Sdělení komise Evropskému parlamentu a Radě - Druhá zpráva o využívání finančních zdrojů určených na vyřazování jaderných zařízení z provozu a na nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem {SEC(2007)1654} /* KOM/2007/0794 konecném znení */





[pic] | KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ | V Bruselu dne 12.12.2007 KOM(2007) 794 v konecném znení SDĚLENÍ KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU A RADĚ Druhá zpráva o využívání finančních zdrojů určených na vyřazování jaderných zařízení z provozu a na nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem {SEC(2007)1654} OBSAH 1. SOUVISLOSTI 3 2. METODIKA 3 2.1. Skupina pro financování vyřazování z provozu (DFG) 3 2.2. Studie 4 2.3. Externí spolupráce 4 3. VÝSLEDKY 4 3.1. Vyřazování jaderných zařízení z provozu 5 3.2. Legislativní, institucionální a procedurální aspekty 6 3.3. Fondy pro vyřazování zařízení z provozu 6 3.4. Odhady nákladů a přiměřenost fondu 7 3.5. Využití fondů 8 3.6. Stavba nových jaderných zařízení 8 3.7. Transparentnost 9 3.8. Další postup 9 4. ZÁVĚRY 10 SOUVISLOSTI V říjnu 2004 Komise předložila Evropskému parlamentu svou první zprávu o využívání finančních zdrojů určených na vyřazování jaderných elektráren z provozu[1]. Zpráva byla vypracována částečně kvůli obavám z bezpečnostních důsledků, které by mohly nastat, pokud by v potřebnou dobu nebyly k dispozici dostatečné finanční prostředky na vyřazení těchto elektráren z provozu, a částečně kvůli obavám z možného nesprávného využití finančních prostředků a případného narušení hospodářské soutěže. Zpráva z roku 2004 měla pozitivní ohlas a Evropský parlament na ni navázal zprávou z vlastního podnětu[2]. Podle ní představuje vyřazování z provozu složité téma a pro vyřešení zjištěných problémů je třeba získat podrobnější informace. Komise proto provedla rozsáhlou konzultaci, která zahrnovala nezávislé odborné studie (včetně jedné studie s podrobným dotazníkem) a podrobné konzultace s odborníky z členských států. V roce 2006 pak na základě těchto konzultací s odborníky z členských států i na základě vlastního zkoumání této otázky přijala doporučení[3] týkající se prostředků určených na vyřazování z provozu. Tato druhá zpráva je přirozeným pokračováním práce Komise spočívající ve srovnávání způsobů, jimiž provozovatelé jaderných zařízení na úrovni EU a členských států nakládají s finančními prostředky, s postupy, které Komise uvedla ve svém doporučení. METODIKA Komise v roce 2004 zřídila ad-hoc skupinu odborníků pro financování vyřazování z provozu (DFG), aby zlepšila kvalitu konzultací s členskými státy a zajistila lepší podklady pro práci Komise. Skupina pro financování vyřazování z provozu (DFG) Skupina DFG pomáhala Evropské komisi: 1. rozšiřovat povědomí o politikách a strategiích vyřazování z provozu a o souvisejících úkolech a činnostech; 2. poskytovat aktuální informace o odhadech nákladů na vyřazování z provozu a správě finančních prostředků/rezerv; 3. nalézat nové možnosti další spolupráce a harmonizace na evropské úrovni. Skupina DFG se setkala dvakrát a poskytla prostor pro otevřenou výměnu názorů o vnitrostátních přístupech. Komise ji konzultovala během přípravy doporučení3 z roku 2006 týkajícího se finančních prostředků určených na vyřazení z provozu. Studie Pro účely této zprávy byly vypracovány odborné studie, které pojednávají o široké škále témat souvisejících s vyřazováním jaderných zařízení z provozu. Studie se zabývaly následujícími otázkami: - analýzou činitelů ovlivňujících výběr strategií pro vyřazování jaderných zařízení z provozu; - metodikami financování vyřazování z provozu v Evropské unii; - soupisem nejlepších postupů při vyřazování jaderných zařízení z provozu; - analýzou sociálních témat, ekonomických témat a témat z oblasti životního prostředí, která souvisejí s vyřazováním