CS Úřední věstník Evropské unie C 120/82

Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k tématu Migrace a rozvoj: příležitosti a výzvy

(2008/C 120/18)

Na svém plenárním zasedání, které se konalo dne 16. února 2007, se Evropský hospodářský a sociální výbor, v souladu s čl. 29 odst. 2 Jednacího řádu, rozhodl vypracovat stanovisko z vlastní k

Migrace a rozvoj: příležitosti a výzvy.

Specializovaná sekce Vnější vztahy, kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 3. října 2007. Zpravodajem byl pan Sukhdev SHARMA.

Na 440. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 12. a 13. prosince 2007 (jednání dne 12. prosince), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 125 hlasy, 5 členů se zdrželo hlasování.

1. Shrnutí

1.1 Toto stanovisko z vlastní iniciativy popisuje politické návrhy v otázkách přímo souvisejících s úzce propojenými oblastmi migrace a rozvoje.

1.2 Zaměříme-li se na praktické příklady, návrhy a oboustranně výhodná ujednání o spolupráci, můžeme migraci považovat za „nástroj rozvoje“. Zavedením konkrétních opatření Výbor usiluje o posunutí diskuse z politické úrovně na úroveň programování.

1.3 Přínosného uplatňování migračních a rozvojových politik lze nejlépe dosáhnout prostřednictvím usnadnění převodu finančních prostředků (3.4–3.8) s cílem zvýšit úroveň příjmů příjemců těchto převodů a eventuálně formou regulace migračních toků ve prospěch nejméně rozvinutých zemí nebo určitých oblastí s nízkými příjmy v rozvojových zemích (4.2). Koncepce společného rozvoje mohou směrovat převody soukromých finančních prostředků do projektů zabývajících se infrastrukturou, z nichž bude mít užitek široká veřejnost (5.4.1–5.4.2). Jiné formy společného rozvoje pracují s diasporálními organizacemi a usilují o získání lidských zdrojů a/nebo finančních prostředků pro přímé zahraniční investice, přenos znalostí a technologií a pro sociální a kulturní převody (5.4.3–5.4.8). Migrační a rozvojové politiky mohou zmírnit negativní dopady odlivu mozků vytvořením skupiny mozků a usnadněním modelů cirkulační a virtuální migrace (6.2–6.6.4). A konečně, Výbor zastává názor, že migrační a rozvojové politiky mohou být úspěšné pouze tehdy, budou-li začleněny do jiných důležitých oblastí politiky a bude-li zajištěna jejich soudržnost (7.1–7.3).

1.4 Toto stanovisko doplňuje stanovisko Výboru k tématu Imigrační politika Společenství a politika spolupráce se zeměmi původu směřující k podpoře rozvoje, jehož zpravodajem je pan Pariza Castaños (1). Kromě toho je podpůrným stanoviskem pro sdělení Komise o cirkulační migraci a partnerstvích mobility mezi Evropskou unií a třetími zeměmi (2).

2. Migrace a globalizace

2.1 Proces globalizace vedl k liberalizovanému pohybu kapitálu, zboží a služeb. Pohyb osob však i nadále zůstává nejvíce omezenou oblastí globalizace. Mají-li méně rozvinuté ekonomiky získat větší podíl na hospodářském růstu, jehož hybnou silou je globalizace, měla by se volnějšímu pohybu osob věnovat větší pozornost. Toto stanovisko zastává názor, že migrace je pro rozvojové země příležitostí podílet se rovnoměrněji na dnešním globalizovaném hospodářství. Migrace má schopnost snižovat nerovnost, nelze ji však považovat za náhradu tradiční rozvojové pomoci.

2.2 Základem pro vytvoření koncepce, podle níž je migrace spojovacím článkem mezi globalizací a rozvojem, byly dvě úvahy. Jedna úvaha spočívá v tom, že z demografických trendů lze usuzovat, že nynější nedostatek pracovních sil v EU se v blízké budoucnosti ještě zvýší, zejména v odvětvích služeb náročných na pracovní sílu. Druhá úvaha se opírá o předpoklad Světové banky, že by potenciál dobře řízené migrace mohl v blízké budoucnosti přinést významnou finanční pomoc ve formě převodů finančních prostředků lidem v chudých zemích (3). Toky poukázaných peněz stále rostou, a to jak v rámci zemí OECD, tak i ze zemí OECD do rozvojových zemí, a dokonce i mezi rozvojovými zeměmi (4). Mezinárodní migrace tak může být důležitým prvkem při dosahování rozvojových cílů tisíciletí. Převody finančních prostředků i koncepce společného rozvoje a cirkulační migrace mají významný potenciál rozvoje. Jejich potenciál rozvoje navíc pohánějí potřeby trhu práce v západní Evropě.

2.3 Toto stanovisko zdůrazňuje potřebu řádně vytvořeného, komplexního a integrovaného přístupu k migrační a rozvojové politice, který může vést k vytvoření oboustranně výhodné situace.

