Legislativní usnesení Evropského parlamentu o návrhu rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady, kterým se opravuje směrnice 2002/2/ES, kterou se mění směrnice Rady 79/373/EHS o oběhu krmných směsí (KOM(2006)0340 - C6-0209/2006 - 2006/0117(COD))



Úřední věstník 317 E , 23/12/2006 S. 0166 - 0166



20061223 P6_TC1-COD(2005)0246 Postoj Evropského parlamentu přijatý v prvním čtení dne 12. prosince 2006, k přijetí návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. .../2007, kterým se vydává celní kodex Společenství (Modernizovaný celní kodex) EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na články 26, 95, 133 a 135 této smlouvy, s ohledem na protokol č. 2 k aktu o přistoupení Španělska a Portugalska o Kanárských ostrovech a o Ceutě a Melille, a zejména na čl. 9 odst. 1 tohoto protokolu, s ohledem na návrh Komise, s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru [1], v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [2], vzhledem k těmto důvodům: (1) Společenství je založeno na celní unii. Je žádoucí jak v zájmu hospodářských subjektů, tak celních orgánů ve Společenství shromáždit současné celní předpisy do jediného celního kodexu Společenství (dále jen "kodex"). Vycházeje z myšlenky vnitřního trhu, měl by tento kodex obsahovat obecná pravidla a postupy, které zajistí uplatnění sazebních a ostatních opatření společných politik zaváděných na úrovni Společenství v rámci obchodu se zbožím mezi Společenstvím a zeměmi či územími mimo celní území Společenství s ohledem požadavky těchto společných politik. Neměly by tím být dotčeny zvláštní předpisy přijaté v jiných oblastech, které mohou existovat nebo být zavedeny mimo jiné v souvislosti s právní úpravou týkající se zemědělství, životního prostředí, společné obchodní politiky, statistiky nebo vlastních zdrojů. Celní předpisy by měly být lépe sladěny s ustanoveními, která se týkají výběru dovozních poplatků, aniž by se měnila oblast působnosti platných daňových předpisů. (2) V souladu se sdělením Komise o ochraně finančních zájmů Společenství a akčním plánem na období 2004–2005 [3] je vhodné upravit právní rámec pro ochranu finančních zájmů Společenství. (3) Základem nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství [4], bylo sjednocení celních režimů používaných v jednotlivých členských státech v osmdesátých letech 20. století. Dané nařízení bylo od svého zavedení opakovaně a podstatně změněno, aby řešilo specifické problémy, jakými je ochrana dobré víry nebo zohlednění bezpečnostních požadavků. Další změny kodexu jsou nutné v důsledku významných právních změn, které nastaly v posledních letech jak na úrovni Společenství, tak na úrovni mezinárodní, jako např. uplynutí doby platnosti Smlouvy o založení Evropského společenství uhlí a oceli a vstup aktu o přistoupení v platnost dne 1. května 2004, jakož i změna Mezinárodní úmluvy o zjednodušení a sladění celních režimů (dále jen "Kjótská úmluva"), k níž bylo přistoupení Společenství schváleno rozhodnutím Rady 2003/231/ES [5]. Je proto vhodné zmodernizovat celní postupy a zohlednit skutečnost, že elektronicky zpracovávaná prohlášení jsou pravidlem a listinná prohlášení výjimkou. Ze všech těchto důvodů již není další změna stávajícího kodexu dostačující a je třeba jej zcela přepracovat. (4) Zjednodušení zákonného obchodu a boj proti podvodům vyžadují jednoduché, rychlé a standardní celní postupy a procesy. Je proto třeba v souladu se sdělením Komise o jednoduchém a bezpapírovém prostředí pro cla a obchod [6] zjednodušit celní předpisy, aby mohly být využívány moderní nástroje a technologie, dále podporovat jednotné používání celních předpisů a přispívat tak k zajišťování základu pro účinné a jednoduché celní řízení. S cílem zvýšit konkurenceschopnost podniků by měly být celní režimy sjednoceny nebo sladěny a jejich počet omezen na režimy, jež jsou hospodářsky odůvodněné. (5) Dokončení vnitřního trhu, snížení počtu překážek mezinárodního obchodu a investic a zesílená potřeba zajistit bezpečnost a zabezpečení vnějších hranic Společenství proměnily úlohu celních orgánů, neboť se tyto orgány staly ústřední částí procesu globalizace a byl jim svěřen úkol být při sledování a správě mezinárodního obchodu katalyzátorem konkurenceschopnosti zemí a společností. Celní předpisy by proto měly odrážet novou hospodářskou situaci a novou úlohu celních orgánů. (6) Používání informačních a komunikačních technologií (dále jen "IT") je klíčovým prvkem, který zajišťuje zjednodušení obchodu a současně i účinnost celních kontrol a tudíž i snížení nákladů podniků a rizik pro společnost. Je proto nezbytné stanovit právní zásadu, podle níž budou veškeré celní a obchodní operace prováděny elektronicky a systémy IT pro celní operace poskytnou hospodářským subjektům v každém členském státě stejné možnosti. (7) Využívání informačních a komunikačních technologií musí být spjato s harmonizací celních kontrol, které musí být stejně účinné na celém území Společenství a nesmí vést k jednání na jednotlivých vstupních a výstupních bodech území, jež by narušovalo hospodářskou soutěž. (8) V zájmu usnadnění obchodu a zároveň i zajištění odpovídající úrovně kontroly zboží vstupujícího na celní území Společenství nebo jej opouštějícího je třeba, aby byly informace, které hospodářské subjekty poskytnou, s přihlédnutím k odpovídajícím předpisům o ochraně údajů sdíleny mezi celními orgány a ostatními subjekty podílejícími se na této kontrole, jakými jsou například policie, pohraniční stráž, veterinární orgány či orgány pro ochranu životního prostředí, aby hospodářský subjekt podával informace jen jednou (jednotný portál, single window) a aby uvedené orgány kontrolovaly zboží současně a na stejném místě (jedno správní místo, one-stop-shop). (9) V zájmu zjednodušení fungování některých podniků by měly mít hospodářské subjekty právo nechat se nadále v jednání s celními orgány zastupovat. Žádné právní předpisy členských států by však již neměly mít možnost toto právo na zastupování vyhrazovat. Zástupce v celním řízení by měl kromě toho splňovat podmínky pro akreditaci a měl by být schopen získat status schváleného hospodářského subjektu. (10) Důvěryhodné hospodářské subjekty, které dodržují pravidla, by měly mít jako "schválené hospodářské subjekty" možnost co nejvíce využívat zjednodušení a s ohledem na aspekty bezpečnosti a zabezpečení by se na ně měla vztahovat snížená úroveň celních kontrol. Budou moci získat status schváleného hospodářského subjektu pro "zjednodušené celní postupy" nebo status schváleného hospodářského subjektu pro "bezpečnost a zabezpečení", a to jak jednotlivě, tak kombinovaně. (11) Na všechna rozhodnutí, jež jsou správními akty týkajícími se celních předpisů vydanými celními orgány a jež mají právní účinky vůči jedné nebo více osobám, včetně závazných informací vydaných těmito orgány, by se měla vztahovat stejná pravidla. Všechna taková rozhodnutí by měla platit v celém Společenství a v případě, že nejsou v souladu s celními předpisy nebo jejich výkladem, by měla být zrušena, změněna, pokud není stanoveno jinak, nebo odvolána. (12) V souladu s Listinou základních práv je nezbytné poskytnout každé osobě vedle práva na podání opravných prostředků vůči jakémukoli rozhodnutí celních orgánů i právo na slyšení předtím, než je přijato rozhodnutí v její neprospěch. Takové ustanovení v kodexu by se mělo rovněž vztahovat na případy vybírání cla po propuštění zboží a na rozhodnutí o vrácení či prominutí cla. (13) Pro zefektivnění celních postupů v elektronickém prostředí je nezbytné, aby celní orgány různých členských států sdílely odpovědnost. Je třeba zajistit odpovídající úroveň účinných, odrazujících a přiměřených sankcí v rámci celého vnitřního trhu, které by zabránily jakémukoli závažnému porušování celních předpisů a omezily tak riziko podvodů a ohrožení bezpečnosti a zabezpečení a sledovaly přitom finanční zájmy Společenství. Tohoto cíle lze dosáhnout pouze prostřednictvím společného rámce Společenství, který určí pravomoc k ukládání sankcí a tyto sankce vymezí v naprostém souladu s Listinou základních práv. (14) Za účelem dosažení rovnováhy mezi povinností celních orgánů zajistit řádné používání celních předpisů na jedné straně a právem hospodářských subjektů na spravedlivé zacházení na straně druhé musí být celním orgánům přiznány rozsáhlé kontrolní pravomoci a hospodářským subjektům právo na podání opravných prostředků. (15) S cílem snížit rizika pro Společenství, jeho občany a jeho obchodní partnery by mělo být harmonizované používání celních kontrol ze strany členských států založeno na společném rámci pro řízení rizik a elektronickém systému pro jeho provádění. Zavedení rámce pro řízení rizik, který bude společný pro všechny členské státy, by nemělo bránit členským státům v provádění namátkových kontrol zboží. (16) Je nutné stanovit faktory, na jejichž základě se uplatňují dovozní nebo vývozní cla a další opatření stanovená v rámci obchodu se zbožím. Vyžadují-li to potřeby obchodu, je rovněž třeba stanovit jasné předpisy pro vydávání dokumentů prokazujících původ ve Společenství. (17) Pokud jde o pravidla o preferenčním původu, je třeba za účelem urychlení rozhodovacího procesu ve Společenství svěřit Komisi pravomoc, která jí umožní přijmout tato pravidla v případě zboží, na něž se vztahují preferenční opatření pro obchod mezi celním územím Společenství a Ceutou a Melillou. (18) S cílem zabránit obtížím při stanovení právního základu pro vznik celního dluhu je žádoucí spojit všechny případy vzniku celního dluhu při dovozu, jiné než případy, které následují po podání celního prohlášení s návrhem na propuštění do volného oběhu nebo na dočasné použití s částečným osvobozením od cla. Totéž by mělo platit i pro vznik celního dluhu při vývozu. (19) Jelikož nová úloha celních orgánů předpokládá sdílení odpovědností a spolupráci mezi vnitrozemskými a hraničními celními úřady, měl by celní dluh ve většině případů vznikat v místě, kde je dlužník usazen, poněvadž příslušný celní úřad může nejlépe dohlédnout na činnosti zúčastněné osoby. (20) Navíc je třeba v souladu s Kjótskou úmluvou omezit počet případů, kdy se vyžaduje správní spolupráce mezi členskými státy k určení místa vzniku celního dluhu a k vybrání cla. (21) Pravidla pro zvláštní režimy by měla umožnit použití jedné jistoty pro všechny kategorie zvláštních režimů a zajistit, aby uvedená jistota byla souborná a zahrnovala větší počet transakcí. (22) Za účelem zajištění lepší ochrany finančních zájmů Společenství a členských států by měla jistota krýt i zboží, které v zásilce nebo celním prohlášení, pro než je poskytnuta, není uvedeno nebo je nesprávně uvedeno. Ze stejného důvodu by se závazek ručitele měl rovněž vztahovat na částky cla, které mají být zaplaceny po kontrole po propuštění zboží. (23) K zabezpečení finančních zájmů Společenství a členských států a k omezení podvodných operací je třeba přijmout odstupňovaná opatření pro použití souborné jistoty. Pokud hrozí zvýšené nebezpečí podvodu, měla by existovat možnost dočasně zakázat používání souborné jistoty s přihlédnutím ke zvláštní situaci hospodářských subjektů. (24) V případech, kdy celní dluh vznikne nedodržením celních předpisů, je třeba vzít v úvahu dobrou víru zúčastněné osoby a snížit na nejmenší míru dopad nedbalosti ze strany dlužníka. (25) Je nutné stanovit zásadu, podle které se zjišťuje status zboží Společenství, okolnosti, které se vážou ke ztrátě tohoto statusu, a určit případy, v nichž tento status zůstane nezměněn, pokud zboží dočasně opustí celní území Společenství. (26) Pokud hospodářský subjekt předem poskytnul nezbytné informace pro kontroly přípustnosti zboží z hlediska rizik, je třeba zajistit, aby se rychlé propuštění zboží stalo pravidlem. Kontroly daňové a obchodní politiky by měl provádět především celní úřad, pod nějž prostory hospodářského subjektu spadají. (27) Pravidla týkající se celních prohlášení by měla být modernizována a zjednodušena, zejména prostřednictvím požadavku, aby se celní prohlášení obecně vyhotovovala elektronicky, a stanovením jediného typu zjednodušeného celního prohlášení. (28) Jelikož Kjótská úmluva prosazuje, aby se celní prohlášení podávalo, registrovalo a kontrolovalo před příchodem zboží a aby mohlo být místo podání prohlášení odděleno od místa, kde se zboží fyzicky nachází, je třeba stanovit, že centralizované celní řízení bude probíhat v místě, kde je hospodářský subjekt usazen. Centralizované celní řízení by mělo umožnit