Sdělení komise - Zvyšování růstu produktivity: hlavní poselství zprávy o konkurenceschopnosti Evropy v roce 2007 {SEK(2007)1444} /* KOM/2007/0666 konecném znení */





[pic] | KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ | V Bruselu dne 31.10.2007 KOM(2007) 666 v konečném znění SDĚLENÍ KOMISE Zvyšování růstu produktivity: hlavní poselství zprávy o konkurenceschopnosti Evropy v roce 2007 {SEK(2007)1444} SDĚLENÍ KOMISE Zvyšování růstu produktivity: hlavní poselství zprávy o konkurenceschopnosti Evropy v roce 2007 1. ÚVOD Toto sdělení prezentuje hlavní poselství zprávy o konkurenceschopnosti Evropy v roce 2007[1]. Zaměřuje se na produktivitu, která v dlouhodobé perspektivě představuje klíčovou hnací sílu konkurenceschopnosti a dobrých životních podmínek. Koncepce zprávy o konkurenceschopnosti byla v roce 2006 pozměněna tak, aby tato zpráva byla součástí pevného analytického základu pro mikroekonomický pilíř Lisabonské strategie a současně i nadále zkoumala specifičtější aspekty konkurenceschopnosti evropského průmyslového odvětví. Letos zpráva začíná přehledem nejnovějšího vývoje v oblasti růstu, produktivity a zaměstnanosti na úrovni EU i v hlavních hospodářských odvětvích a pokračuje mikroekonomickými reformami v rámci programu růstu a zaměstnanosti z hlediska jejich potenciálu pro zvyšování produktivity a zaměřuje se především na dovednosti jakožto jeden z faktorů konkurenceschopnosti. Zpráva hodnotí relativní silné a slabé stránky evropských průmyslových odvětví a na závěr přináší dlouhodobou vizi evropského výrobního průmyslu, jež má poskytnout přehled objevujících se trendů i problémů, zasadit je do kontextu a ověřit, zda jsou s nimi stávající politiky v souladu. Analýza v této zprávě využívá lepší dostupnosti údajů – delší chronologické řady a zveřejnění prvních souhrnných údajů databáze „EU KLEMS“[2] – , což umožňuje získat nové poznatky. 2. CELKOVÉ VÝSLEDKY V OBLASTI KONKURENCESCHOPNOSTI Všeobecné zlepšení evropského hospodářství Evropa letos zažívá výraznější hospodářské oživení, než se loni očekávalo: reálný hrubý domácí produkt (HDP) EU vzrostl v roce 2006 o 3,0 % – nejvyšší nárůst od roku 2000. Tomuto zlepšení napomohlo zrychlení jak růstu produktivity, tak i růstu zaměstnanosti. Zvýšený růst produktivity se opírá o výraznější růst celkové produktivity faktorů (viz rámeček). Toto zlepšení je všeobecné; bezmála všechny nové členské státy i členské státy s relativně nízkým HDP na obyvatele a s relativně nízkou úrovní produktivity se nyní začínají ostatním členským státům vyrovnávat, pokud jde o hospodářský růst a růst produktivity. Toto oživení je patrné napříč různými hospodářskými odvětvími. Zejména role odvětví služeb je pro HDP EU zásadní, a to i vzhledem k velkému významu těchto odvětví v celkovém hospodářství. Veškerá výrobní odvětví s výjimkou tabákového se v roce 2006 vyvíjela podstatně rychleji než v předchozích pěti letech, což přispělo k oživení celkového růstu EU. Rozdíly v produktivitě mezi EU a Spojenými státy se začaly zmenšovat... Údaje o vývoji evropského hospodářství v porovnání se Spojenými státy, které jsou brány za měřítko nejvyšší možné produktivity za současných technologických a znalostních podmínek, potvrzují, že se rozdíly v produktivitě práce po desetiletém období nepřetržitého narůstání v roce 2006 snížily. Toto zjištění je o to významnější, že novější dostupné údaje, které se omezují pouze na výrobní odvětví[3], potvrzují pokračování tohoto vývoje i v první polovině roku 2007. Při posuzování tohoto povzbuzujícího vývoje bychom nicméně neměli ztrácet ze zřetele skutečnost, že úroveň produktivity práce ve Spojených státech zůstává přibližně o 39 % vyšší než v EU z hlediska HDP na zaměstnance a o 26 % (údaj z roku 2005) vyšší z hlediska HDP na