisů v oblasti životního prostředí 2019 bylo Česko příjemcem prioritních opatření na dokončení akčních plánů pro hluk. Vzhledem k tomu, že došlo k určitému pokroku, jak je podrobně uvedeno výše, nejsou pro rok 2022 navrhována žádná prioritní opatření. Jakost vody a hospodaření s vodou Právní předpisy a politika EU vyžadují výrazné omezení dopadu tlaků na brakické, pobřežní a sladké vody (včetně povrchových a podzemních vod). Dosažení, zachování nebo zlepšení dobrého stavu vodních útvarů, jak je uvedeno v rámcové směrnici o vodě, zajistí, aby občané v celé EU měli prospěch z kvalitní a bezpečné pitné vody a vody ke koupání. Dále zajistí, aby byl udržitelnějším a z hlediska zdrojů efektivnějším způsobem řízen koloběh živin (dusíku a fosforu). Rámcová směrnice o vodě

Rámcová směrnice o vodě je základním kamenem vodní politiky EU ve 21. století. Rámcová směrnice o vodě a další právní předpisy týkající se vody stanovují rámec pro udržitelné a integrované vodní hospodářství, jehož cílem je vysoká úroveň ochrany vodních zdrojů, prevence dalšího zhoršování stavu a obnova dobrého stavu. Do března 2022 musely členské státy předložit třetí generaci plánů povodí podle rámcové směrnice o vodě. Česko třetí generaci plánů povodí včas přijalo a oznámilo. Komise posoudí oznámený stav a pokrok a zkontroluje, jak byly řešeny nedostatky uvedené v posouzení druhého plánu povodí. V České republice byla veřejná konzultace pro třetí cyklus řízení zahájena rok před termínem pro přijetí, což umožnilo veřejnosti a všem zúčastněným stranám vyjádřit své názory v papírové nebo elektronické podobě. Komise v prosinci 2021 zveřejnila šestou zprávu o provádění, která hodnotí provádění rámcové směrnice o vodě a směrnice o povodních. Tato zpráva obsahuje hodnocení: i) provádění programů opatření a ii) nových prioritních látek. Z hodnotící zprávy pro Česko vyplývá, že navzdory pokroku v dosahování cílů rámcové směrnice o vodě není jisté, zda tento pokrok stačí ke splnění závazků rámcové směrnice o vodě do roku 2021. Pro třetí kolo plánů povodí bude zapotřebí dalších investic, aby se zlepšil stav vody ve zbývajících vodních útvarech ve všech oblastech povodí v České republice. Na základě druhé zprávy o stavu povodí a údajů zveřejněných v roce 2020 dosáhlo 19,2 % všech útvarů povrchových vod v ČR dobrého ekologického stavu (u 1,7 % není stav znám) a pouze 68,5 % dosáhlo dobrého chemického stavu (u 0,4 % není stav znám). U podzemních vod 73 % nedosáhlo dobrého chemického stavu a 9,8 % je ve špatném kvantitativním stavu (u 21,3 % není stav znám). Graf 25 ukazuje podíl útvarů povrchových vod v České republice a v dalších evropských zemích, které nedosáhly dobrého ekologického stavu. Graf 25: Podíl útvarů povrchových vod (řek, jezer, brakických a pobřežních vod) v horším než dobrém ekologickém stavu v jednotlivých oblastech povodí Graf 26 znázorňuje procento útvarů povrchových vod v Česku a dalších evropských zemích, které nedosáhly dobrého chemického stavu. U České republiky je to 31,1 %, pokud se započítají i vodní útvary, v nichž se vyskytují látky, které se chovají jako všudypřítomné látky PBT (perzistentní, bioakumulativní, toxické). Bez všudypřítomných látek PBT nedosahuje dobrého chemického stavu 28 % útvarů povrchových vod. Graf 26: Procento útvarů povrchových vod, které nedosahují dobrého chemického stavu V rámci směrnice IED je třeba zdůraznit, že Česko vykázalo v posledním desetiletí výrazný pokles (48,9 %) v oblasti průmyslových úniků těžkých kovů do vody, například Cd, Hg, Ni, Pb, a v případě celkového organického uhlíku (TOC) (10,4 %) . Celkový odběr vody v Česku činí 1 260,08 hm3 ročně (v souladu s výchozím stavem v roce 2019), jak ukazuje graf 27. Česko používá ke kontrole odběrů vody registr, který se aktualizuje každé čtvrtletí. Procento odběru vody v jednotlivých odvětvích činí 3,76 % pro zemědělství, 49,24 % pro veřejné vodovody, 28,54 % pro chlazení elektřiny, 15,63 % pro zpracovatelský průmysl, 0,16 % pro chlazení ve výrobě a 2,67 % pro těžbu a dobývání. Odběry osvobozené podle českých zákonů se neregistrují. Graf 27: Odběr vody podle odvětví v České republice Podle indexu spotřeby vody plus (WEI+) je stav v Česku 19,53 %, to je jen o něco méně než 20 %, což se obecně považuje za ukazatel nedostatku vody. Níže uvedený sloupec ukazuje skóre indexu WEI+ v Česku a v ostatních zemích EU-27. Česko je na 4. místě (od nejvyššího po nejnižší skóre) v EU. Graf 28: Index spotřeby vody plus (WEI+) v EU, rok 2017

Směrnice o povodních Jak již bylo zmíněno, Komise v prosinci 2021 zveřejnila 6. zprávu o provádění, která zahrnuje přezkum a aktualizaci předběžného vyhodnocení povodňových rizik během druhého cyklu (2016–2021). Z hodnotící zprávy vyplynulo, že Česko má vypracovanou spolehlivou metodiku analýzy historických povodní a jejich potenciálu k opakování. Zpráva však zjistila oblasti, které by mohly být v rámci plánu předběžného vyhodnocení povodňových rizik dále rozpracovány, zejména doporučila zahrnout posouzení minulých významných povodní, které by v případě opakování mohly způsobit významné škody. Navrhuje se také další práce na zohlednění změny klimatu. Česko přijalo a oznámilo druhou generaci plánů pro zvládání povodňových rizik podle směrnice o povodních. Komise vyhodnotí pokrok, který byl učiněn od přijetí prvních plánů pro zvládání povodňových rizik, a zveřejní novou