Objevily se proto požadavky, aby EU vízovou politiku při spolupráci s třetími zeměmi, zejména v oblasti řízení migrace, využívala účinněji. Evropská rada v červnu 2017 vyzvala k „[přehodnocení], podle potřeby, vízové politiky vůči třetím zemím“. Umožnilo by to dosáhnout skutečného pokroku v oblasti návratové a readmisní politiky při současném zohlednění celkových vztahů Unie s dotyčnými třetími zeměmi. Jelikož vízový kodex byl koncipován nikoli jako páka vůči jednotlivým třetím zemím, nýbrž jako prostředek standardizace postupů a podmínek pro udělování víz, není pro nový politický kontext zcela vhodný. Komise tuto skutečnost uznala ve Sdělení o naplňování evropského programu pro migraci ze září 2017, v němž uvedla, že „by měla být znovu posouzena některá pravidla pro vydávání víz (týkající se například víz s dlouhodobou platností a vízových poplatků), aby byla zajištěna jejich funkce v readmisní politice EU.“ Podrobné možnosti týkající se legislativního provádění jsou analyzovány v přiloženém posouzení dopadů.

Navrhované změny zaručují nejen zachování bezpečnosti na vnějších hranicích a zajištění bezproblémového fungování schengenského prostoru, ale rovněž usnadňují cestování pro oprávněné cestující a zjednodušují právní rámec v zájmu členských států, například zavedením pružnějších pravidel konzulární spolupráce. Společná vízová politika by měla nadále přispívat k vytváření růstu, měla by však také být v souladu s ostatními politikami Unie v oblasti vnějších vztahů, obchodu, vzdělávání, kultury a cestovního ruchu.

S rostoucím významem cílů souvisejících s migrací a bezpečností by se nemělo zapomínat na to, že naprostá většina žadatelů o víza nepředstavuje pro EU žádné bezpečnostní ani migrační riziko, ale je pro ni naopak velmi přínosná. Tento návrh se proto zaměřuje na zefektivnění a zlepšení provozních aspektů postupu udělování víz a zohledňuje výsledky jednání o návrhu na přepracování vízového kodexu. Byly doplněny nové prvky, které byly rozpracovány ve sdělení Komise o naplňování evropského programu pro migraci ze září roku 2017 a v konzultacích Komise, jako například potřeba dostatečných finančních zdrojů na podporu vyřizování víz v členských státech, jasná pravidla pro udělování víz pro více vstupů s dlouhou platností a pákový efekt, jaký může vízová politika mít v oblasti politiky zpětného přebírání osob EU.

Vízový kodex stanoví, že dva roky poté, co budou použitelná všechna ustanovení nařízení, předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě hodnocení jeho uplatňování. Komise toto hodnocení předložila ve zprávě a doprovodném pracovním dokumentu útvarů Komise dne 1. dubna 2014. Na základě tohoto hodnocení Komise téhož dne přijala návrh na přepracování vízového kodexu s cílem posílit cestování do EU zjednodušením vízové politiky (a podpořit tak cestovní ruch, obchod, růst a zaměstnanost v EU) a harmonizovat provádění společných pravidel. Vzhledem k rozdílným postojům Evropského parlamentu a Rady však jednání nikam nevedla. Mezitím však významné bezpečnostní a migrační výzvy ukázaly, že přístup vypracovaný v roce 2014 již neodpovídá realitě. Tyto faktory přivedly Komisi k rozhodnutí stáhnout návrh přepracovaného znění z pracovního programu Komise na rok 2018. Formální stažení se uskuteční v dubnu 2018.

Podle čl. 5 odst. 4 Smlouvy o Evropské unii (SEU) nepřekročí obsah ani forma činnosti Unie rámec toho, co je nezbytné pro dosažení cílů Smluv. Forma zvolená pro tuto činnost musí umožnit, aby návrh dosáhl svého cíle a opatření mohlo být provedeno co nejúčinněji.