odpracovanou hodinu. Analýza ukazuje, že je to způsobeno především rozdíly v celkové produktivitě faktorů (viz rámeček) a druhotně také kvalitou lidského kapitálu[4]. Velký podíl na vyrovnávání rozdílů mají navíc podle všeho i cyklické faktory, jako např. zpomalení růstu produktivity ve Spojených státech v roce 2006. Podrobnější srovnání vývoje produktivity v EU a ve Spojených státech umožňují údaje o jednotlivých odvětvích. Potvrzují kupříkladu, že nižší růst produktivity práce v hospodářství EU za uplynulých deset let byl převážně způsoben slabším celkovým výkonem jednotlivých odvětví EU a nikoli odvětvovou strukturou hospodářství, která je ve skutečnosti pro EU mírně příznivá. Rozdíly v růstu mezi EU a Spojenými státy odrážejí zejména slabou výkonnost odvětví služeb v EU, a to zejména v oblasti maloobchodu, distribuce a finančních a podnikatelských služeb. Rámeček: Role celkové produktivity faktorů Celková produktivita faktorů je hlavním zdrojem rozdílů v produktivitě mezi EU a Spojenými státy. Jde o část růstu produktivity tvořenou nehmotnými faktory, jako je technický pokrok nebo organizační inovace, a nikoli zvýšeným využitím vstupů, jako je např. kapitál. Celková produktivita faktorů je v důsledku toho nejkomplexnějším měřítkem účinnosti hospodářství. Analýza strukturních vztahů mezi různými ukazateli výkonu na úrovni jednotlivých odvětví naznačuje, že růst celkové produktivity faktorů je základní hnací silou výkonnosti odvětví, ať už tento růst vyjádříme růstem přidané hodnoty, produktivity práce, mezinárodního obchodu, přímých zahraničních investic či růstem zaměstnanosti. Růst celkové produktivity faktorů nejvíce ovlivňují zejména ty politiky, jež mají za cíl podpořit technologický pokrok, inovaci a zvýšené investice do oblasti výzkumu a vývoje, využití informačních a komunikačních technologií, hospodářskou soutěží a reformy trhu výrobků. Tyto politiky tvoří jádro mikroekonomického pilíře Lisabonské strategie, z čehož vyplývá, že pokračující proces reforem může významně přispět k posílení růstu celkové produktivity faktorů a ekonomického růstu. | ...přičemž některé ukazatele naznačují, že k této situaci možná nepřispívá pouze příznivý hospodářský cyklus Příčiny narůstání rozdílů v produktivitě EU a Spojených států za uplynulých deset let byly sice strukturální povahy, je ale stále příliš brzy na to, abychom posoudili, zda nejnovější zmenšení těchto rozdílů je výsledkem čistě cyklického vývoje nebo prvním projevem nového směřování. Analýza provedená útvary Komise[5] ukazuje, že zatímco oživení je v podstatě povahy cyklické, může být rovněž spjato s minulými strukturními reformami provedenými v členských státech, a to zejména reformami trhu práce. Zdá se, že nárůst produktivity v jednotlivých (např. síťových) odvětvích a zvyšování úrovně dovedností pracovních sil takovou hypotézu rovněž potvrzují. Lze očekávat, že podobná strukturní zlepšení produktivity budou v budoucnosti viditelnější, až se výrazněji projeví účinky nejnovějších reforem – zejména těch, které vznikly v rámci obnovené Lisabonské strategie. 3. HNACÍ SÍLY KONKURENCESCHOPNOSTI Produktivita a mikroekonomický pilíř Lisabonské strategie Zvyšování potenciálu pro dlouhodobý hospodářský růst zvyšováním růstu produktivity je jedním z hlavních cílů obnovené Lisabonské strategie a důležitou odpovědí na problémy globalizace, stárnutí, vysokého tempa technologického pokroku a potřebu bojovat proti změně klimatu. Mikroekonomický pilíř Lisabonské strategie zahrnuje mnoho oblastí politiky, jež jsou nanejvýš důležité pro zvyšování produktivity, např.: - Zvýšené investování do oblasti výzkumu a vývoje může významným způsobem zvýšit nárůst produktivity, zejména v případě náležité integrace jednotlivých bodů trojúhelníku znalostí, tj. výzkum