použití zjednodušených celních prohlášení, odklad dne předložení úplného prohlášení a požadovaných dokladů, pravidelné prohlášení a odklad platby. (29) S cílem přispět k zajištění nestranných podmínek pro hospodářskou soutěž v rámci Společenství je třeba na úrovni Společenství stanovit pravidla, která by vymezila okolnosti, za nichž celní orgány mohou zboží zničit nebo s ním jinak nakládat, jež byly dříve upraveny vnitrostátními právními předpisy. (30) Je třeba stanovit společná a jednoduchá pravidla pro zvláštní režimy (tranzit, skladování, zvláštní použití a zušlechtění), která se doplní malým souborem pravidel pro každou kategorii zvláštního režimu, aby se výběr správného režimu pro hospodářský subjekt zjednodušil, zabránilo se chybám a snížil se počet případů dodatečně vybíraného a vraceného cla po propuštění zboží. (31) Je třeba usnadnit poskytování povolení pro více zvláštních režimů prostřednictvím jedné jistoty a jednoho kontrolního úřadu a použít v těchto případech jednoduchá pravidla vzniku celního dluhu. Základní zásadou by mělo být, že se zboží, kterému byl přidělen zvláštní režim, nebo produkty získané z tohoto zboží, oceňují v okamžiku, vzniku celního dluhu. V hospodářský odůvodněných případech by však mělo být rovněž možné ocenit zboží v době, kdy mu byl přidělen zvláštní režim. Stejné zásady by se měly vztahovat na obvyklé formy manipulace. (32) S ohledem na vyšší počet opatření týkajících se bezpečnosti, která byla vložena do kodexu nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 648/2005 ze dne 13. dubna 2005, kterým se mění nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství [7], by se umístění zboží do svobodných pásem mělo stát celním režimem a na zboží by se měly při vstupu vztahovat celní kontroly a kontroly dokladů. (33) Pro zboží, kterému byl přidělen režim zvláštního použití, je třeba vytvořit základní právní rámec týkající se osvobození od spotřební daně stanoveného směrnicí Rady 92/12/EHS ze dne 25. února 1992 o obecné úpravě, držení, pohybu a sledování výrobků podléhajících spotřební dani [8], od DPH při dovozu stanoveného v čl. 7 odst. 3 a čl. 10 odst. 3 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně [9] a od obchodněpolitických opatření. (34) Jelikož již není nadále nutné oznamovat záměr zpětného vývozu, měl by být režim aktivního zušlechťovacího styku v podmíněném systému sjednocen s přepracováním pod celním dohledem a režim aktivního zušlechťovacího styku v systému navracení by měl být zrušen. Režim aktivního zušlechťovacího styku by měl rovněž zahrnovat zničení zboží s výjimkou případů, kdy zničení provádějí celní orgány nebo kdy se provádí pod celním dohledem. (35) Opatření týkající se bezpečnosti ve vztahu ke zboží Společenství opouštějícímu celní území Společenství by se měla rovněž použít na zpětný vývoz zboží, které není zbožím Společenství. Stejná základní pravidla by se měla použít na všechny druhy zboží, přičemž jsou možné případně určité výjimky, jako například u zboží, které je pouze přepravováno přes celní území Společenství. (36) Pro zajištění účinného rozhodovacího procesu a jednotnosti je třeba zjednodušit mechanismy příjímání prováděcích opatření, vysvětlivek a pokynů a rozhodnutí Komise požadujících zrušení rozhodnutí, jež přijaly celní orgány, jakož i mechanismy přípravy společného postoje ve výborech, pracovních skupinách a týmech vytvořených na základě nebo v rámci mezinárodních dohod týkajících se celních předpisů. Pro přijímání prováděcích opatření je nejvhodnější řídící postup a pro přijímání pokynů a vysvětlivek konzultační postup. (37) Opatření nezbytná k provedení tohoto nařízení by měla být přijata podle rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [10]. (38) Je třeba stanovit zmocnění pro přijetí prováděcích opatření, zejména pokud Společenství přijímá závazky a povinnosti vyplývající z mezinárodních dohod, které vyžadují, aby byla ustanovení kodexu upravena. (39) Za účelem zjednodušení a racionalizace celních předpisů byla v zájmu průhlednosti do tohoto kodexu zapracována řada ustanovení, která jsou v současnosti obsažena v samostatných aktech Společenství. Je proto třeba zrušit společně s nařízením (EHS) č. 2913/92 tato nařízení: - Nařízení Rady (EHS) č. 3925/91 ze dne 19. prosince 1991 o vyloučení kontroly a formalit u příručních a zapsaných zavazadel osob uskutečňujících lety a námořní cesty uvnitř Společenství [11], - Nařízení Rady (ES) č. 82/2001 ze dne 5. prosince 2000 o vymezení pojmu "původní produkty" a metodách správní spolupráce při obchodování mezi celním územím Společenství a Ceutou a Melillou [12], - Nařízení Rady (ES) č. 1207/2001 ze dne 11. června 2001 o postupech usnadňujících vydávání průvodních osvědčení EUR.1, vystavování prohlášení na fakturách a tiskopisů EUR.2 a vydávání některých oprávnění schváleného vývozce podle předpisů upravujících preferenční obchod mezi Evropským společenstvím a některými zeměmi [13]. (40) Stanovení pravidel a postupů pro zboží vstupující na celní území Společenství nebo toto území opouštějící je nezbytné v souladu se zásadou proporcionality a vhodné pro účinné fungování celní unie jako pilíře vnitřního trhu. Toto nařízení nepřekročí rámec toho, co je nezbytné pro dosažení sledovaných cílů v souladu s čl. 5 třetím pododstavcem Smlouvy, PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ: HLAVA I OBECNÁ USTANOVENÍ KAPITOLA 1 OBLAST PŮSOBNOSTI CELNÍCH PŘEDPISŮ, ÚLOHA CELNÍCH ORGÁNŮ A DEFINICE Článek 1 Předmět a oblast působnosti Tímto nařízením se vydává celní kodex Společenství (dále jen "kodex"), který stanoví obecná pravidla a postupy pro zboží vstupující na celní území Společenství nebo toto území opouštějící. Aniž jsou dotčeny právní předpisy přijaté v jiných oblastech týkajících se takového obchodu, používá se kodex jednotně na celém celním území Společenství. Článek 2 Úloha celních orgánů Celní orgány jsou příslušné dohlížet na mezinárodní obchod Společenství a přispívat tak k uvolnění obchodu, k provádění vnějších aspektů vnitřního trhu, společné obchodní politiky a dalších společných politik Společenství, jež mají dopad na obchod, jakož i k celkové bezpečnosti v dodavatelském řetězci. Tyto úkoly zahrnují: a) chránit finanční zájmy Společenství a jeho členských států; b) chránit Společenství před nekalým a nezákonným obchodem a zároveň podporovat zákonné obchodní činnosti; c) zajistit bezpečnost občanů a životního prostředí a jejich zabezpečení, v případě potřeby v úzké spolupráci s jinými orgány; d) nadále udržovat vhodnou rovnováhu mezi celními kontrolami a usnadněním zákonného obchodu. Článek 3 Celní území 1. Celní území Společenství zahrnuje následující území, včetně jejich teritoriálních vod, vnitřních vod a vzdušného prostoru: - území Belgického království; - území České republiky; - území Dánského království, s výjimkou Faerských ostrovů a Grónska; - území Spolkové republiky Německo, s výjimkou ostrova Helgoland a území Büsingen (smlouva ze dne 23. listopadu 1964 mezi Spolkovou republikou Německo a Švýcarskou konfederací); - území Estonské republiky; - území Řecké republiky; - území Španělského království, s výjimkou Ceuty a Melilly; - území Francouzské republiky, s výjimkou Nové Kaledonie, Mayotte, Saint-Pierre a Miquelonu, ostrovů Wallis a Futuna a Francouzské Polynésie; - území Irska, - území Italské republiky, s výjimkou obcí Livigno a Campione d'Italia a vnitrozemských vod jezera Lugano mezi břehem a politickou hranicí oblasti od Ponte Tresa k Porto Ceresio; - území Kyperské republiky v souladu s ustanoveními aktu o přistoupení; - území Lotyšské republiky; - území Litevské republiky; - území Lucemburského velkovévodství; - území Maďarské republiky; - území Republiky Malta; - území Nizozemského království v Evropě; - území Rakouské republiky; - území Polské republiky; - území Portugalské republiky; - území Republiky Slovinsko; - území Slovenské republiky; - území Finské republiky; - území Švédského království; - území Spojeného království Velké Británie a Severního Irska, britských Normanských ostrovů a ostrova Man. 2. Následující území, včetně jejich teritoriálních vod, vnitřních vod a vzdušného prostoru, nacházející se mimo území členských států, jsou s ohledem na úmluvy a smlouvy, které se na ně vztahují, považována za součást celního území Společenství: a) FRANCIE Území Monaka, jak je vymezuje celní úmluva podepsaná v Paříži dne 18. května 1963 (Journal officiel de la République française ze dne 27. září 1963, s. 8679); b) KYPR Území výsostných oblastí Spojeného království Akrotiri a Dhekelii, jak je vymezuje Smlouva o založení Kyperské republiky, podepsaná v Nikósii dne 16. srpna 1960 (United Kingdom Treaty Series No 4 (1961) Cmnd. . 3. Některá ustanovení celních předpisů lze použít mimo celní území Společenství v rámci zvláštních předpisů nebo v rámci mezinárodních smluv. Článek 4 Definice Pro účely kodexu se rozumí: 1) "celními orgány" celní správy členských států, jež jsou odpovědné za uplatňování celních předpisů, a jakékoli jiné orgány, které jsou podle vnitrostátních právních předpisů oprávněny uplatňovat určité právní předpisy; 2) "celními předpisy" soubor právních předpisů, který tvoří: a) kodex a předpisy přijaté k jeho provádění na úrovni Společenství, případně na vnitrostátní úrovni; b) společný celní sazebník; c) mezinárodní dohody obsahující celní ustanovení, pokud jsou tato ustanovení použitelná ve Společenství; 3) "osobou" fyzické osoby, právnické osoby a jakákoli sdružení osob uznaná podle právních předpisů Společenství nebo podle vnitrostátních právních předpisů jako způsobilá k právním úkonům, ačkoli nemají právní subjektivitu; 4) "hospodářským subjektem" osoba, která se zabývá při výkonu své funkce činnostmi, které podléhají celním právním předpisům; 5) "zástupcem v celním řízení" osoba usazená na území Evropské unie, která poskytuje třetím osobám služby v celní oblasti; 6) "rizikem" pravděpodobnost, že v souvislosti se vstupem, výstupem, tranzitem, přepravou nebo konečným použitím zboží pohybujícího se mezi celním územím Společenství a zeměmi či územími mimo toto území a v souvislosti s přítomností zboží, které není zbožím Společenství, nastane určitá událost, která by mohla mít tyto následky: a) bránila by řádnému používání vnitrostátních opatření nebo opatření Společenství; b) ohrozila by finanční zájmy Společenství a jeho členských států; c) představovala by hrozbu pro bezpečnost a zabezpečení Společenství a jeho občanů, zdraví lidí, zvířat nebo rostlin, životního prostředí nebo spotřebitelů; 7) "celními kontrolami" zvláštní úkony prováděné celními orgány podle článků 27 až 30; 8) "souhrnným prohlášením" prohlášení, které se činí před vstupem zboží na celní území Společenství nebo před jeho výstupem z tohoto území; 9) "celním prohlášením" úkon, jímž osoba projevuje předepsanou formou a způsobem vůli, aby byl zboží přidělen určitý režim, případně s uvedením konkrétních opatření, jež mají být použita; 10) "deklarantem" osoba, která činí souhrnné prohlášení nebo celní prohlášení vlastním jménem, nebo osoba, jejíž jménem je celní prohlášení podáváno; 11) "celním režimem" některý z dále uvedených režimů, které mohou být zboží v souladu s tímto kodexem přiděleny: a) propuštění do volného oběhu; b) zvláštní režimy; c) vývoz; 12) "dovozním clem" clo stanovené ve společném celním sazebníku, jež je splatné při dovozu zboží; 13) "vývozním clem" clo stanovené ve společném celním sazebníku, jež je splatné při vývozu zboží; 14) "zbožím, které není zbožím Společenství", jiné zboží než uvedené v bodě 20 nebo zboží, které ztratilo status zboží Společenství; 15) "řízením rizik" systematické zjišťování rizik a provádění všech opatření nezbytných pro jejich omezení; 16) "propuštěním zboží" úkon, kterým celní orgány povolují nakládat se zbožím za podmínek celního režimu, který je zboží přidělen; 17) "celním dohledem" obecná činnost celních orgánů, jíž se zajišťuje dodržování celních předpisů a případně i dalších právních předpisů vztahujících se na zboží podléhající tomuto opatření; 18) "navrácením" vrácení nebo prominutí dovozního cla za zboží, které bylo propuštěno do volného oběhu, v případě, že je toto zboží vyvezeno z celního území Společenství v nezměněném stavu nebo ve formě zušlechtěných výrobků; 19) "zušlechtěnými výrobky" zboží, jemuž byl přidělen režim zušlechtění a které se podrobilo zušlechťovacím operacím; 20) "osobou usazenou na celním území Společenství": a) v případě fyzické osoby osoba, která má obvyklé bydliště na celním území Společenství; b) v případě právnické osoby nebo sdružení osob osoba, která má sídlo, řídící ústředí nebo stálou provozovnu na celním území Společenství; 21) "celním statusem" postavení zboží vyjadřující, že se jedná o zboží Společenství, nebo o zboží, které není zbožím Společenství. 