Úřední věstník C 188 , 04/07/2001 S. 0005 - 0011



Oznámení Komise o omezeních přímo se týkajících a nezbytných pro spojení podniků (2001/C 188/03) (Text s významem pro EHP) I. ÚVOD 1. Nařízení Rady (EHS) č. 4064/89 ze dne 21. prosince 1989 o kontrole spojování podniků [1] (dále jen "nařízení o spojování") stanoví v čl. 6 odst. 1 písm. b) druhém pododstavci, a v čl. 8 odst. 2 druhé větě druhého pododstavce, že rozhodnutí prohlašující spojení podniků za slučitelné se společným trhem zahrnuje také "omezení přímo se týkající provedení spojení a pro něj nezbytná". Tento pojem je uveden také v bodu 25 odůvodnění nařízení o spojování. Rozhodnutí prohlašující spojení podniků za slučitelné se společným trhem zahrnuje také omezení tohoto druhu. Podle čl. 22 odst. 1 nařízení o spojování je použitelné jedině uvedené nařízení o spojování a je vyloučeno použití nařízení Rady č. 17 [2], jakož i nařízení Rady (EHS) č. 1017/68 ze dne 19. července 1968 o uplatňování pravidel hospodářské soutěže v dopravě po železnici, silnici a vnitrozemských vodních cestách [3], nařízení (EHS) č. 4056/86 ze dne 22. prosince 1986, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článkům 81 a 82 Smlouvy v námořní dopravě [4] a nařízení (EHS) č. 3975/87 ze dne 14. prosince 1987, kterým se stanoví postup pro použití pravidel hospodářské soutěže pro podniky v odvětví letecké dopravy [5]. 2. Tento právní rámec neukládá Komisi povinnost hodnotit a formálně se zabývat těmito omezeními. Každé takovéto hodnocení má pouze deklaratorní povahu, protože všechna omezení, která splňují kritéria stanovená nařízením o spojování, jsou již upravena ustanoveními čl. 6 odst. 1 písm. b) druhého pododstavce a čl. 8 odst. 2 druhé věty druhého pododstavce, a proto jsou jednoznačně oprávněna, ať již jsou nebo nejsou v rozhodnutí Komise výslovně citována. Komise již nehodlá nadále provádět uvedené hodnocení ve svých rozhodnutích o spojení podniků. Tento přístup je v souladu se správní praxí Komise zavedenou od 1. září 2001 u případů, na které se vztahuje zjednodušený postup [6]. 3. Spory mezi účastníky spojení podniků o to, zda se uvedená omezení přímo týkají provedení spojení a jsou pro něj nezbytná, a jsou tedy automaticky pokryta schvalovacím rozhodnutím Komise, spadají pod jurisdikci vnitrostátních soudů. 4. Toto oznámení nastiňuje výklad Komise k pojmu "omezení přímo se týkající provedení spojení a pro něj nezbytná". Vysvětlení podaná v následujících oddílech odrážejí dosavadní zkušenosti a praxi Komise. Toto oznámení nahrazuje oznámení Komise o podpůrných omezeních při spojování podniků [7]. 5. Výkladem Komise k čl. 6 odst. 1 písm. b) druhému pododstavci a čl. 8 odst. 2 druhé větě druhého pododstavce nařízení o spojování není dotčen výklad, který může podat Soudní dvůr nebo soud prvního stupně Evropských společenství. II. OBECNÉ ZÁSADY 6. Spojení může sestávat ze smluvních ujednání a dohod zakládajících kontrolu ve smyslu čl. 3 odst. 3 nařízení o spojování. Nedílnou součástí spojení jsou rovněž všechny dohody týkající se aktiv nezbytných ke splnění hlavního cíle spojení. Kromě těchto ujednání a dohod mohou účastníci spojení uzavřít další dohody, které netvoří nedílnou součást spojování a omezují svobodu jednání účastníků na trhu. Jestliže tyto dohody obsahují omezení, jež se přímo týkají provedení spojení samého a jsou pro něj nezbytná, vztahuje se na ně rozhodnutí prohlašující spojení za slučitelné se společným trhem; jestliže nikoli, jejich omezující účinky bude možná nutno hodnotit podle článků 81 a 82 Smlouvy o ES. 7. Pro omezení, která mají být považována za "omezení přímo se týkající provedení spojení a pro něj nezbytná", nepostačuje, aby určitá dohoda byla uzavřena současně se spojením nebo ve stejné souvislosti jako spojení. 