1. Některé vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž nemají vymahatelné záruky, že mohou uplatňovat pravidla EU v oblasti hospodářské soutěže nezávisle, aniž by přijímaly pokyny od veřejných nebo soukromých subjektů. Řada orgánů se potýká s nedostatečnými lidskými a finančními zdroji. To může mít dopad na jejich schopnost účinně prosazovat pravidla. Některé vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž nemohou například provádět souběžné kontroly u všech členů údajného kartelu, což druhé straně poskytuje cenný čas k tomu, aby mohla zničit důkazy a vyhnout se odhalení. Jiným orgánům chybí vhodné forenzní nástroje informačních technologií k hledání důkazů o protiprávním jednání.

Pravidla EU v oblasti hospodářské soutěže patří k určujícím znakům vnitřního trhu: je-li hospodářská soutěž narušena, nemůže vnitřní trh realizovat plně svůj potenciál a vytvářet vhodné podmínky pro trvalý hospodářský růst. Klíčovým aspektem vytvoření hlubšího a spravedlivějšího vnitřního trhu je zajištění účinného prosazování pravidel vnitřního trhu ve prospěch občanů. Prosazování pravidel EU v oblasti hospodářské soutěže se nyní uskutečňuje v měřítku, jehož by Komise sama nebyla nikdy schopna dosáhnout. Od roku 2004 přijaly Komise a vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž v rámci prosazování práva více než 1 000 rozhodnutí, přičemž na vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž připadá 85 % těchto rozhodnutí. Opatření přijaté více prosazovacími orgány je mnohem důraznější a účinnější a více odrazuje společnosti, které se mohou pokoušet o porušování pravidel EU v oblasti hospodářské soutěže. Komise obvykle šetří praktiky narušující hospodářskou soutěž nebo dohody ovlivňující hospodářskou soutěž ve třech či více členských státech nebo v případě, je-li to vhodné ke stanovení celoevropského precedentu. Vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž mají obvykle vhodné předpoklady k tomu, aby jednaly v případě významného ovlivnění hospodářské soutěže na jejich území. Vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž mají odborné znalosti týkající se způsobu fungování trhů v jejich členském státě. Tyto znalosti mají při prosazování pravidel hospodářské soutěže velký význam. Opatření na vnitrostátní úrovni poskytují při prosazování hospodářské soutěže podporu ze strany celé společnosti.

Při prosazování pravidel EU v oblasti hospodářské soutěže jsou nezbytnými partnery Evropské komise členské státy EU. Od roku 2004 jsou vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž v členských státech EU nařízením Rady (ES) č. 1/2003 zmocněny k uplatňování pravidel EU v oblasti hospodářské soutěže spolu s Komisí. Vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž musí uplatňovat pravidla EU v oblasti hospodářské soutěže na dohody nebo jednání, jež by mohly ovlivnit obchod mezi členskými státy. Po dobu více než deseti let prosazují Komise i vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž pravidla EU v oblasti hospodářské soutěže v úzké spolupráci s Evropskou sítí pro hospodářskou soutěž. Evropská síť pro hospodářskou soutěž byla výslovně za tímto účelem zřízena v roce 2004.

EU by měla jednat s cílem odstranit zjištěné problémy, jelikož vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž uplatňují pravidla EU, která mají přeshraniční rozměr. Prosazovací opatření vnitrostátního orgánu pro hospodářskou soutěž v jednom členském státě mohou mít dopad na hospodářskou soutěž, podniky a spotřebitele v ostatních členských státech, například celostátní kartel obvykle vylučuje soutěžitele z ostatních členských států. Nemají-li vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž potřebné prostředky a nástroje k prosazování pravidel (chybí-li jim např. zdroje), může to mít přímé negativní důsledky pro spotřebitele a podniky nejen v členském státě dotčeného vnitrostátního orgánu pro hospodářskou soutěž, nýbrž také v ostatních členských státech, jakož i pro schopnost vnitrostátních orgánů pro hospodářskou soutěž spolupracovat v rámci Evropy. Členský stát Y se nemůže zabývat nedostatkem prostředků a nástrojů u orgánu pro hospodářskou soutěž v členském státě X, tento problém může tudíž odstranit pouze opatření na úrovni EU.