jaderných zařízení z provozu. Hlavní podkladové zprávy pro tyto studie jsou umístěny na příslušných internetových stránkách Komise[4]. Reakce členských států na konkrétní žádosti o informace a zejména na formulář se lišily, což někdy ovlivnilo závěry příslušné studie. Tato otázka je v této zprávě podrobněji rozvedena v části 3.7. Externí spolupráce Prostřednictvím pracovních skupin, např. TEGDE[5] a WPDD[6], Komise i nadále spolupracovala v oblasti vyřazování jaderných zařízení z provozu s Mezinárodní agenturou pro atomovou energii (MAAE) a s Agenturou pro jadernou energii (NEA). Pracovní skupina pro jadernou bezpečnost zřídila v rámci konzultačního procesu Rady zvláštní skupinu pod záštitou Pracovní skupiny Rady pro jaderné otázky. Na její činnosti, která vycházela především z odpovědí na formulář Komise zmíněný v části 2.2, se aktivně podílely i útvary Komise. VÝSLEDKY Práce Komise za poslední dva roky jasně potvrdila závěry z roku 2004, v nichž se tvrdilo, že strategie vyřazování jaderných zařízení z provozu a metodika jeho financování se v členských státech výrazně liší. Přestože harmonizace může mít významné politické výhody, je třeba přihlížet i k tomu, jaké důsledky by mohlo mít uplatňování jednoho harmonizovaného přístupu na všechna jaderná zařízení. Komise se v přiměřené míře ujistila o odpovědném jednání subjektů členských států při vytváření a správě prostředků na vyřazování z provozu. Lze poukázat na řadu osvědčených postupů, které se používají například ve Finsku a Švédsku, kde je zásada znečišťovatel platí zakotvena ve vnitrostátním právu. Dalším, novějším případem je nový zákon přijatý ve Francii v roce 2006, který svědčí o tom, že si francouzská vláda uvědomuje nutnost řešit tuto stránku jaderné energetiky, která jasně spadá do oblasti veřejného zájmu. Komise se ve své práci rovněž zaměřila na témata, která vyvolávají obavy. Výsledky jsou shrnuty níže spolu s odkazy na související části doporučení3 týkajícího se prostředků určených na vyřazování jaderných zařízení z provozu (v hranatých závorkách). Vyřazování jaderných zařízení z provozu Ve všech členských státech se o strategiích vyřazování z provozu rozhoduje po vyhodnocení řady faktorů sahajících od nákladů a dostupnosti skladišť odpadů po společenské důsledky. Ani v jednom případě nebylo uvedeno, že by byla určitá strategie zvolena kvůli nedostatku finančních prostředků. Je však třeba poznamenat, že v několika případech byla po nárůstu dostupných finančních prostředků výrazně zkrácena doba, po níž mělo dojít k likvidaci zařízení. V některých členských státech rozhoduje o strategii vyřazení vládní orgán, zatímco v jiných členských státech je rozhodnutí ponecháno na provozovateli, přičemž musí být samozřejmě schváleno státními orgány. Strategie se rozdělují podle tří základních typů: okamžitá likvidace, odložená likvidace nebo konzervace, tato poslední možnost se považuje za variantu, ovšem ve skutečnosti není plánována pro žádné jaderné zařízení v EU. Zvolená strategie se často liší i uvnitř jednotlivých členských států s významnými rozdíly v době odkladu, nejdelší doba je plánována pro plynem chlazené reaktory ve Spojeném království, v jejichž případě dojde ke konečné sanaci místa 130 let po uzavření závodu. Tato strategie Spojeného království oficiálně vychází z výhod postupného ubývání radioaktivity, je však třeba poznamenat, že nedávno zřízená vládní organizace (NDA), která za tuto otázku nyní odpovídá, si jako cíl stanovila zkrátit toto období na 25 let. V některých členských státech se strategie okamžité likvidace provádí během relativně dlouhého období (Itálie, Francie). Informace poskytnuté členskými státy potvrzují, že k vyřazování jaderných zařízení z provozu a nakládání s odpady se přistupuje tak, aby nevznikala zbytečná rizika pro zdraví a bezpečnost pracovníků a veřejnosti obecně [1,2]. Bez ohledu na strategii vyřazení z provozu, kterou si členský stát zvolil, může nedostatečný podíl provozovatele na jejím financování porušit zásadu znečišťovatel platí [3]. Kromě toho může poskytnout neodůvodněnou hospodářskou výhodu rovnající se státní podpoře, která narušuje hospodářskou soutěž mezi výrobci elektrické energie. Některé členské státy, například Česká republika, Maďarsko a Nizozemsko, si zvolily strategii odložené likvidace. Přestože z řady posudků vyplývá, že výběr strategie má relativně malý dopad na celkové náklady, odložená likvidace neklade takové nároky na dostupné prostředky jako likvidace, která se provádí okamžitě po uzavření zařízení. Je však bezpodmínečně nutné zajistit, aby zvolený způsob správy umožňoval uvolnit v kterýkoli okamžik tolik prostředků, kolik je třeba. V některých státech probíhají velké změny: ve Spojeném království navrhla organizace NDA snížit dobu odkladu ze 100 na 25 let. Slovensko a Bulharsko oznámily, že hodlají přejít z odložené likvidace na okamžitou, nebo, jako je tomu v případě bloků 1–4 elektrárny Kozloduj, přijmout řešení, které se nachází někde mezi těmito dvěma strategiemi. V takových případech hraje hlavní úlohu při výběru strategie dostupnost finančních prostředků z jiných zdrojů než od provozovatele a zdá se, že otázka dlouhodobého finančního zabezpečení bude vyžadovat další pozornost. Legislativní, institucionální a procedurální aspekty Ve všech členských státech platí jasné právní předpisy, které ukládají povinnost vytvořit fond, jehož využití a řízení se v jednotlivých státech liší. Ve Francii byl v roce 2006 přijat nový zákon, který je dobrým příkladem osvědčeného postupu a jehož důvodová zpráva obsahuje odkaz na činnost Evropské komise v této oblasti. Všechny členské státy zřídily vnitrostátní orgán [6], který kontroluje a hodnotí odhady nákladů a správu fondu vytvořeného na vyřazování jaderných zařízení z provozu. Funkce těchto orgánů jsou však málokdy podrobně vymezeny. Jedná se o proces, který se vyvíjí a který je třeba úzce sledovat prostřednictvím národních zpráv zmíněných v doporučení, aby se zajistilo používání efektivních metod kontroly, hodnocení a dohledu. Fondy pro vyřazování zařízení z provozu Fondy pro vyřazování jsou většinou samostatné fondy [8], které jsou financovány z činností souvisejících s jadernou energií, zejména pomocí daně, v době, kdy je elektrárna v provozu. Existuje však několik významných rozdílů: - V některých členských státech se finanční prostředky na vyřazování z provozu a nakládání s odpady získávají z několika systémů. Je tomu tak například v Itálii, Spojeném království, na Slovensku, v Bulharsku a v Litvě. - V Německu finanční prostředky drží a interně spravují komerční provozovatelé. Je třeba poznamenat, že zatímco systém, který se používá v německých zařízeních, byl v minulosti kritizován mnoha stranami, tento systém správy fondů vykazuje dobré výsledky při zajišťování potřebných prostředků. - V případě společného vlastnictví je třeba najít pro financování zvláštní řešení, zejména pokud je spoluvlastník z jiného členského státu. Je možné zmínit například situaci na Slovensku poté, co společnost ENEL koupila Slovenské elektrárne, a společné sdílení odpovědnosti za Krsko NPP mezi Chorvatskem a Slovinskem. V posledním případě vedla neexistence samostatného fondu v Chorvatsku k nedostatku prostředků ve společném fondu. Zvláštní pozornost bude třeba věnovat financování v souvislosti s návrhy na stavbu nových elektráren ve společném vlastnictví několika členských států. - V mnoha případech nebyl zřízen samostatný fond, ale místo toho se vychází z předpokladu, že až bude třeba, uvolní se veřejné finanční prostředky. Finanční náklady na vyřazení většiny zařízení jsou sice malé ve srovnání s náklady nutnými na vyřazení výkonných reaktorů, pro zařízení na