8. Dohody musí být "nezbytné pro provedení spojení", což znamená, že bez existence těchto dohod by spojení nebylo možné provést nebo by je bylo možné provést pouze za více nejistých podmínek, s podstatně vyššími náklady, během významně delší doby nebo se značně větší obtížností [8]. Tato kritéria splňují obvykle dohody sledující ochranu převáděné hodnoty [9], zachování nepřetržitosti dodávek po zrušení bývalého hospodářského subjektu [10] nebo umožnění zahájení činnosti nového hospodářského subjektu [11]. 9. Při rozhodování o nezbytnosti omezení je vhodné nejen vzít v úvahu jeho povahu, ale také zajistit, aby jeho trvání, předmět a zeměpisná oblast uplatnění nepřekračovaly to, co si provedení spojení skutečně vyžaduje. Jsou-li k dispozici pro dosažení oprávněného sledovaného cíle stejně účinné alternativy, musí dotyčné podniky zvolit tu alternativu, která objektivně nejméně omezuje hospodářskou soutěž. 10. U spojování prováděných po etapách nelze považovat smluvní ujednání o etapách před zřízením kontroly ve smyslu čl. 3 odst. 1 a 3 nařízení o spojování za přímo se týkající provedení spojení a pro něj nezbytné. Na tyto dohody se nadále vztahují články 81 a 82 Smlouvy o ES. Dohody, které sledují usnadnění získání kontroly však lze považovat za přímo související a nezbytné. 11. Kritéria přímého vztahu a nezbytnosti mají objektivní povahu. Omezení se nevztahují přímo na provedení spojení a nejsou pro něj nezbytná pouze proto, že je účastníci spojení za taková považují. III. ZÁSADY VZTAHUJÍCÍ SE NA SPOLEČNÉ DOLOŽKY V PŘÍPADECH ZÍSKÁNÍ PODNIKU 12. Omezení dohodnutá mezi účastníky v souvislosti s převodem podniku mohou být ve prospěch nabyvatele nebo prodejce. Potřeba mít prospěch z určité ochrany je obecně větší u nabyvatele než u prodejce. Je to nabyvatel, kdo nezbytně potřebuje mít jistotu, že bude moci získat plnou hodnotu získaného podniku. Omezení prospěšná pro prodejce se tedy zpravidla buď přímo netýkají provedení spojení a nejsou pro něj nezbytná, nebo je třeba více omezit jejich oblast působnosti a/nebo dobu trvání, než je tomu u doložek prospěšných pro nabyvatele. A. Konkurenční doložky 13. Závazky zákazu konkurence uložené prodejci v souvislosti s převodem podniku nebo jeho části se mohou přímo týkat provedení spojení a být pro něj nezbytné. K získání plné hodnoty převedených aktiv musí mít nabyvatel možnost požívat určitou ochranu před konkurencí ze strany prodejce, aby mohl získat a udržet si zákazníky a osvojit si a využít know-how. Tyto konkurenční doložky zaručují nabyvateli převod plné hodnoty převedených aktiv, která všeobecně zahrnují hmotná i nehmotná aktiva, např. goodwill, který prodejce získal [12], nebo know-how, které vyvinul [13]. Tato aktiva nejenže se spojení přímo týkají, ale jsou také nezbytná pro jeho provedení, protože bez nich by bylo logické očekávat, že prodej podniku nebo jeho části se nemůže uskutečnit. 14. Tyto konkurenční doložky lze však odůvodnit pouze legitimním cílem provedení spojení, pokud doba jejich trvání, zeměpisná oblast uplatnění, jejich předmět a osoby jim podléhající nepřekračují to, co je skutečně nezbytné k dosažení uvedeného cíle. Taková ochrana nemůže být obecně považována za nezbytnou, jestliže se převod ve skutečnosti omezuje pouze na hmotná aktiva (např. pozemky, budovy nebo strojní zařízení) nebo na výlučná práva průmyslového a obchodního vlastnictví (jejichž nositelé by mohli okamžitě podat žalobu pro porušení těchto práv převodcem). 