MMF je vzhledem ke svým úvěrovým nástrojům a dohledu jedním ze základních pilířů celosvětové ekonomické a finanční správy. Spolu s Komisí a ECB sehrává klíčovou úlohu při formování programů na záchranu členských států zasažených dluhovou krizí. Zdokonalený správní rámec eurozóny pro koordinaci hospodářské politiky a silná konvergence v regulaci a dohledu finančního sektoru v kontextu bankovní unie kromě toho znamenají, že v budoucnosti bude MMF muset na své posuzování dohledu a řízení krizí v eurozóně nahlížet z mnohem širší perspektivy, nikoli jen se zaměřením na jednotlivé státy. Efektivní zastoupení eurozóny by umožnilo jednotnou komunikaci eurozóny vůči MMF v otázkách, jako jsou hospodářská a rozpočtová politika, makroekonomický dohled, kurzová politika a finanční stabilita. Z koherentnějšího zastoupení by měly prospěch i třetí země, zejména díky silnějšímu a soudržnějšímu přispění eurozóny k celosvětové hospodářské a finanční stabilitě.

Toto sdělení proto předkládá plán na vytvoření jednotnějšího vnějšího zastoupení HMU, z něhož by mohl vzejít konsensus Evropského parlamentu a Rady. K tomu by mělo dojít postupně.

Příslušné kroky ke konzistentnějšímu a efektivnějšímu vnějšímu zastoupení eurozóny v MMF by proto měly být stanoveny a odsouhlaseny co nejdříve, ovšem realizovat by se měly postupně, aby se všichni zúčastnění – v Unii i mimo ni – na ně mohli po právní a institucionální stránce formou potřebných změn připravit.

Eurozóna v současnosti nemá žádného zvláštního zástupce s oficiálním mandátem, který by ji ve Výkonné radě MMF zastupoval a hájil její politiku a zájmy – tuto úlohu momentálně zastává předseda skupiny EURMMF. Současné uspořádání také nezohledňuje podstatné změny, k nimž ve vnitřní správě eurozóny v posledních letech došlo. Fragmentované zastoupení spolu s absencí oficiálního zástupce eurozóny s jasným mandátem, který by ji zastupoval ve Výkonné radě MMF, je v rozporu se zvýšenou pozorností, již MMF eurozóně jako celku věnuje, a skutečností, že v rámci dohledu nad jednotlivými zeměmi zohledňuje aspekty eurozóny a posuzuje její společnou politiku, mj. kombinaci makroekonomických politik, reformu systému finanční regulace či záležitosti týkající se bankovní unie.

Vzhledem k dynamickému charakteru globální finanční architektury by se vhodné vnější zastoupení eurozóny mělo uplatňovat i v nově vznikajících mezinárodních finančních institucích. Téma vnějšího zastoupení se objevilo například i v rozhovorech o zřízení nových konstituencí v rámci Asijské banky pro investice do infrastruktury (AIIB), do nichž bylo jako zakládající členové přijato 14 členských států (z nichž 10 je členem eurozóny).

Ačkoliv centrem pozornosti je eurozóna, musí v rámci jejího silnějšího zastoupení zůstat zachována a pokud možno být prohloubena koordinace s členskými státy mimo eurozónu, aby nebyla narušena integrita jednotného trhu a Unie jako celku. Hlubší koordinace musí být zavedena i ve vztahu k ostatním členům MMF.

1) Hlubší koordinace mezi členskými státy eurozóny

a) Stávající ujednání eurozóny o koordinaci záležitostí MMF je třeba prohloubit. V roce 2007 se členské státy dohodly, že budou k otázkám, jež se přímo a výlučně týkají společné politiky eurozóny, vydávat společná prohlášení. Tato dohoda by měla být prohloubena a rozšířena o požadavek na systémová společná prohlášení k veškerým otázkám politiky MMF a otázkám týkajícím se jednotlivých zemí a dohledu, jež mají význam pro eurozónu. Jak ukázala krize, je pro eurozónu nanejvýš důležité, aby vystupovala jednotně, zejména pokud jde o programy MMF, opatření v oblasti financování a pravidla pro řešení krizí. Hlubší koordinací se rozšíří soubor témat, k nimž budou členské státy eurozóny vydávat společná prohlášení Výkonné radě.

Stávající struktury a ujednání o koordinaci by měly být upraveny následovně:

1) Zřídit rámec pro pravidelné konzultace: Systematická informační výměna dokumentů mezi Komisí a MMF vychází z dohody z roku 1972. Komise hodlá tuto dohodu aktualizovat a požádat o zřízení rámce pro pravidelné konzultace, tak aby byla zohledněna současná situace a společný zájem. Jedná se o předávání dokumentů vypracovaných k horizontálním otázkám týkajícím se eurozóny a předávaných současně výkonným ředitelům (např. zprávy podle článku IV určené členským státům eurozóny a Unie, dokumenty k programům hodnocení finančního sektoru (FSAP) určené členským státům eurozóny a dokumenty související se zeměmi zapojenými do ozdravných programů eurozóny či Unie).

2) Aktualizovat koordinační infrastrukturu: Podvýbor Hospodářského a finančního výboru pro otázky související s MMF (SCMMF) by nově měl být podvýborem pro všechny mezinárodní finanční instituce. Nyní se otázky MMF týkající se eurozóny projednávají přímo v Pracovní skupině pro Euroskupinu. Mělo by se zvážit zřízení SCMMF / podvýboru Hospodářského a finančního výboru ve složení eurozóny. Nová skupina „Euro SCMMF“ by měla odpovídat Pracovní skupině pro Euroskupinu. Podobně by měla být zřízena skupina EURMMF ve složení eurozóny i ve Washingtonu DC, vedle již existující skupiny EU EURMMF.

