EVROPSKÁ KOMISE V Bruselu dne 29.5.2015 COM(2015) 233 final ZPRÁVA KOMISE RADĚ o fungování přechodných opatření týkajících se volného pohybu pracovníků z Chorvatska (první fáze: 1. července 2013 – 30. června 2015) {SWD(2015) 107 final}



1.Úvod 1.1 Účel zprávy Komise předkládá tuto zprávu v souladu s částí 2 odstavcem 3 přílohy V aktu o přistoupení Chorvatska z roku 2011. Tato zpráva má Radě sloužit jako základ pro přezkum fungování přechodných ustanovení týkajících se volného pohybu pracovníků, jenž musí být proveden do konce dvouletého období od rozšíření, tj. do 30. června 2015. 1.2 Volný pohyb pracovníků Volný pohyb osob je jednou ze základních svobod zaručených právními předpisy EU. Zahrnuje právo státních příslušníků EU svobodně se přestěhovat do jiného členského státu EU za účelem zaměstnání a pobývat zde se svými rodinnými příslušníky a právo na rovné zacházení na základě národnosti v oblasti zaměstnání a rovněž s ohledem na daňové a sociální výhody, členství v odborech, sociální bydlení a přístup jejich dětí k všeobecnému vzdělání, učňovskému vzdělávání a odborné přípravě. 1.3 Přechodná ustanovení týkající se volného pohybu pracovníků Akt o přistoupení z roku 2011 umožňuje členským státům EU-27 dočasně omezit volný přístup pracovníků z Chorvatska na jejich trhy práce, a to na základě uplatňování vnitrostátních právních předpisů. Podle ustálené judikatury Soudního dvora EU je nutno tyto odchylky od základních svobod vykládat restriktivně. Celkové přechodné období v délce sedmi let je rozděleno do tří fází („2 + 3 + 2 roky“). Pro každou z těchto fází platí jiné podmínky: – V prvních dvou letech upravují ostatní členské státy přístup pracovníků z Chorvatska na své trhy práce vnitrostátními právními předpisy. – Dne 1. července 2015 začíná druhá fáze přechodného období. Členské státy, které chtějí uplatňovat omezení i během druhé fáze, to musí předem oznámit Komisi, v opačném případě se použijí právní předpisy EU zaručující volný pohyb pracovníků. – Členské státy zachovávající vnitrostátní opatření na konci druhé fáze mohou v případě vážného narušení svého trhu práce nebo hrozby takovéhoto narušení po oznámení Komisi tato opatření uplatňovat i nadále, a to do konce sedmiletého období. Platnost přechodných ustanovení neodvolatelně končí dne 30. června 2020. Členské státy, které přestaly používat vnitrostátní opatření a uplatňují právní předpisy EU týkající se volného pohybu pracovníků, mohou do konce sedmiletého období v případě vážného narušení svého trhu práce nebo hrozby takovéhoto narušení omezení znovu zavést. Přechodná ustanovení se vztahují pouze na přístup na trh práce. Po získání přístupu na trh práce mohou chorvatští pracovníci využívat plně všech ostatních práv stanovených v právních předpisech EU. Přechodnými ustanoveními není dotčeno základní právo občanů EU svobodně se pohybovat a pobývat na území EU zakotvené v článku 21 Smlouvy o fungování Evropské unie. Tato ustanovení se nevztahují na osoby samostatně výdělečně činné, které se usazují nebo poskytují své služby v rámci EU. Rakousko a Německo mohou v určitých odvětvích uplatňovat omezení vztahující se na pracovníky vysílané společnostmi usazenými v Chorvatsku v rámci poskytování služeb a obě země se rozhodly této možnosti využít. Na uplatňování právních předpisů EU týkajících se koordinace systémů sociálního zabezpečení se nevztahují žádná přechodná ustanovení.

