Doporučení pro DOPORUČENÍ RADY o provádění hlavních směrů hospodářských politik členských států, jejichž měnou je euro /* COM/2012/0301 final - 2012/ () */





Doporučení pro DOPORUČENÍ RADY o provádění hlavních směrů hospodářských politik členských států, jejichž měnou je euro RADA EVROPSKÉ UNIE, s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 136 ve spojení s čl. 121 odst. 2 této smlouvy, s ohledem na doporučení Evropské komise[1], s ohledem na usnesení Evropského parlamentu[2], s ohledem na závěry Evropské rady, po konzultaci s Hospodářským a finančním výborem, vzhledem k těmto důvodům: (1) Od svého vytvoření Euroskupina hraje klíčovou úlohu a nese zvláštní odpovědnost, pokud jde o hospodářské řízení eurozóny. Hospodářská krize jasně ukázala úzké vnitřní vztahy v eurozóně a podtrhla potřebu jak soudržné celkové orientace politik, která by odrážela tyto úzké vnitřní vztahy mezi zeměmi, jejichž měnou je euro, tak účinných opatření pro koordinaci politik, díky kterým bude možno urychleně reagovat na změny hospodářského prostředí. (2) Rada vydala doporučení pro jednotlivé členské státy, jejichž měnou je euro. Tato doporučení řeší hospodářské problémy na vnitrostátní úrovni a zároveň mají rozhodující význam pro stabilitu a růst v eurozóně jako celku. Členské státy, jejichž měnou je euro, se rovněž zavázaly, že uskuteční soubor dalších dalekosáhlých reforem politiky v rámci Paktu euro plus s cílem posílit konkurenceschopnost, podpořit zaměstnanost, přispět k udržitelnosti veřejných financí a posílit finanční stabilitu. Dne 2. března 2012 členské státy, jejichž měnou je euro, a osm dalších členských států podepsalo Smlouvu o stabilitě, koordinaci a správě v hospodářské a měnové unii, ve které se dohodly, že zajistí, aby všechny významné reformy hospodářských politik, jež hodlají provádět, byly předem projednány, a popřípadě mezi sebou koordinovány. Koordinace ex ante v kontextu eurozóny, a to jak předkládáním návrhů rozpočtu, tak debatou o plánech hlavních reforem hospodářské politiky, přispěje k zohlednění účinků vyplývajících z přesahů vnitrostátních opatření na eurozónu jako celek. (3) Existence propracovaných rozpočtových rámců, které posilují domácí fiskální správu, je klíčovým prvkem řádného řízení veřejných financí a přispívá k udržitelnosti veřejných financí v eurozóně jako celku. Hlavy států a předsedové vlád států eurozóny se v červenci a říjnu roku 2011 zavázali zavést národní fiskální rámce, stanovené ve směrnici o národních rozpočtových rámcích, již do konce roku 2012, tedy v předstihu oproti časovému harmonogramu stanovenému ve směrnici, a jít nad rámec požadavků uvedených v této směrnici. Kromě toho se dne 2. března 2012 členské státy eurozóny spolu s osmi členskými státy mimo eurozónu podpisem Smlouvy o stabilitě, koordinaci a správě v hospodářské a měnové unii zavázaly k dalšímu posílení své vnitrostátní fiskální správy, zejména zavedením závazných pravidel pro rozpočtové pozice vlád s cílem dosáhnout střednědobého cíle. (4) Pokračování fiskální konsolidace je ústředním prvkem strategie k překonání krize v eurozóně. Fiskální rámec EU umožňuje, aby mezi členskými státy existovalo různé tempo konsolidace v závislosti na jejich fiskálním prostoru a makroekonomických podmínkách. Pakt o stabilitě a růstu a Smlouva o stabilitě, koordinaci a správě věcí veřejných v hospodářské a měnové unii se soustředí na strukturální salda, a proto umožňují přihlédnout k vlivům cyklu a jednorázových opatření týkajících se hlavních rozpočtových sald. Posouzení opatření přijatých v reakci na doporučení Rady týkajících se nápravy stavu nadměrného schodku je prováděno podle strukturálních hledisek. Vhodné složení konsolidačních opatření je zásadní pro posílení důvěry v trvalý charakter konsolidace v eurozóně a pro omezení jejího negativního krátkodobého dopadu na růst. Výdaje podporující růst, zejména investiční výdaje musí být považovány za prioritní; v několika členských státech eurozóny se daly najít produktivní investiční projekty, jejichž soukromá i sociální návratnost překročí současné nízké úrokové sazby. V zájmu podpoření dlouhodobé udržitelnosti veřejných financí jsou naléhavě zapotřebí reformy dlouhodobých výdajů, zejména v oblasti zdravotnictví. Vhodná daňová politika (například snížení daňového zatížení práce, rozšíření daňových základů a účinnější postup v boji proti daňovým únikům) by mohla přispět ke konsolidaci a současnému zvýšení konkurenceschopnosti, jakož i k vytváření lepších podmínek pro růst. (5) Stabilita a hladké fungování finančního systému jsou předpokladem pro odvrácení „scénáře ztraceného desetiletí“ pomalého růstu v eurozóně a pro posílení důvěry investorů. Z důvodu nutnosti dalšího snižování zadluženosti