zprávu, jak tomu bylo v roce 2019. Směrnice o pitné vodě Pokud jde o směrnici o pitné vodě , od přezkumu provádění právních předpisů v oblasti životního prostředí 2019 není k dispozici žádné nové posouzení kvality pitné vody. Kvalita pitné vody v České republice nebyla označena za problematickou oblast. Přepracovaná směrnice vstoupila v platnost 12. ledna 2021 a členské státy ji musí do 12. ledna 2023 provést ve vnitrostátním právu. Zpráva však určila oblasti, které by mohly být v plánu ochrany před povodněmi dále rozpracovány, zejména doporučila zahrnout posouzení minulých významných povodní, které by v případě opakování mohly způsobit významné škody. . Česká republika bude muset tyto revidované normy kvality dodržovat. Směrnice o vodách ke koupání Pokud jde o směrnici o vodách ke koupání, z grafu 29 vyplývá, že v roce 2020 mělo 81,7 % ze 153 českých vod ke koupání vynikající jakost . Podrobné informace o českých vodách ke koupání jsou k dispozici na vnitrostátním portálu a prostřednictvím interaktivního mapového prohlížeče Evropské agentury pro životní prostředí . Graf 29: Jakost vod ke koupání v Evropě v sezóně 2020

Graf 30: Jakost vod ke koupání, období 2017–2020 Směrnice o dusičnanech Poslední zpráva Komise o provádění směrnice o dusičnanech se týká období 2016–2019 . Tato zpráva varuje, že dusičnany stále způsobují škodlivé znečištění vody v EU. Nadměrné množství dusičnanů ve vodě poškozuje lidské zdraví i ekosystémy a způsobuje úbytek kyslíku a eutrofizaci. Pokud vnitrostátní orgány a zemědělci vody vyčistili, mělo to pozitivní dopad na zásobování pitnou vodou a na biologickou rozmanitost. Prospělo to také odvětvím, jako je rybolov a cestovní ruch, která jsou závislá na biologické rozmanitosti a dobrém zásobování pitnou vodou. V mnoha oblastech EU však zůstává problémem nadměrné hnojení. Podle zprávy o provádění směrnice o dusičnanech se v letech 2012–2015 kvalita podzemních vod v porovnání s předchozím sledovaným obdobím mírně zlepšila, přičemž procento stanic, kde bylo dosaženo nebo překročeno 40 mg dusičnanů na litr, se snížilo z 23,91 % na 21,4 %, a u 50 mg dusičnanů na litr z 20,4 % na 17,9 %. Situace v oblasti koncentrace dusičnanů v povrchových vodách je poměrně dobrá a stabilní, přičemž bylo zaznamenáno určité zlepšení ve snižování eutrofizace povrchových vod. Směrnice o čištění městských odpadních vod

Česko se v průběhu let potýkalo s obtížemi při dodržování povinností vyplývajících ze směrnice o čištění městských odpadních vod. Celkově dosahuje v Česku míra dodržování povinností 75 %, což je méně než průměr EU v roce 2018. Graf 31: Podíl městských odpadních vod, které splňují všechny požadavky směrnice o čištění městských odpadních vod (shromažďování, biologické čištění, biologické čištění s odstraňováním dusíku a/nebo fosforu) v městských oblastech, které splňují požadavky směrnice o čištění městských odpadních vod („míra dodržování povinností“), rok 2018 Přestože se dodržování povinností v průběhu let zlepšilo, k čemuž zásadně přispělo využití finančních prostředků EU, vedlo neúplné provedení směrnice o čištění městských odpadních vod k zahájení řízení o porušení předpisů proti České republice. Případ je v současné době ve fázi vydání odůvodněného stanoviska. Podle Evropské komise 451 českých aglomerací stále neplní své povinnosti v oblasti shromažďování a/nebo čištění odpadních vod. Prioritní opatření v roce 2022 ·Posoudit nové fyzické změny vodních útvarů v souladu s čl. 4 odst. 7 rámcové směrnice o vodě. V těchto posouzeních zvážit alternativní možnosti a vhodná zmírňující opatření. ·Zvýšit investice do třetího kola plánů povodí s cílem zlepšit stav vody ve zbývajících vodních útvarech ve všech oblastech povodí. ·Zlepšit koordinaci mezi politikami v oblasti vody a přírody. ·Zajistit soulad se směrnicí o čištění městských odpadních vod ve všech aglomeracích, a to i vybudováním potřebné infrastruktury. Chemické látky EU usiluje o to, aby chemické látky byly vyráběny a používány způsobem, který minimalizuje jakékoli významné nepříznivé účinky na lidské zdraví a životní prostředí. V říjnu 2020 zveřejnila Komise svou Strategii pro udržitelnost v oblasti chemických látek – „K životnímu prostředí bez toxických látek“ , která vedla k některým systémovým změnám v právních předpisech EU týkajících se chemických látek. Tato strategie je součástí ambice EU dosáhnout nulového znečištění, což je klíčový závazek Zelené dohody pro Evropu. Právní předpisy EU týkající se chemických látek poskytují základní ochranu lidského zdraví a životního prostředí. Zajišťují rovněž stabilitu a předvídatelnost pro podniky působící v rámci vnitřního trhu. Od roku 2007 Komise shromažďuje informace o prosazování nařízení o registraci, hodnocení, povolování a omezování chemických látek („nařízení REACH“) a nařízení o klasifikaci, označování a balení („nařízení CLP“). V prosinci 2020 Komise posoudila zprávy členských států o provádění a prosazování těchto nařízení v souladu s čl. 117 odst. 1 nařízení REACH a čl. 46 odst. 2 nařízení CLP. Podle posledních dostupných údajů se vnitrostátní struktury prosazování práva v posledních letech příliš nezměnily. Z této zprávy je však zřejmé, že při provádění nařízení REACH a CLP stále existuje řada rozdílů, a to zejména v oblasti prosazování práva. V srpnu 2021 Komise zveřejnila měřitelné posouzení prosazování dvou hlavních nařízení EU o chemických látkách (nařízení REACH a nařízení CLP) pomocí souboru ukazatelů týkajících se různých aspektů prosazování. Zdá se, že zaznamenané úrovně dodržování předpisů jsou v průběhu času poměrně stabilní, avšak mají zhoršující se trend, který je pravděpodobně způsoben: 1) účinnějším odhalováním nevyhovujících výrobků/společností ze strany donucovacích orgánů a 2) větším množstvím nevyhovujících výrobků na trhu EU. Odpovědnost za prosazování dodržování nařízení REACH i CLP v České republice nesou tyto orgány :