15. Dosavadní zkušenosti a praxe Komise ukazují, že pokud převod podniku zahrnuje prvky goodwillu i know-how, konkurenční doložky jsou obecně odůvodněny na dobu do tří let [14]; pokud zahrnuje jen goodwill, jsou obecně odůvodněny na dobu do dvou let [15]. Delší doba jejich trvání může být odůvodněna jen v rámci omezené škály situací, např. lze-li prokázat, že klient zůstane věrný prodejci déle než dva roky, případně déle než tři roky, pokud rozsah nebo povaha předávaného know-how odůvodňuje další dobu ochrany [16]. 16. Zeměpisná oblast působnosti konkurenčních doložek by měla být obvykle omezena na oblast, v níž prodejce nabízel příslušné výrobky nebo služby před převodem [17]. Předpokládá se, že není třeba chránit nabyvatele před konkurencí prodejce na územích, na která prodejce nepronikl předtím, nelze-li prokázat, že tuto ochranu vyžadují zvláštní okolnosti případu, např. u území, na něž plánoval prodejce vstoupit v době transakce, pokud již vložil do přípravy tohoto opatření prostředky. 17. Obdobně musejí být konkurenční doložky omezeny na výrobky (včetně vylepšených verzí nebo aktualizací výrobků a nových vzorů) a služby, jež tvoří hospodářskou činnost převáděného podniku. Ty mohou zahrnovat, v době uvedené transakce, výrobky a služby na vyšším stupni rozvoje nebo výrobky plně vyvinuté, ale ještě neuvedené na trh. Nabyvatel nemá být chráněn proti konkurenci ze strany prodejce na trzích výrobků nebo služeb, na nichž převáděný podnik před převodem nepůsobil [18]. 18. Prodejce se může zavázat za sebe, za své dceřiné společnosti nebo za obchodní zástupce. Závazek uložit podobná omezení jiným subjektům by však nebyl považován za přímo se týkající provedení spojení a pro něj nezbytný. To platí zvláště pokud jde o doložky, jež by omezily svobodu dalších prodejců nebo uživatelů dovážet nebo vyvážet. 19. Doložky omezující právo prodejce koupit nebo držet akcie společnosti, jež konkuruje převedenému podniku, se považují za přímo se týkající provedení spojení a pro něj nezbytné za stejných podmínek, jaké jsou uvedeny výše u konkurenčních doložek, pokud nebrání prodejci v nákupu nebo držení akcií pro investiční účely, s nimiž nejsou spojeny, ať přímo či nepřímo, řídící funkce nebo významný vliv v konkurenční společnosti [19]. 20. Doložky důvěrnosti a zdržení se akvizice by měly být hodnoceny stejně jako konkurenční doložky, pokud jejich omezující účinek nepřevyšuje omezující účinek konkurenční doložky. Protože však oblast působnosti těchto doložek může být užší než u konkurenčních doložek, je pravděpodobnější, že se budou přímo týkat provedení spojení a že pro něj budou nezbytné. Doložky důvěrnosti, pokud jsou odůvodněné zvláštními okolnostmi případu, mohou být přípustné na dobu delší tří let, s přihlédnutím k zájmům podniků na ochraně cenných obchodních tajemství [20]. B. Licenční smlouvy 21. Převod podniku nebo jeho části zpravidla zahrnuje převod práv duševního vlastnictví nebo know-how na nabyvatele, s cílem plného využití převáděných aktiv. Prodejce však může zůstat vlastníkem dotyčných práv za účelem jejich využívání v jiných činnostech než jsou převedené činnosti. V těchto případech je obvyklým prostředkem pro zajištění plného využívání převedených aktiv nabyvatelem uzavření licenčních smluv v jeho prospěch. Podobně prodejce, pokud převedl práva duševního vlastnictví spolu s podnikem, může chtít nadále využívat některá nebo všechna tato práva pro jiné než převedené činnosti; v takovém případě nabyvatel udělí prodejci příslušnou licenci. 