bankovních rozvah je důležité zajistit, aby toto snižování probíhalo spořádaným způsobem a nebylo v rozporu s udržením odpovídající výše úvěrů přitékajících do reálné ekonomiky. Aby bylo možné čelit stále patrnější tendenci finanční roztříštěnosti, je nezbytné pokročit k integraci kontrolních struktur a postupů, jakož i k přeshraničnímu řízení krizových situací. (6) Pro udržitelný růst a stabilitu v eurozóně je zásadní systematické odstraňování makroekonomické nerovnováhy v jejím rámci. Proces snižování nerovnováhy sice již začal, ale je třeba v něm neochvějně pokračovat. Naléhavost opatření k nápravě nerovnováhy je větší u zemí zápolících s deficitem, u nichž jsou reformy nezbytné pro zlepšení konkurenceschopnosti a usnadnění přerozdělení finančních prostředků ve prospěch odvětví, které se podílí na vývozu. Současně mohou země s přebytkem přispět k znovunastolení rovnováhy tím, že odstraní nadbytečná regulační a jiná omezení domácí poptávky, činností spadajících do oblasti vývozu a investičních příležitostí, (7) Předpokladem dalšího rozvoje hospodářské unie je uznání vzájemné provázanosti hospodářství těch členských států, jejichž měnou je euro, a přínosu, který stabilita v této měnové unii může znamenat pro její členy a EU v širším smyslu. Do budoucna budou členské státy, jejichž měnou je euro, muset prohloubit svou integraci, aby dosáhly plné hospodářské a měnové unie[3], DOPORUČUJE, aby členské státy, jejichž měnou je euro, aniž jsou dotčeny pravomoci Rady, pokud jde o koordinaci hospodářských politik členských států, jednotlivě i společně, především však v rámci koordinace hospodářské politiky uvnitř Euroskupiny, v období 2012–2013 přijaly opatření s cílem: (1) Posílit pracovní metody Euroskupiny, tak aby by se jí umožnilo převzít odpovědnost za celkovou orientaci politiky v eurozóně, rychle reagovat na změny hospodářského prostředí a řídit koordinaci hospodářské politiky uvnitř posíleného kontrolního rámce, jenž se vztahuje na členské státy, jejichž měnou je euro. (2) Prostřednictvím sdílení informací a diskusí o návrzích rozpočtu a plánech významných reforem s potenciálními účinky na eurozónu vytvořit opravdovou politickou spolupráci v Euroskupině. Zajistit přijímání takových reforem, které jsou nezbytné pro vytvoření stabilní a spolehlivé eurozóny, včetně provádění doporučení, jež dala Rada jednotlivým členským státům, jejichž měnou je euro, a jež kromě toho, že se zabývají řešením problémů na vnitrostátní úrovni, mají dopad na eurozónu jako celek. (3) Posílit fiskální disciplínu a instituce jak na celostátní tak na regionální úrovni, což povede k posílení důvěry trhu ve střednědobou a dlouhodobou udržitelnost veřejných financí v eurozóně. V návaznosti na dohodu hlav států a předsedů vlád eurozóny z července a října 2011 a ze dne 2. března 2012 posunout provedení směrnice o národních rozpočtových rámcích již na konec roku 2012 a dále posílit fiskální správu, zejména začleněním pravidel pro strukturálně vyrovnaný rozpočet a automatických opravných mechanismů do vnitrostátních právních předpisů všech členských států eurozóny. (4) Zajistit soudržnost celkové fiskální politiky v eurozóně pokračováním ve fiskální konsolidaci podle doporučení a rozhodnutí Rady a v souladu s ustanoveními Paktu o stabilitě a růstu, které zohledňují makrofinanční situaci konkrétních zemí. Členské státy postižené významnými a potenciálně rostoucími rizikovými prémiemi by měly omezit odchylky od cílů nominálního salda i za horších než očekávaných makroekonomických podmínek; ostatní členské státy by měly umožnit automatickým stabilizátorům napomoci strukturálnímu přizpůsobení a v případě dalšího zhoršování makroekonomických podmínek být připraveny přezkoumat tempo konsolidace. Složení veřejných výdajů a příjmů by mělo odrážet dopad růstu výdajů a zdrojů příjmů. Zejména všechna dostupná rozpočtová rozpětí by měla být použita na podporu veřejných investic v eurozóně, přičemž by se přihlíželo k rozdílům v nákladech na financování, které mezi jednotlivými zeměmi existují. (5) Přijmout opatření s cílem zlepšit fungování a stabilitu finančního systému v eurozóně. Urychlit kroky k integrovanější finanční architektuře, jejíž součástí bude bankovní dohled a přeshraniční řešení krizových situací. (6) Provést strukturální reformy, které by spolu s diferencovanější fiskální politikou podporovaly systematické odstraňování makroekonomické nerovnováhy v rámci eurozóny, mimo jiné i za pomoci opatření na vnitrostátní úrovni, která by zohledňovala situaci té které země a přihlížela k doporučením Rady pro jednotlivé členské státy eurozóny. V Bruselu dne Za Radu předseda/předsedkyně [1] COM(2012) 301. [2] P7_TA(2012)0048 a P7_TA(2012)0047. [3] Viz COM(2012) 299, oddíl 2.1.