·Česká inspekce životního prostředí, ·Celní správa ČR, ·krajské hygienické stanice, ·Ústřední kontrolní a zkušební ústav zemědělský, ·Státní úřad inspekce práce. Česko vypracovalo a plně zavedlo strategie prosazování nařízení REACH i CLP . Patří mezi ně: ·obecná metodika prosazování, která se každoročně aktualizuje s ohledem na projekty REF, ·hlavní zaměření donucovacích činností: registrace, bezpečnostní listy, povinnost sdělovat informace o látkách obsažených v předmětech, povinnosti a omezení následných uživatelů, jakož i klasifikace látek a směsí, povinnosti týkající se označování a balení, oznamování o klasifikaci a označení a elektronický obchod, ·volba opatření v oblasti prosazování je ponechána na inspektorech, ·činnosti v oblasti prosazování jsou monitorovány a každoročně vyhodnocovány, ·každoroční aktualizace metodiky prosazování na základě monitorování a hodnocení činností v oblasti prosazování. Česko vyčleňuje pouze 11 zaměstnanců na prosazování nařízení REACH a CLP . Počet kontrol podle nařízení REACH, který je 300, zůstává výrazně pod průměrem EU (za vykazované období 2019). Při předkládání těchto údajů však české příslušné orgány nerozlišovaly mezi kontrolami, které byly proaktivní (inspekce), a kontrolami, které byly reaktivní/nerutinní (šetření jako reakce na stížnosti, nehody a hlášení). Skutečná úroveň odborných znalostí se od posledního vykazovaného období zvýšila. Česko patří mezi země s nejvyšším počtem podaných odvolání proti vnitrostátním rozhodnutím vydaným za účelem vymáhání práva v letech 2015—2019, přičemž žádné rozhodnutí vydané za účelem vymáhání práva nebylo zrušeno. Velký počet případů nedodržení předpisů z celkového počtu kontrol je vysoko nad průměrem . Graf 32: Procenuální podíl případů nedodržení předpisů z celkového počtu kontrol podle nařízení REACH a CLP během roku 2019 podle členských států a v porovnání s průměrem EU Prioritní opatření v roce 2022 Posílit administrativní kapacity k prosazování přístupu nulové tolerance k nedodržování předpisů.





4. Opatření v oblasti klimatu V souladu s Pařížskou dohodou a jako součást Zelené dohody pro Evropu stanoví evropský právní rámec pro klima cíl EU dosáhnout do roku 2050 klimatické neutrality a snížit do roku 2030 emise skleníkových plynů o 55 % ve srovnání s rokem 1990. Zákon rovněž omezuje příspěvek, který může pohlcování uhlíku představovat pro snížení emisí v roce 2030, aby se zajistilo dostatečné úsilí o zmírnění změny klimatu. EU a její členské státy předložily v prosinci 2020 aktualizovaný vnitrostátně stanovený příspěvek k úmluvě UNFCCC. EU pracuje ve všech odvětvích a politikách na snižování emisí skleníkových plynů, přechodu na klimaticky neutrální a udržitelné hospodářství a na řešení nevyhnutelných důsledků změny klimatu. Právní předpisy EU v oblasti klimatu motivují ke snižování emisí z výroby elektrické energie, průmyslu, dopravy, námořního sektoru a fluorovaných plynů (F-plynů) používaných ve výrobcích. V případě silniční dopravy současné právní předpisy EU vyžadují, aby se do roku 2020 snížila intenzita emisí skleníkových plynů z paliv pro vozidla o 6 % ve srovnání s rokem 2010 a stanovují závazné normy emisí skleníkových plynů pro různé kategorie vozidel. Podle nařízení o F-plynech se v EU do roku 2030 sníží emise F-plynů o dvě třetiny ve srovnání s rokem 2014. Od roku 2021 jsou emise a pohlcování skleníkových plynů z využívání půdy, změny ve využívání půdy a lesnictví zahrnuty do úsilí EU o snižování emisí. Politika EU v oblasti přizpůsobování se změně klimatu je nedílnou součástí Zelené dohody pro Evropu. Od roku 2021 jsou členské státy povinny podávat zprávy o svých vnitrostátních politikách v oblasti přizpůsobování se změně klimatu , neboť právní rámec EU pro klima uznává přizpůsobování se změně klimatu jako klíčovou součást dlouhodobé globální reakce na změnu klimatu. Členské státy budou muset přijmout vnitrostátní strategie a EU bude pravidelně hodnotit pokrok v rámci celkové správy klimatických opatření. Aktualizovaná strategie EU pro přizpůsobování se změně klimatu, která byla zveřejněna v únoru 2021, stanoví, jak se EU může přizpůsobit nevyhnutelným dopadům změny klimatu a stát se do roku 2050 vůči změně klimatu odolnou. Klíčové vnitrostátní politiky a strategie v oblasti klimatu Česko má integrovaný vnitrostátní plán v oblasti energetiky a klimatu (NECP) na období 2021–2030, který je v souladu s dlouhodobou strategií v této oblasti. Vnitrostátním cílem pro rok 2030 je snížit emise skleníkových plynů o 30 % ve srovnání s rokem 2005. Český plán pro oživení a odolnost vyčleňuje 42 % na cíle v oblasti klimatu a nastiňuje investice a některé reformy, které mají umožnit přechod na udržitelnější, nízkouhlíkové hospodářství odolné vůči změně klimatu. V září 2021 přijala česká vláda aktualizovanou strategii Národní akční plán