Za prvé hrají obnovitelné zdroje energie zásadní roli v energetické bezpečnosti. Jejich odhadovaný příspěvek k úsporám v oblasti dovozu fosilních paliv činil v roce 2015 16 miliard EUR a očekává se, že v roce 2030 bude činit 58 miliard EUR . Za druhé díky rychlému snižování nákladů v důsledku technologického pokroku, zejména v odvětví energetiky, mohou být obnovitelné zdroje také postupně dále začleňovány na trh. Přepracované znění směrnice o obnovitelných zdrojích energie na období po roce 2020 spolu s návrhy týkajícími se uspořádání trhu jakožto součást balíčku předpisů Čistá energie pro všechny Evropany ještě více obnovitelným zdrojům energie umožní podílet se na trhu za rovných podmínek s ostatními zdroji energie. Za třetí obnovitelné zdroje energie také jdou ruku v ruce s energetickou účinností. V odvětví elektrické energie by přechod z hořlavých fosilních paliv na obnovitelné zdroje energie nezaložené na spalování mohl snížit spotřebu primární energie. V odvětví stavebnictví mohou řešení založená na obnovitelných zdrojích energie nákladově efektivně snížit energetickou náročnost budov. Za čtvrté obnovitelné zdroje energie jsou také klíčovou hybnou silou dekarbonizace energetického systému Unie. Obnovitelné zdroje energie v roce 2015 přispěly k tomu, že nevypuštěné hrubé emise skleníkových plynů odpovídaly emisím Itálie. A v neposlední řadě obnovitelné zdroje hrají důležitou roli v úsilí o to, aby EU zaujala celosvětové vedoucí postavení v oblasti inovací. S 30 % světových patentů v oblasti obnovitelných zdrojů energie je EU průkopníkem v této oblasti a zavázala se, že bude upřednostňovat výzkum a inovace, aby dále podpořila transformaci energetiky.

Podíl solární fotovoltaiky rychle rostl a v roce 2015 představoval 12 % veškeré elektřiny vyrobené z obnovitelných zdrojů. V roce 2013 její využívání poprvé překonalo využívání pevné biomasy. V roce 2015 bylo 38 % solární fotovoltaické elektřiny v EU-28 vyrobeno v Německu, Itálii a Španělsku. Významný růst v oblasti solární fotovoltaické elektřiny byl stimulován rychlým technologickým pokrokem, snižováním nákladů a poměrně krátkými lhůtami realizace projektů. To umožnilo nejen rychlé a nákladově efektivní zavádění, ale napomohlo také tomu, aby se spotřebitel dostal do středu transformace energetiky. Tento záměr posílit postavení spotřebitele byl podpořen v návrhu přepracovaného znění směrnice o energii z obnovitelných zdrojů a v návrzích týkajících se uspořádání trhu. Co se týče regionální spolupráce, Dánsko a Německo v červenci 2016 uzavřely dohodu o vzájemném otevření aukcí pro solární fotovoltaická zařízení. Tato dohoda se vydává směrem k otevření režimů podpory pro přeshraniční účast, jež navrhuje přepracované znění směrnice o energii z obnovitelných zdrojů.

Využívání větrné energie v období 2004–2015 vzrostlo více než čtyřnásobně a v současnosti se na elektřině z obnovitelných zdrojů podílí zhruba jednou třetinou. Využití větrné energie na pevnině se v průběhu let docela blíží předpokládané trajektorii. Největšími podíly k tomu přispěly Německo a Španělsko. Čtyři země (Švédsko, Německo, Spojené království a Dánsko) podle odhadu překonaly také předpokládanou trajektorii pro větrnou energii na moři pro rok 2015. Na úrovni EU však větrná energie na moři vykazuje pomalejší pokrok, než se očekávalo: odchylka od trajektorie podle národních akčních plánů pro energii z obnovitelných zdrojů pro rok 2015 dosáhla –12 %, a to převážně kvůli vysokým počátečním nákladům (jež nyní podstatně klesají) a problémům s připojením k distribuční soustavě. V posledních letech se však vývoj významně zrychlil.