1.4 Členské státy uplatňující omezení v první fázi Pracovníci z Chorvatska mají v současnosti volný přístup na trhy práce čtrnácti členských států EU-27. K členským státům, které uplatňují omezení, patří: Rakousko Belgie Kypr Francie Německo Řecko Itálie Lucembursko Malta Nizozemsko Španělsko Slovinsko Spojené království Tyto členské státy zpravidla od chorvatských pracovníků vyžadují pracovní povolení, ačkoli u povolání v určitých odvětvích někdy uplatňují zjednodušené postupy nebo výjimky. Chorvatsko se rozhodlo zavést pro pracovníky z těchto členských států reciproční omezení a vyžaduje od jejich státních příslušníků pracovní povolení. 2. Rozsah pracovní mobility chorvatských občanů v rámci EU

2.1 Chorvatští občané s bydlištěm v jiných členských státech Počet chorvatských občanů s bydlištěm v zemích EU-27 je nízký a většina z nich přišla již před dlouhou dobou. V roce 2013, před přistoupením Chorvatska, jich bylo přibližně 347 000 , což představovalo zhruba 0,07 % celkového počtu obyvatel. Tito občané se soustředí především v Německu (236 900, tj. 68 % celkového počtu mobilních Chorvatů), v Rakousku (58 700, tj. 17 %), Itálii (17 200, tj. 5 %), Spojeném království (8 900, tj. 3 %) a Slovinsku (8 300, tj. 2 %). Pokud jde o pracovní síly, z šetření pracovních sil EU vyplývá, že v roce 2014 pobývalo v EU-27 okolo 229 000 ekonomicky aktivních chorvatských občanů a tito představovali přibližně 0,1 % celkového počtu pracovních sil. Tento podíl byl nadprůměrný (ačkoli poměrně nízký) v Rakousku (1,0 %), Německu (0,4 %) a Slovinsku (0,2 %). Ve všech ostatních zemích byl pod 0,05 % nebo příliš nízký, aby jej bylo možno spolehlivě určit. Během deseti let před přistoupením v roce 2013 zaznamenaly největší příliv chorvatských občanů v produktivním věku Německo, Rakousko a Itálie (76 %). 2.2 Toky mobility z pohledu Chorvatska Chorvatští občané, kteří mají bydliště v ostatních členských státech EU, představovali v roce 2013 přibližně 10 % chorvatských obyvatel v produktivním věku, což je jeden z největších podílů v EU. Tito občané tvořili přibližně 2,8 % všech mobilních občanů v produktivním věku (15–64 let) v EU, což je mnohem vyšší podíl, než je váha Chorvatska na celkovém počtu obyvatel v EU (0,9 %). Tyto údaje však většinou odrážejí migrační vzorce v období před rokem 2000: devět z deseti mobilních Chorvatů má v EU-27 bydliště déle než deset let . Po vlně migrace pracovních sil z Chorvatska do Rakouska a Německa v 60. a 70. letech došlo k největší vlně migrace do zemí EU v 90. letech minulého století v důsledku války na Balkáně. Od té doby jsou toky omezené a v roce 2014 představovali noví mobilní občané (tj. občané, kteří se přestěhovali před méně než deseti lety) pouze 1,6 % obyvatel Chorvatska v produktivním věku, což je mnohem menší podíl než ve většině členských států střední a východní Evropy. 