adaptace na změnu klimatu. Určuje hlavní dopady změny klimatu. Stanovuje integrovaný přístup k posouzení součinnosti adaptačních a zmírňujících opatření a vhodnosti navrhovaných opatření pro jednotlivé složky životního prostředí, hospodářství a sociální sféru. Celkové emise skleníkových plynů v zemi se mezi lety 1990 a 2020 snížily o 43 % a předpokládá se, že v příštích letech budou nadále výrazně klesat. Nicméně odvětví výroby energie, dopravy a stavebnictví v České republice jsou i nadále velmi náročná na emise uhlíku. Graf 33: Celkové emise skleníkových plynů (včetně mezinárodní letecké dopravy) v Česku, období 1990–2020 Cíl sdílení úsilí Pro emise, na které se nevztahuje systém EU pro obchodování s emisemi (ETS), mají členské státy závazné vnitrostátní cíle podle právních předpisů o sdílení úsilí. Podle právních předpisů EU má Česko za cíl omezit nárůst o 9 % do roku 2020 a dosáhnout snížení o 14 % do roku 2030 ve srovnání s rokem 2005. V roce 2019 byly emise země v rámci sdílení úsilí velmi blízko svému cíli pro rok 2020. Podle svého vnitrostátního plánu v oblasti energetiky a klimatu hodlá Česko dosáhnout snížení emisí v souladu se svým současným cílem v oblasti sdílení úsilí do roku 2030. Graf 34: Emise a cíle podle rozhodnutí o sdílení úsilí / nařízení o sdílení úsilí v Česku pro léta 2020 a 2030 jako procentní změna oproti roku 2005 Graf 35: Emise, roční emisní příděly a kumulovaný přebytek/deficit ročních emisních přídělů podle rozhodnutí o sdílení úsilí v Česku, období 2013–2020 Klíčový vývoj odvětví V silniční dopravě klesla intenzita emisí skleníkových plynů z pohonných hmot v České republice od roku 2010 do roku 2019 o 3,1 %. Země musí jednat rychle, aby splnila současný celoevropský cíl snížit do roku 2020 emise o 6 %. Členské státy mohou v tomto ohledu přijmout několik typů opatření, například: i) další rozšíření využívání elektřiny v silniční dopravě; ii) podpora využívání biopaliv, zejména pokročilých biopaliv; iii) podpora vývoje a zavádění obnovitelných paliv nebiologického původu a iv) snížení emisí z těžby před rafinací. V roce 2019 představovaly emise ze silniční dopravy v Česku 13 % celkových emisí skleníkových plynů. Emise se oproti roku 2005 zvýšily o 10 %.

Graf 36: Emise skleníkových plynů podle odvětví – historické emise v období 1990–2020, prognózy na období 2021–2030 U budov je zásadní využívání obnovitelných zdrojů energie a úspora energie. Český systém dálkového vytápění stále využívá 56 % černého a hnědého uhlí a 31 % plynu. V oblasti zemědělství zůstaly emise stabilní. U odvětví využívání půdy, změn ve využívání půdy a lesnictví (LULUCF) Česko předpokládá do roku 2030 malý objem čistého pohlcování. Vykázaná množství podle Kjótského protokolu pro odvětví LULUCF v Česku udávají v letech 2013 až 2019 průměrné čisté roční pohlcování -2,1 Mt ekv. CO2. Česko se tak podílí 0,6 % na průměrném ročním propadu 344,9 Mt ekv. CO2 v EU-27. Graf 37: Vykázané a započítané emise a pohlcování z odvětví LULUCF v Česku Využití příjmů z dražeb povolenek EU ETS Celkové příjmy z dražeb emisních povolenek v rámci EU ETS v letech 2013–2020 dosáhly 2,5 miliardy EUR. V Česku nejsou příjmy účelově vázány. Vykazované výdaje představují částky každoročně vyčleněné ve státním rozpočtu na projekty v oblasti změny klimatu a energetiky (pokud je tato částka vyšší než 100 %, vykazuje se jako 100 % příjmů). Na projekty v oblasti klimatu a energetiky je každoročně vyčleněno v průměru 76 % státního rozpočtu. Prioritní opatření v roce 2022 ·Využít potenciál obnovitelných zdrojů energie a úspor energie, zejména v budovách. ·Dále dekarbonizovat odvětví dopravy, které je nejrychleji rostoucím odvětvím náročným na energie. Podpořit elektrifikaci zavedením infrastruktury pro nabíjení a podporou alternativních paliv. To bude mít pozitivní dopad na český domácí dopravní průmysl a rozvíjející se průmysl baterií. ·Motivovat využívání obnovitelných zdrojů v odvětví elektřiny, včetně začlenění nepravidelných dodávek elektřiny z obnovitelných zdrojů do distribuční a přenosové sítě a poplatků za elektřinu. Podporovat diverzifikaci obnovitelných zdrojů. ·Zajistit trvale udržitelné využívání biomasy. Aktuální a plánované využívání biomasy se blíží úrovni udržitelnosti. Z dlouhodobého hlediska je třeba vytvořit alternativy. ·Podpořit opatření v odvětví LULUCF zavedením dalších opatření a změn v postupech hospodaření s půdou. Část II: Podpůrný rámec: prováděcí nástroje 5. Financování

Potřeby investic v oblasti životního prostředí v Evropské unii Financování environmentálních opatření je pro jejich úspěch zásadní. Ačkoli většina finančních prostředků pochází z vnitrostátních zdrojů, významně přispívají i různé fondy EU, čímž pomáhají překlenout rozdíly ve financování mezi jednotlivými zeměmi. Environmentální opatření po roce 2020 budou rovněž podporována z fondu na podporu oživení po pandemii COVID-19 (prostřednictvím Nástroje pro oživení a odolnost) a na základě zásady „významně nepoškozovat“, která platí pro celý rozpočet EU. Obnovené závazky přijaté na konferenci COP26 (Glasgow, říjen–listopad 2021) a v Úmluvě o biologické rozmanitosti (duben–květen 2022) se promítnou i do rozpočtu EU. Celkové investiční mezery v oblasti životního prostředí (EU-27) Investiční potřeby EU v oblasti ekologické transformace zahrnují řadu vzájemně propojených oblastí. Potřeba dodatečných