2.4 Tento přístup uznává nerovnováhu pozitivního a negativního dopadu migrace na rozvojové země, a zabývá se faktory nákladů a přínosů. V některých zemích migrace zmírňuje tlak přelidněnosti a nezaměstnanosti a záměrný vývoz kvalifikovaných pracovních sil vytváří zahraniční zdroje pro budoucí převody finančních prostředků, přímé zahraniční investice a přenos znalostí, zatímco v jiných zemích trvalý odliv lidských zdrojů výrazně brzdí rozvoj. Dobře řízená migrace tedy posiluje pozitivní účinky migrace a zároveň zmírňuje její negativní dopad.

2.5 Výbor podporuje zjištění hlavních organizací pro mezinárodní rozvoj, jako je například Světová banka, ministerstvo Spojeného království pro mezinárodní rozvoj, Oxfam a jiné, které všechny vyzdvihují potenciál rozvoje mezinárodní migrace pro dosažení pomoci v chudobě a posílení rozvoje hospodářství v zemích původu. Převody finančních prostředků vedou k významnému nárůstu příjmů v domácnostech příjemců a jsou obrovskou hybnou silou pro krátkodobou pomoc v chudobě, a jsou-li pečlivě řízeny, mohou vést dokonce k dlouhodobému udržitelnému rozvoji. Dlouhodobý udržitelný rozvoj podporují koncepce společného rozvoje jako diasporální dobročinnost, sociální převody, přenos znalostí a nadnárodní obchodní sítě.

2.6 Silnou stránkou dobře řízené migrační a rozvojové politiky by měla být její schopnost chránit země citlivé na odliv mozků (tj. téměř všechny země subsaharské Afriky) před omezeními rozvoje způsobenými migrací. Rozvojové země, které mají z převodu finančních prostředků a z dobročinnosti nejmenší užitek, často nesou nejvyšší náklady migrace: ztrátu velmi kvalifikovaných a talentovaných osob. Modely cirkulační a virtuální migrace se mohou do určité míry vypořádat s nedostatky nekontrolované emigrace. Migrační a rozvojová politika může zkoumat potřeby a specifické rysy odvětví, která jsou migrací zvláště postižena, jako je odvětví vzdělávání a zdravotní péče. Pokud silné systémy řízení migrace nezabrání ztrátě kvalifikovaných odborníků v oblasti zdravotní péče v oblastech silně postižených HIV/AIDS, nebudou jiné snahy o rozvoj udržitelné. Bilaterální a regionální partnerství v oblasti migrace mezi cílovými zeměmi a zeměmi původu mohou hrát důležitou roli v ochraně těchto odvětví, která mají pro jejich rozvoj klíčový význam.

2.7 Výbor si všímá mnoha způsobů a prostředků silného působení migrace na zdrojové a cílové země. Některé tyto jevy lze rozpoznat až po letech probíhající migrace. Oblast, která vzbuzuje více znepokojení, představují děti migrantů, kteří zůstávají ve zdrojové zemi, a jejich vyhlídky na zdraví a vzdělání v domácnosti s jedním rodičem. Co se týče společenského rozměru, oblasti postižené migrací vykazují narušený podíl mužů a žen, což rozhodně zanechá stopu na sociálně ekonomických rámcových podmínkách dlouhodobého rozvoje. Tyto obavy je třeba zvážit při plánování a provádění mezinárodních migračních politik.

2.8 Výbor zdůrazňuje stávající vzájemnou sociálně ekonomickou závislost mezi hostitelskou a zdrojovou zemí. Ekonomicky úspěšní migranti v hostitelských zemích obvykle poukazují více peněz. Podobně migranti, kterým se podařilo řádně se začlenit do společnosti, mají ve srovnání s méně integrovanými migranty potenciálně vyšší vliv na společný rozvoj své země původu prostřednictvím dobročinnosti, sociálních převodů a cirkulační nebo virtuální migrace. Hostitelské země proto musejí zvážit koncepce, které brání plýtvání mozky (brain waste): Tyto koncepce se zaměřují na celou řadu oblastí, od lepší sociální integrace obecně po dosažení vyrovnání mezd a zlepšení pracovních podmínek, včetně přístupu k odborovým organizacím, či řešení často problematického právního postavení migrantů. Tento přístup maximalizuje přínos migrantů pro hostitelskou společnost a navíc zvyšuje jejich potenciál rozvoje.

