Návrh doplňuje stávající politiky EU v oblasti životního prostředí a klimatu tím, že zlepšuje transparentnost zohlednění otázek ESG v metodikách referenčních hodnot a zavádí harmonizovaná pravidla pro referenční hodnoty pro nízkouhlíkové investice, které by měly vést k efektivnějšímu směrování investic do udržitelných aktiv.

V této souvislosti Komise v prosinci roku 2016 ustavila skupinu odborníků na vysoké úrovni (HLEG), která měla vypracovat komplexní strategii EU pro udržitelné finance. Skupina HLEG zveřejnila svou závěrečnou zprávu dne 31. ledna 2018. Tato zpráva poskytla komplexní vizi o udržitelném financování pro Evropu a určila dvě nezbytné potřeby pro evropský finanční systém. První z nich je zlepšit přínos finančního systému k udržitelnému růstu podporujícímu začlenění. Druhou je posílení finanční stability začleněním faktorů ESG do investičního rozhodování. Skupina HLEG vydala osm klíčových doporučení, které považuje za základní stavební prvky udržitelného evropského finančního systému. Jedním z těchto doporučení je názor skupiny HLEG, že poskytovatelé indexů by měli být požádáni, aby zveřejnili podrobnosti o vystavení indexu parametrům udržitelnosti na základě cenných papírů zahrnutých do indexu a jejich váhy. Současně by ESMA měl ve svých pokynech k „prohlášení o referenční hodnotě“ zahrnout odkazy na otázky udržitelnosti, které by měly jasně uvádět, jak jsou v metodice referenční hodnoty zohledněny otázky udržitelnosti (ESG), včetně přechodu na nízkouhlíkové hospodářství.

Sdělení Komise o dalších krocích k udržitelné evropské budoucnosti z roku 2016 propojuje cíle udržitelného rozvoje (SDG) Agendy OSN pro udržitelný rozvoj 2030 s evropským politickým rámcem za účelem zajištění toho, aby činnosti a politické iniciativy EU v rámci EU a po celém světě od počátku zohledňovaly cíle udržitelného rozvoje. EU je rovněž plně odhodlána dosáhnout cílů EU v oblasti změny klimatu a energetiky pro rok 2030 a začlenit udržitelný rozvoj do politik EU, jak to bylo oznámeno Jean-Claudem Junckerem v dokumentu Politické pokyny pro Evropskou komisi z roku 2014. Z toho důvodu mnoho politických priorit Evropské komise na období 2014–2020 spočívá v plnění cílů EU v oblasti klimatu a provádění Agendy pro udržitelný rozvoj 2030. Ty zahrnují Investiční plán pro Evropu, Balíček opatření týkajících se oběhového hospodářství, Balíček pro energetickou unii, Aktualizaci strategie biohospodářství EU, Unii kapitálových trhů a rozpočet EU na období 2014–2020, včetně Fondu soudržnosti a výzkumných projektů. Komise navíc založila platformu složenou z vícero zúčastněných stran pro sledování a výměnu osvědčených postupů při zavádění cílů udržitelného rozvoje.

Tento návrh je součástí širší iniciativy Komise týkající se udržitelného rozvoje. Stanoví základ pro rámec EU, který do samého centra finančního systému staví otázky z oblasti environmentální, sociální a správní (ESG), a to za účelem podpory transformace evropského hospodářství na ekologičtější, odolnější a oběhový systém. Faktory ESG by měly být v procesu rozhodování o investicích posuzovány tak, aby se investice při zohlednění emisí plynů, vyčerpání zdrojů nebo pracovních podmínek staly udržitelnějšími. Tento návrh a legislativní akty navržené společně s ním mají za cíl konzistentní začlenění otázek ESG do investičního a poradenského procesu napříč odvětvími. To by mělo zajistit, že všichni účastníci finančních trhů (správcovské společnosti SKIPCP, správci alternativních investičních fondů, pojišťovny, instituce zaměstnaneckého penzijního pojištění, správci evropského fondu rizikového kapitálu a evropského fondu sociálního podnikání), distributoři pojištění a investiční poradci, kteří obdrží od svých klientů nebo beneficientů pověření k přijímání rozhodnutí o investicích v jejich zastoupení, začlení otázky ESG do svých interních procesů a informují o tom své klienty. Dále s cílem napomáhat investorům s porovnáním uhlíkových stop u investic zavádějí návrhy nové kategorie referenčních hodnot pro nízkouhlíkové investice a investice s pozitivním uhlíkovým dopadem. Tyto návrhy, které se vzájemně posilují, by měly usnadnit investice do udržitelných projektů a aktiv v celé EU.