investic oproti výchozím úrovním (tj. rozdíl mezi tím, co je potřeba, a tím, co se předpokládá, že bude investováno, pokud nebudou přijata žádná dodatečná opatření) v oblasti klimatu, energetiky a dopravy byla odhadnuta na 390 miliard EUR ročně (EU-27), přičemž dalších 130 miliard EUR je potřeba na dosažení hlavních environmentálních cílů EU. Náklady na přizpůsobování se změně klimatu mohou být rovněž značné a dosahují celkem 35–62 miliard EUR (užší rozsah) nebo 158–518 miliard EUR (širší rozsah) ročně. Tyto investiční potřeby odrážejí cíle provádění do roku 2020 a do roku 2030 (s výjimkou přizpůsobování se změně klimatu, jehož náklady se očekávají v delším časovém horizontu). Předběžná aktualizace základní investiční mezery EU v oblasti životního prostředí je uvedena v tabulce 1. Téměř 40 % investiční mezery v oblasti životního prostředí se týká řešení znečištění, což ve spojení s vodním hospodářstvím představuje téměř dvě třetiny celkového deficitu. Investiční mezera v oblasti oběhového hospodářství a odpadů se odhaduje v rozmezí 13–28 miliard EUR ročně, a to v závislosti na úrovni zavedeného oběhového hospodářství. Roční deficit finančních prostředků na biologickou rozmanitost se odhaduje na přibližně 20 miliard EUR. Tabulka 1: Odhadované rozdělení investiční mezery EU v oblasti životního prostředí podle environmentálních cílů, období 2021–2030, ročně Environmentální cíl Odhadovaná investiční mezera (EU-27, ročně) v miliardách EUR % Prevence a omezování znečištění 42,8 39 % Vodní hospodářství a průmysl 26,6 24 % Oběhové hospodářství a odpady 13,0 12 % Biologická rozmanitost a ekosystémy 21,5 20 % Výzkum, vývoj a inovace a další 6,2 6 % Celkem 110,1 100 % Investiční potřeby v oblasti životního prostředí v Česku Při řešení klíčových environmentálních problémů vystupují jako hlavní oblasti pro investice v oblasti životního prostředí kvalita ovzduší, oběhové hospodářství a vodní hospodářství (řešení povodní a sucha). Prevence a omezování znečištění Podle prvního výhledu EU pro čisté ovzduší v rámci programu čistého ovzduší se odhaduje, že celkové náklady na omezování znečištění ovzduší v Česku s cílem dosáhnout do roku 2030 požadavků na snížení emisí podle směrnice o národních emisních stropech činí 2 miliardy EUR ročně, včetně 1,3 miliardy EUR na kapitálové investice (za předpokladu, že budou splněny cíle v oblasti klimatu a energetiky pro rok 2030). Druhý výhled EU pro čisté ovzduší naznačuje, že EU by z velké části dosáhla snížení emisí látek znečišťujících ovzduší, které odpovídá závazkům vyplývajícím ze směrnice o národních emisních stropech pro rok 2030, pokud: i) by byly provedeny všechny příslušné právní předpisy přijaté do roku 2018 (včetně všech právních předpisů týkajících se znečištění ovzduší a cílů v oblasti klimatu a energetiky do roku 2030 stanovených v roce 2018) a ii) členské státy by rovněž provedly opatření oznámená v jejich národních programech omezování znečištění ovzduší. Jedinou výjimkou je čpavek, a to pro patnáct členských států, mezi které Česko nepatří. Vodní hospodářství V České republice jsou stále zapotřebí značné investice, aby se urychlilo dosažení souladu s rámcovou směrnicí o vodě a směrnicí o povodních. S ohledem na změnu klimatu je třeba zlepšit připravenost na sucho. Kromě dalšího rozvoje monitorovací sítě je třeba se zaměřit na hospodaření s půdou. To bude znamenat využití přírodních řešení a krajinných prvků, minimalizaci zastavování půdy a obnovu mokřadů, aby se umožnila přirozenější hydromorfologie povrchových vodních útvarů postižených umělou regulací toků, ochrana půdy a předcházení desertifikace. Je třeba přijmout opatření ke snížení tlaku na odběry vody a ke snížení rozptýleného zemědělského znečištění (živiny – zejména dusičnany v podzemních vodách, chemické látky a organické znečištění) povrchových i podzemních vod, které brání dosažení cílů rámcové směrnice o vodě. Podle hodnocení českého plánu povodí provedeného Komisí je úroveň ambicí programu opatření nízká a očekává se, že do konce druhého cyklu bude při plnění cílů dosaženo jen malého pokroku. V uplynulém desetiletí tvořily finanční prostředky EU významný podíl na celkovém financování z veřejných zdrojů. Studie OECD posoudila investiční potřeby vodohospodářského průmyslu EU (pro splnění zákonných požadavků na pitnou vodu a sanitaci) a zjistila, že kumulativní výdaje, které Česko potřebuje, dosáhnou do roku 2030 výše 5,7 miliardy EUR, včetně 2,4 miliardy EUR kapitálových výdajů. Z toho vyplývá, že Česko bude na financování potřebovat v průměru 500 milionů EUR ročně, přičemž přibližně polovina z této částky (240 milionů EUR) bude určena na investice (do fyzických aktiv), z nichž téměř 90 % se týká odpadních vod. Kromě toho je v této oblasti důležitým zdrojem informací také nedávná zpráva o provádění 6. rámcové směrnice o vodě a směrnice o povodních a doprovodná finančně-ekonomická studie . Odpady a oběhové hospodářství Urychlení transformace na oběhové hospodářství a jeho zpřístupnění řadovým hospodářským subjektům (spíše než současným hlavním aktérům) je pro Česko hlavním úkolem v rámci Zelené dohody. Česko má potenciál překonat „úzké“ chápání oběhového hospodářství. K tomu je třeba zaměřit financování na celý životní cyklus výrobků: včetně jejich navrhování, oběhových průmyslových procesů, udržitelné spotřeby, nakládání s odpady a druhotných surovin.