Dalším způsobem, kterým se navrhovaná směrnice zabývá sbližováním vnitrostátních právních předpisů, je skutečnost, že její oblast působnosti zahrnuje uplatňování vnitrostátních pravidel hospodářské soutěže. V praxi uplatňuje většina vnitrostátních orgánů pro hospodářskou soutěž v téže věci vnitrostátní právní předpisy o hospodářské soutěži souběžně s články 101 a 102 SFEU. Navrhovaná směrnice bude mít nevyhnutelně dopad na vnitrostátní právní předpisy o hospodářské soutěži, které vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž uplatňují souběžně. Pokud vnitrostátní orgán pro hospodářskou soutěž přijme v počáteční fázi řízení vyšetřovací opatření, je často obtížné zjistit, zda existuje dopad na obchod, který vede k uplatnění právních předpisů EU v oblasti hospodářské soutěže. Vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž musí tudíž předpokládat, že se mohou použít oboje právní předpisy. To znamená, že pokud vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž využívají pravomoc stanovenou návrhem k získání digitálních důkazů, budou tak případně činit jak za účelem uplatnění práva EU, tak i vnitrostátního práva. Je proto obtížné, ne-li nemožné, toto souběžné uplatňování vnitrostátního práva a článků 101 a 102 SFEU oddělit. Pokud by nebyly pro vnitrostátní právo v případě, je-li uplatňováno souběžně s články 101 a 102 SFEU, zavedeny stejné záruky a nástroje, způsobilo by to právní nejistotu a mohlo by to narušit rovné podmínky. K zajištění účinné ochrany materiálů poskytnutých v rámci programu shovívavosti a narovnání je třeba ji uplatňovat nejen v řízení u vnitrostátních orgánů pro hospodářskou soutěž pro použití článků 101 a 102 SFEU, nýbrž také při samostatném uplatňování rovnocenných vnitrostátních právních předpisů.

V období od 4. listopadu 2015 do 12. února 2016 vedla Komise veřejnou konzultaci ve formě průzkumu EU, který byl rozdělen na dvě části, a to první část s obecnými otázkami, jejímž cílem bylo získat informace od nespecializovaných zúčastněných stran, a druhá část pro zúčastněné strany s většími znalostmi/zkušenostmi, pokud jde o záležitosti hospodářské soutěže.

V období 2013/2014 posoudila Komise fungování nařízení Rady (ES) č. 1/2003. Na základě výsledků této analýzy se ve sdělení Komise o deseti letech prosazování nařízení Rady č. 1/2003 z roku 2014 konstatovalo, že existuje prostor pro to, aby mohly vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž účinněji prosazovat pravidla, a byla v něm určena řada oblastí činnosti na podporu účinného prosazování ze strany vnitrostátních orgánů pro hospodářskou soutěž, a to zaručení toho, že tyto orgány: 1. mají odpovídající zdroje a jsou dostatečně nezávislé; 2. mají soubor účinných nástrojů; 3. mohou ukládat účinné pokuty a 4. mají účinné programy shovívavosti.

Cílem návrhu směrnice je zvýšit účinnost vnitrostátních orgánů pro hospodářskou soutěž a současně neukládat univerzální řešení, aby bylo možno zohlednit právní tradice a institucionální specifika členských států. Směrnice proto představuje nejlepší způsob, jak zajistit, aby měly vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž záruky, které potřebují k tomu, aby mohly účinněji prosazovat pravidla, aniž by byly nepatřičně dotčeny specifické podmínky a tradice jednotlivých členských států. Na rozdíl od nařízení ponechá směrnice členským státům na výběr nejvhodnější způsoby provedení opatření stanovených ve směrnici. Směrnice mimoto představuje flexibilní nástroj, který zajistí, aby měly vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž potřebné záruky nezávislosti a zdroje a pravomoci při prosazování práva a ukládání pokut, přičemž členským státům ponechává možnost jít dále, pokud si to přejí.

Tento přístup, který je zvolen v návrhu, maximalizuje zvýšení účinnosti vnitrostátních orgánů pro hospodářskou soutěž s minimálním zasahováním do specifických podmínek jednotlivých států, a to tím, že nejpodrobnější pravidla omezuje na to, co je naprosto nezbytné na podporu účinného prosazování.