a vývoj, inovace a vzdělávání a odborná příprava, včetně zabezpečení vědeckého personálu. - Investice do informačních a komunikačních technologií mají vysokou návratnost z hlediska zvyšování produktivity, pokud jsou doprovázeny vhodnými organizačními změnami a investicemi do dovedností. - Posílená hospodářská soutěž na otevřených trzích s přiměřeným předpisovým rámcem má zpravidla pozitivní vliv na produktivitu a zaměstnanost, neboť zlepšuje účinnost přidělování zdrojů (statická účinnost), efektivnost výroby (organizace práce) a dynamickou účinnost (inovativní produkty a procesy). Vliv konkurence na inovaci je nicméně méně jednoznačný, neboť závisí na strukturách trhu a na vzdálenosti, která dělí účastníky trhu od technologické hranice. Konkurence má zvláštní význam pro země a průmyslová odvětví, které se nacházejí blízko této technologické hranice, neboť je nutí udržovat si konkurenční výhody. - Podpora podnikání tím, že se usnadní zakládání a rozvíjení podniků a zlepší se podmínky k tomu, aby malé a střední podniky mohly využívat potenciál jednotného trhu, umožňuje, aby z nových myšlenek vznikaly produkty a služby s přidanou hodnotou, s nimiž se bude mezinárodně obchodovat, což se pozitivně odrazí na produktivitě. - Výrazného zvýšení produkce a spotřeby lze rovněž dosáhnout snížením zbytečných regulativních nákladů, např. velkého správního zatížení, a uvolněním zdrojů k produktivnějšímu využití. Přínos pocítí zejména malé a střední podniky, kde takové regulativní náklady představují větší díl celkových nákladů. - Snížením překážek v podobě daní z příjmu právnických osob a souvisejících nákladů na dodržování daňových předpisů a usnadněním restrukturalizace skupin společností se posílí fungování jednotného trhu. Přijetí společného konsolidovaného základu daně z příjmu právnických osob by rovněž mělo na HDP EU příznivý dopad. Požadavky na zrychlené přizpůsobování si vyžadují mechanismy usnadňující přechod z jednoho zaměstnání do jiného. Obecněji hraje v tomto kontextu důležitou roli politika soudržnosti EU, která přispívá k lepšímu fungování vnitřního trhu a podporuje zlepšování produktivity a konkurenceschopnosti v zemích a regionech, jejichž vývoj je opožděný, nebo které jsou poznamenány průmyslovou restrukturalizací. Posouzení nejnovějších reforem členských států v oblasti trhů produktů a služeb a v oblasti zlepšování právní úpravy a politik týkajících se malých a středních podniků ukazuje, že se všeobecně na poli reforem těchto oblastí dosáhlo pozoruhodných pokroků, velký díl práce je ještě třeba vykonat. Tento pokrok se dosud plně neodrazil v údajích měřících hospodářskou výkonnost. Důležitost koordinace Řízení vnitrostátních reformních politik v EU je důležitým prvkem strategie růstu a zaměstnanosti. Koordinace hospodářských reforem může přinést dodatečné výhody, a to z několika důvodů. Zatímco jednotlivé státy se mohou učit jeden od druhého, spojené snahy a koordinace mohou posílit vůli k reformě a překonat vnitrostátní odpor k reformám. Ba co víc, koordinované provádění může přinést výhody, které by se neprojevily, kdyby se reformy prováděly pouze jednostranně. Ve zprávě představená empirická analýza mezinárodních přesahů vnitrostátních reforem potvrzuje, že koordinovaná akce v mnoha případech přináší výhody, které podstatně převyšují výhody vyplývající s izolované akce. Kupříkladu zhruba polovina potenciálního zvýšení HDP dosaženého tím, že členské státy dosáhnou svých cílů pro intenzitu podpory výzkumu a vývoje, by byla výsledkem přeshraničního přelévání znalostí. Dodatečné výhody vyplývají z možné komplementárnosti jednotlivých politik. Podpora dovedností a výzkumu a vývoje vede například ke zvyšování reálných mezd, které by naopak měly zvyšovat míru účasti na trhu práce. Podobný