22) "zbožím Společenství" zboží, které spadá do některé z těchto kategorií: a) zboží zcela získané na celním území Společenství, k němuž nebylo přidáno zboží dovezené ze zemí či území mimo celní území Společenství; b) zboží dovezené ze zemí či území mimo celní území Společenství a propuštěné do volného oběhu; c) zboží získané nebo vyrobené na celním území Společenství buď zcela ze zboží uvedeného v písmenu b), nebo ze zboží uvedeného v písmenech a) a b); 23) "předložením zboží k celnímu řízení" oznámení, prostřednictvím kterého se celním orgánům dává na vědomí, že zboží bylo přepraveno na celní úřad nebo jiné místo určené nebo schválené celními orgány a že je k dispozici pro celní kontroly; 24) "držitelem zboží" osoba, která je vlastníkem zboží nebo která má podobné právo nakládat se zbožím nebo má nad ním fyzickou kontrolu; 25) "držitelem režimu" osoba, která celní prohlášení činí nebo jejímž jménem se celní prohlášení činí, nebo osoba, na niž byla převedena práva a povinnosti uvedené osoby vyplývající z celního režimu; 26) "obchodněpolitickými opatřeními" nesazební opatření stanovená v rámci společné obchodní politiky, jež mají formu právních předpisů Společenství upravujících dovoz a vývoz zboží; 27) "zušlechťovacími operacemi": a) opracování zboží, včetně jeho montáže, sestavení nebo přizpůsobení jinému zboží; b) zpracování zboží; c) zničení zboží; d) oprava zboží, včetně jeho obnovy a seřízení; e) použití zboží, které není v zušlechtěných výrobcích obsaženo, avšak umožňuje nebo usnadňuje výrobu těchto výrobků, a to i když je při použití zcela nebo zčásti spotřebováno (dále jen "příslušenství pro výrobu"); 28) "výtěžností" množství nebo procentní podíl zušlechtěných výrobků získaných zušlechtěním určitého množství zboží, kterému byl přidělen režim zušlechtění. KAPITOLA 2 PRÁVA A POVINNOSTI OSOB V SOUVISLOSTI S CELNÍMI PŘEDPISY Oddíl 1 Poskytování informací Článek 5 Výměna údajů, ochrana údajů 1. Veškeré požadované výměny údajů, doprovodných dokladů, rozhodnutí a oznámení mezi celními orgány navzájem a mezi hospodářskými subjekty a celními orgány se uskutečňují za použití technologie elektronického zpracování dat. Komise může postupem podle čl. 194 odst. 3 přijmout opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení prostřednictvím opatření stanovujících výjimky z prvního pododstavce. 2. Není-li stanoveno jinak, Komise postupem podle čl. 194 odst. 2 přijme opatření stanovující: a) pravidla, která vymezují zprávy, jež si mezi mají vyměňovat celní úřady a jež jsou nezbytné pro používání celních předpisů, a kterými se taková výměna řídí; b) společný soubor údajů a formu datových zpráv, jež mají být podle celních předpisů předmětem výměny. Údaje uvedené v prvním pododstavci písm. b) obsahují podrobnosti nezbytné pro analýzu rizik a řádné uplatnění celních kontrol, případně s využitím mezinárodních norem a obchodních zvyklostí. Systémy pro elektronickou výměnu údajů mezi celními úřady v souladu s odstavcem 1 budou zavedeny nejpozději do 30. června 2009. Článek 6 Ochrana údajů 1. Na veškeré informace, které jsou důvěrné povahy nebo jsou poskytovány jako důvěrné a které celní orgány získaly při plnění svých povinností, se vztahuje povinnost mlčenlivosti. K jiným účelům než jsou celní kontroly podle čl. 28 odst. 2 je příslušné orgány nesmí zveřejňovat bez výslovného zmocnění osobou nebo orgánem, které je poskytly. Zveřejnění těchto informací bez zmocnění je však možné v případě, kdy jsou tak celní orgány povinny nebo oprávněny učinit na základě platných předpisů, zejména v souvislosti s ochranou údajů nebo soudním řízením. 2. Sdělení důvěrných údajů celním správám a jiným subjektům ze zemí a území mimo celní území Společenství je povoleno pouze v rámci mezinárodní dohody, která zajišťuje rovnocennou úroveň ochrany údajů. Zveřejňování nebo sdělování informací musí být plně v souladu s platnými předpisy o ochraně údajů. Článek 7 Výměna doplňujících informací mezi celními orgány a hospodářskými subjekty 1. Celní orgány a hospodářské subjekty si za účelem vzájemné spolupráce při zjišťování rizik a předcházení rizikům mohou vyměňovat jakékoli další informace, které celní předpisy přímo nevyžadují. Výměna se může uskutečnit na základě písemné dohody a může zahrnovat přístup celních orgánů do elektronických systémů hospodářských subjektů. 2. Pokud se obě strany nedohodnou jinak, je jakákoli informace, kterou během spolupráce popsané v odstavci 1 poskytne jedna strana druhé, důvěrná. Článek 8 Poskytování informací celními orgány 1. Každá osoba může od celních orgánů požadovat informaci o používání celních předpisů. Nevztahuje-li se žádost na skutečně zamýšlený dovoz nebo vývoz, může být zamítnuta. 2. Celní správy udržují pravidelný dialog s hospodářskými subjekty a dalšími orgány, které se podílejí na mezinárodním obchodu se zbožím. Podporují transparentnost tím, že dávají hospodářským subjektům zdarma k dispozici předpisy, správní rozhodnutí a formuláře žádostí vztahující se k mezinárodnímu obchodu se zbožím, a pokud je to možné, prostřednictvím internetu. Článek 9 Poskytování informací celním orgánům 1. Každá osoba, která se přímo nebo nepřímo podílí na vyřizování celních formalit, musí poskytnout celním orgánům na jejich žádost a ve stanovené lhůtě všechny potřebné doklady a informace bez ohledu na použitý nosič údajů a veškerou potřebnou pomoc. 2. Aniž je dotčeno případné uplatnění sankcí, stává se zúčastněná osoba podáním souhrnného dovozního prohlášení nebo celního prohlášení, včetně zjednodušeného celního prohlášení, či oznámení nebo podáním žádosti o povolení nebo o jakékoli jiné rozhodnutí odpovědnou za: a) správnost údajů uvedených v celním prohlášení, oznámení nebo žádosti, nebo v jakémkoli jiném příslušném formuláři; b) pravost předložených nebo zpřístupněných dokladů; c) případně dodržení všech povinností v souvislosti s přidělením daného celního režimu nebo s prováděním schválených operací. První pododstavec se rovněž vztahuje na poskytování jakýchkoli informací požadovaných celními orgány. Jestliže prohlášení, oznámení či žádost podává nebo požadované informace poskytuje zástupce zúčastněné osoby, je povinnostmi uvedenými v prvním pododstavci vázán i zástupce. Článek 10 Společná databáze Členské státy spolupracují s Komisí s cílem vyvinout, udržovat a využívat elektronický systém pro společnou registraci a vedení záznamů: a) o všech osobách, které se přímo nebo nepřímo podílejí na vyřizování celních formalit; b) o jakémkoli povolení týkajícím se celního režimu nebo statusu schváleného hospodářského subjektu. Údaje by měly být k dispozici celním správám členských států při plnění jejich povinností a v souladu s pravidly uvedenými ve třetím odstavci i hospodářským subjektům. Opatření, jež mají za cíl změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení doplněná opatřeními stanovujícími standardní formu a obsah údajů, o nichž se mají vést záznamy, a pravidla pro přístup k těmto údajům přijme Komise postupem podle čl. 194 odst. 3. Oddíl 2 Zastoupení v celním řízení Článek 11 Zástupce v celním řízení 1. Každá osoba se může nechat v jednání s celními orgány zastoupit pro provádění úkonů a formalit stanovených celními předpisy (dále jen "zástupce v celním řízení"). Toto zastoupení v celním řízení může být přímé, kdy zástupce jedná jménem a na účet jiné osoby, nebo nepřímé, kdy zástupce jedná vlastním jménem na účet jiné osoby. 2. Zástupce v celním řízení musí být usazen na celním území Společenství. Opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení, stanovující podmínky, za kterých lze upustit od požadavku uvedeného v prvním pododstavci tohoto odstavce, může přijmout Komise postupem podle čl. 194 odst. 3. 3. Status zástupce v celním řízení musí splňovat tato kritéria: - je dostupný všem osobám, které o tento status žádají; - je spravován státními orgány příslušných členských států; - poté, co byl udělen v členském státě, kde byla podána žádost, je uznáván ve všech členských státech; - splňuje veškeré požadavky odborné způsobilosti přímo související s činností, kterou provádí. V EU neexistuje omezení počtu zástupců v celním řízení. Osoba, která má status zástupce v celním řízení a status schváleného hospodářského subjektu, může využívat všech zjednodušení. 4. Aniž jsou dotčena ustanovení odstavce 3, je každá osoba vykonávající obchodní činnost je oprávněna obracet se na celní orgány a nevyžaduje se od ní, aby ji zastupoval celní zástupce. Článek 12 Zmocnění 1. Při jednání s celními orgány musí zástupce v celním řízení prohlásit, že jedná na účet zastoupené osoby, a blíže vymezit, zda se jedná o zastoupení přímé či nepřímé. Osoba, která neprohlásí, že jedná jménem nebo na účet jiné osoby, nebo prohlásí, že jedná jménem nebo na účet jiné osoby, aniž je k tomu zmocněna, se považuje za osobu jednající vlastním jménem a na vlastní účet. 2. Celní orgány mohou požadovat od každé osoby, která prohlašuje, že jedná jménem nebo na účet jiné osoby, aby prokázala své zmocnění jednat jako zástupce v celním řízení, s výjimkou případu, kdy osoba patří do kategorie osob oprávněných jednat na účet jiné osoby. Opatření stanovující kategorie osob, které jsou uvedeny v prvním pododstavci tohoto odstavce, může přijmout Komise postupem podle čl. 194 odst. 2. Článek 13 Zastoupení v celním řízení a status schváleného hospodářského subjektu 1. Jedná-li osoba jako zástupce v celním řízení v rámci pravidelné a výdělečné činnosti, může získat status "schváleného hospodářského subjektu" v souladu s článkem 14. 2. Zástupce v celním řízení může jednat jako daňový zástupce v souladu s platnými právními předpisy týkajícími se daně z přidané hodnoty (dále jen "DPH") a spotřební daně. Oddíl 3 Schválený hospodářský subjekt Článek 14 Žádost a povolení 1. Osoba, která je usazena na celním území Společenství a která splňuje podmínky stanovené v článcích 15 a 16, může požádat o status schváleného hospodářského subjektu. Tento status, který podléhá pravidelnému přezkumu, udělí celní orgány po případné konzultaci s jinými příslušnými orgány. 2. Status schváleného hospodářského subjektu zahrnuje dva typy oprávnění: oprávnění pro "zjednodušené celní postupy" a oprávnění pro "bezpečnost a zabezpečení". První typ oprávnění umožňuje využívat některé zjednodušené postupy stanovené v souladu s tímto kodexem a jeho prováděcími předpisy. Druhý typ oprávnění poskytuje dotčenému subjektu úlevy týkající se bezpečnosti a zabezpečení. Tato dvě oprávnění lze kombinovat. 3. S výhradou článků 15 a 16 a aniž jsou dotčeny celní kontroly, uznávají status schváleného hospodářského subjektu celní orgány ve všech členských státech. 4. Na základě uznání statusu schváleného hospodářského subjektu a za předpokladu splnění požadavků pro konkrétní typ zjednodušení stanovený v celních předpisech Společenství povolí celní orgány danému hospodářskému subjektu využívat výhod plynoucích z tohoto zjednodušení. 5. Status schváleného hospodářského subjektu může být pozastaven nebo odejmut v souladu s podmínkami stanovenými v čl. 16 písm. h). 