Referenční scénář PRIMES 2016 předpokládá, že EU jako celek a většina členských států podnikne do roku 2020 dostatečné kroky k dosažení svých cílů. Členské státy, jež podle současné prognózy nesplní do roku 2020 své závazné národní cíle v oblasti energie z obnovitelných zdrojů, budou mít možnost použít mechanismy spolupráce. Table 1 shrnuje minulé, současné a očekávané využití obnovitelných zdrojů energie na úrovni členských států včetně současné trajektorie v odvětví dopravy ve srovnání s 10% specifickým cílem.

Podíl biopaliv vyrobených z odpadů, zbytků, lignocelulózové vláknoviny a nepotravinářské celulózové vláknoviny v biopalivové skladbě EU se z 1 % v roce 2009 zvýšil v roce 2015 na 23 %, a to především díky Švédsku, Spojenému království a Německu. S 3 Mtoe v roce 2015 tato biopaliva trojnásobně překročila na úrovni EU plánovanou trajektorii, a to především díky využití použitého kuchyňského oleje.

Z nejnovějšího modelování nepřímé změny ve využívání půdy vyplývá, že politika EU v oblasti biopaliv by do roku 2020 mohla způsobit zvětšení rozlohy orné půdy o 1,8 Mha v EU a 0,6 Mha ve zbytku světa, přičemž 0,1 Mha z toho by bylo na úkor lesů. Zvětšování rozlohy orné půdy na celosvětové úrovni by probíhalo na úkor travnatých ploch (–1,1 Mha), opuštěných ploch (–0,9 Mha) a dalšího přírodního porostu (–0,4 Mha).

d.Životní prostředí, hospodářské a rozvojové aspekty

V EU nebyly zjištěny žádné významné negativní dopady výroby biopaliv a biokapalin na biologickou rozmanitost, vodní zdroje, kvalitu vody a půdy. Nepřímá změna ve využívání půdy však může způsobit úbytek biologické rozmanitosti, pokud dojde k dalšímu rozšiřování ploch v citlivých oblastech, jako jsou lesy a vysoce biologicky rozmanité travní porosty.

Rizika ve vztahuke kvalitě půdy v EU řeší společná zemědělská politika a evropské a vnitrostátní environmentální právní předpisy. Ve třetích zemích může dojít ke znehodnocování půdy, pokud bude rozšiřování biopaliv probíhat na pozemcích, jež nejsou dostatečně vhodné k zemědělskému využití. Výzkum ukazuje, že orná půda řady obchodních partnerů EU v oblasti vstupních surovin pro biopaliva (např. Rusko, Ukrajina, Kanada, Peru a Brazílie) je málo vhodná k pěstování plodin (bez ohledu na jejich konečné použití), což má dopady na půdu.

V EU nebyly hlášeny žádné dopady výroby biopaliv na dostupnost vody. Pokud jde o kvalitu vody, Německo uvedlo, že negativně se na ní podepisují dusičnany v oblastech s velmi intenzivní živočišnou výrobou a skutečnost, že více než 50 % orné půdy se využívá k pěstování kukuřice pro potřeby výroby bioplynu, jenž však slouží hlavně k výrobě elektřiny. V případě třetích zemí nebyly u partnerů vyvážejících biopaliva do EU zjištěny žádné přímé souvislosti mezi výrobou biopaliv a nedostatkem vody.

Pokud jde o ceny potravin, je třeba poznamenat, že v letech 2012 až 2015 se ceny zemědělských komodit snížily. Cena rostlinných olejů dosáhla v roce 2015 nejnižší úrovně od roku 2005 (v USD) a zároveň se snížily ceny extrahovaných šrotů olejnatých semen a olejnatých pokrutin určených do krmiv. K faktorům, jež přispěly ke snížení cen olejů/tuků, patřila nižší poptávka po rostlinných olejích pro účely výroby biopaliv. K dalším faktorům patří: vysoká nabídka a skladové zásoby obilovin, nahrazení extrahovaných šrotů obilovinami a nízké ceny ropy.