účinek má snížení administrativní zátěže a následná možnost snížení marží, které je tudíž rovněž v těsné součinnosti s cílem zaměstnanosti, neboť pomáhá snižovat přirozenou nezaměstnanost. Otevřenost trhu a produktivita jdou ruku v ruce Zvýšená otevřenost trhu (objemy obchodu ve srovnání s HDP) a rostoucí přímé zahraniční investice ilustrují zrychlování procesu globalizace. Obecně došlo ke změně podílů na globálním trhu ve prospěch nově se rozvíjejících ekonomik, ale přesto si EU s 27 členskými státy relativně úspěšně udržela svoji pozici. V letech 1996 až 2005 podíl EU 27 na celkovém světovém vývozu klesl z 23,3 na 22,0 %, podíl Spojených států klesl z 19,1 na 15,2 % a podíl Japonska klesl z 13,7 na 10,5 %.[6] [7] Obchodní výkonnost EU v oblasti služeb byla povzbuzující: EU-15[8] v letech 1996 až 2005 více než zdvojnásobila tempo růstu vývozu v oblasti služeb, zatímco nárůst dovozu byl pomalejší. V důsledku toho EU-15 v období devíti let svoji obchodní bilanci v oblasti služeb takřka zečtyřnásobila. V témže období obchodní bilance Spojených států v oblasti služeb poklesla o 26 % na 50 mld. eur (bilance EU-25 v roce 2005 byla 56,9 mld. eur). Japonsko naopak v roce 2003 v oblasti služeb vykazovalo schodek ve výši 30 mld. eur. Globalizace je příliš často spojována se ztrátou pracovních míst v odvětvích, která prohrávají v boji se zahraniční konkurencí. Z toho vyplývající společenské náklady i obavy jsou skutečné a vyžadují vhodné politické řešení. Neměly by ale vést k přehlížení výrazně pozitivních vlivů, jež má tato otevřenost a integrace na světových trzích na hospodářskou výkonnost dané země. Zpráva ilustruje pozitivní vztah mezi celkovou produktivitou a globalizací, přičemž využívá otevřenosti trhu jako ukazatele a shrnuje empirické poznatky o vztahu mezi produktivitou a globalizací. Kauzální spojení nejsou vždy jednoznačná. Silnější konkurence v podobě dovozu stimuluje produktivitu, což vede ke zvýšené konkurenceschopnosti a vyššímu vývozu. To dále vede k dalšímu zvyšování účinnosti. Empirické výzkumy prezentované v této zprávě zdůrazňují spolehlivost tohoto vztahu. Odráží se zde moc mechanismů, které jsou ve hře: specializace, úspory z rozsahu, odstranění méně výkonných podniků a větší schopnost přizpůsobovat se technologickému pokroku a novým myšlenkám rozvinutým ve zbytku světa. Tyto faktory celkově naznačují, že otevřenost trhu může hrát důležitou roli při zvyšování růstu produktivity. Empirická analýza kupříkladu ukazuje, že 1 % zvýšení otevřenosti hospodářství, měřeno poměrem dovozu k přidané hodnotě, vede v průměru k 0,6 % zvýšení produktivity práce v následujícím roce. Tyto výsledky naznačují, že zvýšený obchod uvnitř EU jakožto výsledek zlepšení jednotného trhu i ambiciózní vnější politiky – jako je např. dokončení rozvojové agendy z Dohá, nová generace dvoustranných dohod o volném obchodu, nové vyvážení obchodního vztahu s Čínou, odstranění překážek vývozům EU a posílená strategie přístupu na trh – skýtají potenciál pro významné posílení růstu produktivity v EU. Dlužno ovšem zdůraznit, že z otevřenosti mohou plně těžit pouze ty ekonomiky, v nichž je možné snadno přesouvat faktory produkce mezi jednotlivými podniky, jakož i z upadajících průmyslových odvětví do těch, které se rozrůstají. Jde rovněž o klíčové předpoklady pro vyřešení obtížného úkolu přizpůsobit se, jemuž budou vystavena některá zvláštní odvětví a regiony, které výrazně ovlivní veřejnou přijatelnost globalizace. Aby bylo možné těžit z výhod otevřenosti trhu, je navíc klíčové na mezinárodní úrovni zohlednit ochranu práv duševního vlastnictví. Zvyšování kvalifikací jakožto faktor konkurenceschopnosti Kvalifikace přímo přispívají k mezinárodní konkurenceschopnosti a produktivitě, neboť vzdělanější pracovní síla zvyšuje