Komise kromě toho konzultovala s některými zúčastněnými stranami i) potřebu harmonizace norem pro metodiky na evropské úrovni; ii) překážky pro používání indexů zohledňujících nízké emise uhlíku; a iii) klíčové prvky, které by měly být zahrnuty do metodiky pro referenční hodnoty pro nízkouhlíkové investice. Názory zúčastněných stran jsou shrnuty níže.

Zatímco některé referenční hodnoty jsou vnitrostátní, použití referenčních hodnot ve finančních smlouvách a produktech je často přeshraniční. Zatímco opatření na vnitrostátní úrovni v souvislosti s indexem mohou přispět k zajištění toho, že bude příslušně přizpůsoben konkrétním vnitrostátním podmínkám, nesou s sebou riziko chybějícího přeshraničního rozměru a nakonec mohou vést ke spleti rozdílných pravidel, což vytváří nerovné podmínky v rámci jednotného trhu a vede k nekonzistentnímu přístupu v celé EU. Opatření na vnitrostátní úrovni by rovněž nebyla v souladu s cíli nařízení o referenčních hodnotách, jehož cílem je harmonizace pravidel, jimiž se řídí tvorba a používání referenčních hodnot v celé Unii. Skupina G20 a Rada pro finanční stabilitu tento problém uznaly a pověřily Mezinárodní organizaci sdružující komise pro cenné papíry (IOSCO) vytvořením globálního souboru zásad, které se mají uplatnit na finanční referenční hodnoty. Změna nařízení o referenčních hodnotách by napomohla posílení jednotného trhu zlepšením společného rámce pro spolehlivé a vhodně používané referenční hodnoty v různých členských státech.

Z důvodu chybějících harmonizovaných pravidel EU pro referenční hodnoty pro nízkouhlíkové investice vznikly rozdílné normy pro tyto referenční hodnoty, což by mohlo vést k uvedení investorů v omyl a neoptimálnímu výběru indexů k měření výkonnosti fondů a produktů s nízkými emisemi uhlíku. Článek 114 SFEU opravňuje EU přijímat opatření s cílem i) zajistit fungování vnitřního trhu s ohledem na indexy zohledňující nízké emise uhlíku, které jsou používány pro měření výkonnosti investičních portfolií s nízkými emisemi uhlíku, ii) omezit překážky řádného fungování vnitřního trhu a iii) usnadnit přeshraniční investice do udržitelných činností v celé Unii.

Návrh rovněž staví na studii „Definování ‚zelené‘“ v souvislosti s ekologickým financováním“ („Defining 'green' in the context of green finance“), kterou zadala Komise v roce 2017. Studie uvádí:

Jako odpověď na otázku, jaké by měly být hlavní charakteristiky indexů zohledňujících nízké emise uhlíku, většina respondentů uvedla, že do hodnocení emisí uhlíku by měly být zahrnuty emise okruhu 3. Někteří respondenti poznamenali, že metodika indexů zohledňujících nízké emise uhlíku by měla být sladěna s potenciální nadcházející taxonomií EU. Někteří respondenti však byli ohledně vypracování harmonizované metodiky na úrovni EU skeptičtí, přičemž zmínili obavy ohledně dostupných údajů, nejasného spojení mezi uhlíkovou stopou a environmentálními riziky a finančními dopady (např. riziko přechodu) a rovněž zpětného charakteru většiny metod (historický pohled).