Upřednostňovanou možností je všeobecná kaskáda víz pro více vstupů na úrovni EU s možností přizpůsobit ji konkrétním zemím. Ačkoli se nejedná o nejúčinnější možnost (ve srovnání s možnostmi, které by jako standardně udělovaná víza předepsaly víza pro více vstupů s dlouhodobou platností), dosáhne do velké míry cíle zvýšit počet udělených víz pro více vstupů s dlouhodobou platností. Dále kombinuje minimální standard platný pro všechny třetí země s možností příznivějších řešení pro konkrétní třetí země přizpůsobených místním podmínkám a migračnímu riziku. Díky snížení počtu vízových řízení pro časté cestující přinese úsporu nákladů jak členským státům, tak žadatelům. Zároveň umožní držitelům víz pro více vstupů cestovat spontánně, a podpoří tak konkurenceschopnost evropského odvětví cestovního ruchu.

Upřednostňovanou možností je mírné zvýšení společného vízového poplatku na 80 EUR. Nejedná se o nejúčinnější možnost, neboť více finančních zdrojů by evidentně přineslo zvýšení poplatku. Tato možnost každopádně povede k solidnímu zvýšení příjmů členských států (+26 %), a podpoří tak integritu vyřizování víz a bezpečnost v schengenském prostoru. Mírné zvýšení vízového poplatku (o 20 EUR) zároveň neodradí naprostou většinu žadatelů, pro něž to ve srovnání s cenou letenek do Evropy a dalšími cestovními náklady nebude rozhodujícím faktorem. Negativní dopad na chování cestovatelů, a tudíž i na cestovní ruch v EU bude minimální. V mezinárodním srovnání zůstane poplatek na relativně nízké výši, a bude proto konkurenceschopný.

–možnost 1C: zvýšení společného vízového poplatku s různými dílčími možnostmi: 80 EUR, 100 EUR, 120 EUR nebo kombinace 80 EUR za víza do šesti měsíců a 120 EUR za víza pro více vstupů na dobu od jednoho do pěti let.

–Příslušnost je navíc vyjasněna u případů, kdy osoba musí během krátké doby uskutečnit několik nesouvisejících cest do různých členských států, kdy by podání žádosti o udělení víza pro každou takovou cestu bylo nemožné jak z důvodu časové tísně, tak z důvodu nadměrné zátěže.

–Odstavec 1: vízový poplatek se zvyšuje z 60 EUR na 80 EUR, aby bylo zajištěno lepší pokrytí nákladů vynakládaných členskými státy; zvýší tak finanční zdroje členských států (+ 26 %), aniž by v porovnání s cestovními a dalšími náklady odrazoval převážnou většinu žadatelů o vízum. Zavádí se mechanismus, jehož účelem je každé dva roky posoudit potřebu úpravy výše poplatku s ohledem na kritéria, jako je míra inflace v EU. Umožní to poplatek pravidelně monitorovat a případně upravit. Navrhované zvýšení poplatku mimo jiné členským státům umožní disponovat odpovídajícím počtem konzulárních pracovníků, aby žádosti o víza mohly být vyřizovány v časovém rámci stanoveném v článku 23.

–Odstavec 2 se mění tak, aby členské státy měly povinnost odpovědět na žádosti o konzultaci co nejdříve, ale nejpozději do sedmi kalendářních dnů.

–Odstavec 5 se vypouští, neboť členské státy by již neměly mít povinnost umožňovat podávání žádostí přímo na konzulátech v místech, kde byl k přijímání žádostí o víza pověřen externí poskytovatel služeb. Nebrání jim to však v tom, aby tento přímý přístup umožňovaly.

–Odstavec 2: vízový poplatek pro nezletilé osoby (ve věku od 6 do 12 let) se zvýší o 5 EUR na 40 EUR.

–Odstavec 3 se nahrazuje tak, aby bylo odkázáno na to, že členské státy mají povinnost poskytovat podrobné informace o řízeních o opravném prostředku a že tato řízení musí zaručovat možnost podání opravného prostředku k soudu (viz rozsudek ESD ve věci C-403/16).

(1)Společná politika Evropské unie v oblasti krátkodobých víz tvoří nedílnou součást procesu vytváření prostoru bez vnitřních hranic. Vízová politika by i nadále měla být nezbytným nástrojem pro usnadňování cestovního ruchu a podnikání a současně by měla pomáhat čelit bezpečnostním rizikům a riziku nelegální migrace do Unie.