2.3 Ostatní toky mobility související s prací Pracovní mobilita chorvatských pracovníků má rovněž podobu činnosti příhraničních pracovníků v sousedních zemích (Itálie, Slovinsko) a sezónní práce, zejména v Německu. V roce 2013 mělo přibližně 35 000 osob bydliště v Chorvatsku, pracovalo však v jiných zemích, což představuje zhruba 2,3 % zaměstnanců v Chorvatsku (v porovnání s 1,4 % v roce 2010) . V roce 2013 bylo mimoto za účelem vyslání pracovníků z Chorvatska do ostatních členských států vydáno přibližně 8 700 přenositelných dokumentů A1, zejména pro Německo (5 400), Rakousko (850), Itálii (700), Slovinsko (480) a Finsko (380) . Více než 90 % těchto dokumentů bylo vydáno pro země, které zavedly dočasná omezení. 2.4 Toky mobility chorvatských občanů od přistoupení Ačkoli Chorvatsko vstoupilo do EU teprve 1. července 2013 a při sběru a zveřejnění údajů o migraci došlo navíc k prodlevám, umožňují stávající údaje provést první posouzení vývoje mobility do ostatních zemí EU od přistoupení. Podle šetření pracovních sil se počet chorvatských občanů žijících v ostatních členských státech EU od přistoupení velmi nezměnil, tento zdroj údajů však ve výběrovém souboru pravděpodobně nezachycuje nové mobilní občany. Existují rovněž předběžné důkazy o rostoucí míře ekonomické aktivity u osob, které již mají bydliště v zahraničí . Podle oficiálních chorvatských údajů vzrostl počet chorvatských státních příslušníků, kteří se přestěhovali do zemí EU-27, z 3 216 v roce 2012 na 4 058 v roce 2013 (tj. +26 %), a to především do Německa, Rakouska a Itálie. Oficiální statistické údaje o emigraci však odliv podhodnocují (Božić, 2007). Podle sběru údajů, který zahrnuje hlavní cílové země EU, se mobilita z Chorvatska od přistoupení v porovnání s předchozími roky zvyšuje. Tak je tomu zejména v případě členských států, které již hostí vysoký počet Chorvatů, a to navzdory platným omezením: v Rakousku vzrostl mezi roky 2013 a 2014 počet chorvatských občanů o 3 340 (tj. +6 %), především v důsledku dvojnásobného přílivu v roce 2013 oproti roku 2012; zaměstnanost chorvatských státních příslušníků se mezi roky 2013 a 2014 zvýšila o 2 000 (tj. +10 %) a dosáhla počtu 22 450 osob;

v Německu vzrostl mezi roky 2014 a 2015 počet chorvatských občanů o 22 800 (tj. +10 %) a zaměstnanost chorvatských státních příslušníků se od června 2013 do června 2014 zvýšila o 10 000 (tj. +10 %) a dosáhla počtu 108 120 osob; rovněž v Itálii a Slovinsku se počet chorvatských občanů zvyšuje, avšak pomalejším tempem, a nejsou k dispozici žádné důkazy o rostoucím počtu zaměstnaných osob. Ve Spojeném království je příliv chorvatských státních příslušníků i nadále omezený. Na tyto členské státy připadalo přibližně 95 % všech mobilních chorvatských občanů v EU. U členských států, které své pracovní trhy otevřely, je příliv chorvatských pracovníků v absolutním i relativním vyjádření omezený. Nejjednoznačnější nárůst je patrný v Irsku (2091 nových registrací v roce 2014 v porovnání s 486 v roce 2013), přičemž počty vzrostly i ve Švédsku (čistý přírůstek chorvatských rezidentů v roce 2014 o 857, což odpovídá +52 %) a v České republice. Z údajů rovněž vyplývá, že v důsledku rozdílného přístupu na trh práce v zemích EU-27 nedošlo dosud k významným změnám toků, jelikož většina osob, které se z Chorvatska vystěhovaly po přistoupení, odešla do tradičních cílových zemí. Rozsah mobility po přistoupení Chorvatska je v absolutním vyjádření a v poměru k počtu obyvatel v přijímajících zemích malý, zejména v porovnání s tím, co se dělo po rozšíření v roce 2004 a 2007. Mezi roky 2004 a 2010 se počet mobilních občanů tehdy přistupujících zemí v EU-15 zvýšil přibližně o 3,7 milionu (nárůst o 2,4násobek). K nejvyššímu nárůstu míry mobility došlo během prvních dvou let bezprostředně po rozšíření v roce 2004 a 2007, v následujících letech byl pohyb menší . 