2.9 Koncepce, které mají zabránit neřízené migraci, jsou propojeny podobně. Neřízená migrace poškozuje cílové země v důsledku jejího spojení s nezákonným zaměstnáváním. Zároveň představuje hrozbu pro migranty (přicházející v rámci neřízené migrace), jež se často nacházejí v nevýhodné pozici ve vztahu, pro který je charakteristické nebezpečné vykořisťování, neboť pracují v tvrdých podmínkách, kde se dodržuje malé množství zdravotních a bezpečnostních norem. Neřízená migrace navíc přináší negativní důsledky pro rozvoj: V hostitelských zemích je omezená příležitost integrace a vysoké náklady spojené s tímto druhem migrace snižují vyhlídky na převody finančních prostředků do zdrojových zemí. Legalizace postavení neregistrovaných migrantů je nicméně nutná z hlediska humánního a je i hospodářskou a sociální nutností. Zvyšováním příležitostí k legální migraci roste potenciál rozvoje tohoto druhu migrace a zároveň se snižuje poptávka po zločineckých organizacích, které jsou zapojeny do pašování a obchodování s lidmi. Legální migrace tedy minimalizuje vykořisťování.

2.10 Výbor uznává migraci jih – jih jako nejobvyklejší formu mezinárodní migrace. Sousedící země nebo bezprostředně sousedící regiony jsou nejčastěji vyhledávaným cílem v rámci mezinárodní migrace (5). Zvážíme-li skutečnost, že migrace zahrnuje riskování a vyžaduje finanční zdroje, schopnosti a sítě, je zřejmé, že pohyb v rámci hranic příslušného státu je zdaleka nejrozšířenější formou migrace zejména u chudých lidí (6). Komplexní přístup k migrační a rozvojové politice proto musí také brát v úvahu potenciální dopad regionální migrace a migrace uvnitř státu na snížení chudoby a hospodářský rozvoj.

2.11 Výbor vybízí členské státy k uplatňování norem kodifikovaných v mezinárodní úmluvě o ochraně práv všech migrujících pracovníků a členů jejich rodin (1990).

3. Migrace a pomoc v chudobě – usnadnění převodů finančních prostředků

3.1 Výbor uznává potenciál rozvoje převodů finančních prostředků mezi migranty a jejich rodinami, jež zůstávají v zemi původu. Z výzkumu vyplývá, že převody finančních prostředků přímo zvyšují úroveň příjmů jejich příjemců, a tím zmírňují chudobu.

3.2 Nespecifikovaný, ale významný podíl převodů finančních prostředků – jedna až dvě třetiny – je uskutečňován neformálními kanály. To s sebou nese negativní důsledky jak pro migranta a příjemce, tak i pro hostitelskou a zdrojovou zemi. V důsledku chybějící hospodářské soutěže mezi poskytovateli finančních služeb na neformální úrovni migranti a příjemci nemají možnost volby a musejí přijmout vysoké transakční náklady, což snižuje příjem migrantů. Pro finančně slabé rozvojové země převody finančních prostředků nabízejí hlavní zdroj cizí měny a jsou-li uskutečňovány prostřednictvím oficiálních bankovních ústavů, zlepšují finanční rozvoj zvyšováním celkových úrovní vkladů a kladných zůstatků zprostředkovaných místním bankovním sektorem (7). Převody finančních prostředků tak přispívají k pozitivnímu makroekonomickému rozvoji. Hostitelské země obvykle spojují obavy související s bezpečností s neformálním bankovním sektorem; praní špinavých peněz a financování teroristických organizací nejčastěji probíhá neformálními finančními transakčními postupy.

3.3 Existuje mnoho důvodů, proč migranti pro převody finančních prostředků často volí jinou než řádnou cestu v podobě oficiálních bankovních služeb. Velké množství migrantů volí pro uskutečňování převodů jinou než řádnou cestu, protože oficiální poskytovatelé služeb jsou příliš nákladní, příliš pomalí, příliš byrokratičtí nebo jednoduše nejsou přístupní. Migranti rovněž nedůvěřují bankovním ústavům své vlastní země nebo se obávají kolísání směnných kurzů. Chudí příjemci, zejména ti, kteří žijí v odlehlých venkovských oblastech, nemají fyzický přístup k bankovním službám. Mnozí jiní si nemohou dovolit poplatky požadované za vedení bankovního účtu. Poplatky za převody finančních prostředků mají nepřiměřený dopad na rodiny s nízkými příjmy, které pravidelně zasílají pouze malé částky. Bankovní převody nejsou přístupné pro neregistrované migranty, neboť tito lidé nemají doklady nezbytné pro zřízení bankovních účtů.

3.4 Výbor vybízí členské státy, Komisi, Parlament a Radu k tomu, aby zvážily následující iniciativy jako nástroj na podporu rozvoje.

3.4.1 Domácí bankovní ústavy v zemích původu by měly dát migrantům žijícím a pracujícím v zahraničí k dispozici spořicí účty v cizí měně.

3.4.2 Bankovní služby by měly být zpřístupněny rodinám s nízkými příjmy tak, že jim budou nabídnuty finančně dostupné bankovní sazby, a měly by být zajištěny také v komunitách, kde dosud banka není. Tohoto zajištění bankovních služeb lze dosáhnout napojením bankovních služeb na rozšířenější odvětví služeb, jako jsou například poštovní nebo maloobchodní sítě nebo stávající úvěrová družstva. Snížení poplatků za převody finančních prostředků by však nemělo být kompenzováno nepříznivými směnnými kurzy, jež si bankovní ústavy diktují ve svůj prospěch.