(2)Unie by svou vízovou politiku měla využívat v oblasti spolupráce s třetími zeměmi a zajistit lepší rovnováhu mezi migrací a bezpečnostními obavami, mezi ekonomickými ohledy a otázkami obecných vnějších vztahů.

(3)Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 810/2009 stanoví postupy a podmínky udělování víz pro předpokládané pobyty na území členských států nepřesahující 90 dnů během jakéhokoliv období 180 dnů.

(4)Postup podávání žádostí o vízum by měl být pro žadatele co nejjednodušší. Mělo by být jasné, který členský stát je příslušný pro posouzení žádosti o udělení víza, zejména pokud plánovaná návštěva zahrnuje několik členských států. Členské státy by měly dle svých možností umožnit vyplňování a podávání formulářů žádostí v elektronické formě. Měly by být stanoveny lhůty pro jednotlivé kroky postupu, zejména s cílem umožnit cestujícím plánovat dopředu a vyhnout se velmi vytíženým obdobím na konzulátech.

(5)Členské státy by neměly být povinny umožnit přímé podávání žádostí na konzulátu v místech, kde byl přijímáním žádosti o víza v jejich zastoupení pověřen externí poskytovatel služeb, aniž by byly dotčeny povinnosti uložené členským státům směrnicí 2004/38/ES, a zejména čl. 5 odst. 2 uvedené směrnice.

(6)Vízový poplatek by měl zajistit dostatečné finanční zdroje na pokrytí výdajů na vyřizování víz, včetně odpovídajících struktur a dostatečného počtu zaměstnanců, aby bylo zajištěno kvalitní a jednotné přezkoumávání žádostí o víza. Výše vízového poplatku by měla být revidována jednou za dva roky na základě objektivních kritérií.

(7)Aby bylo zajištěno, že státní příslušníci třetích zemí, na které se vztahuje vízová povinnost, mohou podávat žádost o vízum v místě svého bydliště i v případě, že tam není zastoupen žádný členský stát pro účely přijímání žádostí, měli by mít externí poskytovatelé služeb možnost poskytovat tuto nezbytnou službu za poplatek vyšší, než je obecná maximální úroveň.

(8)Ujednání o zastupování by měla být zefektivněna a mělo by se zamezit překážkám v uzavírání takových ujednání mezi členskými státy. Zastupující členský stát by měl být odpovědný za kompletní zpracování žádostí o víza bez účasti zastupovaného členského státu.

(9)S cílem snížit administrativní zátěž konzulátů členských států a usnadnit bezproblémové cestování častým nebo pravidelným cestujícím by víza pro více vstupů s dlouhodobou platností měla být vydávána podle objektivně určených společných kritérií a neměla by být omezena na konkrétní cestovní účely nebo kategorie žadatelů.

(10)Vzhledem k rozdílům v místních podmínkách, zejména pokud jde o migrační a bezpečnostní rizika, jakož i vztahy, které Unie udržuje s určitými zeměmi, by diplomatické mise a konzulární úřady členských států v jednotlivých lokalitách měly posuzovat, zda je potřeba přizpůsobovat obecná ustanovení tak, aby byla uplatňována příznivěji nebo restriktivněji. Příznivější přístup k udělování víz pro více vstupů s dlouhodobou platností by měl zohledňovat zejména existenci obchodních dohod týkajících se mobility podnikatelů a spolupráci třetích zemí při zpětném přebírání nelegálních migrantů.

(11)V případě nedostatečné spolupráce některých třetích zemí v oblasti zpětného přebírání jejich státních příslušníků zadržených v nelegální situaci a nespolupráce těchto třetích zemí při procesu jejich navracení by za účelem zlepšení spolupráce dané třetí země při zpětném přebírání nelegálních migrantů měla být omezeným způsobem a dočasně a na základě transparentního mechanismu založeného na objektivních kritériích uplatněna některá ustanovení nařízení (ES) č. 810/2009.