4)minimální standardy pro harmonizaci metodik pro indexy zohledňující nízké emise uhlíku a pozitivní uhlíkový dopad (možnost č. 4a) nebo harmonizovaná pravidla EU pro různé typy indexů zohledňujících nízké emise uhlíku – komplexní regulační přístup (možnost č. 4b).

Podle možnosti č. 1 by se časem pravděpodobně dále zvyšovala fragmentace trhu, zatímco související náklady investorů na vyhledávání by zůstaly vysoké. Investoři, kteří by si přáli investovat s reálným dopadem do aktiv, která jsou v souladu s cílem 2 °C, stále nebudou mít k dispozici příslušné nástroje (referenční hodnoty), které by posuzovaly výkonnost jejich fondů či portfolií s nízkými emisemi uhlíku. Nedostatečná harmonizace metodik indexů zohledňujících nízké emise uhlíku by nadále ovlivňovala jejich srovnatelnost a význam. Navíc nebude motivovat podniky, aby sladily své podnikové strategie s cíli v oblasti klimatu.

Možnost č. 2 by zlepšila transparentnost metodiky referenčních hodnot a sladila by některé její prvky. V rámci této možnosti by investorům byly poskytnuty podrobnosti o zahrnutí parametrů týkajících se klimatu, popis složek referenční hodnoty a kritéria používaná pro jejich výběr a vážení. Tuto možnost by mohli administrátoři referenčních hodnot poměrně snadno přijmout a byla by poměrně nákladově efektivní, jelikož by pouze vyžadovala, aby administrátoři referenčních hodnot ve své metodice dodržovali minimální normy, a poskytovala by jim určitou flexibilitu při přidávání dalších prvků nebo kritérií. Tato harmonizovaná metodika by se však vztahovala pouze na segment indexů zohledňujících nízké emise uhlíku, jejichž cílem není být v souladu s cílem 2 °C, a proto nemusí vést k významnému přínosu pro politiky zmírňování změny klimatu tím, že na úrovni EU jasně stanoví, co jsou udržitelná aktiva nebo udržitelné investice. Tato možnost tedy není v souladu s úplným dosažením cílů udržitelnosti EU.

Možnost č. 3 – v rámci této možnosti by Komise vytvořila harmonizovaný soubor pravidel, který by zahrnoval „úzce zaměřené indexy“ zohledňující nízké emise uhlíku nebo indexy zohledňující „pozitivní uhlíkový dopad“. Tyto indexy by správcům aktiv či institucionálním investorům umožnily řádně sledovat nebo hodnotit výkonnost jejich fondů vybraných v souladu s cílem 2 °C Pařížské dohody o klimatu a prokázat soulad s touto investiční strategií jejich klientům či beneficientům. Tato metodika by na rozdíl od možnosti č. 2 umožnila začlenit aktiva těch společností, které výrazně přispívají ke snížení emisí, a proto by nasměrovala k těmto emitentům více investičních toků. Indexy „úzce zaměřené“ na nízké emise uhlíku však mohou soustředit investice pouze do některých odvětví a nejsou považovány za vhodné pro vybudování základního kapitálového portfolia velké skupiny zúčastněných stran, z čehož vyplývá riziko omezeného využívání referenční hodnoty na trhu.

V rámci možnosti č. 4 by byla zavedena harmonizovaná pravidla pro 1) „dekarbonizované“ verze standardních indexů nebo verze standardních indexů „s nízkými emisemi uhlíku“ a 2) „úzce zaměřené indexy“ zohledňující nízké emise uhlíku nebo „pozitivní uhlíkový dopad“. Proto by se tato možnost ve srovnání s možnostmi č. 2 nebo 3 vztahovala na širší rozsah indexů. To by umožnilo institucionálním investorům a správcům aktiv řádně sledovat nebo hodnotit výkonnost více druhů fondů s nízkými emisemi uhlíku a poskytovalo poměrně široký výběr nástrojů pro prokázání souladu s preferencemi jejich zákazníků ohledně nízkých emisí uhlíku.