3. Potenciální mobilita z Chorvatska a faktory ovlivňující mobilitu Vzhledem k velikosti Chorvatska, pokud jde o počet obyvatel (4,2 milionu v roce 2014, tj. 0,8 % celkového počtu obyvatel EU ), budou potenciální toky pracovníků do ostatních členských států EU po přistoupení pravděpodobně poměrně omezené, přinejmenším jako procentní podíl na celkovém počtu pracovních sil v EU a ve většině cílových zemí. 3.1 Faktory ovlivňující budoucí toky mobility z Chorvatska Faktory, které mají vliv na toky mobility, jsou četné a pravděpodobně zahrnují „pull“ i „push“ faktory. Pokud jde o „push“ faktory, analýza hospodářské situace a situace na trhu práce v Chorvatsku naznačuje určité jasné (ačkoli poněkud nižší) pobídky k odchodu do zahraničí. Chorvatsko má třetí nejnižší HDP na obyvatele v EU. Od roku 2010 však HDP opět roste a v roce 2013 představoval 61 % průměru EU. Během krize mimoto v Chorvatsku trvale rostl hrubý disponibilní příjem domácností na obyvatele (v paritě kupní síly) a v roce 2012 představoval 59 % průměru EU. V roce 2014 mělo Chorvatsko třetí nejvyšší míru nezaměstnanosti (17 %) a míru nezaměstnanosti mladých lidí (45 %) v EU. Ačkoli má rovněž čtvrtou nejnižší míru zaměstnanosti (57 % ve 3. čtvrtletí roku 2014), zaznamenalo jeden z nejvyšších meziročních nárůstů míry zaměstnanosti (+3,2 p.b.). Procentní podíl osob ohrožených chudobou nebo sociálním vyloučením je v Chorvatsku vyšší než průměr EU (29,9 % oproti 24,5 % v roce 2013). Mzdy v Chorvatsku (náhrady na jednoho zaměstnance) byly v roce 2013 druhé nejvyšší v členských státech střední a východní Evropy. Podle průzkumu Eurobarometr z roku 2013 jsou důvody, proč Chorvaté zvažují odchod do zahraničí, podobné jako u většiny ostatních občanů EU: vyšší mzdy (80 %), lepší pracovní podmínky jiné než plat (31 %) a problém nalézt zaměstnání v Chorvatsku (30 %). Pokud jde o rozložení mezi přijímající země, určitou roli hrají pravděpodobně ekonomické faktory (např. míra nezaměstnanosti, volná pracovní místa a výše mezd v cílových zemích). Z důkazů z předchozích rozšíření však vyplývá, že rozložení je ovlivněno rovněž geografickou blízkostí, kulturními a historickými vazbami a kontakty s krajany, kteří již pobývají v některých členských státech. To platí (jak se zdá) i v případě chorvatských mobilních občanů. 3.2 Odhady potenciální mobility z Chorvatska V roce 2013 přibližně 43 % chorvatských občanů starších 15 let uvedlo, že „během příštích deseti let budou zvažovat práci v jiném členském státě“ (to je jeden z nejvyšších podílů v zemích EU), pouze polovina z nich však vyslovila silnou touhu tak skutečně učinit (21 %). V jiném průzkumu provedeném v roce 2014 přibližně 3,3 % dotazovaných chorvatských občanů prohlásilo, že konkrétně plánuje odchod do zahraničí . To je více než dvojnásobný podíl oproti roku 2009 (1,5 %).