účinnost práce a posiluje schopnost podniků integrovat nové technologie a myšlenky. Empirický výzkum například ukazuje, že prodloužením průměrného trvání školní docházky o jeden rok by se dlouhodobě dosáhlo zvýšení produktivity o 8 až 10 %[9]. Zvyšování kvalifikací probíhá ve všech hospodářských odvětvích, dokonce i v těch, jejichž požadavky na kvalifikaci jsou nízké. Empirické analýzy prozrazují, že odvětví využívající větší podíl vysoce či středně kvalifikovaných pracovníků vykazují vyšší růst produktivity, zatímco vysoký podíl málo kvalifikovaných pracovníků v odvětví ovlivňuje růst produktivity negativně. Kvalifikace jsou navíc rozhodující pro rychlost dosahování konvergence s technologickou hranicí. Jak lze předpokládat, probíhá dosahování této konvergence rychleji v odvětvích s vysoce kvalifikovanou pracovní silou. A vyšší podíl vysoce a středně kvalifikovaných pracovníků také podporuje růst vývozů. Analýza na úrovni jednotlivých odvětví ukazuje, že proces zvyšování kvalifikace v rámci odvětví spíše přispívá ke zvyšování poptávky po vysoce kvalifikovaných pracovnících, nežli k přesunům zaměstnanosti mezi jednotlivými odvětvími nebo sektory. Dochází nicméně k všeobecnému přesunu zaměstnanosti z průmyslových odvětvích s velkým podílem pracovníků s nízkou kvalifikací do odvětví vyžadujících středně a vysoce kvalifikovanou pracovní sílu. K tomuto přesunu dochází napříč všemi skupinami zemí EU. V tomto kontextu lze nedostatky kvalifikací považovat za prvé za problém přizpůsobení se vzniklý v důsledku zvýšení poptávky po určité kvalifikaci (nebo naopak pokles v její nabídce). Úlohou vlády by v této situaci mohlo být usnadnit proces přechodu, neboť se zdá, že pro zásadní opatření specifická pro jednotlivá odvětví existuje jen omezený prostor. Za druhé, tam, kde jsou nedostatky kvalifikací dány dědictvím minulosti, by se politiky měly zaměřit na opatření s cílem pomoci hospodářství dosáhnout lepšího složení kvalifikací. Řešit nesoulad mezi požadovanými a nabízenými kvalifikacemi na trhu práce není ovšem pouze úkolem vlády. Mnohem více evropských podniků bude muset tento problém řešit ve svých podnikových strategiích. Snahy v rámci strategie růstu a zaměstnanosti s cílem posílit akumulaci lidského kapitálu např. snižováním počtu těch, kteří předčasně ukončí školní docházku, a podporou univerzitního studia matematiky, přírodních věd a technologie, by měly přispět k uspokojení narůstající poptávky po kvalifikacích spojených s technologickou proměnou, která příslušné kvalifikace vyžaduje. Ke snížení nedostatku kvalifikací přispěje i vyšší míra zaměstnanosti, a to zejména žen. Zatímco politiky v oblasti vzdělávání převážně zůstávají v pravomoci jednotlivých států, vzdělávání výzkumníků na vysoké úrovni v EU bude těžit z iniciativ v rámci celé EU, jako je např. vytvoření Evropského technologického institutu a zvýšená mobilita výzkumníků. 4. KONKURENCESCHOPNOST EVROPSKÝCH ODVěTVÍ Současný stav Konkurenceschopnost evropských odvětví, kde hrají podstatnou roli malé a střední podniky, je celkově silná. Tato skutečnost ovšem zakrývá vysoce proměnlivou výkonnost na úrovni jednotlivých odvětví, a to jak napříč jednotlivými zeměmi, tak mezi jednotlivými sektory. Od roku 1995 vykazuje EU nízkou výkonnost, pokud jde o růst přidané hodnoty, produktivity práce a celkové produktivity faktorů, zatímco výsledky v oblasti obchodní činnosti se jeví jako uspokojující. Přímé zahraniční investice se rychle rozrůstají oběma směry, přičemž silnější růst zaznamenávají přímé investice do zahraničí. Při posouzení relativních silných a slabých stránek podle jednotlivých odvětví lze konstatovat že pokles vykazuje odvětví těžby a z výrobních odvětví výroba usní a obuvi, oděvů, textilií, jaderného paliva a tabáku, a to nejen z