Dodatečné investiční potřeby do roku 2030 (nad rámec výchozích úrovní) pro dosažení souladu s revidovanými návrhy v oblasti odpadů (rámcová směrnice o odpadech, směrnice o skládkách a obalových odpadech) zahrnují: ·519 milionů EUR na dosažení cílů EU v oblasti recyklace komunálního a obalového odpadu do roku 2035, ·297 milionů EUR na kapitálové investice do komunálního a obalového odpadu v letech 2021–2027. Z toho vyplývá průměrná roční potřeba investic pro české odvětví odpadů ve výši 35–40 milionů EUR na zlepšení sběru, zpracování bioodpadu, recyklaci, zařízení na třídění odpadu a digitalizaci evidence odpadů. To však nezahrnuje řešení klíčových toků odpadů (plasty, textil, nábytek) ani dodatečné investiční potřeby, které mohou vyplynout ze zvýšeného využívání procesů oběhového hospodářství v různých odvětvích. Biologická rozmanitost a ekosystémy Rámce prioritních opatření přijaté členskými státy podle článku 8 směrnice o stanovištích představují: i) priority ochrany pro síť Natura 2000 a její podpůrnou zelenou infrastrukturu; ii) náklady na tyto priority ochrany a iii) plánované zdroje financování biologické rozmanitosti a ekosystémů v období odpovídajícím současnému víceletému finančnímu rámci na období 2021–2027. Podle českého rámce prioritních opatření bude na ochranu přírody, včetně správy soustavy Natura 2000, v programovém období 2021–2027 zapotřebí 1,05 miliardy EUR, což v průměru představuje 150 milionů EUR ročně. Tato částka nezahrnuje dodatečné náklady na provádění strategie biologické rozmanitosti do roku 2030, včetně nákladů na zvýšenou ochranu a obnovu. Financování EU v oblasti životního prostředí, období 2014–2020 Ve víceletém finančním rámci na léta 2014–2020 bylo v EU pro toto období vyčleněno téměř 960 miliard EUR (v závazcích, ceny z roku 2011) . Tento závazek v rámci tohoto víceletého finančního rámce na období 2014–2020 pro ekologickou transformaci zahrnoval cíl 20 % výdajů na ochranu klimatu. Zahrnoval také možnosti financování životního prostředí, zejména v rámci evropských strukturálních a investičních fondů (ESI) . Rozpočet víceletého finančního rámce na období 2014–2020 byl následně doplněn o více než 50 miliard EUR (v běžných cenách) z programu REACT-EU na opatření politiky soudržnosti proti pandemii COVID-19 . Česko získalo z fondů ESI na období 2014–2020 částku 25,46 miliardy EUR na investice do tvorby pracovních míst a do udržitelného a zdravého evropského hospodářství a životního prostředí. Plánované přímé investice v oblasti životního prostředí dosáhly výše 2,36 miliardy EUR, přičemž dalších 1,91 miliardy EUR bylo určeno jako nepřímé investice do životního prostředí, což je celkem 4,27 miliardy EUR. Graf 39 ukazuje přehled (plánovaných) jednotlivých fondů ESI určených pro Česko (částky EU, bez vnitrostátních částek). Graf 38: Fondy ESI přidělené Česku, včetně investic v oblasti životního prostředí, období 2014–2020 Tabulka 2: Přímé a nepřímé investice v oblasti životního prostředí v rámci fondů ESI v Česku, období 2014–2020 Nástroj Přidělené prostředky pro životní prostředí (v milionech EUR) V rámci politiky soudržnosti (EFRR + FS) Přímé investice v oblasti životního prostředí voda odpady kvalita ovzduší biologická rozmanitost a příroda rekultivace půdy klima a řízení rizik Nepřímé investice v oblasti životního prostředí obnovitelná energie energetická účinnost ostatní energie udržitelná doprava rozvoj podnikání, výzkum a inovace 4 256,9 2 344,0 576,9 320,3 569,3 405,8 115,5 356,3 1 912,9 34,0 590,8 42,4 1 175,7 70,0 V rámci EZFRV / rozvoje venkova Přímé investice v oblasti životního prostředí klima a řízení rizik Nepřímé investice v oblasti životního prostředí obnovitelná energie 7,7 7,2 7,2 0,5 0,5 V rámci ENRF Přímé investice v oblasti životního prostředí ochrana životního prostředí a účinné využívání zdrojů 7,8 7,8 7,8 V rámci fondů ESI celkem Přímé investice v oblasti životního prostředí Nepřímé investice v oblasti životního prostředí 4 272,4 2 359.0 1 913,4 O programovém období 2014–2020 zatím není možné podat úplnou zprávu. Nicméně současné údaje naznačují, že provádění fondů ESI je v Česku na dobré cestě. To platí i pro výdaje na ochranu životního prostředí, řízení zdrojů, přizpůsobování se změně klimatu a prevenci rizik. Odhadovaná výše finančních prostředků EU v letech 2014–2020 pro Česko může dosáhnout celkem 4,6 miliardy EUR. Financování životního prostředí z fondů ESI bylo rovněž doplněno dalšími programy financování EU, které jsou k dispozici všem členským státům, jako jsou například program LIFE, Horizont 2020 a některé úvěry Evropské investiční banky (EIB). Program LIFE je zcela zaměřen na cíle v oblasti životního prostředí a klimatu. Financuje demonstrační akce a opatření využívající osvědčené postupy s cílem zavádět ekologická řešení. V období 2014–2020 získalo Česko podporu EU na deset projektů LIFE ve výši 30,5 milionu EUR, a to z programu LIFE pro projekty v oblasti přírody a životního prostředí (z 1 028 projektů programu LIFE v EU-27 s celkovým příspěvkem EU ve výši 1,74 miliardy EUR) . V období 2014–2020 bylo v rámci programu Horizont 2020 pro Česko vyčleněno přibližně 10,6 milionu EUR na životní prostředí (zejména na oběhové hospodářství, výzkum a inovace, opatření v oblasti klimatu a vody) – 2,1 % z celkového přídělu 501,6 milionu EUR . Z Evropského fondu pro strategické investice (EFSI) Česko získalo celkem 76,8 milionu EUR, avšak žádný projekt nebyl věnován životnímu prostředí . Úvěry EIB pro Česko v oblasti životního prostředí činily 300 milionů EUR (podpora v oblasti vody a kanalizací) z celkové částky úvěru 6,2 miliardy EUR, kterou EIB ve stejném období Česku poskytla . Z hlediska celkového objemu úvěrů EIB je země na 13. místě. V roce 2020 poskytla EIB v celé Evropě finanční prostředky na boj proti změně klimatu ve výši 24,2 miliardy EUR, což představuje 37 % celkového financování. Poskytla rovněž 1,8 miliardy EUR (3 % svého financování) na úvěry v oblasti životního prostředí . Financování EU v oblasti životního prostředí, období 2021–2027