3.4.3 Je třeba posílit hospodářskou soutěž mezi poskytovateli služeb spojených s převody finančních prostředků, a snížit tak poplatky za převod. Nevládní organizace a veřejné orgány v hostitelských zemích mohou podpořit hospodářskou soutěž šířením informací o srovnávání cen poskytovatelů služeb. Ukázkovým příkladem může být internetová stránka www.sendmoneyhome.org. Klíčovou činností, kterou by občanská společnost měla dále ve spolupráci s finančními institucemi umožnit, je zvýšení finanční gramotnosti migrantů.

3.4.4 Modernizace bankovních technologií ve zdrojových zemích by mohla výrazně snížit transakční náklady, zvýšit rychlost zpracování a posílit bezpečnost transakcí. Satelitní informační technologie, která by podpořila lepší řízení a elektronický systém převodů, by v odlehlých oblastech dále zvýšila účinnost. Zavedení debetních karet a doplňkových služeb v síti mobilní telefonie představuje inovační řešení pro rozšíření dosahu. Všechna tato opatření související s budováním kapacit vyžadují investice, které mohou být stimulovány pomocí oficiální rozvojové pomoci nebo ze strany partnerství veřejného a soukromého sektoru.

3.4.5 Přísné požadavky na zjištění totožnosti neregistrovaných migrantů, kteří si chtějí zřídit bankovní účet, jsou odrazující. Banky by se měly zamyslet nad tím, jak zlepšit přístup k bankovním službám pro neregistrované migranty. Členské státy by měly zvážit přiměřené změny regulačního prostředí pro bankovní sektor, které by tento proces umožnily.

3.5 Snížení nákladů na převod finančních prostředků je prvním nezbytným krokem ke zvýšení vlivu těchto převodů na rozvoj. Usnadnění toku těchto převodů představuje druhý krok. Cílové země by proto v souvislosti s převody finančních prostředků měly navázat partnerství s těmi zdrojovými zeměmi, do kterých proudí velké objemy převodů. Tato partnerství by mohla vhodným způsobem usnadňovat kroky ke zlepšení přístupu chudých lidí k bankovním ústavům, posilovat schopnost poskytovatelů finančních služeb usnadnit toky převodů a vytvářet podněty pro používání formálních kanálů pro převody.

3.6 Výbor naléhavě vybízí bankovní ústavy v Evropské unii s působením mimo EU, aby vytvořily politiky bankovních služeb se silným zaměřením na společenskou odpovědnost firem, kterou se uplatňuje klíčová úloha bank při řešení potřeb migrantů a jejich rodin.

3.7 Výbor důrazně vybízí partnerství, aby u pilotních iniciativ na podporu rozvoje převodů snížila náklady a zlepšila přístupnost těchto převodů. Dva vzorové modely jsou nastíněny níže:

3.7.1 GSM Association, obchodní orgán mobilního operátora, a firma zabývající se zpracováváním plateb MasterCard vytvořily systém, který migrantům umožní vložit hotovost do mobilního telefonu za účelem zaslání na číslo mobilního telefonu v zahraničí, kde příjemce obdrží textovou zprávu s oznámením o příchodu peněz.

3.7.2 Lloyds TSB, banka se sídlem ve Spojeném království, umožňuje ve spolupráci s indickou bankou ICICI Indům žijícím mimo Indii uskutečňovat převody do Indie zdarma, pokud je na jejich účtu v bance ICICI zachován minimální zůstatek.

3.8 Ukázalo se, že zejména v době konfliktů, krizí či po přírodních katastrofách jsou převody finančních prostředků účinným a rychlým mechanismem, který řeší potřeby uprchlíků a obětí v zemi původu. Organizace humanitární pomoci a nejdříve reagující subjekty by měly zvážit, zda by poskytnutí přístupu k převodům finančních prostředků nemělo být součástí jejich balíčků pomoci následující po konfliktu/katastrofě.

4. Migrace a odstraňování nerovnosti – regulace pravidelných migračních toků ve prospěch zaostalých regionů

4.1 Přes potenciál převodů finančních prostředků přinést příjemcům úlevu v chudobě v reálném čase je vliv převodů jako soukromých transakcí na rozvoj omezený, neboť převody finančních prostředků ze zahraničí nejsou obecně pro chudé. Naopak, lidé, kteří jsou schopni pokrýt počáteční náklady spojené s migrací, pocházejí z domácností s nižšími středními příjmy. Převody finančních prostředků navíc míří v první řadě do zemí s velkou emigrací, kde existují politiky zaměřené na úmyslný vývoz lidského kapitálu. Méně než třetina převodů směřuje do skutečně nejméně rozvinutých zemí. Trvalý příchod převodů finančních prostředků značně závisí na trvalém odlivu migrantů, je proto citlivý na změny přistěhovaleckých politik nebo na hospodářský růst v hostitelských zemích.