6. Schválený hospodářský subjekt je povinen uvědomit celní orgány o všech skutečnostech, které nastaly po udělení tohoto statusu a které by mohly mít vliv na jeho zachování nebo obsah. Článek 15 Udělení statusu Minimálními kritérii pro udělení statusu schváleného hospodářského subjektu jsou: a) náležitě doložené dodržování celních a daňových požadavků; b) uspokojivý systém správy obchodních a případně přepravních záznamů, který umožňuje náležité celní kontroly; c) v případě potřeby prokázaná platební schopnost; d) v souladu s ustanovením čl. 14 odst. 2, pokud má schválený hospodářský subjekt zájem využít zjednodušených postupů stanovených v souladu s tímto kodexem nebo jeho prováděcími předpisy, praktické normy pro způsobilost nebo odbornou kvalifikaci, které přímo souvisí s vykonávanou činností; e) v souladu s čl. 14 odst. 2, pokud má schválený hospodářský subjekt zájem využít úlev týkajích se celních kontrol, pokud jde o bezpečnost a zabezepečení, odpovídající normy v oblasti bezpečnosti a zabezpečení. Článek 16 Prováděcí opatření Komise postupem podle čl. 194 odst. 2 přijme opatření, kterými se stanoví: a) udělování statusu schváleného hospodářského subjektu; b) četnost přezkumu statusu schváleného hospodářského subjektu; c) udělování povolení k využívání zjednodušení; d) stanovení celního orgánu příslušného k udělení takového statusu nebo povolení; e) typ a rozsah úlev, které mohou být ve vztahu k celním kontrolám týkajícím se bezpečnosti a zabezpečení přiznány; f) konzultace s jinými celními orgány a poskytování informací těmto orgánům; g) podmínky, za nichž lze žádost o povolení předloženou žadatelem omezit na jeden či více členských států; h) podmínky, za nichž lze status schváleného hospodářského subjektu pozastavit či odejmout; i) podmínky, za nichž lze upustit od požadavku na usazení ve Společenství v případě zvláštních kategorií schválených hospodářských subjektů, zejména s přihlédnutím k mezinárodním dohodám. Oddíl 4 Rozhodnutí o používání celních předpisů Článek 17 Obecná ustanovení 1. Jestliže osoba požaduje, aby celní orgány přijaly rozhodnutí, musí jim poskytnout veškeré informace, které celní orgány potřebují k přijetí tohoto rozhodnutí. Je rovněž možné, aby o rozhodnutí požádalo více osob a aby se přijaté rozhodnutí vztahovalo na několik osob. 2. Nestanoví-li celní předpisy jinak, musí být rozhodnutí podle odstavce 1 přijato a oznámeno žadateli nejpozději do dvou měsíců ode dne přijetí žádosti celními orgány. Nejsou-li celní orgány schopny lhůtu dodržet, musejí o tom vyrozumět žadatele ještě před uplynutím stanovené lhůty s uvedením důvodů a s uvedením další lhůty, kterou považují za nezbytnou k rozhodnutí o žádosti. 3. Není-li rozhodnutím nebo celními předpisy stanoveno jinak, nabývá rozhodnutí účinku dnem, kdy žadatel obdrží rozhodnutí nebo kdy se má za to, že jej obdržel. S výjimkou případů uvedených v čl. 25 odst. 2 jsou přijatá rozhodnutí vykonatelná celními orgány od stejného data. 4. Než celní orgány přijmou rozhodnutí, která jsou v neprospěch osoby nebo osob, jimž jsou určena, musejí jim sdělit své námitky s uvedením důvodů, na kterých jsou tyto námitky založeny. Zúčastněná osoba má možnost vyjádřit své stanovisko ve lhůtě, která počíná běžet dnem odeslání námitek. Opatření stanovující lhůtu uvedenou v prvním pododstavci tohoto odstavce přijme Komise postupem podle čl. 194 odst. 2. Po uplynutí této lhůty se zúčastněné osobě oznámí vhodnou formou rozhodnutí, které musí obsahovat odůvodnění. Požadavek na sdělení námitek před přijetím rozhodnutí v neprospěch osoby, jíž je určeno, se použije i v případě rozhodnutí přijatých celními orgány bez předchozí žádosti zúčastněné osoby, a zejména v případě oznámení celního dluhu v souladu s čl. 72 odst. 3. Rozhodnutí musí obsahovat poučení o právu na podání opravného prostředku podle článku 24. 5. Aniž jsou dotčeny předpisy v jiných oblastech, které stanoví případy, kdy a za jakých podmínek nemají rozhodnutí účinky nebo své účinky pozbývají, mohou celní orgány, které rozhodnutí vydaly, toto rozhodnutí, pokud neodpovídá celním předpisům, pokynům nebo vysvětlivkám pro jejich výklad, zrušit, změnit nebo odvolat. Článek 18 Platnost rozhodnutí na úrovni Společenství Není-li vyžádáno nebo stanoveno jinak, rozhodnutí celních orgánů jsou platná na celém celním území Společenství. Článek 19 Zrušení rozhodnutí přijatého ve prospěch osoby 1. Celní orgány zruší rozhodnutí ve prospěch osoby, které je určeno, pokud jsou splněny všechny následující podmínky: a) rozhodnutí bylo vydáno na základě nesprávných nebo neúplných informací; b) žadatel věděl nebo si mohl být vědom toho, že informace byly nesprávné nebo neúplné; c) rozhodnutí by bylo jiné, pokud by informace byly správné a úplné. 2. Zrušení rozhodnutí se oznámí osobě, které bylo určeno. 3. Není-li stanoveno jinak, nabývá zrušení účinku dnem, kdy nabylo účinku původní rozhodnutí. 4. Prováděcí opatření k odstavcům 1, 2 a 3 tohoto článku, zejména pokud jde o rozhodnutí určená více osobám, může přijmout Komise postupem podle čl. 194 odst. 2. Článek 20 Odvolání rozhodnutí přijatého ve prospěch osoby a jeho změna 1. Rozhodnutí ve prospěch osoby je odvoláno nebo změněno v případech jiných než uvedených v článku 19, pokud jedna nebo více podmínek pro jeho vydání nebyly nebo již nejsou splněny. 2. Není-li v celních předpisech stanoveno jinak, lze rozhodnutí přijaté prospěch více osob a určené těmto osobám odvolat pouze vůči osobě, jež nesplňuje povinnost, která je jí tímto rozhodnutím uložena. 3. Odvolání nebo změna rozhodnutí se sdělí osobě, které bylo určeno. 4. Odvolání rozhodnutí nebo jeho změna nabývá účinku dnem, kdy osoba, jíž je rozhodnutí určeno, obdrží oznámení o odvolání rozhodnutí nebo jeho změně nebo kdy se má zato, že ho obdržela. Ve výjimečných případech, pokud to vyžadují oprávněné zájmy osoby, které bylo rozhodnutí určeno, však mohou celní orgány odložit nabytí účinku odvolání nebo změny rozhodnutí. 5. Prováděcí opatření k odstavcům 1 až 4 tohoto článku, zejména pokud jde o rozhodnutí určená více osobám, může přijmout Komise postupem podle čl. 194 odst. 2. Článek 21 Zvláštní rozhodnutí 1. Celní orgány vydávají na základě žádosti rozhodnutí o závazné informaci o sazebním zařazení zboží (dále jen "rozhodnutí o ZISZ") nebo rozhodnutí o závazné informaci o původu zboží (dále jen "rozhodnutí o ZIPZ"). Nevztahuje-li se žádost na skutečně zamýšlený celní režim, může být zamítnuta. 2. Rozhodnutí o ZISZ nebo rozhodnutí o ZIPZ jsou závazná pouze pro účely sazebního zařazení zboží nebo určení původu zboží. Jsou závazná pro celní orgány ve vztahu k osobě, které bylo rozhodnutí určeno, pouze pro zboží, u nějž byly splněny celní formality po dni vydání tohoto rozhodnutí. Jsou závazná pro osobu, které jsou určena, ve vztahu k celním orgánům, s účinkem ode dne, kdy obdržela nebo se má za to, že obdržela oznámení o rozhodnutí. 3. Rozhodnutí o ZISZ nebo rozhodnutí o ZIPZ platí po dobu tří let ode dne stanoveného v rozhodnutí. 4. Pro uplatnění rozhodnutí o ZISZ nebo rozhodnutí o ZIPZ v rámci konkrétního celního režimu musí osoba, které je rozhodnutí určeno, prokázat: a) v případě rozhodnutí o ZISZ, že zboží uvedené v celním prohlášení ve všech ohledech odpovídá zboží, jež je popsáno v rozhodnutí; b) v případě rozhodnutí o ZIPZ, že dotyčné zboží a okolnosti určující pro získání statusu původu zboží ve všech ohledech odpovídají zboží a okolnostem, jež jsou popsány v rozhodnutí. 5. Odchylně od čl. 17 odst. 5 a článku 19 se rozhodnutí o ZISZ nebo rozhodnutí o ZIPZ zruší, byla-li vydána na základě nesprávných nebo neúplných informací poskytnutých žadateli. 6. Rozhodnutí o ZISZ nebo rozhodnutí o ZIPZ mohou být odvolána v souladu s čl. 17 odst. 5 a článkem 20. Nesmějí být pozměněna. 7. Aniž je dotčen článek 20, Komise postupem podle čl. 194 odst. 2 přijme opatření, kterými se stanoví: a) den, kdy rozhodnutí o ZISZ nebo rozhodnutí o ZIPZ pozbývá platnosti, a podmínky tohoto pozbytí platnosti; b) podmínky, za kterých může být rozhodnutí uvedené v písmenu a) nadále užíváno pro účely závazných smluv, které jsou založeny na tomto rozhodnutí a uzavřeny před uplynutím jeho platnosti, a dobu, po kterou může být takto užíváno. 8. Opatření stanovující podmínky, za nichž mají být vydávána jiná zvláštní rozhodnutí, může přijmout Komise postupem podle čl. 194 odst. 2. Oddíl 5 Celní sankce Článek 22 Celní sankce 1. Každý členský stát stanoví sankce za porušení celních předpisů Společenství. Tyto sankce musejí být účinné, přiměřené a odrazující. 2. Správní sankce se uplatňují v jedné nebo obou těchto formách: a) finanční zatížení uložené celními orgány, též uplatňované namísto trestní sankce; b) zrušení, pozastavení nebo změna jakéhokoli povolení, jehož je zúčastněná osoba držitelem. Jestliže jsou správní sankce kombinovány se sankcemi trestními vyplývajícími ze stejných skutečností, je sčítání takových sankcí předmětem zásady proporcionality. Oddíl 6 Opravné prostředky Článek 23 Trestní právo Články 24, 25 a 26 se nevztahují na opravné prostředky, které směřují ke zrušení, odvolání nebo změně rozhodnutí soudu. Článek 24 Právo podat opravný prostředek 1. Každá osoba má právo podat opravný prostředek proti rozhodnutí celních orgánů, jež se jí přímo a osobně dotýká. Právo podat opravný prostředek má rovněž každá osoba, která požádala celní orgány o rozhodnutí a ve lhůtě uvedené v čl. 17 odst. 2 neobdržela rozhodnutí o své žádosti. 2. Opravný prostředek lze podat přinejmenším ve dvou stupních: a) v prvním stupni u celního či jiného orgánu, jímž může být soud nebo rovnocenný zvláštní orgán určený k tomuto účelu členskými státy; b) ve druhém stupni u vyššího nezávislého orgánu, jímž může být v souladu s platnými předpisy členských států soud nebo rovnocenný zvláštní orgán. 3. Opravný prostředek musí být podán v elektronické nebo písemné podobě v členském státě, kde bylo rozhodnutí učiněno nebo o ně bylo požádáno. Článek 25 Přerušení výkonu 1. Podání opravného prostředku nemá odkladný účinek na výkon napadeného rozhodnutí. 2. Odchylně od odstavce 1 celní orgány přeruší výkon napadeného rozhodnutí, a to zcela nebo částečně, hrozí-li osobě, která podala opravný prostředek, nenahraditelná škoda. Celní orgány mohou přerušit výkon napadeného rozhodnutí, a to zcela nebo částečně, mají-li odůvodněné pochybnosti, zda je napadené rozhodnutí v souladu s celními předpisy. 3. Je-li důsledkem napadeného rozhodnutí vyměření dovozního nebo vývozního cla, je přerušení výkonu tohoto rozhodnutí podmíněno poskytnutím jistoty, pokud by taková jistota nezpůsobila dlužníkovi vážné hospodářské nebo sociální obtíže. Prováděcí opatření k prvnímu pododstavci tohoto odstavce může přijmout Komise postupem podle čl. 194 odst. 2. Článek 26 Rozhodnutí o opravném prostředku V případě rozhodnutí celních orgánů o opravných prostředcích se použije článek 17. Členské státy zajistí, aby řízení o opravném prostředku umožnilo rychlou opravu rozhodnutí celních orgánů. Oddíl 7 Kontrola zboží Článek 27 Celní kontroly 1. Celní orgány mohou provádět veškeré kontroly, které považují za nezbytné pro zajištění řádného používání celních předpisů a jiných právních předpisů upravujících vstup, výstup, tranzit, přepravu a konečné použití zboží pohybujícího se mezi celním územím Společenství a jinými územími a přítomnost zboží, které není zbožím Společenství. Tyto kontroly (dále jen "celní kontroly") mohou zahrnovat kontrolu zboží, ověřování údajů v celním prohlášení a existence a pravosti elektronických nebo listinných dokladů, kontrolu účetních dokladů podniků a jiných záznamů, kontrolu dopravních prostředků, kontrolu zavazadel a jiného zboží přepravovaného osobami nebo na osobách. Stanoví-li tak mezinárodní dohody, mohou být celní kontroly prováděny i mimo celní území Společenství. 2. Celní kontroly, včetně namátkových kontrol, vycházejí z analýzy rizik za použití technologie elektronického zpracování dat a jejich účelem je zjištění a vyhodnocení rizik a vypracování nezbytných opatření, pomocí nichž lze rizikům čelit, na základě kritérií vytvořených na vnitrostátní úrovni, na úrovni Společenství a případně na mezinárodní úrovni. Členské státy spolupracují s Komisí s cílem vyvinout, udržovat a využívat elektronický systém pro řízení rizik nejpozději do 30. června 2009. 3. Komise postupem podle čl. 194 odst. 2 přijme opatření, kterými se stanoví: a) pravidla pro společný rámec pro řízení rizik; b) pravidla pro stanovení společných kritérií a prioritních oblastí kontroly; c) pravidla pro výměnu informací o rizicích a analýzách rizik mezi celními správami. Článek 28 Spolupráce mezi orgány 1. Jsou-li u téhož zboží jinými příslušnými orgány, než jsou celní orgány, prováděny jiné kontroly než celní, musejí být takové kontroly prováděny v úzké spolupráci s celními orgány, pokud možno ve stejný čas a na stejném místě (jedno správní místo, one-stop-shop). 2. Je-li to nezbytné pro účely minimalizace rizik, mohou si v rámci kontrol stanovených v tomto oddíle celní a jiné příslušné orgány vyměňovat údaje, které získaly v souvislosti se vstupem, výstupem, tranzitem, přepravou a konečným použitím zboží pohybujícího se mezi celním územím Společenství a jinými územími a v souvislosti s přítomností zboží, které není zbožím Společenství, mezi sebou, s celními orgány jiných členských států a s Komisí. Článek 29 Ověření po propuštění zboží Po propuštění zboží mohou celní orgány kontrolovat obchodní doklady a jiné údaje vztahující se k operacím s daným zbožím nebo k následným obchodním operacím s týmž zbožím s cílem ujistit se o správnosti údajů obsažených v souhrnném prohlášení nebo celním prohlášení. Kontrolu lze provést u deklaranta, jeho zástupce nebo jiné osoby, která se přímo nebo nepřímo obchodně podílí na uvedených operacích, nebo jiné osoby, která má v držení zmíněné doklady a údaje pro obchodní účely. Tyto orgány mohou rovněž kontrolovat zboží, pokud ještě může být předloženo. Článek 30 Výjimky 1. Celní kontroly ani formality se neprovádějí u: a) příručních a zapsaných zavazadel osob uskutečňujících lety uvnitř Společenství; b) zavazadel osob uskutečňujících námořní cesty uvnitř Společenství. 