Tato možnost byla analyzována v rámci dvou různých dílčích možností.

Dílčí možnost č. 4a (upřednostňovaná dílčí možnost): v souladu s přístupem uvedeným v této dílčí možnosti by nový rámec zavedl minimální normy pro harmonizaci metodiky, která má být použita pro indexy zohledňující nízké emise uhlíku a indexy zohledňující „pozitivní uhlíkový dopad“. Tato možnost by stanovila několik minimálních klíčových prvků metodiky použité pro stanovení dekarbonizovaných referenčních hodnot a referenčních hodnot pro „pozitivní uhlíkový dopad“ a poskytovala normy pro kritéria a metody používané pro výběr a vážení podkladových aktiv referenční hodnoty a pro výpočet uhlíkové stopy a úspor emisí uhlíku spojených s podkladovými aktivy, a to s využitím stávajících evropských metodik schválených Komisí a používaných zejména obchodními společnostmi pro výpočet environmentálního profilu, jako je environmentální stopa produktu (Product Environmental Footprint – PEF) a environmentální stopa organizace (Organisation Environmental Footprint – OEF).

Dílčí možnost č. 4b by zavedla režim maximální harmonizace, kdy by byla metodika dvou nově zavedených kategorií referenčních hodnot plně harmonizována na základě podrobného a komplexního souboru pravidel poskytovaných na úrovni 1 a dále specifikovaných s podrobnými požadavky na úrovni 2. Tato pravidla by stanovila podrobná kritéria pro výběr a vážení podkladových aktiv referenčních hodnot pro nízkouhlíkové investice a investice s pozitivním uhlíkovým dopadem. Tento přístup by umožnil vysoký stupeň srovnatelnosti metodik nových kategorií referenčních hodnot. Administrátoři referenčních hodnot by však postrádali určitou flexibilitu při navrhování své metodiky a vznikly by jim značné náklady na dodržování nových přísných požadavků stanovených právními předpisy EU.

Ačkoli by v rámci dílčí možnosti č. 4a investoři měli nižší míru srovnatelnosti metodologií referenčních hodnot, byla by administrátorům referenčních hodnot ponechána značná flexibilita při navrhování vzorce pro výpočet jejich metodiky. Obecněji tento přístup umožní účastníkům trhu vytvořit nové strategie pro řešení problémů souvisejících s životním prostředím. Dále administrátorům referenčních hodnot vzniknou menší náklady při přizpůsobování vlastních zavedených metodik minimálním normám stanoveným právními předpisy EU.

Tato dílčí možnost je rovněž kompatibilní s ostatními návrhy Komise v oblasti udržitelných financí, jelikož by přispěla ke zlepšení kvality informací poskytovaných správci aktiv koncovým investorům v souladu s investičním cílem. Podobně jako v případě možnosti č. 3 by dílčí možnost č. 4a mohla také nasměrovat více investic z odvětví s vysokou uhlíkovou náročností do společností, které výrazně přispívají ke snížení emisí. Existuje však několik výzev souvisejících s touto možností: i) dostupné údaje nejsou stabilní a obvykle nejsou úplné; ii) srovnání emisí uhlíku společností z různých odvětví by mohlo být složité; iii) existuje potenciální riziko, že zavedení harmonizovaných metod by mohlo bránit inovacím.

