DŮVODOVÁ ZPRÁVA

Podle čl. 395 odst. 1 směrnice 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (dále jen „směrnice o DPH“) může Rada na návrh Komise jednomyslně povolit kterémukoli členskému státu, aby zavedl zvláštní opatření odchylující se od ustanovení uvedené směrnice, jejichž cílem je zjednodušit postup výběru DPH nebo zabránit určitým druhům daňových úniků nebo vyhýbání se daňovým povinnostem.

Dopisem, který Komise zaevidovala dne 2. dubna 2019, požádalo Spojené království o povolení nadále používat opatření odchylující se od obecných zásad, kterými se řídí nárok na odpočet DPH na vstupu u pronajímaných či na leasing pořízených automobilů, pokud se tyto automobily nepoužívají výhradně pro účely podnikání. Spolu s žádostí o prodloužení předložilo Spojené království zprávu včetně přezkumu procentního omezení uplatňovaného na nárok na odpočet DPH z nájmu nebo leasingu vozidel, která se nepoužívají výhradně pro účely podnikání.

V souladu s čl. 395 odst. 2 směrnice o DPH informovala Komise o žádosti Spojeného království ostatní členské státy, a to dopisy ze dne 29. dubna 2019. Dopisem ze dne 2. května 2019 uvědomila Komise Spojené království, že má k dispozici všechny údaje potřebné k posouzení žádosti.

1.SOUVISLOSTI NÁVRHU

•Odůvodnění a cíle návrhu

Články 168 a 169 směrnice o DPH stanoví, že osoba povinná k dani má nárok na odpočet DPH zaplacené při nákupech pro účely svých zdaněných plnění. Ustanovení čl. 26 odst. 1 písm. a) směrnice o DPH zároveň stanoví, že použití zboží, které tvoří součást obchodního majetku, pro soukromou potřebu se považuje za poskytnutí služby za úplatu, pokud je DPH z tohoto zboží plně nebo zčásti odpočitatelná. Systém ve výsledku zajišťuje, že konečná spotřeba je zdaněna, pokud byla odpovídající DPH na vstupu původně odečtena.

Pokud jde o motorová vozidla, pro osobu povinnou k dani je někdy obtížné a namáhavé určit a zaznamenat rozdíl mezi služebním a soukromým použitím a pro daňovou správu je rovněž obtížné ověřit skutečné oddělení těchto použití. Tak by tomu bylo i v případě, že by Spojené království využilo možnost stanovenou v čl. 168a odst. 2 směrnice o DPH s cílem omezit odpočet výdajů na podnikové automobily v poměru k jejich skutečnému využívání pro účely podnikání osobou povinnou k dani. Vzhledem k počtu vozidel s obojím použitím by navíc mohlo dojít ke značným daňovým únikům.

Za účelem zjednodušení výběru DPH a boje proti daňovým únikům se Spojenému království povolovalo od roku 1995 (a naposledy v roce 2016) do 31. prosince 2019 omezit na 50 % právo nájemce nebo příjemce leasingu odpočíst daň na vstupu za poplatky z nájmu nebo leasingu automobilu, pokud se tento automobil nepoužívá výhradně pro účely podnikání. Aby se zabránilo dvojímu zdanění, je rovněž Spojenému království povoleno nepovažovat soukromé používání podnikového automobilu, který si najala nebo pořídila na leasing osoba povinná k dani, za službu poskytovanou za úplatu.

Tato odchylka zprošťuje nájemce nebo příjemce leasingu povinnosti vést podrobné záznamy o kilometrech najetých pro soukromé účely v případě každého z těchto vozidel a vyúčtovávat DPH za jejich soukromé užívání. Možnost podle čl. 168a odst. 2 směrnice o DPH nestanoví částečný odpočet paušální sazbou a lze ji použít pouze pro DPH na vstupu u vozidel, která jsou součástí obchodního majetku osoby povinné k dani; odchylka je proto vhodným opatřením, jak dosáhnout požadovaného zjednodušení.

V souladu s čl. 3 odst. 2 rozhodnutí Rady 2007/884/ES ve znění pozdějších předpisů předložilo Spojené království zprávu o používání uvedeného rozhodnutí, která obsahuje přezkum procentního omezení uplatňovaného na nárok na odpočet DPH z nájmu nebo leasingu vozidel, pokud se tato vozidla nepoužívají výhradně pro obchodní účely.

Odchylky jsou zpravidla udělovány na omezenou dobu, aby bylo možné posoudit, zda je zvláštní opatření přiměřené a účinné. Ze zprávy, kterou poskytlo Spojené království, vyplývá, že 50% rozdělení použití na obchodní a soukromé (nebo jakékoliv jiné neobchodní použití ve smyslu čl. 26 odst. 1 písm. a) směrnice 2006/112/ES) v současnosti ještě stále odpovídá celkovému obchodnímu a soukromému používání vozidel na leasing nebo v nájmu osobami povinnými k dani ve Spojeném království. Prodloužení platnosti opatření odchylujícího se od směrnice je proto přiměřené.

Spojené království požádalo o povolení pokračovat v uplatňování odchylky až do konce prováděcího období stanoveného v dohodě o vystoupení. Dne 29. března 2017 oznámilo Spojené království svůj záměr vystoupit z Unie na základě článku 50 Smlouvy o Evropské unii (dále jen „Smlouva o EU“). Podle čl. 50 odst. 3 Smlouvy o EU přestávají být Smlouvy pro dotyčný stát použitelné dnem vstupu dohody o vystoupení v platnost, nebo nedojde-li k tomu, dva roky po oznámení, nerozhodne-li Evropská rada jednomyslně po dohodě s dotyčným členským státem o prodloužení této lhůty. Lhůta již byla prodloužena třikrát, naposledy rozhodnutím Evropské rady (EU) 2019/1810, které ji prodloužilo do 31. ledna 2020. Dne 11. ledna 2019 schválila Rada rozhodnutím (EU) 2019/274 podpis dohody o vystoupení, která byla dohodnuta na úrovni vyjednavačů dne 14. listopadu 2018. Unie potvrdila, že je připravena urychleně přistoupit k jejímu podpisu a uzavření v případě, že parlament Spojeného království dohodu o vystoupení schválí. Část čtvrtá dohody o vystoupení stanoví přechodné období, které začíná dnem vstupu dohody v platnost, během kterého se bude na Spojené království a ve Spojeném království nadále uplatňovat právo Unie, jak je v dohodě stanoveno. V každém případě toto rozhodnutí platí pouze, pokud se právo Unie uplatňuje na Spojené království a ve Spojeném království. Proto, vzhledem k nejistotě, která panuje ohledně data vstupu dohody o vystoupení v platnost, se za nejvhodnější řešení považuje zahrnout ustanovení o skončení platnosti, které je stanoveno na 31. prosince 2022. Pokud by se uvažovalo o nové žádosti o prodloužení, které by přesahovalo termín 31. prosince 2022, vyžaduje se, aby Spojené království předložilo novou zprávu nejpozději do 1. dubna 2022. Nicméně v případě vystoupení Spojeného království z Evropské unie bez dohody nebo v případě ratifikace dohody o vystoupení, by tato odchylka měla přestat platit k níže uvedenému datu či situaci, dle toho, který scénář nastane dříve: buď k 31. prosinci 2022, nebo k datu vystoupení z Unie bez dohody, nebo k datu ukončení přechodného období stanoveného v dohodě o vystoupení v případě ratifikace dohody o vystoupení.

•Soulad s platnými předpisy v této oblasti politiky

Obdobná odchylující se opatření ve vztahu k nároku na odpočet daně byla povolena i dalším členským státům.