přepracování jaderného paliva a pro zařízení zpracovávající plutonium to však neplatí. Zřízení a provoz fondu na vyřazování z provozu jen zřídka doprovází vyhodnocení rizik souvisejících s dlouhodobým fungováním a analýza závazků, řízení a investic. Studie metod financování vyřazování z provozu poskytla užitečný a vzácný náhled do řízení rizik souvisejících s fondem a vzhledem k nejistotám existujícím v této oblasti by bylo vhodné toto téma dále analyzovat. Odhady nákladů a přiměřenost fondu Mezinárodní organizace se několikrát pokoušely srovnat odhady nákladů na vyřazení z provozu, aby bylo možné tuto oblast harmonizovat, jejich snahy však dosud nebyly úspěšné. To, že se odhady v jednotlivých členských státech liší, má určité jasné důvody, například náklady na pracovní sílu nebo uvolňovací úrovně stanovené v daném členském státě. Od roku 2004 se podařilo získat podrobnější informace, mnozí provozovatelé však nejsou ochotni poskytovat všechny údaje o takových výpočtech. Slovinsko má dobře vymezený fond, který je v souladu s osvědčeným postupem uvedeným v doporučení, sdílí však odpovědnost za elektrárnu Krsko s Chorvatskem, které takový fond dosud nevytvořilo. V důsledku toho, přestože za to členský stát nenese žádnou vinu, je zatím k dispozici pouze 50 % částky nutné k vyřazení z provozu. Na reaktory Ignalina v Litvě, Bohunice V1 na Slovensku a na bloky 1–4 elektrárny v Kozloduji se vztahují závazky o předčasném uzavření vyjednané v rámci procesu rozšiřování EU. Důsledky tohoto předčasného uzavření byly uznány během přístupových jednání a Společenství se zavázalo poskytnout dostatečnou finanční pomoc, která bere v úvahu dlouhodobou povahu procesu vyřazování z provozu. Byly zřízeny mezinárodní fondy spravované EBRD a v prosinci 2005 Unie souhlasila s dalším značným financováním ze Společenství během finančního výhledu 2007–2013. Nařízení nutné k uskutečnění tohoto financování bylo přijato v případě elektrárny Ignalina[7] v roce 2006 a v případě Bohunic[8] v květnu 2007, což je v souladu se závazky uvedenými v příslušném protokolu aktu o přistoupení. Poskytování pomoci Společenství Bulharsku v souvislosti s odstavením bloků 1–4 elektrárny Kozloduj je upraveno příslušným aktem o přistoupení až do roku 2009. Základní předpoklady, z nichž vychází diskontované náklady, se v jednotlivých zemích EU značně liší, tato oblast by proto měla být v budoucnosti harmonizována. Kombinace dlouhého období odkladu likvidace a nedostatečného využívání diskontních sazeb vyvolává obavy o dlouhodobou přiměřenost fondů [13]. Všichni provozovatelé uznávají, že v průběhu doby, kdy je dané zařízení v provozu, by se měly se zvyšující přesností přehodnocovat odhady nákladů na jeho vyřazení z provozu. Problémy související s tímto procesem jsou značné a, pokud by nebyly řádně řešeny, mohly by vést k vážnému nedostatku finančních prostředků v potřebném okamžiku. Nepřesné odhady nákladů na vyřazování z provozu, nízká výkonnost fondu (ať už je způsobená nízkými výnosy nebo vysoce rizikovými investicemi) vyvolávají nejvíce obav a vyžadují nezávislý dohled nad fondy po finanční i technické stránce. V případě několika členských států není jasné, zda je takový dohled přiměřený [11]. Pouze několik zařízení je pojištěno pro případ předčasného uzavření, a to ve formě počátečních záruk, rezerv nebo zvláštních pojistek. V některých členských státech se předpokládá, že by stát poskytnul veškeré finanční prostředky, které by chyběly z důvodu předčasného uzavření zařízení. Využití fondů V EU existuje několik příkladů využívání finančních zdrojů pro jiné účely než vyřazování z provozu a nakládání s odpadem [15]. Obavy vyvolávají zejména státní fondy, v nichž nejsou finanční prostředky rozlišeny, což by mohlo potenciálně ohrozit dlouhodobou finanční stabilitu, která má zásadní význam pro bezpečné vyřazení z provozu. V