2. Odstavec 1 se použije, aniž jsou dotčeny: a) kontroly bezpečnosti a zabezpečení prováděné u zavazadel orgány členských států, přístavními nebo letištními orgány nebo dopravci, b) kontroly spojené se zákazy nebo omezeními členských států za předpokladu, že jsou tyto zákazy a omezení slučitelné se Smlouvou. Oddíl 8 Uchovávání dokladů a jiných informací; poplatky a náklady Článek 31 Uchovávání dokladů a jiných informací 1. Zúčastněná osoba musí uchovávat doklady a informace uvedené v čl. 9 odst. 1 pro účely celních kontrol po dobu uvedenou v platných předpisech a nejméně po dobu tří kalendářních let bez ohledu na použitý nosič údajů. V případě zboží propuštěného do volného oběhu za podmínek jiných než uvedených v třetím pododstavci nebo zboží navrženého v celním prohlášení k vývozu počíná lhůta běžet od konce roku, kdy bylo přijato prohlášení s návrhem na propuštění zboží do volného oběhu nebo k vývozu. V případě zboží propuštěného do volného oběhu bez cla nebo se sníženou sazbou dovozního cla na základě jeho konečného použití, počíná lhůta běžet od konce roku, kdy zboží přestává být předmětem celního dohledu. V případě zboží, kterému byl přidělen jiný celní režim, počíná lhůta běžet od konce roku, kdy je daný celní režim ukončen. 2. Aniž je dotčen čl. 73 odst. 4, zjistí-li celní orgány při celní kontrole ve vztahu k celnímu dluhu, že je nutno opravit příslušný zápis v účetních dokladech, a pokud o tom byla zúčastněná osoba informována, musí být doklady uchovávány tři roky po skončení lhůty uvedené v odstavci 1 tohoto článku. V případě, že byl podán opravný prostředek, musí být doklady uchovávány do ukončení řízení. Článek 32 Poplatky a náklady 1. Za provádění celních kontrol si celní orgány neúčtují žádné poplatky. Za poskytování zvláštních služeb nebo jakýchkoli jiných úkonů podle celních předpisů si však celní orgány poplatky mohou účtovat a mohou požadovat úhradu vzniklých nákladů. 2. Komise přijme postupem podle čl. 194 odst. 2 prováděcí opatření k odst. 1 druhému pododstavci, a zejména stanoví: a) případně požadovanou přítomnost zaměstnanců celních správ v jiných prostorách, než jsou prostory celní správy; b) rozbory nebo odborná posouzení zboží a poštovní poplatky za vrácení zboží žadateli, zejména v souvislosti s rozhodnutími přijatými podle článku 21 nebo s poskytováním informací podle čl. 8 odst. 1; c) kontroly zboží nebo odběry vzorků za účelem ověření nebo zničení zboží, při kterých vznikají jiné náklady než náklady spojené s prací zaměstnanců celních správ; d) výjimečná kontrolní opatření, jsou-li nutná s ohledem na povahu zboží nebo na možné riziko. KAPITOLA 3 MĚNOVÝ PŘEPOČET, LHŮTY A ZJEDNODUŠENÍ Článek 33 Měnový přepočet 1. Je-li z jednoho z dále uvedených důvodů nezbytné provést měnový přepočet, použije se směnný kurz, který příslušné orgány zveřejní nebo zpřístupní na internetu: a) faktory, na jejichž základě je určována celní hodnota zboží, jsou vyjádřeny v jiné měně, než je měna členského státu, ve které se celní hodnota určuje; b) hodnota eura v národních měnách je požadována pro účely sazebního zařazení zboží, určení hodnotových prahů a výše dovozního nebo vývozního cla. Směnný kurz musí co nejvěrněji odrážet aktuální hodnotu převáděné měny v měně členského státu. 2. Je-li měnový přepočet nezbytný z jiných důvodů, než které jsou uvedeny v odstavci 1, hodnota eura v národních měnách, jež má být použita v rámci celních předpisů, se stanoví jednou ročně. 3. Prováděcí opatření k odstavcům 1 a 2 tohoto článku přijme Komise postupem podle čl. 194 odst. 2. Článek 34 Lhůty 1. Jestliže je v celních předpisech stanovena lhůta, datum nebo termín, nelze tuto lhůtu prodloužit či stanovit pozdější datum nebo termín, pokud tak není výslovně stanoveno v příslušných právních předpisech. 2. S výjimkou případů, kdy se používají jiné zvláštní předpisy, se na lhůty stanovené v celních předpisech použijí pravidla pro lhůty, data a termíny stanovená v nařízení Rady (EHS, Euratom) č. 1182/71 ze dne 3. června 1971, kterým se určují pravidla pro lhůty, data a termíny [14]. Článek 35 Zjednodušení 1. Prováděcí opatření stanovující případy a podmínky, za nichž lze použití tohoto kodexu zjednodušit, může přijmout Komise postupem podle čl. 194 odst. 2. 2. Zjednodušené postupy, které budou stanoveny postupem podle čl. 194 odst. 3, se použijí na zboží Společenství, které se pohybuje mezi národním územím, které je uvedeno v čl. 3 odst. 3 směrnice 77/388/EHS, a jinou částí celního území Společenství. 3. Po schválení Komise jednající podle postupu uvedeného v čl. 194 odst. 3 mohou členské státy použít zjednodušené postupy pro zboží Společenství, které je uvedeno v odstavci 2a a které se přepravuje výhradně na jeho území, a dva nebo více členských států mohou uzavřít vzájemnou dohodu, že se zjednodušené postupy použijí na zboží, které se přepravuje mezi nimi. HLAVA II FAKTORY, NA JEJICHŽ ZÁKLADĚ SE STANOVUJE DOVOZNÍ NEBO VÝVOZNÍ CLO A JINÁ OPATŘENÍ PŘI OBCHODU SE ZBOŽÍM KAPITOLA 1 SPOLEČNÝ CELNÍ SAZEBNÍK A SAZEBNÍ ZAŘAZENÍ ZBOŽÍ Článek 36 Společný celní sazebník 1. Dovozní a vývozní cla jsou založena na společném celním sazebníku. Ostatní opatření stanovená ve zvláštních předpisech Společenství upravujících obchod se zbožím se případně uplatní na základě sazebního zařazení tohoto zboží. 2. Společný celní sazebník obsahuje: a) kombinovanou nomenklaturu zboží, která je stanovena v nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku [15]; b) jakoukoliv jinou nomenklaturu, která je plně nebo částečně založena na kombinované nomenklatuře nebo k ní případně přidává další členění a která je stanovena zvláštními předpisy Společenství, jež upravují uplatňování sazebních opatření při obchodu se zbožím; c) smluvní nebo běžná všeobecná dovozní cla pro zboží, které je zahrnuto do kombinované nomenklatury; d) preferenční sazební opatření obsažená v dohodách, které Společenství uzavřelo s některými zeměmi či územími mimo celní území Společenství nebo se skupinami takových zemí či území; e) preferenční sazební opatření přijatá jednostranně Společenstvím vůči některým zemím či územím mimo celní území Společenství nebo skupinám takových zemí či území; f) autonomní opatření, na jejichž základě lze dovozní clo u některého zboží snížit nebo od tohoto cla zboží osvobodit; g) zvýhodněné sazební zacházení stanovené pro některé zboží z důvodu jeho povahy nebo na základě jeho konečného použití v rámci opatření uvedených v písmenech c) až f) nebo h); h) další sazební opatření vyplývající ze zemědělských nebo obchodních nebo jiných právních předpisů Společenství. 3. Splňuje-li dotyčné zboží podmínky stanovené v odst. 2 písm. d) až g), použijí se na žádost deklaranta opatření uvedená v těchto ustanoveních namísto opatření uvedených v odst. 2 písm. c). Jsou-li splněny lhůty a podmínky stanovené v příslušném opatření nebo v kodexu, může být taková žádost podána dodatečně. 4. Je-li použití opatření uvedených v odst. 2 písm. d) až g) nebo osvobození od opatření uvedených v písmenu h) omezeno pouze na určitý objem dovozu nebo vývozu, přestanou být opatření nebo osvobození v případě celních kvót uplatňovány od okamžiku, kdy je dosaženo stanoveného objemu dovozu nebo vývozu. V případě celních stropů přestanou být opatření nebo osvobození od nich uplatňována na základě právního předpisu Společenství. Článek 37 Sazební zařazení zboží Pro účely společného celního sazebníku spočívá "sazební zařazení" zboží v určení jedné podpoložky nebo dalšího členění kombinované nomenklatury, do nichž má být toto zboží zařazeno. Pro účely nesazebních opatření spočívá "sazební zařazení" zboží v určení jedné podpoložky nebo dalšího členění kombinované nomenklatury nebo jiné nomenklatury, která je plně nebo částečně založena na kombinované nomenklatuře nebo k ní přidává další členění a která je stanovena právními předpisy Společenství, do nichž má být uvedené zboží zařazeno. Podpoložka nebo další členění určené podle prvního nebo druhého odstavce se použijí pro účely uplatňování opatření souvisejících s touto podpoložkou. KAPITOLA 2 PŮVOD ZBOŽÍ Oddíl 1 Nepreferenční původ Článek 38 Oblast působnosti Články 39, 40 a 41 stanovují pravidla pro určení nepreferenčního původu zboží pro účely použití: a) společného celního sazebníku, s výjimkou opatření uvedených v čl. 36 odst. 2 písm. d) a e); b) jiných než sazebních opatření stanovených zvláštními předpisy Společenství upravujícími obchod se zbožím; c) jiných opatření Společenství týkajících se původu zboží. Článek 39 Získání statusu původu 1. Zboží zcela získané v jediné zemi nebo na jediném území se považuje za zboží pocházející z této země nebo území. 2. Zboží, na jehož výrobě se podílela více než jedna země nebo území, se považuje za zboží pocházející ze země nebo území, kde došlo k jeho poslednímu podstatnému zpracování. Článek 40 Prokazování původu 1. Je-li původ na základě celních předpisů uveden v celním prohlášení, mohou celní orgány vyžadovat, aby deklarant původ zboží prokázal. 2. Je-li důkaz o původu zboží poskytnut podle celních předpisů nebo jiných zvláštních předpisů Společenství, mohou celní orgány v případě odůvodněných pochybností požadovat dodatečné doklady prokazující, že je původ stanoven v souladu s příslušnými právními předpisy Společenství. 3. Vyžadují-li to potřeby obchodu, může být dokument prokazující původ vydán ve Společenství. Článek 41 Prováděcí opatření Prováděcí opatření k článkům 39 a 40 přijme Komise postupem podle čl. 194 odst. 2. Oddíl 2 Preferenční původ Článek 42 Preferenční původ zboží 1. Splňuje-li zboží pravidla o preferenčním původu uvedená v odstavcích 2, 3 nebo 4 tohoto článku, vztahují se na něj opatření uvedená v čl. 36 odst. 2 písm. d) nebo e) nebo nesazební preferenční opatření. 2. V případě zboží, na které se vtahují preferenční opatření obsažená v dohodách, které Společenství uzavřelo s některými zeměmi či územími mimo celní území Společenství nebo se skupinami takových zemí či území, jsou pravidla o preferenčním původu stanovena v těchto dohodách. 3. V případě zboží, na které se vtahují preferenční opatření přijatá jednostranně Společenstvím vůči některým zemím či územím mimo celní území Společenství nebo skupinám takových zemí či území vyjma těch, které jsou uvedeny v odstavci 5, přijme Komise opatření, kterými se stanovují pravidla o preferenčním původu, postupem podle čl. 194 odst. 2. 4. V případě zboží, na které se vztahují preferenční opatření uplatňovaná v rámci obchodu mezi celním územím Společenství a Ceutou a Melillou a obsažená v protokolu č. 2 k aktu o přistoupení Španělska a Portugalska, přijme Komise opatření, kterými se stanovují pravidla o preferenčním původu, postupem podle čl. 194 odst. 2. 5. V případě zboží, na které se vtahují preferenční opatření obsažená v preferenčních dohodách ve prospěch zámořských zemí a území přidružených ke Společenství, se pravidla o preferenčním původu přijmou v souladu s článkem 187 Smlouvy. 6. Pokud vede Komise jménem Společenství jednání o dohodách uvedených v odstavci 2 tohoto článku nebo předkládá návrh na stanovení pravidel uvedených v odstavcích 3, 4 a 5 pomocí nařízení přijímaného v souladu s článkem 251 nebo s článkem 187 Smlouvy, přihlíží zejména: a) k závazkům a povinnostem přijatým v rámci mezinárodních dohod, b) k nutnosti vymezit kritéria původnosti produktů, která budou uzpůsobena vlastnostem každého produktu a která zajistí, že hospodářský přínos preferenčních opatření bude skutečně vyhrazen pro ty země, území nebo skupiny zemí či území, kvůli kterým byla tato opatření dohodnuta či schválena, c) k úrovni rozvoje a míře industrializace zemí, území nebo skupin zemí či území, kvůli kterým byla tato opatření dohodnuta či schválena, d) k cílům regionální integrace, které stojí za některými z těchto preferenčních režimů prostřednictvím vymezení vhodných pravidel o kumulování, e) k nutnosti stanovit snadno srozumitelná a použitelná pravidla, jež subjektům těch zemí, území nebo skupin zemí či území, kvůli kterým byla tato opatření dohodnuta či schválena, umožní účinně využívat preferenčních opatření a jež budou slučitelná s cílem usnadnění obchodování. Komise stanoví vhodná kontrolní opatření, jež umožní předcházet nebo postihovat zneužívání či obcházení preferenčních opatření. 