22. Licence na patenty [21] a na podobná práva nebo know-how [22] lze považovat za nezbytné pro provedení spojení. Lze je rovněž považovat za nedílnou součást spojení a v každém případě není třeba je časově omezit. Tyto licence mohou být prosté nebo výlučné a mohou být omezeny na určité oblasti používání, a to v míře odpovídající činnostem převedeného podniku. Územní omezení výroby, která odpovídají území převedené činnosti, však obvykle nejsou pro provedení spojení nezbytná. Omezení začleněná v licenčních smlouvách, která překračují výše uvedená ustanovení, například tím, že chrání spíše poskytovatele licence a nikoli nabyvatele licence, obvykle nejsou pro provedení spojení nezbytná. Místo toho mohou být hodnocena podle článku 81 Smlouvy o ES. Na licenční smlouvy obsahující omezení hospodářské soutěže se však může vztahovat nařízení Komise (ES) č. 240/96. V případě, že prodejce podniku udělí licenci kupujícímu, může být prodejce podroben v licenční smlouvě územnímu omezení za stejných podmínek, jaké jsou stanoveny u konkurenčních doložek v souvislosti s prodejem podniku. 23. Také v případě licencí na ochranné známky, obchodní názvy podniků, práva k průmyslovým vzorům, autorská práva a podobná práva, mohou nastat situace, kdy si prodejce přeje zůstat vlastníkem těchto práv pokud jde o činnosti, které si ponechává. Nabyvatel však potřebuje tato práva za účelem obchodování se zbožím nebo službami produkovanými převedeným podnikem nebo jeho částí. V tomto případě rovněž platí výše uvedené úvahy [23]. 24. Dohody o používání obchodních názvů nebo ochranných známek by se měly přezkoumávat zpravidla v souvislosti s odpovídající licencí na příslušné právo duševního vlastnictví. C. Závazky nákupu a dodávek 25. Převod podniku nebo jeho části v mnoha případech může způsobit narušení tradičních směrů nákupu a dodávek, které existovaly v důsledku předchozí integrace činností uvnitř hospodářské jednotky prodejce. K umožnění zrušení hospodářské jednotky prodejce a částečného převodu příslušných aktiv na nabyvatele za přiměřených podmínek, je často nezbytné zachovat, alespoň po přechodné období, stávající nebo podobná spojení mezi prodejcem a nabyvatelem. Tohoto cíle se dosahuje obvykle závazky nákupu nebo dodávek prodejce a/nebo nabyvatele podniku či jeho části. Vezme-li se v úvahu zvláštní situace vyplývající ze zrušení hospodářské jednotky prodejce, lze tyto závazky, které mohou vést k omezením hospodářské soutěže, uznat za přímo se týkající provedení spojení a pro něj nezbytné. Mohou být ve prospěch buď prodejce nebo nabyvatele, v závislosti na zvláštních okolnostech případu. 26. Účelem těchto závazků může být zajistit kterémukoli účastníkovi kontinuitu dodávek výrobků nezbytných pro provádění činností, jež si buď ponechal prodejce nebo převzal nabyvatel [24]. Existují tedy důvody pro uznání, na přechodné období [25], oprávněnosti závazků dodávek, které mají zaručit přísun množství zboží dodávaného předtím podniku prodejce, případně včetně možnosti jeho přizpůsobení předvídatelným odhadům poptávky. 27. Obdobně může být rovněž účelem zajistit kontinuitu prodeje, předtím zajištěného v rámci jednoho hospodářského subjektu. Závazky nákupu ve prospěch dodavatele výrobků si vyžadují zvláště opatrné zdůvodnění v závislosti na okolnostech případu. 