hlediska zaměstnanosti, ale také z hlediska přidané hodnoty. Naopak vyjma vodní dopravy všechna odvětví vykazující nejvyšší míru růstu přidané hodnoty v Evropské unii – komunikační zařízení, kancelářská technika, počítače, jakož i telekomunikační služby a služby v oblasti výpočetní techniky – souvisejí s novými informačními a komunikačními technologiemi. Ve srovnání se Spojenými státy lze největší rozdíl v oblasti výkonnosti jednotlivých odvětví zaznamenat v případě výroby kancelářské techniky a počítačů, velkoobchodu a maloobchodu, letecké dopravy a finančních služeb. Zdá se, že poslední tři uvedená odvětví obzvlášť citlivě reagují na úspory z rozsahu a dozajista jsou pro ně ve Spojených státech přínosem široce integrované trhy. EU naopak vykazuje místa zvýšeného růstu ve vybraných oblastech výroby na bázi vysoce moderní technologie, zejména pokud jde o výrobu léčiv a síťová odvětví. Vyšší zastoupení služeb v evropské průmyslové výrobě Dlouhodobý pohled[10] naznačuje, že Evropu, byť stále z hlediska HDP na obyvatele patří mezi nejbohatší oblasti, předčí některé nově se rozvíjející ekonomiky, pokud jde o celkový ekonomický význam. Důvodem jsou jak demografické faktory, tak relativně silný růst produktivity těchto ekonomik, které v důsledku toho vyrovnávají náskok ostatních. Do roku 2050 bude s největší pravděpodobností tím nejdůležitějším trhem a oblastí růstu Asie. Analýza ukazuje, že v průběhu následujících desetiletí bude průmyslová výroba v hospodářství EU i nadále hrát významnou roli, bude přispívat k růstu produktivity a dobrým životním podmínkám a vytvářet významnou poptávku po výzkumu a vysoce kvalifikovaných službách s přesahem do ostatních oblastí hospodářství[11]. Současně se očekává, že průmyslová výroba definovaná v úzkém smyslu bude přímo zaměstnávat méně lidí, než je tomu dnes, a bude tvořit relativně menší část celkového hospodářství. Vývoj v oblasti zaměstnanosti a relativní velikost nelze však zaměňovat se stagnací či úpadkem. Odrážejí do určité míry vliv rozdílů v růstu produktivity. Navíc jsou tyto vývojové tendence statistické povahy, tj. v důsledku fragmentace hodnotového řetězce se některé aktivity dříve zařazené do oblasti výroby nyní přesouvají do odvětví služeb. Výrobní průmysl se souvisejícími odvětvími služeb zůstane ve 21. století hlavním pilířem hospodářství EU, a to nejen vzhledem k jeho trvajícímu hospodářskému významu, ale také proto, že tvoří nedílnou součást inovačního systému moderního hospodářství. Analýza naznačuje, že neúspěšnější z těchto podniků budou jakožto vedoucí subjekty ve světových hodnotových sítích poskytovat služby v oblastech plánování, marketingu a výzkumu a vývoje a integrovat složky z vnějších zdrojů. Služby nabízené v rámci výroby a zahrnuté jako součást konečného produktu se proto pravděpodobně budou dále rozvíjet. Tím se vytvářejí nové možnosti zisku a cenné dlouhodobé vztahy se zákazníky; rovněž se tím však zvyšují možnosti pro outsourcing. Proto stávající statistické klasifikace jednotlivých aktivit v oblasti výroby a služeb budou čím dál více ztrácet na významu a projeví se potřeba nových typů analýzy vývoje společností a trhu. Není zřejmé, do jaké míry nově vznikající technologie (elektromechanické mikrosystémy, pokročilé materiály, biotechnologie a nanotechnologie) naplní potenciál, který se od nich očekává, je ale nutné zdůraznit, že tento jejich potenciál je velmi významný a mohl by znamenat výrazné posílení růstu produktivity a inovace v průběhu příštích desetiletí. Je ovšem pravděpodobné, že nabude na významu řízení znalostí a budoucími úspěšnými obchodními modely budou ty, které nejlépe uspějí v této oblasti. Význam intelektuálního kapitálu a nehmotných statků pravděpodobně ještě vzroste, což nejspíš povede ke vzniku komplexnějších