Itálii se prostředky získané pomocí daně z elektrické energie ukládají do státního fondu a část prostředků, která není potřebná pro vyřazování z provozu, se využívá pro jiné státní účely. Přibližně polovina současného financování civilních zařízení ve Spojeném království pochází ze státního rozpočtu na základě tříletého závazku. Nedostatečné provozní zisky, z nichž se financují náklady, které nebyly pokryty státem, a neexistence samostatných fondů by si mohly vynutit reorganizaci prací plánovaných v blízké budoucnosti v souvislosti s vyřazováním z provozu. Belgie nedávno předložila návrh nového zákona, podle něhož by se z fondů na vyřazování z provozu financovaly zcela nesouvisející investiční projekty v oblasti energetiky způsobem, který by dával přednost projektům před obezřetnou správou fondu [16]. Litva v některých případech využila svůj státní fond ke spolufinancování projektů v energetickém odvětví, které poskytují náhradní kapacitu za předčasně uzavřené reaktory. Je třeba dodat i to, že využívání prostředků určených na vyřazování z provozu jako levného zdroje financování by mohlo výrazně narušit vnitřní trh EU. Stavba nových jaderných zařízení V rámci EU závisí využívání jaderné energie na volném uvážení členských států, proto se při vyhodnocování potřeby zásahu Společenství v takové oblasti, jakou je financování vyřazování jaderných zařízení z provozu, musí přihlédnout k významnému nárůstu počtu jaderných reaktorů. Podle zásady znečišťovatel platí musejí provozovatelé vytvořit fondy, které v potřebné chvíli zajistí dostatečné financování. Tato zásada není vždy důsledně uplatňována, obvykle z určitých historických důvodů. V doporučení bylo uvedeno, že by se nemělo dovolit, aby se taková situace opakovala u nových staveb. Několik členských států se touto otázkou zabývalo; Francie přijala nové právní předpisy a Spojené království a Nizozemsko vyjádřily podobný postoj. V Rumunsku bude v roce 2007 dokončena stavba nové elektrárny a v blízké budoucnosti se plánuje dokončení tří dalších rozestavěných elektráren. Opatření, která Rumunsko přijalo, aby vyřešilo finanční závazky související s vyřazením z provozu, se dále upřesňují na základě nových právních předpisů z let 2006 a 2007. Několik dalších členských států oznámilo svůj záměr postavit nová jaderná zařízení a Komise musí přispět k zajištění používání osvědčených postupů. Doporučení Komise [5] obsahuje výslovná ustanovení o režimech fondů určených ke krytí nákladů na vyřazování z provozu a doporučuje, aby se o způsobech financování podávala zpráva v rámci článku 41 Smlouvy o Euratomu pojednávajícího o stavbě nových jaderných zařízení. Tento dobrovolný postup, jímž nejsou dotčena ustanovení článku 41 Smlouvy, je v souladu s nezávaznými ustanoveními, která jsou v doporučení obsažena. Komise bude muset tuto metodu hlášení a konzultací vyhodnotit a rozhodnout, zda je nutné přijmout další právní předpisy Společenství. Transparentnost Téma transparentnosti financování ze zdrojů členských států i jednotlivých provozovatelů musí být vyhodnoceno jak z hlediska spolupráce, tak z hlediska veřejně dostupných informací. Informovanost ve veřejné sféře není v mnoha členských státech ani zdaleka uspokojivá. Nejlepší příklad osvědčeného postupu v této oblasti poskytuje organizace NDA ve Spojeném království, jejíž speciální internetové stránky a grafy životního cyklu výrazně zvyšují úroveň informací, které se běžně poskytují veřejnosti. Komunikace mezi Komisí a členskými státy probíhá většinou v duchu dobré spolupráce a v posledních letech se výrazně zlepšuje. Hlavním komunikačním partnerem Komise je členský stát, ale i v případě, kdy Komise navázala kontakty s konkrétními provozovateli, probíhala komunikace úspěšně. Atmosféru obecně dobré komunikace nicméně narušilo několik výjimek: - Bulharsko neodpovědělo na dotazník