4.2 Chtějí-li cílové země znásobit účinek převodů finančních prostředků na snižování chudoby a zároveň odstraňovat nerovnosti, musejí nejen lépe řídit toky převodů a usnadňovat je, jak je uvedeno výše, ale musejí rovněž lépe řídit předchozí migrační toky. Omezení v oblasti legálního přijímání migrantů v cílových zemích bude mít proto negativní dopad na tok převodu finančních prostředků do zdrojových zemí. Cílové země mohou dále účinně určovat směr toků převodů finančních prostředků tím, že konkrétním skupinám přistěhovalců z určitých zemí nebo regionů původu udělí „přednostní imigrační status“. To zajistí, že dříve existující sítě migrantů nepovedou k regionální zaujatosti v zemi, ani dalšímu nárůstu nerovnosti ve zdrojových zemích. Hostitelská země tak proaktivně podporuje nejméně rozvinuté regiony ve zdrojových zemích a pomáhá tak snižovat nerovnost. Dalším krokem, který by zajistil, že se převody finančních prostředků dostanou do nejméně rozvinutých komunit, je zaměření migrační politiky na členy těchto domácností s nízkými příjmy a usnadnění jejich migračního procesu.

5. Migrace a (společný) rozvoj

5.1 Společný rozvoj popisuje aktivity migrantů, které rozvoj doplňují, nikoli nahrazují. Tyto aktivity se vyznačují programováním podle potřeb, udržitelností a schopností spojit ve zdrojových zemích diasporální skupiny do komunit. Jednou z forem společného rozvoje, který se dotýká všech úrovní příjmů přijímající komunity jsou investice do infrastruktury vzdělávání a základních zdravotních služeb opírající se o převody finančních prostředků. Výbor proto podporuje začlenění převodu finančních prostředků do společného rozvoje.

5.1.1 Příkladnou iniciativou je program kofinancování. Každý převod finančních prostředků, které migranti zasílají na účely rozvoje obce ve své zemi původu, je doplněn shodnou částkou od každého institucionálního partnera tohoto programu (8). Těmito partnery jsou v ideálním případě organizace rozvojové pomoci, které do programu přináší znalosti řízení a zkušené pracovníky, ve spolupráci s místními orgány za účelem dosažení udržitelnosti. Tyto programy sloužící k doplňování prostředků by se měly dostat mezi širokou veřejnost a měly by být snadno přístupné prostřednictvím informačních fór, která pro převody finančních prostředků rovněž propagují využívání oficiálních bankovních služeb. Jakmile jsou zjištěny úspěšné programy pro doplňování prostředků, měli by se k nim připojit další partneři ze soukromého sektoru. Ke svému podílu na společenské odpovědnosti by měly být vybízeny a měly by ji uplatňovat zejména společnosti, jejichž významnou část zaměstnanců tvoří migranti, ale i poskytovatelé finančních služeb, kteří umožňují převody finančních prostředků. Tyto subjekty by měly být podporovány, aby se do příslušných programů zapojily. Tato partnerství veřejného a soukromého sektoru přinášejí užitek všem zúčastněným: V důsledku větších kolektivních převodů se zvyšuje účinek na rozvoj a společnosti a banky si mezi svými klienty budují důvěru. Nicméně Výbor si je vědom, že spolupráce mezi zemí původu a hostitelskou zemí by měla zohlednit všechny úrovně: vlády a institucionální orgány, ale také sociální partnery a organizace občanské společnosti. Vytvoření postupů a antikorupčních opatření by tak bránilo rozvoji bezohledných praktik používaných při převodu prostředků.

5.2 Jiné formy společného rozvoje se zaměřují na směrování převodů do podnikatelských nebo investičních aktivit.

5.2.1 Pobídky, které mohou zdrojové země nabídnout ke zvýšení celkových toků převodů finančních prostředků do společného rozvoje, sahají od osvobození od daně z příjmu pro migranty v případě investic do místních podniků až po osvobození od dovozních cel u podnikových investic.

5.2.2 Výbor vybízí bankovní ústavy a rozvojové agentury k testování pilotních programů, které spojují převody finančních prostředků s mikrofinančními ústavy v rozvojových zemích.

5.2.3 Bankovní ústavy ve zdrojových a hostitelských zemích by měly být podporovány v navazování partnerství v oblasti převodů finančních prostředků, která by umožňovala křížový prodej doplňkových finančních služeb, kromě služeb spojených s převody finančních prostředků např. nabízení úvěrů pro malé podniky nebo stavebních úvěrů.

5.2.4 Rozvojové agentury a organizace občanské společnosti by za účelem podpory a zvýšení těchto aktivit měly informovat komunity migrantů v hostitelských zemích o možnostech investic, poskytovat jim obchodní průpravu a usnadnit vytvoření sítí, které migranty spojí s podnikateli v zemích původu postrádajícími kapitál. Podnikatelé z řad migrantů v hostitelských zemích a podnikatelé ve zdrojových zemích by se měli spojit do strategických obchodních a rozvojových sítí.