7. Opatření nezbytná k provedení pravidel uvedených v odstavcích 2 až 5 tohoto článku přijme Komise postupem podle čl. 194 odst. 2. KAPITOLA 3 HODNOTA ZBOŽÍ PRO CELNÍ ÚČELY Článek 43 Oblast působnosti Celní hodnota zboží pro účely použití společného celního sazebníku a nesazebních opatření stanovených ve zvláštních předpisech Společenství upravujících obchod se zbožím se určuje v souladu s články 44 až 47. Článek 44 Hodnota transakce 1. Celní hodnotou dováženého zboží je cena, která byla nebo má být skutečně zaplacena za zboží prodané pro vývoz na celní území Společenství, případně upravená podle opatření přijatých na základě odstavce 4 (dále jen "hodnota transakce"). Cenou, která byla nebo má být za zboží skutečně zaplacena, se rozumí celková platba, která byla nebo má být uskutečněna mezi prodávajícím a kupujícím nebo ve prospěch prodávajícího za dovážené zboží a zahrnuje veškeré platby, které kupující uskutečnil nebo má uskutečnit jako podmínku prodeje dováženého zboží prodávajícímu nebo třetí osobě k uspokojení závazku prodávajícího. Platba nemusí být učiněna v hotovosti. Může být uskutečněna akreditivem nebo obchodovatelnými cennými papíry a může být provedena přímo nebo nepřímo. 2. Hodnota transakce se použije, jsou-li splněny tyto podmínky: a) nejsou stanovena žádná omezení, pokud jde o nakládání se zbožím nebo jeho použití kupujícím, s výjimkou omezení, která i) jsou uložena nebo vyžadována právním předpisem nebo orgány veřejné moci ve Společenství; ii) omezují zeměpisnou oblast, v níž může být zboží dále prodáváno; iii) neovlivňují podstatně hodnotu zboží; b) prodej nebo cena nejsou závislé na podmínkách nebo plněních, jejichž hodnotu nelze ve vztahu ke zboží, které je hodnoceno, určit; c) žádná část výtěžku jakéhokoliv dalšího prodeje, nakládání se zbožím nebo použití zboží kupujícím nepřipadne přímo ani nepřímo prodávajícímu, kromě případů, kdy lze provést přiměřenou úpravu podle opatření přijatých na základě odstavce 4; d) kupující a prodávající nejsou ve spojení nebo, jsou-li kupující a prodávající ve spojení, je hodnota transakce pro celní účely přijatelná podle odstavce 3. 3. Pro účely odst. 2 písm. d) není skutečnost, že kupující a prodávající jsou ve spojení, sama o sobě dostatečným důvodem pro to, aby hodnota transakce byla považována za nepřijatelnou. Pokud to je nutné, prověří se okolnosti prodeje a hodnota transakce se přijme, jestliže spojení neovlivnilo cenu. Jestliže na základě informací poskytnutých deklarantem nebo získaných z jiných zdrojů mají celní orgány důvody považovat cenu za ovlivněnou spojením, oznámí své důvody deklarantovi a poskytnou mu přiměřenou možnost k vyjádření. 4. Opatření stanovující prvky, jež musí být pro účely určení celní hodnoty přičteny k ceně, která byla nebo má být skutečně zaplacena, nebo které od ní mají být odečteny, přijme Komise postupem podle čl. 194 odst. 2. Článek 45 Jiné metody určování celní hodnoty zboží 1. Nemůže-li být celní hodnota určena podle článku 44, pokračuje se postupně podle odst. 2 písm. a) až d) tohoto článku a celní hodnota se určí podle prvního z těchto písmen, podle nějž ji lze určit. Na žádost deklaranta lze pořadí, v jakém se používají písmena c) a d), obrátit. 2. Celní hodnotou podle odstavce 1 je: a) hodnota transakce u stejného zboží prodávaného pro vývoz na celní území Společenství a vyváženého ve stejnou dobu nebo přibližně ve stejnou dobu jako zboží, které je hodnoceno; b) hodnota transakce u podobného zboží prodávaného pro vývoz na celní území Společenství a vyváženého ve stejnou dobu nebo přibližně ve stejnou dobu jako zboží, které je hodnoceno; c) hodnota založená na jednotkové ceně, za kterou se dovážené zboží nebo stejné nebo podobné dovážené zboží prodává na celním území Společenství v největším úhrnném množství osobám, kterou nejsou ve spojení s prodávajícími; d) vypočtená hodnota rovnající se součtu: i) ceny nebo hodnoty materiálu a výrobních operací nebo jiného zpracování použitých při výrobě dováženého zboží; ii) částky představující zisk a všeobecné výdaje ve výši, kterou výrobci v zemi vývozu obvykle zahrnují do prodejů zboží téže povahy nebo téhož druhu jako hodnocené zboží při vývozu na celní území Společenství; iii) ceny nebo hodnoty přepravy dováženého zboží na místo jeho vstupu na celní území Společenství, nakládky a manipulace v souvislosti s touto přepravou a pojištění zboží. 3. Opatření stanovující další podmínky a prováděcí opatření k odstavci 2 tohoto článku přijme Komise postupem podle čl. 194 odst. 2. Článek 46 Nouzová metoda Nemůže-li být celní hodnota dováženého zboží určena podle článků 44 nebo 45, určí se na základě údajů dostupných na celním území Společenství s použitím vhodných prostředků slučitelných se zásadami a obecnými ustanoveními: a) dohody o provádění článku VII Všeobecné dohody o clech a obchodu; b) článku VII Všeobecné dohody o clech a obchodu; c) této kapitoly. Celní hodnotu podle odstavce 1 však nelze stanovit na základě: a) prodejní ceny zboží vyráběného na celním území Společenství uplatňované na tomto území; b) postupu, podle kterého se pro celní účely přijímá vyšší ze dvou hodnot; c) ceny zboží na domácím trhu v zemi vývozu; d) jiných výrobních nákladů, než kterými jsou vypočtené hodnoty, jež byly určeny pro stejné nebo podobné zboží v souladu s čl. 45 odst. 2 písm. d); e) cen zboží pro vývoz do země, která není součástí celního území Společenství; f) minimálních celních hodnot; g) libovolných nebo fiktivních hodnot. Článek 47 Prováděcí opatření Opatření stanovující pravidla pro určování celní hodnoty ve zvláštních případech a u zboží, u kterého celní dluh vzniká po použití zvláštního režimu, může přijmout Komise postupem podle čl. 194 odst. 2. HLAVA III CELNÍ DLUH A JISTOTY KAPITOLA 1 VZNIK CELNÍHO DLUHU Oddíl 1 Obecná ustanovení Článek 48 Celní dluh Dovozní nebo vývozní clo pro určité zboží je splatné podle společného celního sazebníku a splatná částka tvoří celní dluh. Oddíl 2 Celní dluh při dovozu Článek 49 Propuštění do volného oběhu, dočasné použití 1. Celní dluh při dovozu vzniká v okamžiku, kdy je zboží, které není zbožím Společenství, přidělen jeden z těchto režimů: a) propuštění do volného oběhu; b) dočasné použití s částečným osvobozením od dovozního cla. 2. Celní dluh vzniká okamžikem přijetí celního prohlášení. 3. Dlužníkem je deklarant. V případě nepřímého zastoupení je dlužníkem také osoba, jejíž jménem se celní prohlášení činí. Je-li celní prohlášení s návrhem na propuštění zboží do některého z režimů uvedených v odstavci 1 učiněno na podkladě údajů, v jejichž důsledku nebyly dovozní clo nebo jeho část vybrány, může být osoba, která poskytla údaje nezbytné pro sestavení celního prohlášení a která si byla nebo měla být vědoma, že údaje nejsou pravdivé, rovněž považována za dlužníka. Článek 50 Zvláštní ustanovení týkající se nepůvodního zboží 1. Platí-li zákaz vracet dovozní clo nebo přiznávat osvobození od dovozního cla pro nepůvodní zboží, které bylo použito při výrobě výrobků, pro něž je vydán nebo vystaven důkaz o původu v rámci preferenčního režimu mezi Společenstvím a některým zeměmi či územím mimo celní území Společenství nebo skupinami těchto zemí či území, vzniká u těchto výrobků celní dluh při dovozu v okamžiku: a) přijetí oznámení o zpětném vývozu v souvislosti s dotyčnými výrobky, které byly získány v režimu aktivního zušlechťovacího styku; b) přijetí celního prohlášení za zboží, kterému byl přidělen režim aktivního zušlechťovacího styku, v případě předčasného vývozu dotyčných zušlechtěných výrobků. 2. Vznikne-li celní dluh podle odst. 1 písm. a), určí se výše dovozního cla za stejných podmínek jako v případě celního dluhu, který by vznikl, kdyby ve stejný den bylo přijato celní prohlášení s návrhem na propuštění nepůvodního zboží použitého při výrobě dotyčných výrobků do volného oběhu za účelem ukončení režimu aktivního zušlechťovacího styku. 3. Použije se čl. 49 odst. 2 a 3. V případě zboží, které není zbožím Společenství, uvedeného v článku 188 je však dlužníkem osoba, která podává oznámení o zpětném vývozu, a v případě nepřímého zastoupení je jím osoba, jejímž jménem se oznámení podává. Článek 51 Celní dluh vzniklý nesplněním určitých povinností nebo podmínek 1. V jiných případech, než které jsou uvedeny v článcích 49 a 50, celní dluh při dovozu vzniká nesplněním: a) některé z povinností stanovených v celních předpisech pro vstup zboží, které není zbožím Společenství, na celní území Společenství nebo pro pohyb, zušlechtění, uskladnění, použití zboží nebo nakládání s ním na tomto území; b) podmínky, na jejímž základě může být zboží, které není zbožím Společenství, přidělen celní režim nebo přiznáno osvobození od cla či snížená sazba dovozního cla na základě konečného použití zboží. 2. Celní dluh vzniká: a) okamžikem, kdy není splněna nebo kdy přestane být plněna povinnost, jejímž nesplněním celní dluh vzniká; b) okamžikem, kdy je zboží přidělen celní režim nebo kdy je do něj v celním prohlášení navrženo, zjistí-li se dodatečně, že podmínka, na základě které může být zboží přidělen daný režim nebo přiznáno osvobození od cla či snížená sazba dovozního cla na základě konečného použití zboží, nebyla ve skutečnosti splněna. 3. V případech uvedených v odst. 1 písm. a) je dlužníkem: a) každá osoba, která měla splnit dané povinnosti; b) každá osoba, která si byla vědoma nebo si měla být vědoma, že není splněna povinnost podle celních předpisů, a která jednala na účet osoby, jež byla povinna splnit tuto povinnost, nebo která se zúčastnila úkonu, jenž vedl k nesplnění této povinnosti; c) každá osoba, která získala nebo držela dotyčné zboží a v okamžiku získání nebo přijetí zboží si byla nebo měla být vědoma, že není splněna povinnost podle celních předpisů. V případech uvedených v odst. 1 písm. b) je dlužníkem osoba, jež měla splnit podmínky, na základě kterých může být zboží přidělen celní režim nebo může být do tohoto režimu navrženo nebo na základě kterých mu může být přiznáno osvobození od cla či snížená sazba cla na základě konečného použití zboží. Je-li celní prohlášení s návrhem na propuštění zboží do některého z režimů uvedených v odstavci 1 učiněno nebo jsou-li celním orgánům poskytnuty jakékoli informace požadované podle celních předpisů upravujících podmínky, na základě kterých může být zboží přidělen celní režim, a v důsledku toho nebyly dovozní clo nebo jeho část vybrány, je dlužníkem rovněž i osoba, která poskytla údaje nezbytné pro sestavení celního prohlášení a která věděla nebo měla vědět, že tyto údaje nejsou pravdivé. Článek 52 Odpočet již zaplacených cel 1. Vznikne-li podle čl. 51 odst. 1 celní dluh u zboží propuštěného do volného oběhu se sníženou sazbou dovozního cla na základě jeho konečného použití, odečte se částka zaplacená při propuštění zboží do volného oběhu od částky celního dluhu. Ustanovení prvního pododstavce se použije obdobně, jestliže celní dluh vznikl u odpadu a zbytků po zničení předmětného zboží. 2. Vznikne-li podle čl. 51 odst. 1 celní dluh u zboží, kterému byl přidělen režim dočasného použití s částečným osvobozením od dovozního cla, odečte se částka zaplacená v rámci částečného osvobození od částky celního dluhu. Oddíl 3 Celní dluh při vývozu Článek 53 Vývozní prohlášení 1. Celní dluh při vývozu vzniká v okamžiku, kdy je zboží podléhajícímu vývoznímu clu přidělen režim vývozu. 2. Celní dluh vzniká okamžikem přijetí celního prohlášení. 3. Dlužníkem je deklarant. V případě nepřímého zastoupení je dlužníkem také osoba, jejímž jménem se celní prohlášení činí. Je-li celní prohlášení učiněno na podkladě údajů, v jejichž důsledku nebyly vývozní clo nebo jeho část vybrány, může být osoba, která poskytla údaje pro sestavení celního prohlášení a která si byla nebo měla být vědoma, že údaje nejsou pravdivé, rovněž považována za dlužníka. Článek 54 Celní dluh vzniklý nesplněním určitých povinností nebo podmínek 1. V jiných případech, než které jsou uvedeny v článku 53, vzniká celní dluh při vývozu u zboží podléhajícího vývoznímu clu nesplněním: a) některé z povinností stanovených v celních předpisech pro výstup zboží, jeho pohyb nebo nakládání s ním; b) podmínek, za nichž bylo povoleno, aby zboží opustilo celní území Společenství s úplným nebo částečným osvobozením od vývozního cla. 2. Celní dluh vzniká: a) okamžikem, kdy zboží skutečně opouští celní území Společenství bez celního prohlášení; b) okamžikem, kdy je zboží dodáno na jiné místo určení, než na které se vztahuje povolení, na jehož základě může zboží opustit celní území Společenství s úplným nebo částečným osvobozením od vývozního cla; c) nemohou-li celní orgány okamžik uvedený v písmenu b) určit, uplynutím lhůty stanovené pro předložení dokladu o tom, že byly splněny podmínky opravňující k přiznání tohoto osvobození. 