Komise ani na konkrétní žádosti o informace. Ze studie vyplývá, že si na toto chování často stěžují i účastníci výběrových řízení. Je třeba poznamenat, že předčasné uzavření bloků 1–4 elektrárny Kozloduj způsobilo značné finanční problémy. - Informace poskytnuté Spojeným královstvím byly dosti stručné, zvláště v porovnání s objemem informací poskytnutých většinou ostatních členských států, a nebyly přiměřené velikosti jeho jaderného odvětví. Podrobné informace, které NDA zveřejňuje na svých internetových stránkách, však tuto kritiku vyvažují. - Německo odpovědělo na dotazník Komise až po dokončení studie, čímž ji připravilo o významný srovnávací prvek. - Řada provozovatelů považuje své odhady závazků nebo výši získaných finančních prostředků nebo obojí za důvěrné a odmítá jejich zveřejnění. Odmítnutí nejčastěji odůvodňují tím, že se jedná o obchodní tajemství. Vzhledem k tomu, že jsou v této oblasti k dispozici podrobné údaje a řada provozovatelů je ochotna takové informace poskytovat, není toto odůvodnění přesvědčivé. - Rumunsko přijalo právní předpis, který vyžaduje vytvoření dvou samostatných fondů, jednoho pro vyřazování jaderných zařízení z provozu a druhého pro nakládání s vyhořelým jaderným palivem a jaderným odpadem. Rumunsko bude požádáno o předložení dalších informací o uplatňování tohoto nového právního předpisu. Další postup Je třeba poznamenat, že v příloze ke svému sdělení[9] z roku 2002 Komise výslovně upozornila na systémy financování ve Francii a v Německu, protože se podle jejího názoru jednalo o jediné případy vyžadující zvláštní pozornost. Komise přitom vycházela z dopadu návrhu na zřízení externích fondů, poslední dvě rozšíření EU by tedy její závěry téměř neovlivnila. Podrobnější analýza situace v členských státech a širší konzultace se zúčastněnými stranami vedly ke značně odlišnému chápání situace. Metodiku financování nelze pouze rozdělit na interní nebo externí fondy, protože metodiky i stupeň oddělení se v různých mechanismech, zejména v případě externích fondů, značně liší. Pokud provozovatel nese plnou odpovědnost za vyřazení zařízení z provozu a za nakládání s odpady, chce si podržet právo na finanční správu fondů, které byly k tomuto účelu vytvořeny. Tato situace nemusí být přijatelná a bylo by třeba analyzovat různé faktory ovlivňující přiměřenost, likviditu a bezpečnost fondu a přísně kontrolovat využívání a transparentní správu fondu. Zdá se, že současné obavy do velké míry vyplývají z nedostatečného uplatňování požadavků vnitrostátních právních předpisů a osvědčených postupů. Tyto obavy by se daly lépe řešit nezávislým dohledem nad fondy pro vyřazování z provozu než další legislativou, ať už na státní nebo vyšší úrovni. Nedávné změny v příslušném francouzském zákoně ukazují, jak významnou úlohu hraje při takovém dohledu externí subjekt. Na změny zákona měly vliv zprávy Účetního dvora a v důvodové zprávě přiložené k danému zákonu byla oceněna rovněž činnost Komise. Podobné posílení úlohy externího dohledu lze pozorovat i v dalších členských státech. Významným bodem nového zákona je to, že vyžaduje, aby se plnily požadavky z oblasti obezřetnosti a bezpečného řízení, které nejsou jasně vymezeny, ale spíše podléhají nezávislému dohledu. Komise si je vědoma, že pro zajištění dostatečného množství prostředků v potřebnou dobu i pro jejich transparentní a bezpečnou správu je třeba zlepšit současné postupy. Komise se bude těmito tématy zabývat po zveřejnění doporučení spolu s poradní skupinou zastupující všechny členské státy. ZÁVĚRY Význam problematiky vyřazování jaderných zařízení z provozu se bude v nadcházejících letech zvyšovat. Lze vycházet z předpokladu, že při zachování současného přístupu bude do roku 2025 vyřazena z provozu přibližně třetina reaktorů, které v EU v současné době fungují. Přestože existuje speciální vnitrostátní