5.3 Některá výše uvedená opatření vyžadují spolupráci diasporálních organizací v hostitelských zemích. Síť vazeb mezi diasporou a zdrojovou zemí je převážně výsledkem jednotlivců či skupin jednajících z vlastní iniciativy. Tyto sítě jsou hlavním zdrojem přímých zahraničních investic, přenosu znalostí a technologií, dobročinnosti a sociálních i kulturních převodů. Dokonce mohou hrát roli i v mírových procesech a v procesech obnovy. Nejméně rozvinuté země však nejsou schopny najít migranty v zahraničí a vytvořit diasporální sítě, z nichž by se daly čerpat tyto zdroje pro rozvoj (převody, investice, schopnosti, znalosti).

5.4 Vytvářet kapacitu v diasporálních organizacích, jež mají původ v nejméně rozvinutých zemích, a usilovat o rozvoj pro vrstvy s nejnižšími příjmy, je tedy pro ně výzvou.

5.5 Proces vytváření kapacity musí brát v úvahu skutečnost, že diasporální komunity jsou ve většině případů organizovány neformálně a volně, mají strukturu specifickou pro konkrétní zemi a je pro ně typická velmi specifická dynamika vztahů se zemí původu.

5.6 Určení odpovídajících diasporálních skupin a posílení jejich schopnosti přispět k rozvoji zdrojových zemí může vést k vytvoření tzv. skupiny mozků (brain trust). Lze toho dosáhnout prostřednictvím programů lidského kapitálu, jež shromažďují migranty (nebo jejich potomky) pro účely rozvojových programů veřejného nebo soukromého sektoru. Tyto programy čerpají z jazykových i kulturních znalostí a rozvojovým zemím zpřístupňují čerstvě nabyté odborné znalosti, dovednosti a kontakty.

5.6.1 Nezbytným krokem pro zahájení úsilí o vytváření kapacity diasporálních organizací a nejméně rozvinutých zdrojových zemí je proces zjištění a zmapování těchto organizací a sítí. Výbor proto doporučuje vytvoření dobrovolných seznamů schopných migrantů ze zemí postižených odlivem mozků, kteří nyní žijí v hostitelských zemích, a malých a středních podniků vlastněných migranty, které nyní působí v hostitelských zemích.

5.6.2 Jakmile jsou diasporální organizace zjištěny, mělo by jim být umožněno spojit se se zeměmi původu a přispět k jejich rozvoji. Cílové země a organizace pro mezinárodní rozvoj by měly nabízet platformy a fóra, úhradu nákladů na cestu, stipendia a obchodní jednání, která by tento proces usnadnila.

5.7 Existence diasporálních komunit nezaručuje automatický pozitivní vliv na rozvoj zdrojové země. Politické a sociálně ekonomické podmínky a politiky v rozvojové zemi hrají stejně důležitou, ne-li klíčovou roli. Organizace migrantů by však do problematiky rozvoje měly být obecně více zapojeny. Rozvojové organizace by proto měly navázat kontakt s organizacemi migrantů a projednat s nimi spolupráci, která by byla prospěšná.

5.8 Výbor podporuje vytvoření specifického fondu pro migraci a rozvoj, který by umožňoval výše uvedené rozvojové aktivity.

6. Migrace a zmírňování dopadů odlivu mozků – vytvoření skupiny mozků a usnadnění cirkulační a virtuální migrace

6.1 Dobrovolný odliv lidského kapitálu má pro zdrojové země často ekonomicky příznivé důsledky. Mezinárodní migrace zmírňuje tlak přelidněnosti a nezaměstnanost v mnoha zdrojových zemích. Některé země s úspěchem záměrně vyvážejí pracovní sílu, aby tak v zahraničí vytvořily zdroje pro převody finančních prostředků, přímé zahraniční investice a přenosy znalostí. Trvalý odliv lidských zdrojů, zejména osob s vysokou kvalifikací a talentovaných osob, však brání rozvoji v nejméně rozvinutých zemích, které je nejsou schopny z ekonomického ani institucionálního hlediska nahradit.

6.2 Výbor proto naléhavě vybízí všechny zúčastněné, aby zaprvé učinili všechny nezbytné kroky ke zmírnění dopadů odlivu mozků a zadruhé aby vytvořili plány na zabránění dalšímu poklesu ceny lidského kapitálu v tomto ohledu citlivých ekonomikách a odvětvích. Komise již ve svém nedávném sdělení zdůraznila, že součástí zmírňování dopadů odlivu mozků jsou koncepce cirkulační a virtuální migrace (9). Etické kodexy chování, vyšší příjmy a kompenzační fondy jsou cesty, jak lze zabránit kvalifikovaným odborníkům v odchodu. Externalizace ze zemí OECD do rozvojových zemí šitá na míru může navíc snížit migrační tlak v těchto konkrétních zemích. Podobné faktory, jež se projednávají za účelem zamezení plýtvání mozky v rozvinutých cílových zemích, by se však měly vztahovat na pracovníky zaměstnané v externalizovaných odvětvích v rozvojových zemích.