3) Aktualizovat stávající dohody o koordinaci záležitostí MMF v Bruselu: Stávající pracovní ujednání o koordinaci záležitostí MMF je třeba rozšířit. Rozsah koordinace by se měl rozšířit na všechny záležitosti týkající se eurozóny. Měl by existovat požadavek na systematičtější vydávání společných prohlášení namísto prohlášení jednotlivých členských států. Součástí změn by mohlo být i lepší plánování koordinace formou společného pracovního programu EURMMF/SCMMF, více pozornosti věnované záležitostem MMF v programech Hospodářského a finančního výboru / Pracovní skupiny pro Euroskupinu a Rady ECOFIN / Euroskupiny a pravidelnější podávání zpráv předsedy EURMMF Hospodářskému a finančnímu výboru / Pracovní skupině pro Euroskupinu. V případech, kdy je zásadně důležité, aby bylo k záležitostem MMF vydáno jednotné politické stanovisko, by měla Euroskupina vydat společné prohlášení.

4) Lepší koordinace ve Washingtonu DC: Změny pracovních postupů v Bruselu se musí promítnout i ve skupině EURMMF ve Washingtonu DC, mimo jiné: i) pravidelná zasedání skupiny EURMMF o záležitostech týkajících se eurozóny podle pracovního programu MMF. Toto plánování by mělo pomoci i v řízení práce v Bruselu; ii) systematické vydávání společných prohlášení; iii) nelze-li vydat společné prohlášení, zajistit, aby individuální prohlášení jednotlivých členských států zahrnovala společná vyjádření ke společným politikám eurozóny, například fiskální a měnové politice; iv) členové skupiny EURMMF by se měli shodovat ještě systematičtěji na společných strategiích rady. Členské státy by se měly zavázat, že ve Výkonné radě nebudou prezentovat stanoviska, jež si vzájemně odporují.

b) Rozšíření ujednání eurozóny o koordinaci záležitostí MMF by měla doprovázet větší odpovědnost vůči Evropskému parlamentu a Radě. Současná prohlášení adresovaná jarnímu a výročnímu zasedání MMF by měla být nahrazena prohlášením Euroskupiny. Evropský parlament by měl být o těchto prohlášeních plně informován.

2) Lepší zastoupení eurozóny díky novému uspořádání konstituencí v MMF

Konstituence v MMF by se měly postupně nově uspořádat tak, aby vznikly konstituence složené výhradně z členských států eurozóny. Příslušné kroky za tímto účelem by měly být zahájeny co nejdříve. Výsledkem této změny bude silnější a efektivnější zastoupení eurozóny ve Výkonné radě. Rovněž to přispěje k tomu, aby se eurozóna stala klíčovým hráčem v tvorbě politik a strategií MMF.

Členské státy EU a členské státy eurozóny v MMF často pojí větší společný zájem než ostatní členské země MMF. Unie si zároveň vytvořila řadu velmi těsných vazeb s kandidátskými a sousedními zeměmi, s nimiž také sdílí společné zájmy. Tyto vazby by měly být v rámci nového uspořádání konstituencí MMF zachovány.

Rada by se měla dohodnout na společném rámci a principech směřování k přeskupení států Unie a eurozóny v MMF tak, aby mohly úžeji spolupracovat:

1) V roce 2010 se vyspělé evropské země zavázaly, že nejpozději do prvních voleb do Výkonné rady MMF po vstupu reformy kvót z roku 2010 v platnost sníží své zastoupení ve Výkonné radě o dvě křesla. Velká část tohoto závazku již byla splněna. Zbývající změny by členské státy měly provést v souladu se zamýšleným přeskupením členských států do konstituencí eurozóny a způsobem, který prohloubí soudržnost jejího zastoupení.

2) V okamžiku, kdy bude reforma z roku 2010 ratifikována, by se konstituence dvou velkých členských států, jež dosud mají vlastní samostatné křeslo – Francie a Německo – mohly otevřít dalším evropským zemím odpovídajícím způsobem zapojeným do jejich správy.

3) V současnosti je několik členských států Unie a eurozóny zařazeno do skupiny se třetími zeměmi, jejichž zájmy se zásadně odlišují. Tyto členské státy by se měly snažit dostat do konstituencí tvořených výhradně členskými státy.

4) Členské státy eurozóny by se měly přeskupit do menšího počtu konstituencí tvořených výhradně členskými státy eurozóny. Všechny členské státy by se kromě toho měly ve střednědobém časovém horizontu pokusit dostat do společných konstituencí zahrnujících pokud možno i kandidátské a sousední země.

5) Posledním krokem by měl být společný přesun členských států eurozóny do jediné konstituence dle oddílu 3 níže.

Členské státy by se měly dohodnout, že vždy před volbami do Výkonné rady MMF, tj. každé dva roky, v Radě projednají, jakého pokroku ve sjednocování zastoupení eurozóny v MMF dosáhly. Další změny ujednání o koordinaci by se v budoucnu měly provádět tak, aby se prohloubila jednotnost zastoupení eurozóny.

3) Postupné dosažení jednotného zastoupení eurozóny