28. Závazky jak dodávek, tak nákupu, které zajišťují stanovená množství, případně s doložkou o jejich změně, lze uznat za přímo se týkající provedení spojení a pro něj nezbytné. Avšak závazky zajišťující neomezená množství nebo svěřující status přednostního dodavatele nebo kupujícího se nepovažují za nezbytné pro provedení spojení. Každý takový závazek by musel být odůvodněn zvláštními okolnostmi případu. 29. Podobně neexistuje žádné obecné odůvodnění pro závazky výlučného nákupu nebo dodávek [26]. Tato výlučnost není pro provedení spojení nezbytná, pokud nejde o případ s výjimečnými okolnostmi, které vyplývají např. z neexistence příslušného trhu nebo specifičnosti dotyčných výrobků. 30. Dosavadní zkušenosti a praxe Komise ukázaly, že dobu trvání závazků nákupu a dodávek je nutno omezit na dobu nezbytnou pro nahrazení vztahu závislosti samostatností na trhu [27]. Doba trvání smluv o nákupu a dodávkách složitých průmyslových výrobků je obvykle odůvodněna na přechodné období tří let a v každém případě musí být odůvodněna zvláštními okolnostmi daného případu, s přihlédnutím k dotyčnému zboží nebo službám [28]. 31. Dohody o službách se mohou svým účinkem rovnat režimům zásobování; v tomto případě rovněž platí výše uvedené úvahy. Pokud jde o ujednání o rozdělování, ta je také možno považovat za omezení, jež se přímo týkají provedení spojení a jsou pro něj nezbytná [29]. Nejde-li o tento případ, může se na dohody obsahující omezení hospodářské soutěže vztahovat nařízení Komise (ES) č. 2790/1999 ze dne 22. prosince 1999 o použití čl. 81 odst. 3 Smlouvy na kategorie vertikálních dohod a jednání ve vzájemné shodě [30]. IV. ZÁSADY POUŽÍVANÉ NA SPOLEČNÉ DOLOŽKY V PŘÍPADECH SPOLEČNÉ AKVIZICE 32. Nařízení o spojování se vztahuje na případy, kdy se dva nebo více podniků dohodne na společné akvizici jednoho nebo více podniků, zejména pomocí veřejného nabídkového řízení, s cílem nebo výsledkem rozdělení podniků nebo jejich aktiv mezi sebou. Jde o spojení podniků provedené postupně ve dvou etapách. Společná strategie se omezuje na získání kontroly. Tuto dohodu společných nabyvatelů podniku zdržet se, v souvislosti se společnou nabídkou, předložení samostatných soutěžních nabídek ohledně téhož podniku nebo získání kontroly nad ním jiným způsobem, lze považovat za přímo se týkající provedení spojení a pro něj nezbytnou. 33. Navíc se také omezení zaměřená na provedení rozdělení aktiv mají považovat za přímo se týkající provedení spojení a pro něj nezbytná. Totéž platí pro ujednání účastníků o společném získání kontroly s cílem rozdělit si mezi sebou výrobní zařízení nebo distribuční sítě spolu se stávajícími ochrannými známkami společně získaného podniku. 34. Pokud uvedené rozdělení zahrnuje zrušení bývalého hospodářského subjektu, ujednání umožňující provést toto zrušení za přijatelných podmínek lze považovat za přímo se týkající provedení spojení a pro něj nezbytné. V tomto ohledu se mají na případy převodu podniků po přechodné období obdobně uplatňovat zásady vysvětlené výše ve vztahu k ujednáním o nákupu a dodávkách. V. ZÁSADY POUŽÍVANÉ NA SPOLEČNÉ DOLOŽKY V PŘÍPADECH SPOLEČNÝCH PODNIKŮ VE SMYSLU ČL. 3 ODST. 2 NAŘÍZENÍ O SPOJOVÁNÍ A. Závazky zákazu konkurence 35. Závazek zákazu konkurence mezi mateřskými podniky a společným podnikem lze považovat za přímo se týkající provedení spojení a pro něj nezbytný. Konkurenční doložky mohou odrážet, mimo jiné, potřebu zajistit, aby jednání probíhala v dobré víře; mohou odrážet také nezbytnost plně využít aktiva společného podniku nebo umožnit společnému podniku využívat know-how a goodwill poskytnutý jeho mateřskými podniky, anebo potřebu ochrany zájmů mateřských podniků ve společném podniku proti konkurenčním aktům usnadněným, mimo jiné, přednostním přístupem mateřských podniků ke know-how a goodwillu, které byly převedeny do společného podniku nebo vytvořeny společným podnikem. 