6.3 Umožnění cirkulační a virtuální migrace se opírá o výše uvedené kapacity diasporálních skupin a jejich schopnost spojit se se zemí původu – a vytvořit skupinu mozků. Kvalifikovaní migranti, kteří své vysokoškolské nebo odborné vzdělání získali v cílových zemích, mohou být pro zdrojové země přínosem, pokud je jim umožněn přenos odborných znalostí a služeb.

6.4 Vytvoření skupiny mozků představuje doplňkovou koncepci pro odliv mozků, neboť čistá ztráta ve zdrojových zemích ideálně podpoří skupinu mozků opírající se o migraci v cílových zemích. Co je však důležitější, skupina mozků případně zmírní některé nepříznivé účinky odlivu mozků ve zdrojových zemích. Jednotliví migranti mohou nabídnout své dovednosti nebo organizační schopnosti své zemi původu buď na dočasné bázi – dočasný návrat – nebo na virtuální bázi prostřednictvím internetových aplikací a on-line platforem.

6.4.1 Systémy víz by měly být sladěny tak, aby odborníkům umožnily snáze „dojíždět“ mezi hostitelskou a zdrojovou zemí. Organizace pro mezinárodní rozvoj by měly zvážit rozvojové programy, které virtuálně přenášejí služby a znalosti migrantů s vysokou kvalifikací, jako jsou kardiologové v cílových zemích analyzující prostřednictvím internetu lékařské záznamy ze zdrojové země, geologové poskytující přístup k moderním laboratořím v hostitelských zemích nebo finanční analytikové, kteří posuzují podnikatelské záměry programů mikrofinancování. Udělování víz opravňujících k opakovanému vstupu do země je mechanismem sloužícím k usnadnění cirkulační migrace.

6.4.2 Dalším silným podnětem k návratu nebo cirkulační migraci je převoditelnost důchodových dávek a dávek sociálního zabezpečení migrantů z hostitelské země do zdrojové země.

6.4.3 Je třeba upozorňovat rozvojové země na stávající možnosti společného rozvoje a dále je podporovat ve vytváření vazeb s diasporálními komunitami v zahraničí a umožňovat jim to.

6.4.4 Tyto koncepce ovšem vyžadují úspěšné začlenění migrantů do hostitelské společnosti. Cílové země musejí omezit stávající plýtvání mozky (tedy to, že migranti vykonávají práce pod úrovní jejich původního vzdělání a odborné kvalifikace) prostřednictvím lepšího posuzování kvalifikace migrantů a tedy uznáváním jejich diplomů a osvědčení ze zdrojových zemí. To zvýší jejich přínos pro hostitelskou společnost a jejich vliv na rozvoj zdrojových zemí.

6.5 Regulace emigrace musí být pravidlem pro specifická odvětví, jakými je vzdělávání a zdravotní péče. Ochrana těchto odvětví citlivých na odliv mozků vyžaduje opatření, která se zabývají tzv. faktory „tlaku“ a „tahu“ (push and pull factors) migrace.

6.5.1 Výbor důrazně poukazuje na to, že rozvinuté země nesmějí přijímat personál z těchto rozvojových zemí citlivých na odliv mozků. Britská vláda zavedla příkladný kodex chování v souvislosti s etickým náborem zaměstnanců, který veřejná a soukromá zdravotní zařízení zavazuje k tomu, aby nenabírala nové zaměstnance v rozvojových zemích, které procházejí krizí lidských zdrojů v odvětví zdravotní péče.

6.5.2 Podobně lze přistěhovaleckou politiku týkající se pracovní síly v cílových zemích upravit tak, aby se odliv lidí s vysokou kvalifikací z ohrožených rozvojových zemí udržel na minimální úrovni.

6.6 V závislosti na prostředcích, jež mají ohrožené země a země zvláště citlivé na odliv mozků k dispozici, se nabízí několik možností jak čelit dopadu odlivu mozků.

6.6.1 Jednou z možností je vytvořit přebytek lidského kapitálu, který otevírá možnost provádět strategii rozvoje orientovanou na vývoz lidského kapitálu. Toto úsilí by mohlo být financováno z daní vybíraných při odchodu odborníků s vysokou kvalifikací, kteří se rozhodli migrovat. Poplatníkem této daně by byl emigrant nebo jeho cílová země.

6.6.2 Dohody o splacení mezi migrantem a zdrojovou zemí ještě před odchodem (kompenzační fondy) mohou odrazovat od trvalé migrace a zdrojové zemi jsou propláceny náklady na vzdělání a odbornou přípravu, které zpočátku poskytla (10).