organizačních přístupů s vysokou mírou spolupráce a rozvíjení sítí vztahů s dodavateli, zákazníky, konkurencí a zvýšeným využitím vnějších zdrojů znalostí, jako jsou výzkumné instituce a univerzity. Tento vývoj bude klást zvýšený důraz na získávání kvalifikací. Klíčové budou zejména dovednosti netechnického rázu, jako je práce v týmu, osvojování si nových poznatků, sdílení a komunikace, poskytování nejen zboží, ale i služeb a schopnost uvažovat interdisciplinárně, což platí obzvláště pro malé a střední podniky, které se budou chtít zapojit do celosvětových sítí. Mohou se však stát nutností i pro působení na místních trzích. Dynamická specializace, tedy taková, kde dané konkurenční silné stránky nejen přetrvávají, ale ještě se posilují, naznačuje, že Evropa si udrží své silné postavení v mnoha odvětvích využívajících technologie středně vysoké a vysoké úrovně (chemikálie včetně farmaceutik, strojírenství, automobily, letecký a kosmický průmysl, vestavěná elektronika). To bude vyžadovat, aby významné snahy v oblasti výzkumu a vývoje neustále posouvaly technologickou hranici v těchto průmyslových oblastech a zachovávaly tak konkurenční výhody. Silné stránky mohou skýtat i vysoce kvalitní výrobky v tradičních odvětvích, kde hraje důležitou roli inovace, design a marketing. Bude velmi záležet na schopnosti evropských podniků využít příležitostí, které nabízejí globální problémy, jako je stárnutí a klimatické změny. Evropa bude muset tyto problémy brzy řešit, a proto se nabízí skutečná příležitost pro vytvoření předních pozic na trhu s výrobky, například v souvislosti se zdravotní péčí, produkty denní potřeby s usnadněnou obsluhou, volným časem a zábavou a environmentální technologií. Důležitost horizontálního rámce politických opatření pro odvětví výroby Přijetí kvantitativnějšího modelového přístupu umožní zhodnotit dopad politik, jež mají za cíl zlepšit obecné podmínky konkurenceschopnosti, a jejich relativní význam v takové dlouhodobé perspektivě. Výsledky takového přístupu výrazně závisejí na specifických vlastnostech a předpokladech daného modelu; poskytnou nicméně užitečné ukazatele, pokud jde o směr a řádový rozsah výsledků daných politických změn. Klíčovým činitelem dlouhodobého růstu a produktivity je míra otevřenosti EU a světového hospodářství. Důležitý vliv mohou mít nicméně i další strukturní politické reformy. Ke zvažovaným politikám patří zvyšování kvalifikací, zlepšování právní úpravy a snižování správního zatížení podniků, oblast výzkumu a vývoje a inovace, konkurenčnější jednotný trh a environmentální opatření ve formě prosazování zvýšené energetické účinnosti. Individuální dopad těchto politik na HDP se bude do roku 2025 pohybovat v rozmezí od 0,5-0,6 % (kvalifikace[12]) do 3,0-3,5 % (výzkum a vývoj), přičemž ostatní strukturální politiky zůstávají mezi těmito póly. Jejich kumulativní dopad dosahuje kolem 8 % to 9 %. Ze zvažovaných politik mají nejsilnější a nejpozitivnější dopad na výrobu ty, které se týkají oblasti výzkumu a vývoje, inovace a posilování vnitřního trhu. Zlepšení horizontálního politického rámce pomůže zpomalit tendenci k poklesu relativního rozsahu výroby v Evropě. Modelové výsledky potvrzují, že některá výrobní odvětví, jako např. chemikálie, kaučuk a plasty, kombinované strojní zařízení a vybavení, by si mohla za příznivých vnějších podmínek udržet své nynější podíly na hospodářství EU. Z hlediska podílu EU na světové produkci neexistuje žádné odvětví, v němž by si EU do roku 2025 udržela relativní význam, nedojde-li ke zlepšení rámcových podmínek. V případě zavedení výše zmíněných politik by si taková odvětví, jako je oblast dopravních zařízení, dřeva a dalších výrobních odvětví, nosičů energie, služeb výzkumu a vývoje, chemikálií, kaučuku a plastů, dopravních služeb a dalších obchodních služeb, udržela nebo bezmála udržela svůj stávající podíl na světové produkci. Tato analýza potvrzuje, že ekonomické reformy jsou obzvláště důležité pro odvětví podléhající obchodu, jako je výrobní průmysl. 