legislativa, je třeba zlepšit několik aspektů přiměřenosti, správy a využívání fondů, zejména pomocí podrobnějšího sledování a podávání hlášení jak na úrovni jednotlivých států, tak na úrovni EU. Rozdíly ve strategiích zvolených pro vyřazování z provozu a správu fondů by mohly narušit liberalizované trhy EU s energií. Náklady na vyřazení zařízení z provozu, včetně nákladů na konečnou likvidaci odpadu, je nutno považovat za součást nákladů na výrobu elektrické energie, a proto by měly být v souladu s pravidly pro státní podporu. Členské státy musejí zajistit větší transparentnost zpráv o finančních zdrojích určených na vyřazování z provozu. Finanční závazky by se měly vyhodnocovat podle dohodnutých účetních zásad a údaje o odhadech a rezervách by se měly zveřejňovat. Rozdíly mezi členskými státy jsou částečně způsobené strukturou a vlastnictvím energetických zařízení před vytvořením vnitřního trhu s elektřinou. Liberalizace trhu s energií zvýšila potřebu transparentnosti a větší harmonizace správy finančních zdrojů. Komise se domnívá, že je důležité, aby dále pokračovala ve svém úsilí a ve své spolupráci se všemi zúčastněnými stranami. Jedná se především o to, aby byly vyčleněny finanční zdroje na pokrytí nákladů na vyřazení jaderných zařízení z provozu, a o to, aby byly tyto zdroje v potřebný okamžik skutečně k dispozici. Finanční zdroje je třeba spravovat zcela transparentně, a tak zajistit dostatečné prostředky pro vysokou úroveň jaderné bezpečnosti v souvislosti s vyřazováním z provozu a nakládáním s radioaktivním odpadem. Podání informací o financování vyřazování z provozu nelze odmítat na základě jejich důvěrnosti. Bylo by vhodné zkoumat, jaké výhody by mohla EU přinést harmonizace strategií pro financování vyřazování z provozu. Aby nebyla ohrožena bezpečnost, mělo by se při tomto posuzování přihlížet k rozdílům ve strategiích mezi členskými státy. V případě nových staveb by se měly důsledně uplatňovat společné přístupy. Komise by se měla zaměřit na přiměřenost financování, jeho finanční bezpečnost a oddělení, které je nutné proto, aby se finanční prostředky využívaly výhradně pro zamýšlené účely. V případě plánovaných staveb jaderných zařízení by se měl prohlubovat společný přístup k metodice, ale v případě provozních systémů, které už v současné době fungují, se musí činnost Komise zakládat na nezávislém hodnocení a podávání zpráv. Pracovní dokument přiložený k této zprávě obsahuje tabulku, která srovnává nashromážděné finanční prostředky s celkovými závazky a s dobou provozu zařízení. Obsah tohoto pracovního dokumentu vychází z informací, které poskytly členské státy v rámci referenčního výzkumu prováděného od roku 2004. Členské státy by měly tam, kde je to třeba, opravit poskytnuté informace, a Komise potom bude postupně vydávat aktualizované verze dokumentu. Přiložený pracovní dokument poslouží jako základ pro další budoucí konzultace s odborníky z členských států. Informační zdroje, s nimiž se pracovalo v této zprávě, jsou uvedeny v pracovním dokumentu útvarů Komise: Udaje o finančních prostředcích na vyřazování jaderných zařízení z provozu[10]. [1] Zpráva o využívání finančních zdrojů určených na vyřazování z provozu jaderných elektráren, KOM(2004)719 v konečném znění ze dne 26.10.2004. [2] Usnesení Evropského parlamentu o využívání finančních zdrojů určených na vyřazování jaderných elektráren z provozu (2005/2027(INI)), P6_TA-PROV(2005)0432. [3] Úř. věst. L 330, 28.11.2006. [4] Internetová stránka: http://ec.europa.eu/energy/energy_policy/index_en.htm. [5] TEGDE: Odborná skupina pro vyřazování z provozu (MAAE). [6] WPDD: Pracovní skupina pro demontáž a uzavření (NEA). [7] Úř. věst. L 411, 30.12.2006, s. 10. [8] Úř. věst. L 131, 23.5.2007, s. 1. [9] Jaderná bezpečnost v Evropské unii KOM(2002) 605 v konečném znění ze dne 6.11.2002. [10] SEK(2007) 1654.