Investiční plán Zelené dohody pro Evropu 2020 požaduje, aby se do roku 2030 v celé EU uskutečnily ekologické investice (veřejné a soukromé) ve výši 1 bilionu EUR. V rámci víceletého finančního rámce na období 2021–2027 a výdajového programu NextGenerationEU bude mobilizováno 2,018 bilionu EUR (v běžných cenách) na podporu zotavení z pandemie COVID-19 a dlouhodobých priorit EU, včetně ochrany životního prostředí . V návaznosti na závazek „nepoškozovat“, který byl přijat v rámci Zelené dohody EU , a na interinstitucionální dohodu o víceletém finančním rámci na období 2021–2027 bude 30 % rozpočtu EU v období 2021–2027 podporovat úsilí v oblasti klimatu, zatímco na biologickou rozmanitost bude od roku 2024 vyčleněno 7,5 % rozpočtu EU a od roku 2026 10 %, což vyžaduje intenzivnější plánování finančních zdrojů pro biologickou rozmanitost, konkrétně v rámci politiky soudržnosti na období 2021–2027 a SZP na období 2023–2027, aby bylo těchto cílů dosaženo. Udržitelné financování výrazně zvyšuje transparentnost v oblasti environmentální udržitelnosti (cíl podporovaný taxonomií EU) . Zpřísňuje také požadavky na nefinanční výkaznictví a usnadňuje vydávání zelených dluhopisů (vypracováním standardu EU pro zelené dluhopisy ). Udržitelné financování posílené obnovenou strategií udržitelného financování (2020) zvýší investiční toky do oblasti klimatu a životního prostředí. Nová strategie přizpůsobování se změně klimatu může pomoci překlenout mezeru v pojistné ochraně, kvůli které v současné době zůstává mnoho rizik souvisejících s klimatickými jevy nepojištěno . EIB sladí 50 % svých úvěrů na projekty v oblasti klimatu a životního prostředí s příspěvkem ve výši 250 miliard EUR na investiční plán Zelené dohody do roku 2027. Tabulka 3: Klíčové finanční prostředky EU vyčleněné pro Česko (v běžných cenách), období 2021–2027 Nástroj Příděl finančních prostředků pro jednotlivé země (v milionech EUR) Politika soudržnosti EFRR FS ESF+ EÚS (EFRR) Celkem: 19,8 10 426,2 6 365,3 2 701,2 311,1 Fond pro spravedlivou transformaci 1 641,5 EZFRV / rozvoj venkova v rámci strategických plánů SZP 2023–2027 1 295,9 Evropský námořní, rybářský a akvakulturní fond 30,0 EUR Nástroj pro oživení a odolnost 2021–2026 7 035,7 EUR (granty) V Česku probíhá programové období pro většinu fondů EU (fondy politiky soudržnosti, EZFRV a Evropského námořního, rybářského a akvakulturního fondu). Jednání v rámci Nástroje pro oživení a odolnost však byla uzavřena. V národním plánu Česka pro oživení a odolnost je 41,7 % rozpočtu vyčleněno na opatření související s klimatem , se zaměřením na zmírňování dopadů změny klimatu, přizpůsobování se této změně, na ochranu biologické rozmanitosti a přírodních zdrojů. Očekávají se investice do obnovitelných zdrojů energie, modernizace rozvodných sítí dálkového vytápění, výměny kotlů na uhlí a zvýšení energetické účinnosti obytných a veřejných budov. Očekávají se také investice do udržitelné dopravy s cílem zlepšit železniční infrastrukturu a infrastrukturu čisté mobility, včetně elektromobility. K dosažení klimatického cíle nejvíce přispívají opatření ke zvýšení energetické účinnosti budov a pořízení kotlů na obnovitelné zdroje energie, dále opatření na podporu udržitelné a čisté dopravy a mobility a opatření na podporu přizpůsobování se změně klimatu a podporu ochrany životního prostředí, konkrétně opětovné zalesňování a předcházení povodním. Čtvrtá část plánu přispívá k ekologické transformaci a do jisté míry i k ochraně životního prostředí podporou oběhového hospodářství a nakládání s odpady. Plán stanoví podmínky, které zajistí dodržování zásady „významně nepoškozovat“. Například investice do výroby elektřiny a tepla z biomasy musí být podloženy posouzením trajektorií udržitelného využívání bioenergie a dodávek biomasy v Česku a jejich dopadů na využívání půdy, změny ve využívání půdy a lesnictví (LULUCF), propady skleníkových plynů, biologickou rozmanitost a kvalitu ovzduší v letech 2020–2030. Pokud jde o rozpočet na jednotlivé oblasti politiky v letech 2021–2027, Česko vyčlení 34,5 % na „zelenější, nízkouhlíkový přechod na uhlíkově neutrální hospodářství“ – (politický cíl č. 2 v návrhu dohody o partnerství), 23,7 % na „sociálnější a inkluzivnější Evropu“ (politický cíl č. 4) a 21,9 % na „propojenější Evropu díky zvyšování mobility“ (politický cíl č. 3). Návrh dohody o partnerství se vztahuje na všechna relevantní odvětví životního prostředí, ale přednost mají investice do dekarbonizace a cíle nulového znečištění v rámci Zelené dohody pro Evropu. Podle metodiky sledování biologické rozmanitosti pro víceletý finanční rámec na období 2021–2027 představuje financování související s biologickou rozmanitostí přibližně 7,5 % v rámci dohody o partnerství s Českem. Česko musí také splnit základní podmínky pro uspokojivé plány odpadového hospodářství, aby mohlo financovat investice do odpadového hospodářství a oběhového hospodářství. Aktualizované plánování investic v odvětví vodního hospodářství a odpadních