36. V případech společných podniků mohou být tyto doložky odůvodněné zpravidla až na dobu pěti let. Komise však soudí, že konkurenční doložky uzavřené na dobu delší tří let musejí být řádně odůvodněny zvláštními okolnostmi daného případu [31]. Dále, závazky zákazu konkurence mezi mateřskými společnostmi a společným podnikem, jejichž trvání přesahuje dobu existence společného podniku, nikdy nelze považovat za přímo se týkající provedení spojení a pro něj nezbytné [32]. 37. Zeměpisná oblast působnosti konkurenční doložky musí být omezena na území, v němž mateřské podniky nabízely příslušné výrobky nebo služby před vytvořením společného podniku [33]. Tuto zeměpisnou oblast působnosti lze rozšířit na území, na která plánovaly mateřské společnosti vstoupit v době transakce, pokud již vložily do přípravy tohoto opatření prostředky. 38. Podobně musí být konkurenční doložky omezeny na výrobky a služby tvořící hospodářskou činnost společného podniku. Ty mohou zahrnovat výrobky a služby, které jsou v době spojení na pokročilém stupni vývoje, jakož i plně vyvinuté výrobky a služby, které však ještě nebyly uvedeny na trh. 39. Je-li společný podnik vytvořen s cílem vstoupit na nový trh, je třeba uvést výrobky, služby a území, na nichž má působit podle dohody o společném podniku nebo stanov. Předpokládá se, že zájem jedné mateřské společnosti ve společném podniku není třeba chránit před konkurencí ze strany druhé mateřské společnosti na jiných trzích než na těch, na kterých bude společný podnik působit na počátku jeho existence. 40. Dále se zpravidla předpokládá, že závazky zákazu konkurence mezi mateřskými společnostmi, jež nedisponují kontrolou, a společným podnikem se provedení spojení přímo netýkají a nejsou pro něj nezbytné. 41. Tytéž zásady se vztahují na doložky důvěrnosti a neusilování o akvizici, pokud jejich omezující vliv nepřesahuje omezující vliv konkurenční doložky. Vzhledem k tomu, že rozsah těchto doložek může být užší než rozsah konkurenčních doložek, lze je považovat za přímo se týkající provedení spojení a pro něj nezbytné u většího počtu situací. Navíc může doba trvání doložek důvěrnosti přesáhnout pět let, v závislosti na zvláštních okolnostech daného případu a s přihlédnutím k zájmům společností na ochraně cenných obchodních tajemství. B. Licenční smlouvy 42. Licenci udělenou mateřskými společnostmi společnému podniku lze považovat za přímo se týkající provedení spojení a pro něj nezbytnou. To platí bez ohledu na to, zda je licence výlučná nebo ne a zda je časově omezená nebo ne. Tato licence může být omezena na určitou oblast použití, jež odpovídá činnostem společného podniku. 43. Licence udělené společným podnikem jedné z jeho mateřských společností nebo dohody o křížové licenci lze považovat za přímo se týkající provedení spojení a pro něj nezbytné za stejných podmínek, jaké platí v případě prodeje podniku. Licenční smlouvy mezi mateřskými společnostmi se však nepovažují za přímo se týkající vytvoření společného podniku a pro něj nezbytné. 