5. SHRNUTÍ Hlavním závěrem této zprávy je zdůraznit ústřední roli, kterou hraje produktivita jakožto dlouhodobý zdroj růstu. Neuspokojivá produktivita EU v nedávné minulosti, jakož i její současné oživení se do značné míry vysvětluje vývojem celkové produktivity faktorů. Tato skutečnost skýtá jasné ukazatele pro politiku, tj. důležitost politik v oblasti výzkumu a inovace, jakož i vzdělávání a odborné přípravy a význam reforem, které posílí obecné podnikatelské prostředí a usnadní strukturní změnu a relokaci zdrojů. Koordinovaná akce v těchto oblastech přináší ve většině případů lepší výsledky než akce osamocená. Konkurence představuje hlavní hnací sílu zvýšené hospodářské účinnosti, ať už vyplývá z otevřenosti trhu, posíleného jednotného trhu, zejména služeb, pokračující liberalizace síťových odvětví či reformy trhu s výrobky. Budoucnost skýtá příslib, že evropský výrobní průmysl bude i nadále hrát ústřední celosvětovou roli v kontextu, kde budou klíčovými hodnotami znalosti a dovednosti. Provedení výše uvedených politik a reforem bude klíčové při dosahování těchto cílů. [1] Pracovní dokument útvarů Komise SEK (2007), Zpráva o konkurenceschopnosti Evropy v roce 2007. [2] Výzkumný projekt „EU KLEMS“ zaměřený na údaje o růstu a produktivitě má za cíl vytvořit databázi opatření v oblasti hospodářského růstu, produktivity, vytváření pracovních míst, tvorby kapitálu a technologických změn na úrovni odvětví zahrnující všechny členské státy Evropské unie od roku 1970 do současnosti. [3] Výroba a celé hospodářství vykazují velmi podobné a souběžné vzorce růstu produktivity, třebaže tempo růstu produktivity v oblasti výroby bývá všeobecně vyšší. [4] EU nicméně využívá více kapitálu na pracovníka, což v porovnání se Spojenými státy rozdíly v produktivitě práce snižuje. [5] Viz EU Economy Review 2007 a související sdělení „Moving Europe's productivity frontier“, připravuje se. [6] Vyjímaje obchod uvnitř EU. Termín „světový“ odkazuje k množině zemí, která tvoří 86 % celkového světového vývozu (aby se zajistila srovnatelnost podílů v čase díky zachování stejných vykazujících zemí). [7] Tyto výsledky, budou-li pojímány odděleně, mohou vést k nepřiměřené interpretaci, tj. ztráty podílu na vývozním trhu by mohly vést k závěru o poklesu konkurenceschopnosti, třebaže zde mohou být ve hře i jiné faktory (např. vyšší růst nebo spotřeba). [8] Údaje o obchodu se službami v zemích EU-27 či EU-25 od roku 1996 nejsou dostupné. [9] Canton, E. (2007), Social returns to education: Macro-evidence, De Economist (vyjde v prosinci 2007). [10] Vycházíme z přehledu studií o budoucím vývoji, z nichž těmi nejdůležitějšími jsou tři nedávné výzkumné projekty realizované v rámci celé EU o budoucnosti průmyslové výroby v Evropě: FutMan, ManVis a Manufuture. [11] Na jedno euro průmyslového zboží připadne mezi 22 (Nizozemsko) a 36 (Německo) centy vstupů v podobě obchodních služeb (údaje o vstupech a výstupech za rok 2000). [12] Tato modelová politika představuje dosažení cílů přijatých v roce 2004 pro rok 2010 (maximálně 10 % těch, kteří předčasně ukončí školní docházku, alespoň 85 % mladých lidí ve věku 22 let s vyšším středním vzděláním, 20 % snížení počtu patnáctiletých s nízkou dosaženou schopností porozumět psanému textu, alespoň 12,5 % účast v programu celoživotního učení a 15 % zvýšení počtu absolventů vysokých škol se zaměřením na oblast vědy a techniky). Účinek na hospodářství se projeví velmi pozvolna, postupně, s tím, jak na pracovní místa nastoupí nová skupina vzdělanějších pracovníků.