vod, jakož i v rámci prioritních opatření na podporu investic do přírody a biologické rozmanitosti. Graf 39: Výdaje související s klimatem v plánu pro oživení a odolnost, období 2021–2026 V rámci nástroje NextGenerationEU vydá Komise do roku 2026 zelené dluhopisy EU v hodnotě až 250 miliard EUR (jedna třetina všech dluhopisů vydaných v rámci nástroje NextGenerationEU), které budou v souladu s obecným duchem zásady „významně nepoškozovat“. Těchto 250 miliard EUR v zelených dluhopisech však nebude podléhat v současné době připravovaným aktům v přenesené pravomoci týkajícím se taxonomie EU a nebude plně v souladu s navrhovanou normou EU pro zelené dluhopisy. Kromě finančních prostředků EU vyčleněných konkrétně pro Česko na období 2021–2027 existují i další programy financování na úrovni EU, které jsou otevřené všem členským státům. Patří mezi ně program LIFE (5,4 miliardy EUR), program Horizont Evropa (95,5 miliardy EUR) , Nástroj pro propojení Evropy (33,7 miliardy EUR) a prostředky, které mají být mobilizovány prostřednictvím Programu InvestEU . Tyto další zdroje financování budou rovněž podporovat ekologickou transformaci, mimo jiné prostřednictvím výzkumných a inovačních činností v oblasti ochrany životního prostředí (program Horizont Evropa) , čisté dopravy a energetiky (Nástroj pro propojení Evropy) nebo udržitelné infrastruktury (InvestEU) . Vnitrostátní výdaje na ochranu životního prostředí Celkové vnitrostátní výdaje na ochranu životního prostředí (včetně všech příslušných běžných a kapitálových výdajů) v EU-27 v roce 2020 činily 272,6 miliardy EUR, což představuje 2 % HDP EU-27. Toto procento zůstává v průběhu času poměrně stabilní. Ačkoli největší absolutní částky výdajů jsou soustředěny v několika málo zemích, většina zemí vydává na ochranu životního prostředí 1–2 % HDP, přičemž Česko vydává 2,7 %. Z těchto výdajů činily v roce 2018 kapitálové výdaje (Capex) EU-27 na ochranu životního prostředí (tj. investice) 56,3 miliardy EUR, přičemž v roce 2020 klesly na 54,5 miliardy EUR, což představuje přibližně 0,4 % HDP EU-27. Většina členských států investovala do ochrany životního prostředí 0,2–0,5 % svého HDP, zatímco Česko 0,8 %. V období 2014–2020 to v Česku představuje přibližně 10,6 miliardy EUR na investice v oblasti životního prostředí (EU-27 celkem: 376 miliard EUR). Graf 40: Investice v oblasti ochrany životního prostředí v EU-27 (v milionech EUR a % HDP), rok 2018



Podle institucionálních sektorů česká veřejná správa a podniky přispěly na investice do ochrany životního prostředí na základě vykázaných údajů každý z nich přibližně 40 %, zatímco specializovaní poskytovatelé služeb v oblasti ochrany životního prostředí (např. odpadové a vodohospodářské společnosti) poskytli 20 %. Na úrovni EU pochází 37 % investic od veřejné správy, 33 % od specializovaných poskytovatelů a 30 % od průmyslu (podniků). Graf 41: Investice do ochrany životního prostředí (Capex) v EU-27 podle institucionálních sektorů (ekonomika celkem = 100 %), rok 2018

Rozdělení investic podle environmentálních témat je k dispozici pouze na úrovni institucionálních sektorů (nikoli na úrovni ekonomiky), a to z důvodu odlišných způsobů vykazování . Na úrovni veřejné správy připadalo v roce 2018 v Česku 68 % investic v oblasti ochrany životního prostředí na odpadní vody, 16 % na ochranu biologické rozmanitosti a 11 % na nakládání s odpady. Specializovaní poskytovatelé v zemi se zaměřili na nakládání s odpady (86 %), na ochranu vody a půdy (10 %) a na odpadní vody (4 %). Pro podnikatelský sektor bylo hlavním problémem znečištění ovzduší, na které bylo vynaloženo 54 % investic v oblasti ochrany životního prostředí, zatímco na odpadní vody připadlo 13 %. Roční emise evropských zelených dluhopisů v roce 2020 dosáhla 156 miliard USD (137 miliard EUR ), což znamená nárůst oproti 117 miliardám USD (105 miliard EUR) v roce 2019 (tyto údaje zahrnují i některé evropské země mimo EU). V EU-27 dosáhla emise zelených dluhopisů v roce 2020 výše 124 miliard EUR, avšak Česko mezi emitenty nebylo. V období 2014–2020 směřovalo 83 % zelených dluhopisů vydaných evropskými zeměmi na cíle v oblasti energetiky, budov nebo dopravy, 8 % na podporu vodního hospodářství a odpadů a 6 % na podporu udržitelného využívání půdy (s vazbou na zachování a obnovu ekosystémů). Tyto údaje vycházejí z taxonomie klimatických dluhopisů, která je v podstatě podobná taxonomii EU . Graf 42: Roční emise zelených dluhopisů v EU v roce 2020 (v miliardách EUR) Zelené rozpočtové nástroje Zelené zdanění a daňová reforma Příjmy Česka z environmentálních daní v roce 2020 představovaly 1,93 % HDP, což je méně než průměr EU, který činí 2,24 %, jak ukazuje graf 43. Nejvyšší podíl z této částky připadá na zdanění energie (94 % oproti průměru EU 77,5 %). Podíl daní z dopravy na celkových příjmech z environmentálních daní činil 5,7 %, zatímco daně ze znečištění a zdrojů zůstaly pod 1 % (0,7 %), což je v obou případech mnohem méně, než je příslušný průměr EU. Graf 43: Environmentální daně v EU-27, rok 2020 Zelená dohoda pro Evropu 2019 zdůrazňuje, že dobře navržené daňové reformy mohou podpořit hospodářský růst a odolnost, podpořit spravedlivější společnost a spravedlivou transformaci. Daňové reformy k tomu mohou přispět tím, že vyšlou hospodářským subjektům správné cenové signály a pobídky. Zelená dohoda vytváří podmínky pro rozsáhlé daňové reformy, odstranění fosilních paliv a přesun daňového zatížení z práce na znečištění. Toho dosáhne při současném zohlednění sociálních aspektů . Zelen