44. Na licenční smlouvy, které obsahují omezení konkurence, ale nejsou považovány za přímo se týkající provedení spojení a pro něj nezbytné, se však může vztahovat nařízení Komise (ES) č. 240/96. C. Závazky nákupu a dodávek 45. Jestliže přítomnost mateřských společností na dodavatelském nebo odběratelském trhu dotyčného společného podniku trvá i nadále, pak se na veškeré dohody o nákupu a dodávkách, včetně dohod o distribuci, vztahují zásady platné v případě převodu podniku. [1] Úř. věst. L 395, 30.12.1989, s. 1; oprava: Úř. věst. L 257, 21.9.1990, s. 13. Nařízení ve znění nařízení Rady (ES) č. 1310/97 (Úř. věst. L 180, 9.7.1997, s. 1, oprava: Úř. věst. L 40, 13.2.1998, s. 17, a Úř. věst. L 199, 26.7.1997, s. 69). [2] První nařízení, kterým se provádějí články 81 a 82 Smlouvy (Úř. věst. 13, 21.2.1962, s. 204/62; nařízení naposledy pozměněné nařízením Rady (ES) č. 1216/1999 (Úř. věst. L 148, 15.6.1999, s. 5). [3] Úř. věst. L 175, 23.7.1968, s. 1; nařízení naposledy pozměněné aktem o přistoupení Rakouska, Finska a Švédska. [4] Úř. věst. L 378, 31.12.1986, s. 4; nařízení naposledy pozměněné aktem o přistoupení Rakouska, Finska a Švédska. [5] Úř. věst. L 374, 31.12.1987, s. 1; nařízení naposledy pozměněné nařízením Rady (EHS) č. 2410/92 (Úř. věst. L 240, 24.8.1992, s. 18). [6] Viz odst. 14 oznámení Komise o zjednodušeném postupu ohledně některých spojování podle nařízení Rady (EHS) č. 4064/89 (Úř. věst. C 217, 29.7.2000, s. 32). [7] Úř. věst. C 203, 14.8.1990, s. 5. [8] Rozhodnutí Komise ze dne 18. prosince 2000 (COMP/M.1863 – Vodafone/BT/Airtel JV, bod 20 odůvodnění). [9] Rozhodnutí Komise ze dne 30. července 1998 (IV/M.1245 – Valeo/ITT Industries, bod 59 odůvodnění); rozhodnutí Komise ze dne 3. března 1999 (IV/M.1442 – MMP/AFP, bod 17 odůvodnění); rozhodnutí Komise ze dne 9. března 2001 (COMP/M.2330 – Cargill/Banks, bod 30 odůvodnění); rozhodnutí Komise ze dne 20. března 2001 (COMP/M.2227 – Goldman Sachs/Messer Griesheim, bod 11 odůvodnění). [10] Rozhodnutí Komise ze dne 25. února 2000 (COMP/M.1841 – Celestica/IBM). [11] Rozhodnutí Komise ze dne 30. března 1999 (IV/JV.15 – BT/AT & T, body 207 až 214 odůvodnění); rozhodnutí Komise ze dne 22. prosince 2000 (COMP/M.2243 – Stora Enso/AssiDomän/JV, body 49, 56 a 57 odůvodnění). [12] Vymezeno v článku 10 nařízení Komise (ES) č. 240/96 ze dne 31. ledna 1996 o použití čl. 81 odst. 3 Smlouvy na určité kategorie dohod o převodu technologií (Úř. věst. L 31, 9.2.1996, s. 2. [13] Rozhodnutí Komise ze dne 2. března 2001 (COMP/M.2305 – Vodafone Group plc/Eircell, bod 22 odůvodnění). [14] Rozhodnutí Komise ze dne 2. dubna 1998 (IV/M.1127 – Nestlé/Dalgety, bod 33 odůvodnění); rozhodnutí Komise ze dne 1. září 2000 (COMP/M. 2077 – Clayton Dubilier & Rice/Iteltel, bod 15 odůvodnění); rozhodnutí Komise ze dne 2. března 2001 (COMP/M.2305 – Vodafone Group plc/Eircell, body 21 a 22 odůvodnění). [15] Rozhodnutí Komise ze dne 12. dubna 1999 (IV/M.1482 – Kingfisher/Großlabor, bod 26 odůvodnění); rozhodnutí Komise ze dne 14. prosince 1997 (IV/M.884 – KNP BT/Bunzl/Wilhelm Seiler, bod 17 odůvodnění). [16] Rozhodnutí Komise ze dne 1. září 2000 (COMP/M.1980 – Volvo/Renault VI, bod 56 odůvodnění). [17] Rozhodnutí Komise ze dne 14. prosince 1997 (IV/M.884 – KNP BT/Bunzl/Wilhelm Seiler, bod 17 odůvodnění); rozhodnutí Komise ze dne 12. dubna 1999 (IV/M.1482 – Kingfisher/Großlabor, bod 27 odůvodnění); rozhodnutí Komise ze dne 6. dubna 2001 (COMP/M.2355 – Dow/Enichem Polyurethane, bod 28 odůvodnění); rozhodnutí Komise ze dne 4. srpna 2000 (COMP/M.1979 – CDC/Banco Urquijo/JV, bod 18 odůvodnění). [18] Rozhodnutí Komise ze dne 14. prosince 1997 (IV/M.884 – KNP BT/Bunzl/Wilhelm Seiler, bod 17 odůvodnění); rozhodnutí Komise ze