Spotřeba ethanolu v EU měla na ceny obilovin zanedbatelný dopad, protože podíl EU na světovém trhu s ethanolem nepřesáhl 7 % a na světový trh s obilovinami má vliv hlavně poptávka po krmivech. V budoucnosti se očekává nejvyšší růst spotřeby biopaliv v rozvojových zemích, zatímco vyšší poptávka po potravinách a krmivech pro rostoucí a majetnější populaci bude podle předpovědí uspokojena růstem produktivity, přičemž se očekává, že k vyšší sklizni plodin přispěje z 80 % zvyšování výnosů.

Pokud jde o právo na využívání půdy, nejnovější zprávy o rozsáhlých obchodech s pozemky potvrzují zjištění zprávy Komise z roku 2015 o pokroku v oblasti energie z obnovitelných zdrojů, že jen velmi nízký podíl projektů v oblasti biopaliv v zemích mimo EU byl realizován kvůli trhu EU. Mnoho projektů skupování půdy, jež byly zahájeny na počátku 21. století, se nezdařilo a neproměnilo se ve skutečné projekty výroby biopaliv. Zájem investorů byl v letech 2014–2015 nízký, přičemž více než polovina (51 %) koupené půdy zůstala ladem (v subsaharské Africe 67 %). Vazbu obchodů na biopaliva nelze jednoznačně určit, protože zemědělské plodiny mohou v závislosti na cenách komodit v době sklizně nebo dalších faktorech skončit v potravinovém řetězci. Je třeba rovněž poznamenat, že Organizace OSN pro výživu a zemědělství (FAO) přijala v roce 2012 Pokyny pro odpovědné řízení využívání půdy a v roce 2014 Pokyny pro odpovědné investice do zemědělství, aby řešila znepokojení, pokud jde o dopady na místní komunity a práva na využívání půdy. V rozvojových zemích se systémy certifikace udržitelnosti sdružující více subjektů EU (např. ISCC, RSPO RED, RSB EU RED) týkají rovněž sociálních, hospodářských a environmentálních aspektů udržitelnosti, jež jdou nad rámec povinných kritérií udržitelnosti v rámci EU.





4. ZÁVĚRY

Podpora energie z obnovitelných zdrojů je základní součástí energetické politiky EU, jak uznává článek 194 SFEU, a značnou měrou přispívá k provádění strategického rámce energetické unie. Nový regulační rámec pro období po roce 2020, jejž navrhla Komise v rámci balíčku předpisů „Čistá energie pro všechny Evropany“ v listopadu 2016, staví na zkušenostech získaných v rámci stávající směrnice o energii z obnovitelných zdrojů. Jeho cílem je dále posílit evropský rozměr politiky v oblasti energie z obnovitelných zdrojů a maximalizovat její využívání v budovách, dopravě a průmyslových odvětvích. Komise navrhla posílená ustanovení za účelem nápravy podmínek pro investice včetně postupného přeshraničního otevření podpory, zásady neretroaktivity, zrychlených správních postupů a posílení postavení spotřebitelů. Na odvětví výroby elektrické energie, dopravy a vytápění a chlazení je zacílena řada konkrétních opatření a Komise navrhuje použít národní cíle pro rok 2020 jako výchozí bod pro další pokrok členských států po roce 2020. Pokud jde o bioenergii, Komise navrhla posílit rámec EU pro udržitelnost bioenergie tím, že ho rozšíří také na biomasu a bioplyn používané k vytápění a výrobě energie ve velkých energetických zařízeních.

S 16% podílem na konečné spotřebě energie v roce 2014 si EU a velká většina členských států vede dobře, pokud jde o využívání energie z obnovitelných zdrojů. Odhady za rok 2015 však ukazují, že s tím, jak bude trajektorie v dalších letech stále strmější, budou muset členské státy zvýšit své úsilí, aby dosáhly závazných cílů pro rok 2020. Zvláště to platí o Francii, Lucembursku a Nizozemsku, jež budou muset v roce 2016 podstatně zvýšit své podíly energie z obnovitelných zdrojů, aby nezaostávaly za svými trajektoriemi. Co se týče výhledu dále do budoucnosti, prognózy ukazují, že EU jako celek by do roku 2020 dosáhla svého 20% cíle. Některé členské státy, jako například Irsko, Lucembursko, Nizozemsko a Spojené království, však možná budou muset posílit spolupráci s ostatními členskými státy pomocí mechanismů spolupráce, jako jsou například statistické převody, aby stihly včas splnit své závazné národní cíle.