6.6.3 Intenzivní vytváření skupiny mozků pro země, jež jsou silně postiženy odlivem mozků.

6.6.4 Odborníkům s vysokou kvalifikací přicházejícím do jiných než rozvojových zemí za účelem získání další odborné přípravy nebo výkonu specializace mohou hostitelské země zaručit možnost opakovaného vstupu do země nebo jim umožnit snadné získání víz ke krátkodobému pobytu. Tyto mechanismy cirkulační migrace mohou povzbudit zpětnou migraci do zdrojových zemí.

7. Začlenění migrační a rozvojové politiky a zajištění soudržnosti politik

7.1 Jak již bylo uvedeno výše, Výbor uznává, že migrace jih – jih a regionální migrace má výrazně větší migrační rozměr než mezinárodní migrace mezi rozvojovými a rozvinutými zeměmi. Proto je třeba věnovat více pozornosti regionálním přístupům v oblasti migrace a rozvoje, jak to již činí Africká unie.

7.2 Výbor by rád zdůraznil potřebu začlenit „migrační a rozvojovou politiku“ do migračních a integračních politik hostitelských zemí a do vnitrostátních strategií rozvoje zdrojových zemí, jakož i do strategií organizací pro mezinárodní rozvoj zaměřených na snížení chudoby.

7.3 Výbor poukazuje na to, že soudržnost politik je velmi prospěšná s ohledem na očekávaný výsledek migračních a rozvojových politik. Obchodní a bezpečnostní politiky by neměly mařit úsilí migračních a rozvojových politik orientovaných na rozvoj. Se stejnou naléhavostí Výbor vybízí členské státy, aby se zaměřily na soudržnost politiky tím, že nebudou hájit různé politiky na vnitrostátní úrovni a na úrovni EU.

V Bruselu dne 12. prosince 2007 předseda Evropského hospodářského a sociálního výboru Dimitris DIMITRIADIS

(1) SOC/268 Imigrace a rozvojová spolupráce, ze dne 4. června 2007.

(2) KOM(2007) 248 v konečném znění, ze dne 16. května 2007.

(3) Světová banka, 2006. Globální ekonomický výhled (Global Economic Prospect).

(4) Podle Světové banky se toky poukázaných peněz od roku 2001 do roku 2005 zdvojnásobily a v roce 2005 dosáhly rekordní výše 249 mld. USD, z nichž rozvojové země obdržely 180 mld., tedy čtyřikrát až pětkrát více než kolik činí oficiální rozvojová pomoc [Světová banka (2006): Program jednání o mezinárodní migraci a Světová banka – Řízení rizik a zvyšování výnosů (International Migration Agenda and the World Bank – Managing Risks and Enhancing Benefits)]. Oxfam odhaduje, že roční toky poukázaných peněz do rozvojových zemí dosahují 80 mld. USD [Průzkum migrace a rozvoje Výboru pro mezinárodní rozvoj (International Development Committee Inquiry on Migration and Development), Oxfam, 2003]. Podle odhadů Globální komise pro mezinárodní migraci činí převody finančních prostředků, které rozvojové země každoročně obdrží, celkem 93 mld. USD [Program pro migraci a rozvoj, politickou analýzu a výzkum (Migration and Development, Policy Analysis and Research Programme), 2003]. Převody finančních prostředků představují celkem 2,2 % hrubého domácího produktu všech rozvojových zemí (Mezinárodní měnový fond, 2005).

(5) Mimořádnou zátěž nese zejména Jihoafrická republika, která je často vyhledávanou zemí pro přistěhovalce z celé oblasti.

(6) Viz zpráva DFID: Dostat se z chudoby – jak může migrace pomoci chudým lidem (Moving out of poverty – making migration work better for poor people),

(http://www.dfid.gov.uk/pubs/files/migration-policy-paper-draft.pdf).

(7) V důsledku toho jsou banky schopny získat levnější a dlouhodobější financování z mezinárodních kapitálových trhů zabezpečením budoucích převodů finančních prostředků.

(8) Příkladem je komunita imigrantů ve Spojených státech amerických z mexického státu Zacatecas. V rámci programu „Three for One“ ke každému dolaru zaslanému sdruženími migrantů přidá federální mexická vláda jeden dolar a další dolar poskytne stát Zacatecas. Mají-li však být tyto iniciativy úspěšné, imigranti musejí být v každém případě řádně integrováni v hostitelských komunitách tak, aby se mohli organizovat.

(9) Sdělení Komise o cirkulační migraci a partnerstvích mobility mezi Evropskou unií a třetími zeměmi.

(10) Další podrobnosti o možných kompenzačních fondech mezi migrantem a zdrojovou zemí najdete v průzkumném stanovisku EHSV k tématu Zdraví a migrace (zpravodaj: pan Sharma, spoluzpravodajka: paní Cser), stanovisko bylo přijato, Úř. věst. C 256, 27.10.2007.