3. Opustí-li zboží podléhající vývoznímu clu celní území Společenství bez celního prohlášení, je dlužníkem: a) každá osoba, která měla splnit danou povinnost; b) každá osoba, která se zúčastnila úkonu, jenž vedl k nesplnění povinnosti a která si byla vědoma nebo si měla být vědoma, že celní prohlášení nebylo podáno, ačkoli mělo být. 4. Pokud celní dluh vzniká v důsledku nesplnění podmínek, za nichž bylo zboží povoleno opustit celní území Společenství s úplným nebo částečným osvobozením od vývozního cla, je dlužníkem: a) deklarant; b) v případě nepřímého zastoupení osoba, jejímž jménem se celní prohlášení činí. Oddíl 4 Společná ustanovení pro celní dluh při dovozu i vývozu Článek 55 Zákazy a omezení Celní dluh při dovozu nebo vývozu vzniká i v případě, že se na zboží vztahují jakékoli zákazy nebo omezení dovozu nebo vývozu. Celní dluh však nevznikne, vstoupily-li na celní území Společenství protiprávně padělané peníze či omamné a psychotropní látky, které nevstupují do hospodářského oběhu pod přísným dohledem příslušných orgánů za účelem použití pro lékařské a vědecké účely. Pro účely sankcí za porušení celních předpisů se však má za to, že celní dluh vznikl, je-li podle právních předpisů členského státu clo nebo existence celního dluhu základem pro stanovení sankcí. Článek 56 Více dlužníků Odpovídá-li za zaplacení jednoho celního dluhu více osob, odpovídá každá tato osoba za celý dluh. Prioritu však má nejprve úhrada celního dluhu schváleného dovozce nebo vývozce. Poruší-li jedna či více těchto osob úmyslně celní předpisy, bude celní dluh vymáhán přednostně na těchto osobách. Článek 57 Obecná pravidla pro výpočet výše cla 1. Výše dovozního nebo vývozního cla se určuje na základě pravidel pro výpočet cla, která se na dané zboží vztahovala v okamžiku, kdy celní dluh u tohoto zboží vznikl. 2. Není-li možné přesně určit okamžik, kdy celní dluh vznikl, má se za to, že vznikl v době, kdy celní orgány zjistí, že se zboží nachází v situaci, za níž vzniká celní dluh. Pokud však údaje dostupné celní orgánům umožňují určit, že celní dluh vznikl před tímto zjištěním, má se za to, že celní dluh vznikl v nejvzdálenějším časovém okamžiku, který může být určen jako situace, za níž vzniká celní dluh. 3. Jestliže celní předpisy stanoví u zboží použití zvýhodněného sazebního zacházení, osvobození nebo úplného nebo částečného osvobození od dovozního nebo vývozního cla podle čl. 36 odst. 2 písm. d) až g), článků 136 až 140, 177 a 180 až 183, použije se toto zvýhodněné sazební zacházení nebo osvobození rovněž v případech, kdy vznikl celní dluh podle článků 51 nebo 54, pokud zúčastněná osoba nejednala podvodně. Článek 58 Zvláštní pravidla pro výpočet výše cla 1. Pokud u zboží, jemuž byl přidělen celní režim, vznikly na celním území Společenství náklady spojené s uskladněním nebo obvyklými formami manipulace, tyto náklady nebo navýšení hodnoty se při výpočtu výše dovozního cla nezohlední, jestliže deklarant tyto náklady dostatečným způsobem prokáže. Celní hodnota, povaha a původ zboží, které není zbožím Společenství a které bylo použito při operacích, se však při výpočtu výše dovozního cla zohledňují. 2. Dojde-li u zboží, jemuž byl přidělen režim, na celním území Společenství v důsledku obvyklých forem manipulace ke změně sazebního zařazení, použije se na žádost deklaranta původní sazební zařazení. 3. Vznikne-li u zušlechtěných výrobků v důsledku režimu aktivního zušlechťovacího styku celní dluh, určí se jeho výše na žádost deklaranta na základě sazebního zařazení, celní hodnoty, povahy a původu zboží, kterému byl přidělen režim aktivního zušlechťovacího styku, v okamžiku přijetí celního prohlášení za toto zboží. Článek 59 Prováděcí opatření Komise postupem podle čl. 194 odst. 2 může přijmout opatření, kterými se stanoví: a) pravidla pro výpočet výše dovozního nebo vývozního cla pro zboží; b) další zvláštní pravidla týkající se zvláštních režimů. Komise může přijmout postupem podle čl. 194 odst. 3 opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení,odchylně od článků 57 a 58. Článek 60 Místo vzniku celního dluhu 1. Celní dluh vzniká na místě, kde je podáno celní prohlášení uvedené v článcích 49 a 53 nebo, kde se podle čl. 128 odst. 3 má za to, že bylo podáno. Ve všech ostatních případech celní dluh vzniká na místě, kde nastaly skutečnosti vedoucí ke vzniku celního dluhu. Nemůže-li být toto místo určeno, vzniká celní dluh na místě, kde se podle zjištění celních orgánů zboží nacházelo v situaci, za níž vzniká celní dluh. 2. Pokud zboží vstoupilo do dosud nevyřízeného celního režimu a pokud ve stanovené lhůtě nemůže být místo určeno podle odst. 1 druhého nebo třetího pododstavce, vzniká celní dluh na místě, kde byl zboží přidělen daný režim nebo kde v tomto režimu vstoupilo na celní území Společenství. Opatření stanovující lhůtu uvedenou v prvním pododstavci tohoto odstavce přijme Komise postupem podle čl. 194 odst. 2. 3. Pokud údaje dostupné celní orgánům umožňují zjistit, že celní dluh asi vznikl na více místech, má se za to, že celní dluh vznikl na místě, kde vznikl poprvé. 4. Pokud celní orgán zjistí, že celní dluh podle čl. 51 odst. 1 písm. a) vznikl v jiném členském státě a výše tohoto dluhu je nižší než 100000 EUR, považuje se tento celní dluh za vzniklý v členském státě, kde k tomuto zjištění došlo. KAPITOLA 2 JISTOTA ZA MOŽNÝ ČI EXISTUJÍCÍ CELNÍ DLUH Článek 61 Obecná ustanovení 1. Není-li stanoveno jinak, vztahuje se tato kapitola na jistoty pro celní dluhy, které vznikly, i pro dluhy, které mohou vzniknout. 2. Celní orgány mohou vyžadovat, aby dlužník poskytl jistotu k zajištění úhrady celního dluhu nebo jiných poplatků, zejména DPH a spotřební daně v souladu s platnými právními předpisy týkajícími se DPH a spotřební daně. 3. Pokud celní orgány požadují poskytnutí jistoty, musí ji poskytnout dlužník nebo osoba, která za dluh může převzít odpovědnost. 4. Celní orgány mohou pro určité zboží nebo celní prohlášení požadovat pouze jednu jistotu. Jistota poskytnutá pro konkrétní celní prohlášení se použije ke krytí celního dluhu u veškerého zboží, na které se toto prohlášení vztahuje nebo které bylo na jeho základě propuštěno, bez ohledu na to, zda je prohlášení bez chyb či nikoli. 5. Celní orgány mohou povolit, aby jistotu poskytla jiná osoba než ta, od níž se jistota požaduje. 6. Na žádost osoby uvedené v odst. 3 nebo 5 tohoto článku mohou celní orgány v souladu s čl. 67 odst. 1 a 2 povolit poskytnutí souborné jistoty ke krytí dvou nebo více operací, prohlášení nebo režimů. 7. Jistota se nepožaduje od států, regionálních a místních vládních orgánů nebo jiných veřejnoprávních subjektů u činností, v nichž vystupují jako orgány veřejné moci. Komise přijme postupem podlečl. 194 odst. 3opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení, stanovující ostatní případy, kdy jistota není vyžadována nebo kdy je vyžadována snížená jistota. 8. Celní orgány nemusí požadovat poskytnutí jistoty, jestliže částka, která má být zajištěna, nepřesahuje statistický práh pro prohlášení stanovený v souladu s článkem 12 nařízení Rady (ES) č. 1172/95 ze dne 22. května 1995 o statistice obchodu se zbožím Společenství a jeho členských států s třetími zeměmi [16]. 9. Jistota, kterou celní orgány přijaly nebo povolily, je platná na celém území Společenství pro účely, pro které byla poskytnuta. Opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení, stanovující výjimky z prvního pododstavce tohoto odstavce přijme Komise postupem podle čl. 194 odst. 3. Článek 62 Povinná jistota 1. Je-li poskytnutí jistoty povinné, vyměří celní orgány s výhradou pravidel přijatých podle odstavce 3 tuto jistotu ve výši, která se rovná přesné výši daného celního dluhu, lze-li tuto výši v době, kdy je jistota požadována, bezpečně určit. Není-li možné stanovit přesnou výši celního dluhu, vyměří se jistota ve výši nejvyššího možného celního dluhu, který dle odhadu celních orgánů vznikl nebo může vzniknout. 2. Aniž je dotčen článek 67, je-li pro celní dluh, jehož výše se mění v čase, poskytnuta souborná jistota, vyměří se jistota ve výši, která zajistí, že bude výše celního dluhu vždy pokryta. 3. Prováděcí opatření k odstavci 1 tohoto článku přijme Komise postupem podle čl. 194 odst. 2. Článek 63 Nepovinná jistota Považují-li celní orgány úhradu celního dluhu v předepsané lhůtě za nejistou, mohou jistotu požadovat i v případech, kdy její poskytnutí není povinné. Její výši tyto orgány stanoví tak, aby nepřesahovala částku uvedenou v článku 62. Opatření stanovující, kdy je jistota dobrovolná, přijme Komise postupem podle čl. 194 odst. 2. Článek 64 Poskytnutí jistoty 1. Jistota může být poskytnuta jedním z těchto způsobů: a) složením hotovosti nebo jakýmkoli jiným platebním prostředkem, který celní orgány uznávají jako rovnocenný složení hotovosti, v eurech nebo v měně členského státu, ve kterém se jistota požaduje; b) závazkem ručitele; c) jiným způsobem, který skýtá rovnocennou záruku, že celní dluh bude zaplacen, jako je prohlášení o shodě se stávající dohodou platnou pro dané odvětví, notářské prohlášení, zvláštní dohoda mezi subjekty a celními orgány atd. Způsoby poskytování jistoty uvedené v prvním pododstavci písm. c) stanoví Komise postupem podle čl. 194 odst. 2. 2. Složení hotovosti nebo rovnocenný způsob poskytnutí jistoty se provádí podle předpisů členského státu, ve kterém je jistota požadována. Článek 65 Volba jistoty Osoba, která je povinna poskytnout jistotu, si může zvolit, kterým ze způsobů uvedených v čl. 64 odst. 1 jistotu poskytne. Pokud však navržený způsob poskytnutí jistoty není slučitelný s řádným prováděním daného celního režimu, mohou jej celní orgány odmítnout. Celní orgány mohou požadovat, aby byl zvolený způsob poskytnutí jistoty zachován po určitou dobu. Článek 66 Ručitel 1. Ručitelem uvedeným v čl. 64 odst. 1 písm. b) musí být třetí osoba usazená na celním území Společenství. Není-li ručitelem banka nebo jiná úředně uznaná finanční instituce akreditovaná ve Společenství, musí ručitele schválit celní orgány, které jistotu požadují. 2. Ručitel se písemně zaváže, že zaplatí zajištěnou částku celního dluhu. V mezích zajištěné částky se závazek rovněž vztahuje na částky dovozního nebo vývozního cla, které jsou splatné po ověření po propuštění zboží. 3. Celní orgány mohou schválení navrhovaného ručitele odmítnout, pokud dle jejich názoru není schopen zaručit, že celní dluh bude určitě ve stanovené lhůtě zaplacen. Článek 67 Souborná jistota 1. Povolení uvedené v čl. 61 odst. 6 se udělí pouze osobám, jež splňují tyto podmínky: a) jsou usazeny ve Společenství; b) nedopustily se závažného nebo opakovaného porušení celních nebo daňových předpisů; c) jsou pravidelnými uživateli příslušných režimů nebo o nich celní orgány vědí, že jsou schopny splnit svůj závazek spojený s těmito režimy. 2. Má-li být souborná jistota poskytnuta pro celní dluhy, které mohou vzniknout, může hospodářský subjekt poskytnout soubornou jistotu se sníženou zaručenou částkou nebo může být zproštěn povinnosti jistotu poskytnout v souladu s čl. 61 odst. 7, jsou-li splněna alespoň tato kritéria: a) řádné využívání dotyčných celních režimů během určitého období; b) spolupráce s celními orgány; c) pokud jde o zproštění povinnosti poskytnout jistotu, dobrou finanční situaci postačující k tomu, aby tyto osoby mohly splnit své závazky. 3. Opatření týkající se udělování povolení podle odstavců 1 a 2 tohoto článku přijme Komise postupem podle čl. 194 odst. 2. Článek 68 Další ustanovení týkající se používání jistot 1. V případech, kdy může celní dluh vzniknout v rámci zvláštních režimů, se použijí odstavce 2, 3 a 4. 2. Zproštění povinnosti poskytnout jistotu v souladu s čl. 67 odst. 2 se nevztahuje na zboží považované za zboží se zvýšeným rizikem. Prováděcí opatření k prvnímu pododstavci tohoto odstavce, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení, přijme Komise postupem podle čl. 194 odst. 3. 