(12)Žadatelé, kterým byla zamítnuta žádost o udělení víza, by měli mít právo podat odvolání, které by mělo v určité fázi řízení zaručovat možnost podání opravného prostředku k soudu. Podrobnější informace o důvodech zamítnutí a postupech pro odvolání proti zamítavým rozhodnutím by měly být uvedeny v oznámení o zamítnutí.

(13)Udělování víz na vnějších hranicích by mělo i nadále být výjimečné. S cílem podpořit krátkodobý cestovní ruch by však členské státy měly být oprávněny udělovat víza na vnějších hranicích na základě dočasných režimů, jejichž organizační ujednání by měla být oznámena a uveřejněna. Tyto režimy by měly mít omezený rozsah a měly by být v souladu s obecnými pravidly vyřizování žádostí o vízum. Platnost uděleného víza by měla být omezena na území členského státu, který vízum udělil.

(14)Pro harmonizované uplatňování společné vízové politiky a pro náležité posouzení migračních a bezpečnostních rizik je klíčová místní schengenská spolupráce. Spolupráci a výměny mezi diplomatickými misemi a konzulárními úřady členských států v jednotlivých lokalitách by měly koordinovat delegace Unie. Ty by měly posuzovat praktické uplatňování zvláštních ustanovení s ohledem na místní okolnosti a migrační rizika.

(15)Členské státy by měly důkladně a pravidelně monitorovat činnost externích poskytovatelů služeb, aby bylo zajištěno plnění právního nástroje, který upravuje povinnosti externích poskytovatelů služeb. Členské státy by měly každoročně podávat Komisi zprávu o spolupráci s externími poskytovateli služeb a o jejich monitorování. Členské státy by měly zajistit, aby celý postup vyřizování žádostí o víza a spolupráce s externími poskytovateli služeb byl monitorován vyslanými pracovníky.

(16)Měla by být stanovena pružná pravidla, která by členským státům umožnila optimalizovat sdílení zdrojů a zvýšit konzulární pokrytí. Spolupráce mezi členskými státy (střediska pro schengenská víza) by mohla mít libovolnou podobu přizpůsobenou místním okolnostem, a zaměřit se přitom na posílení zeměpisného konzulárního pokrytí, snížení nákladů členských států, zviditelnění Evropské unie a zlepšování služeb poskytovaných žadatelům o víza.

(17)Systémy pro elektronické podávání žádostí o vízum vyvinuté členskými státy usnadňují podávání žádostí žadatelům i konzulátům. Mělo by být vypracováno společné řešení, které by při maximálním využití aktuálního právního a technologického vývoje umožnilo úplnou digitalizaci.

(18)V souladu s články 1 a 2 Protokolu č. 22 o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii (SEU) a ke Smlouvě o založení Evropského společenství a Smlouvě o fungování Evropské unie (SFEU), se Dánsko přijímání tohoto nařízení neúčastní, a toto nařízení pro ně není závazné ani použitelné. Vzhledem k tomu, že toto nařízení navazuje na schengenské acquis podle hlavy IV části třetí Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodne se Dánsko v souladu s článkem 4 uvedeného protokolu do šesti měsíců ode dne rozhodnutí Rady v souvislosti s tímto nařízením, zda je provede ve svém vnitrostátním právu.

(19)Toto nařízení rozvíjí ta ustanovení schengenského acquis, kterých se neúčastní Spojené království v souladu s rozhodnutím Rady 2000/365/ES. Spojené království se tedy nepodílí na jeho přijímání a toto nařízení pro ně není závazné ani použitelné.

(20)Toto nařízení rozvíjí ta ustanovení schengenského acquis, kterých se neúčastní Irsko v souladu s rozhodnutím Rady 2002/192/ES. Irsko se tedy nepodílí na jeho přijímání a toto nařízení pro ně není závazné ani použitelné.

(21)Pokud jde o Island a Norsko, rozvíjí toto nařízení ta ustanovení schengenského acquis ve smyslu dohody uzavřené mezi Radou Evropské unie a Islandskou republikou a Norským královstvím o přidružení těchto dvou států k provádění, uplatňování a rozvoji schengenského acquis, která spadají do oblasti uvedené v čl. 1 bodě B rozhodnutí Rady 1999/437/ES.