Komise u upřednostňované možnosti předpokládá následující dopady z ekonomického, environmentálního a sociálního hlediska:

Pokud jde o hospodářské dopady, měly by mít harmonizované normy EU pro transparentní metodiky pro indexy zohledňující nízké emise uhlíku a pozitivní uhlíkový dopad společně s celkovým podrobnějším zveřejňováním zohlednění faktorů ESG u ostatních referenčních hodnot následující dopad: i) snížila by se informační asymetrie mezi investory a poskytovateli indexů, jelikož správci aktiv a správci portfolií by měli k dispozici všechny potřebné informace k výběru indexu zohledňujícího nízké emise uhlíku a pozitivní uhlíkový dopad, který by odpovídal jejich investičnímu stylu; ii) snížila by se stávající roztříštěnost trhu, jelikož metodiky pro indexy zohledňující nízké emise uhlíku dosud nebyly standardizovány; iii) zlepšila by se kvalita a srovnatelnost informací týkajících se klimatu zveřejňovaných obchodními společnostmi, které by byly nyní motivovány ke zveřejnění těchto informací, aby byly zahrnuty do indexu. Používání harmonizovaných norem EU pro transparentní metodiky by proto vedlo k vypracování referenčních hodnot, které by byly vhodnější pro měření výkonnosti portfolia nebo finančního produktu, který uplatňuje investiční strategii „nízkých emisí uhlíku“, resp. „cíle 2 °C“.

Pokud jde o environmentální dopady, poměrně rychle přesměruje financování na aktiva a projekty s udržitelnými cíli, které mají pozitivní dopad na emise skleníkových plynů a přispívají k dosažení cílů Pařížské dohody o klimatu. Z tohoto důvodu by harmonizace norem a zveřejnění metodiky pro různé typy indexů zohledňujících nízké emise uhlíku a pozitivní uhlíkový dopad poskytla investorům, kteří sledují různé strategie nízkých emisí uhlíku, odpovídající nástroje k posouzení souladu mezi jejich fondy/portfolii a vybranou referenční hodnotou a rovněž by těmto investorům umožnila lépe sledovat či měřit výkon v porovnání s příslušnou referenční hodnotou pro nízkouhlíkové investice.

Návrh nemá žádné významné přímé nebo nepřímé sociální dopady.

Návrh zohledňuje stanoviska Výboru pro kontrolu regulace (kladné stanovisko s výhradami vydané dne 14. května 2018 a předchozí dvě záporná stanoviska). Návrh a revidované posouzení dopadů reaguje na připomínky Výboru pro kontrolu regulace, který dospěl k závěru, že než se v této iniciativě bude pokračovat, je třeba provést úpravy (odkaz).

Ve svých připomínkách Výbor pro kontrolu regulace uvedl, že posouzení dopadů náležitě nezohlednilo rizika požadavku na užívání taxonomie pro administrátory referenčních hodnot pro nízkouhlíkové investice. Výbor rovněž vyjádřil obavy, že pokud jde o budoucí vývoj metodiky pro referenční hodnoty pro nízkouhlíkové investice, posouzení dopadů neřešilo dostatečně otázky nákladů pro administrátory a uživatele těchto referenčních hodnot.

V reakci na obavy Výboru Komise zrušila povinnost administrátorů referenčních hodnot pro nízkouhlíkové investice a investice s pozitivním uhlíkovým dopadem používat taxonomii EU při navrhování parametrů metodiky výběru podkladových aktiv a dodržování povinností zveřejňovat údaje. Navíc byl tento návrh dále upraven tak, aby bylo zajištěno, že při vypracování metodiky pro referenční hodnoty pro nízkouhlíkové investice a investice s pozitivním uhlíkovým dopadem budou náležitě zohledněny otázky nákladů. Komise bude mít pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci, které budou pouze stanovovat minimální normy pro harmonizovanou metodiku pro tyto referenční hodnoty. Tyto akty v přenesené pravomoci proto nebudou zavádět plně harmonizovanou metodiku, nýbrž spíše minimální kritéria, a tudíž budou ponechávat administrátorům referenčních hodnot potřebnou flexibilitu. Z tohoto důvodu by náklady na dodržování předpisů byly omezené.

•Základní práva