Vytápění a chlazení, jež představuje zhruba polovinu konečné spotřeby energie na úrovni EU, zůstává největším odvětvím z hlediska spotřeby energie. Také se polovinou spotřeby energie z obnovitelných zdrojů nejvíce podílí na cíli v oblasti energie z obnovitelných zdrojů, i když tempo jejího růstu bylo pomalejší než v odvětví výroby elektrické energie. V roce 2015 bylo zhruba 18,1 % vytápění a chlazení vyrobeno z obnovitelných zdrojů, přičemž nejvíce se na tomto výsledku s velkou rezervou podílela biomasa.

Odvětví výroby elektrické energie zaznamenalo nejrychlejší růst podílu energie z obnovitelných zdrojů, jenž v současnosti dosahuje 28,3 % celkové výroby elektřiny. V roce 2015 se nejvíce na výrobě elektřiny z obnovitelných zdrojů nadále podílela vodní energie. Nejlepších výsledků z hlediska růstu dosáhla větrná energie na pevnině. Rozvoj solární fotovoltaiky byl nerovnoměrný, růst dosáhl vrcholu v letech 2011 a 2012, ale pak se jeho tempo každý další rok snižovalo. Nestálé obnovitelné zdroje dohromady činí 12 % hrubé výroby elektřiny v EU.

Doprava je odvětvím, jež nadále vykazuje nejpomalejší růst obnovitelných zdrojů energie, a to průměrně o 0,5 procentního bodu ročně v letech 2005–2014, přičemž po roce 2011 došlo k významnému zpomalení. Podíl energie z obnovitelných zdrojů v tomto odvětví činil v roce 2014 5,9 % (a v roce 2015 podle odhadu pouze 6,0 %), přičemž cíl pro toto odvětví je 10 % do roku 2020. Tento pomalý růst je způsoben různými obtížemi včetně regulační nejistoty a pozdního zavádění pokročilých biopaliv.

Členské státy dosáhly pokroku v odstraňování administrativních překážek, ale tento pokrok nebyl v celé Unii jednotný a je zde ještě značný prostor pro zlepšení, zejména pokud jde o automatické povolení po uplynutí lhůty správního řízení nebo o zřizování jednotných kontaktních míst.

Pokud jde o udržitelnost biopaliv, většina biopaliv spotřebovaných v EU se vyrábí v Unii z domácích vstupních surovin. Nebyly zjištěny žádné významné přímé negativní dopady na biologickou rozmanitost, půdu a vodu, potravinové zabezpečení nebo na rozvojové země. Rizika vyplývající z dopadů nepřímé změny ve využívání půdy jsou však nadále znepokojující. Modelová analýza v souvislosti s biopalivy z potravinářských plodin zjistila rizika týkající se nepřímé změny ve využívání půdy. Proto EU přijetím směrnice o nepřímé změně ve využívání půdy omezila podíl těchto paliv na cíl 10 % obnovitelných zdrojů v odvětví dopravy. Komise navíc nedávno navrhla po roce 2020 postupně omezovat podíl biopaliv z potravinářských plodin a podporovat jejich postupné nahrazování pokročilými biopalivy a elektřinou z obnovitelných zdrojů.

Na závěr připomeňme, že návrh přepracovaného znění směrnice o energii z obnovitelných zdrojů spolu s dalšími návrhy z balíčku předpisů „Čistá energie pro všechny Evropany“, jež nyní zkoumá Evropský parlament a Rada, se snaží odstranit výše uvedené překážky omezující další růst energie z obnovitelných zdrojů, a tak potvrzuje odhodlání Komise učinit z Evropské unie světovou jedničku v obnovitelných zdrojích energie.