3. Výjimečně může Komise za zvláštních okolností postupem podle čl. 194 odst. 3 přijmout opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení, dočasně zakazující poskytování souborné jistoty se sníženou zaručenou částkou uvedené v čl. 67 odst. 2. 4. U zboží, u kterého byly v rámci poskytování souborné jistoty zjištěny rozsáhlé podvody, může Komise postupem podle čl. 194 odst. 3 přijmout opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení, dočasně zakazující poskytování souborné jistoty. Článek 69 Doplňující nebo náhradní jistota Zjistí-li celní orgány, že poskytnutá jistota nezaručuje nebo nadále nezaručuje jistě nebo dostatečně, že celní dluh bude uhrazen ve stanovené lhůtě, budou vyžadovat, aby jakákoli osoba uvedená v čl. 61 odst. 3 podle svého uvážení poskytla doplňující jistotu nebo nahradila původní jistotu novou. Článek 70 Uvolnění jistoty 1. Celní orgány jistotu uvolní, jakmile celní dluh zanikne nebo již nemůže vzniknout. 2. Zanikl-li celní dluh částečně nebo může-li vzniknout již jen pro část zajištěné částky, uvolní se na žádost zúčastněné osoby odpovídající část jistoty, pokud částka, o kterou se jedná, takový krok opodstatňuje. 3. Prováděcí opatření k odstavcům 1 a 2 tohoto článku může přijmout Komise postupem podle čl. 194 odst. 2. KAPITOLA 3 VYBRÁNÍ A PLATBA CLA A VRÁCENÍ A PROMINUTÍ CLA Oddíl 1 Určení výše cla, její oznámení dlužníkovi a její zaúčtování Článek 71 Určení výše cla Výši splatného cla určí celní orgány, které odpovídají za území, na kterém celní dluh vznikl nebo kde se má za to, že vznikl podle článku 60, jakmile k tomu mají potřebné údaje. Článek 72 Oznámení celního dluhu 1. Rozhodnutí, kterým se určuje výše splatného cla, se dlužníkovi oznamuje formou, kterou stanoví vnitrostátní právní předpisy na území, na kterém dluh vznikl. Oznámení uvedené v prvním pododstavci se neučiní v těchto situacích: a) pokud bylo do doby konečného určení výše cla uloženo prozatímní obchodněpolitické opatření ve formě cla; b) pokud je částka splatného cla vyšší než částka určená na základě rozhodnutí, které bylo učiněno v souladu s článkem 21; c) pokud bylo původní rozhodnutí neoznámit výši cla nebo oznámit ji ve výši, která je nižší než splatné clo, učiněno na základě obecných předpisů, jež byly později zrušeny rozhodnutím soudu; d) v případech, kdy jsou celní orgány zproštěny povinnosti výši cla oznámit. Prováděcí opatření k druhému pododstavci písm. d) přijme Komise postupem podle čl. 194 odst. 2. 2. Je-li částka splatného cla rovna částce zapsané v celním prohlášení, rozhodnutí uvedené v odstavci 1 nemusí být dlužníkovi oznámeno. V takových případech je propuštění zboží celními orgány rovnocenné oznámení výše splatného cla dlužníkovi. 3. Pokud se odstavec 2 tohoto článku nepoužije, rozhodnutí, kterým se určuje výše cla, se dlužníkovi oznámí do čtrnácti dnů ode dne, kdy celní orgány mohou takové rozhodnutí v souladu s čl. 17 odst. 4 učinit. Článek 73 Lhůta pro oznámení celního dluhu 1. Rozhodnutí, kterým se určuje výše cla, nelze dlužníkovi oznámit po uplynutí lhůty tří let od vzniku celního dluhu. 2. Vznikne-li celní dluh v důsledku činu, který byl v době, kdy byl spáchán, trestný, může být tříletá lhůta uvedená v odstavci 1 prodloužena na deset let. 3. Je-li podán opravný prostředek podle článku 24, pozastavují se lhůty uvedené v odstavci 1 a 2 tohoto článku ode dne podání opravného prostředku po dobu trvání řízení o opravném prostředku. 4. Je-li povinnost zaplatit clo obnovena podle čl. 84 odst. 3, považuje se lhůta uvedená v odstavcích 1 a 2 tohoto článku za pozastavenou ode dne podání žádosti o vrácení či prominutí cla v souladu s článkem 90 do doby, než bude učiněno rozhodnutí o vrácení nebo prominutí cla. Článek 74 Zaúčtování 1. Celní orgány uvedené v článku 71 zanesou výši splatného cla do svých účetních dokladů. První pododstavec se nepoužije v případech uvedených v čl. 72 odst. 1 druhém pododstavci. Celní orgány nemusí zaúčtovat částky cla, které již podle článku 73 nebylo dlužníkovi možné oznámit. 2. Členské státy stanoví podrobná pravidla pro účtování částek cel. Tyto postupy se mohou lišit podle toho, do jaké míry si celní orgány s ohledem na okolnosti, za nichž vznikl celní dluh, jsou či nejsou jisté, že tyto částky budou zaplaceny. Článek 75 Lhůty pro zaúčtování 1. Vznikne-li celní dluh přijetím celního prohlášení s návrhem na propuštění zboží do jiného celního režimu než dočasného použití s částečným osvobozením od dovozního cla nebo v důsledku jakéhokoli jiného úkonu, který má stejné právní účinky, zaúčtují celní orgány částku splatného cla do čtrnácti dnů po propuštění zboží. Nicméně byla-li její platba zajištěna, může být celková výše cla vztahující se k veškerému zboží propuštěnému jedné osobě během lhůty stanovené celními orgány, která nesmí přesáhnout 31 dnů, zaúčtována celkově na konci této lhůty. K zaúčtování musí dojít do pěti dnů ode dne uplynutí dotyčné lhůty. 2. Je-li stanoveno, že zboží lze propustit, pokud jsou splněny určité podmínky, které upravují určování výše splatného cla nebo její vybrání, provede se zaúčtování do čtrnácti dnů ode dne, kdy je výše splatného cla určena nebo kdy je stanovena povinnost zaplatit toto clo. Nicméně týká-li se celní dluh prozatímního obchodněpolitického opatření ve formě cla, zaúčtuje se částka splatného cla do dvou měsíců ode dne vyhlášení nařízení, kterým se stanoví konečné obchodněpolitické opatření, v Úředním věstníku Evropské unie. 3. Vznikne-li celní dluh za jiných podmínek, než které jsou uvedeny v odstavci 1, je nutno částku splatného cla zaúčtovat do čtrnácti dnů ode dne, kdy celní orgány mohou vypočítat výši příslušného cla a určit dlužníka. 4. Odstavec 3 se použije obdobně v případě částky cla, která má být vybrána nebo dovybrána, nebyla-li částka splatného cla zaúčtována v souladu s odstavci 1, 2 a 3 nebo pokud byla určena a zaúčtována ve výši, která je nižší než splatná částka. 5. Lhůty pro zaúčtování uvedené v odstavcích 1, 2 a 3 se nepoužijí za nepředvídatelných okolností nebo v případech vyšší moci. Článek 76 Prováděcí opatření Opatření stanovující pravidla týkající se zaúčtování může přijmout Komise postupem podle čl. 194 odst. 2. Oddíl 2 Lhůty a postupy pro placení cla Článek 77 Obecné lhůty pro placení, dohled nad platbou 1. Částky cla oznámené v souladu s článkem 72 musí dlužník zaplatit ve lhůtě, kterou stanoví celní orgány. Aniž je dotčen čl. 25 odst. 2, nesmí tato lhůta přesáhnout deset dní ode dne, kdy je dlužníkovi oznámena výše splatného cla. V případě souhrnného zaúčtování za podmínek stanovených v čl. 75 odst. 1 druhém pododstavci musí být tato lhůta stanovena tak, aby neumožnila dlužníkovi získat delší lhůtu splatnosti, než by získal v případě, kdy by mu byl udělen odklad platby cla v souladu s článkem 79. Celní orgány prodlouží tuto lhůtu z úřední povinnosti, jestliže zjistí, že zúčastněná osoba obdržela oznámení příliš pozdě na to, aby mohla provést platbu ve stanovené lhůtě. Na žádost dlužníka mohou celní orgány lhůtu prodloužit i tehdy, byla-li výše splatného cla určena během ověřování po propuštění zboží v souladu s článkem 29. Aniž je dotčen čl. 82 odst. 1, nesmí toto prodloužení lhůty přesáhnout dobu nutnou k tomu, aby mohl dlužník učinit příslušné kroky ke splnění své povinnosti. 2. Je-li dlužník oprávněn použít některý z platebních prostředků uvedených v článcích 79 až 82, musí clo zaplatit nejpozději do uplynutí lhůty nebo lhůt stanovených pro tyto prostředky. 3. Komise postupem podle čl. 194 odst. 3 přijme opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení, stanovující podmínky pro pozastavení lhůt splatnosti dluhu v těchto situacích: a) je-li podána žádost o prominutí cla podle článku 90; b) má-li být zboží zabaveno, zničeno nebo přenecháno ve prospěch státu; c) pokud celní dluh vznikl podle článku 51 a je více dlužníků. Článek 78 Platba 1. Platba musí být provedena v hotovosti nebo jakýmikoli jinými obdobnými platebními prostředky, včetně započtení, se kterými celní orgány souhlasí. 2. Platbu může místo dlužníka provést třetí osoba. Článek 79 Odklad platby Aniž je dotčen článek 85, povolí celní orgány na žádost zúčastněné osoby pod podmínkou, že poskytne jistotu, odklad platby splatné částky některým z těchto způsobů: a) odděleně pro jednotlivé částky cla zaúčtované v souladu s čl. 75 odst. 1 prvním pododstavcem nebo čl. 75 odst. 4; b) souhrnně pro všechny částky cla zaúčtované v souladu s čl. 75 odst. 1 prvním pododstavcem ve lhůtě určené celními orgány, která nesmí přesáhnout 31 dnů; c) souhrnně pro všechny částky cla tvořící jediný zápis v souladu s čl. 75 odst. 1 druhým pododstavcem. Článek 80 Lhůty pro odklad platby 1. Lhůta pro odklad platby podle článku 79 činí 30 dní. Počítá se, jak je uvedeno v odstavcích 2, 3 a 4 tohoto článku. 2. Pokud je platba odložena podle čl. 79 písm. a), počítá se lhůta ode dne následujícího po dni, kdy byla výše splatného cla oznámena dlužníkovi. 3. Pokud je platba odložena podle čl. 79 písm. b), počítá se lhůta ode dne následujícího po dni, kdy uplyne souhrnná lhůta. Lhůta se zkrátí o počet dní odpovídající polovině počtu dní souhrnné lhůty. 4. Pokud je platba odložena podle čl. 79 písm. c), počítá se lhůta ode dne následujícího po dni, kdy uplyne lhůta stanovená pro propuštění dotyčného zboží. Lhůta se zkrátí o počet dní odpovídající polovině počtu dní dotyčné lhůty. 5. Je-li počet dní ve lhůtách podle odstavce 3 a 4 lichý, rovná se počet dní, o něž se lhůta 30 dnů zkrátí podle uvedených odstavců, polovině nejbližšího nižšího sudého čísla. 6. Jsou-li lhůty podle odstavce 3 a 4 kalendářními týdny, mohou členské státy stanovit, že částka cla, u níž byla platba odložena, má být zaplacena v pátek čtvrtého týdne následujícího po tomto kalendářním týdnu. Jsou-li tyto lhůty kalendářními měsíci, mohou členské státy stanovit, že částka cla, u níž byla platba odložena, má být zaplacena do šestnáctého dne měsíce následujícího po tomto kalendářním měsíci. Článek 81 Prováděcí opatření Opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení, stanovující pravidla pro odklad platby u zjednodušeného celního prohlášení v souladu s články 125 nebo 127 přijme Komise postupem podle čl. 194 odst. 3. Článek 82 Jiné platební prostředky 1. S výhradou poskytnutí jistoty mohou celní orgány dlužníkovi kromě odkladu platby povolit i použití jiných platebních prostředků. Tato jistota se však nemusí vyžadovat, pokud se prokáže, že by tento požadavek mohl vzhledem k situaci dlužníka vyvolat vážné hospodářské nebo sociální obtíže. Je-li podle prvního pododstavce umožněno použití jiných platebních prostředků, vypočítá se z částky cla úvěrový úrok. Míra tohoto úroku se rovná částce, která by byla za tímto účelem požadována na euroměnovém trhu nebo případně na trhu národní měny, v níž je částka splatná. Celní orgány mohou upustit od vyžadování úroku, pokud by to vzhledem k situaci dlužníka mohlo vyvolat vážné hospodářské nebo sociální obtíže. 2. Prováděcí opatření k odstavci 1 může přijmout Komise postupem podle čl. 194 odst. 2. Článek 83 Vymáhání platby, prodlení 1. Nebyla-li částka splatného cla zaplacena ve stanovené lhůtě, zajistí celní orgány zaplacení této částky všemi způsoby, jež jim poskytují právní předpisy členského státu. Opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení, týkající se zajišťovaní plateb v rámci zvláštního režimu prostřednictvím ručitelů může přijmout Komise postupem podle čl. 194 odst. 3. 2. K částce cla se ode dne uplynutí stanovené lhůty do data zaplacení přičítá úrok z prodlení. Míra úroku z prodlení nesmí být o více než jeden procentní bod vyšší než míra úvěrového úroku na dotyčném euroměnovém trhu nebo na trhu národní měny. Nemůže však být nižší než míra úvěrového úroku. 3. Pokud byla výše celního dluhu oznámena podle čl. 72 odst. 3, připočte se k částce cla úrok z prodlení za dobu ode dne vzniku celního dluhu do data jeho oznámení. Míra úroku z prodlení se stanoví v souladu s odstavcem 2. 4. Celní orgány mohou upustit od vyžadování úroku z prodlení, pokud by to vzhledem k situaci dlužníka mohlo vyvolat vážné hospodářské nebo sociální obtíže. Komise postupem podle čl. 194 odst. 3 může přijmout opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení,stanovující, v případě jakých lhůt a částek mohou celní orgány od vyžadování úroku z prodlení upustit. Oddíl 3 Vrácení a prominutí cla Článek 84 Obecná ustanovení 1. Pro účely tohoto oddílu se rozumí: a) "vrácením" vrácení již zaplaceného dovozního nebo vývozního cla; b) "prominutím" zproštění povinnosti platit částku dovozního nebo vývozního cla, která j