Prognózy čisté migrace z Chorvatska do zemí EU-27 v období 2013-2019 (založené na makrogravitačním modelu ) ukazují, že bude v rozmezí od +166 000 (v případě zachování stávajících omezení) do +217 000 (pokud by všechny členské státy 1. července 2015 své trhy práce otevřely), tj. 0,03 % až 0,04 % počtu obyvatel v cílových zemích. Některé cílové země zaznamenají nadprůměrnou čistou migraci z Chorvatska v poměru k procentnímu podílu obyvatel, tento poměr však bude mnohem nižší než 1 % a podle „maximálního scénáře“ bude činit 0,55 % v Rakousku, 0,34 % ve Slovinsku a 0,13 % v Německu. Mobilita z Chorvatska po přistoupení bude proto pravděpodobně malá, a to bez ohledu na právní režim upravující přístup k zaměstnání. Podle prognóz bude rozdíl mezi situací, kdy jsou omezení zachována, a situací, kdy jsou od července 2015 zrušena, činit celkem +51 000 chorvatských občanů, tj. jen 0,01 % obyvatel v EU-27. Bez ohledu na budoucí rozhodnutí týkající se omezení bude pravděpodobně více než 80 % vyšší čisté mobility z Chorvatska připadat na tři hlavní přijímající země (Německo, Rakousko a Itálie). 4. Hlavní charakteristiky chorvatských mobilních občanů v rámci EU Dopady toků mobility na cílové země i země původu jsou ovlivněny charakteristikami mobilních občanů. Vzhledem k omezené dostupnosti údajů se tento oddíl zaměřuje na širší časový rámec, tj. na chorvatské občany, kteří v roce 2014 pobývali v EU-27 méně než deset let („noví mobilní občané“). Jedná se většinou o mladé lidi s vyšší mírou zaměstnanosti a nižší mírou ekonomické neaktivity oproti průměru. 4.1 Věk, pohlaví a vzdělání Z nových chorvatských mobilních občanů jich bylo 87 % v produktivním věku (15–64 let), zatímco průměr všech osob žijících v EU-27 činí 66 %. Je proto mnohem pravděpodobnější, že oproti původním obyvatelům jsou v ekonomicky produktivním období života. Tito noví mobilní občané jsou navíc poměrně mladí, jelikož 62 % z nich je ve věku 15–34 let ve srovnání s pouze 37 % obyvatel v produktivním věku v EU-27 (graf 12). Pokud jde o rozdělení podle pohlaví, podíl žen mezi novými mobilními občany Chorvatska (52 %) je obdobný jako průměr mezi obyvateli v produktivním věku v EU-27 (50 %). V roce 2014 mělo přibližně pouze 19 % nových mobilních občanů Chorvatska nízkou úroveň vzdělání v porovnání s přibližně 27 % obyvatel v produktivním věku v EU-27, zatímco podíl osob s vysokou úrovní vzdělání byl o něco nižší (19 %, resp. 26 %). 4.2 Postavení na trhu práce a profesní a odvětvové složení V roce 2014 byla míra zaměstnanosti nových mobilních občanů v produktivním věku vysoká (71,3 %), zejména v porovnání s průměrnou mírou zaměstnanosti v EU-27 (65,0 %). Důvodem je zejména mnohem nižší míra ekonomické neaktivity (19,4 %) než v EU-27 celkem (27,6 %) a nízká míra nezaměstnanosti . To potvrzuje, že pracovníci z Chorvatska odešli do EU-27 především za účelem zaměstnání a pravděpodobně budou mít pozitivní ekonomický přínos. Chorvatští občané pracující v EU jsou zaměstnaní především ve výrobě (20 %), stavebnictví (12,7 %) a v oblasti zdravotní a sociální péče (11,9 %). Nadměrně zastoupeni jsou rovněž v odvětví ubytování, stravování a pohostinství (10,4 %) a administrativních a podpůrných činností (7,6 %). Celkově se koncentrují (54 %) v povoláních, která vyžadují střední kvalifikaci, v souladu s vysokým podílem osob se středním vzděláním. Přibližně čtvrtina z nich pracuje ve vysoce kvalifikovaných povoláních, zejména jako techničtí a odborní pracovníci. Omezení týkající se zaměstnanecké činnosti mohla mít na celkový tok pracovních sil omezený dopad, jelikož se nevztahují na samostatnou výdělečnou činnost ani na vysílání pracovníků. V Rakousku rostl mezi roky 2013 a 2014 rychle počet Chorvatů vykonávajících samostatnou výdělečnou činnost (+772 osob, tj. +56 %), zejména v porovnání se zaměstnanci (+2 023 osob, tj. +10 %). 5. Potenciální hospodářské dopady a dopady na trh práce 5.1 Hospodářský dopad a dopad na trh práce v cílových zemích K přistoupení Chorvatska došlo sice teprve nedávno, hospodářské dopady, dopady na trh práce a rozpočtové dopady mobility do jiných členských států nelze tudíž přesně odhadnout, řada faktorů však naznačuje možný kladný dopad mobility z Chorvatska na cílové země.