dne 2. března 2001 (COMP/M.2305 – Vodafone Group plc/Eircell, bod 22 odůvodnění); rozhodnutí Komise ze dne 6. dubna 2001 (COMP/M.2355 – Dow/Enichem Polyurethane, bod 28 odůvodnění); rozhodnutí Komise ze dne 4. srpna 2000 (COMP/M.1979 – CDC/Banco Urquijo/JV, bod 18 odůvodnění). [19] Rozhodnutí Komise ze dne 4. února 1993 (IV/M.304 – Tesco/Catteau, bod 14 odůvodnění); rozhodnutí Komise ze dne 14. prosince 1997 (IV/M.884 – KNP BT/Bunzl/Wilhelm Seiler, bod 19 odůvodnění); rozhodnutí Komise ze dne 12. dubna 1999 (IV/M.1482 – Kingfisher/Großlabor, bod 27 odůvodnění); rozhodnutí Komise ze dne 6. dubna 2000 (COMP/M.1832 – Ahold/ICA Förbundet/Canica, bod 26 odůvodnění); rozhodnutí Komise ze dne 22. června 2000 (COMP/JV.40 – Canal+/Lagardère/Canalsatellite, bod 61 odůvodnění). [20] Rozhodnutí Komise ze dne 12. dubna 1999 (IV/M.1482 – Kingfisher/Großlabor, bod 28 odůvodnění); rozhodnutí Komise ze dne 1. září 2000 (COMP/M.1980 – Volvo/Renault VI, bod 56 odůvodnění); rozhodnutí Komise ze dne 6. dubna 2001 (COMP/M.2355 – Dow/Enichem Polyurethane, bod 28 odůvodnění). [21] Včetně přihlášek k patentům, užitných vzorů, topografií polovodičových výrobků, certificats d'utilité a certificats d'addition podle francouzského práva, jakož i přihlášek k nim, doplňkových ochranných osvědčení pro léčiva nebo jiné výrobky, u kterých mohou být taková osvědčení požadována, a osvědčení šlechtitelů rostlin (jak je uvedeno v článku 8 nařízení Komise č. 240/96). [22] Vymezeno v článku 10 nařízení Komise (ES) č. 240/96. [23] Rozhodnutí Komise ze dne 1. září 2000 (COMP/M.1980 – Volvo/Renault VI, bod 54 odůvodnění). [24] Rozhodnutí Komise ze dne 6. dubna 2001 (COMP/M.2355 – Dow/Enichem Polyurethane, bod 31 odůvodnění). [25] Rozhodnutí Komise ze dne 30. července 1998 (IV/M.1245 – Valeo/ITT Industries, body 63 a 64 odůvodnění); rozhodnutí Komise ze dne 30. března 1999 (IV/JV.15 – BT/AT & T, body 209, 210 a 212 odůvodnění; rozhodnutí Komise ze dne 1. září 2000 (COMP/M.1980 – Volvo/Renault VI, bod 55 odůvodnění); rozhodnutí Komise ze dne 6. dubna 2001 (COMP/M.2355 – Dow/Enichem Polyurethane, bod 28 odůvodnění). [26] Rozhodnutí Komise ze dne 30. července 1998 (IV/M.1245 – Valeo/ITT Industries, bod 64 odůvodnění). [27] Rozhodnutí Komise ze dne 30. března 1999 (IV/JV.15 – BT/AT & T, bod 209 odůvodnění). [28] Rozhodnutí Komise ze dne 2. února 1997 (IV/M. 984 – Dupont/ICI, bod 55 odůvodnění); rozhodnutí Komise ze dne 30. července 1998 (IV/M.1245 – Valeo/ITT Industries, bod 64 odůvodnění); rozhodnutí Komise ze dne 6. dubna 2001 (COMP/M.2355 – Dow/Enichem Polyurethane, bod 31 odůvodnění). [29] Rozhodnutí Komise ze dne 30. března 1999 (IV/JV.15 – BT/AT & T, body 207 a 211 odůvodnění). [30] Úř. věst. L 336, 29.12.1999, s. 21. [31] Rozhodnutí Komise ze dne 16. října 2000 (COMP/M.2137 – SLDE/NTL/MSCP/Noos, bod 41 odůvodnění); rozhodnutí Komise ze dne 4. srpna 2000 (COMP/M.1979 – CDC/Banco Urquijo/JV, body 18 a 19 odůvodnění); rozhodnutí Komise ze dne 22. prosince 2000 (COMP/M.2243 – Stora Enso/AssiDomän/JV, bod 49 odůvodnění). [32] Rozhodnutí Komise ze dne 10. července 2000 (COMP/M.1964 – Planet Internet/Fortis Bank/Mine JV, bod 16 odůvodnění); rozhodnutí Komise ze dne 29. srpna 2000 (COMP/M.1913 – Lufthansa Menzies/LGS/JV; bod 18 odůvodnění). [33] Rozhodnutí Komise ze dne 29. srpna 2000 (COMP/M.1913 – Lufthansa Menzies/LGS/JV; bod 18 odůvodnění); rozhodnutí Komise ze dne 22. prosince 2000 (COMP/M.2243 – Stora Enso/AssiDomän/JV, bod 49 odůvodnění). --------------------------------------------------