Podrobnější pravidla jsou nezbytná pouze v oblasti podmínek pro udělování shovívavosti tajným kartelům, aby bylo možno využít přidanou hodnotu z hlediska prosazování hospodářské soutěže. Společnosti se k tajným kartelům, jichž se účastnily, přiznají pouze tehdy, mají-li dostatečnou právní jistotu ohledně možnosti využít ochranu před pokutami. Značné rozdíly mezi programy shovívavosti uplatňovanými v jednotlivých členských státech vedou u potenciálních žadatelů o shovívavost k právní nejistotě, což může oslabit jejich pobídky k tomu, aby požádali o shovívavost. Pokud by členské státy mohly zavést či uplatňovat buď méně přísná, nebo přísnější pravidla týkající se shovívavosti v oblasti, na kterou se vztahuje tato směrnice, bylo by to nejen v rozporu s cílem spočívajícím v zachování pobídek pro potenciální žadatele k zajištění co nejúčinnějšího prosazování hospodářské soutěže v Unii, nýbrž by to mohlo ohrozit i rovné podmínky pro podniky působící na vnitřním trhu.

U většiny aspektů návrh stanoví minimální standardy s ohledem na posílení postavení vnitrostátních orgánů pro hospodářskou soutěž tak, aby mohly účinně prosazovat pravidla EU v oblasti hospodářské soutěže. Tím se zajistí náležitá rovnováha mezi plněním obecného cíle a specifických cílů návrhu, přičemž nebude nepatřičně zasahováno do tradic jednotlivých členských států. Členské státy budou moci stanovit vyšší standardy a přizpůsobit pravidla svým specifickým podmínkám. Členské státy budou moci například navrhnout, uspořádat a financovat své vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž tak, jak to pokládají za vhodné, bude-li zajištěna jejich účinnost. Navrhovaná směrnice mimoto rovněž zajišťuje, aby bylo plně respektováno rozhodnutí těch členských států, které zvolily soudní model prosazování hospodářské soutěže.

K přijetí dobrovolných opatření na vnitrostátní úrovni se rozsáhle využívají „měkká“ opatření, několik vnitrostátních orgánů pro hospodářskou soutěž však dosud nemá záruky a nástroje potřebné k účinnému prosazování pravidel. Po více než deseti letech není pravděpodobné, že budou provedeny změny potřebné k zajištění lepšího fungování decentralizovaného systému prosazování podle nařízení (ES) č. 1/2003 a k posílení postavení vnitrostátních orgánů pro hospodářskou soutěž tak, aby mohly účinněji prosazovat pravidla. To znamená, že mnoho vnitrostátních orgánů pro hospodářskou soutěž bude i nadále postrádat určité klíčové nástroje k odhalování a sankcionování protiprávního jednání nebo dostatečné zdroje, a to na úkor řádného fungování decentralizovaného systému, který byl zaveden nařízením (ES) č. 1/2003.

Programy shovívavosti jsou vzájemně propojené, jelikož společnosti pravidelně podávají žádosti několika jurisdikcím EU a potřebují záruky týkající se přeshraniční právní jistoty. Zkušenosti z posledního desetiletí ukazují, že této přeshraniční právní jistoty nemohou dostatečně dosáhnout jednotlivé členské státy samostatně. Rozdíly v programech shovívavosti dosud vedou u žadatelů o shovívavost k rozdílným výsledkům, pokud jde o to, zda vůbec mohou využít ochrany před pokutami či snížení pokut. Společnosti, které zvažují oznámení kartelového jednání několika jurisdikcím výměnou za shovívavější zacházení, nemají potřebnou jistotu ohledně toho, zda budou moci toto využít a do jaké míry. Opatření na úrovni EU je nezbytné k zajištění toho, aby byl systém shovívavosti dostupný a aby se uplatňoval stejně ve všech členských státech.

Vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž budou hlavními subjekty, jimž iniciativa přinese prospěch, a spolu s podniky budou nejpříměji dotčeny. Po provedení poskytne návrh všem vnitrostátním orgánům pro hospodářskou soutěž účinné prostředky a nástroje, aby mohly vyhledávat důkazy o protiprávním jednání, ukládat pokuty společnostem, které poruší právní předpisy, jednat při prosazování pravidel EU v oblasti hospodářské soutěže nezávisle a mít k dispozici zdroje potřebné k plnění svých úkolů a účinnější programy shovívavosti. To vnitrostátním orgánům pro hospodářskou soutěž umožní přijímat účinná prosazovací opatření a lépe spolupracovat s ostatními orgány pro hospodářskou soutěž v EU, což povede k větší hospodářské soutěži na trzích. Návrh konkrétně zajistí, aby účinně fungoval systém pro přeshraniční sběr a výměnu informací, který byl zaveden nařízením (ES) č. 1/2003. To může u některých orgánů veřejné moci vyžadovat určité vícenáklady, bude-li například nutné zajistit nové nástroje informačních technologií, očekává se však, že tyto náklady budou zanedbatelné. Ne všechny vnitrostátní orgány pro hospodářskou činnost budou dotčeny stejně, jelikož potřebné změny budou záviset na přesné výchozí situaci každého vnitrostátního právního rámce.

Co se týká ostatních tří možností politiky, které byly přezkoumány ve zprávě o posouzení dopadů: i) základní scénář spočívající v nepřijetí opatření na úrovni EU nedosáhne s vysokou pravděpodobností cílů politiky a nebyl by v souladu s očekáváními zúčastněných stran; ii) možnost spočívající v přijetí výlučně „měkkých“ opatření by neposkytla náležitý právní základ k zajištění toho, že všechny vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž mají potřebné prostředky a nástroje, aby mohly účinně prosazovat pravidla. „Měkká“ opatření byla mimoto zavedena řadu let, aniž by bylo dosaženo cíle spočívajícího v plném využití potenciálu decentralizovaného systému, který byl zaveden nařízením (ES) č. 1/2003; iii) poskytnutí podrobných a jednotných prostředků a nástrojů vnitrostátním orgánům pro hospodářskou soutěž prostřednictvím legislativního opatření na úrovni EU by v porovnání s upřednostňovanou možností zajistilo omezené dodatečné přínosy, současně by však znamenalo větší zásah do vnitrostátních právních systémů a tradic.

76 % respondentů se domnívalo, že by vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž mohly činit při prosazování pravidel EU v oblasti hospodářské soutěže více než dosud. 80 % respondentů mimoto podpořilo názor, že na podporu prosazování pravidel ze strany vnitrostátních orgánů pro hospodářskou soutěž je třeba přijmout opatření. Podle jednotlivých kategorií zúčastněných stran: přijetí opatření podpořilo 100 % akademických institucí, organizací spotřebitelů, odborových svazů a vnitrostátních orgánů pro hospodářskou soutěž, které se zúčastnily veřejné konzultace; 86 % nevládních organizací; 84 % poradenských firem / právních kanceláří; 77 % společností / malých a středních podniků / mikropodniků / osob samostatně výdělečně činných; 67 % expertních skupin a 61 % průmyslových sdružení. 64 % zúčastněných stran, které se zapojily do veřejné konzultace, podpořilo názor, že by toto opatření mělo přednostně představovat kombinaci opatření EU a členských států, zatímco 19 % upřednostňovalo pouze opatření EU a 8 % pouze opatření členských států.

Návrh zajišťuje ochranu základních práv společností, jichž se týká řízení ve věcech hospodářské soutěže, konkrétně (nikoli však výlučně) svobody podnikání, práva na vlastnictví, práva na řádnou správu a práva na účinné prostředky nápravy před soudem (články 16, 17, 41 a 47 Listiny základních práv Evropské unie). Návrh udělí vnitrostátním orgánům pro hospodářskou soutěž účinné pravomoci k prosazování pravidel EU v oblasti hospodářské soutěže pouze v míře, v jaké je to nezbytné a přiměřené. Uloží členským státům povinnost poskytnout při výkonu těchto pravomocí vhodné záruky, které splňují přinejmenším standardy Listiny základních práv Evropské unie a které jsou v souladu s obecnými zásadami práva EU, včetně náležitého dodržování práva fyzických osob na ochranu údajů. Tyto záruky by měly zejména dodržovat právo společností, jichž se týká řízení, jehož předmětem je provádění článků 101 a 102 SFEU, na obhajobu, jehož základním prvkem je právo být vyslechnut. To zahrnuje právo na formální oznámení námitek vnitrostátních orgánů pro hospodářskou soutěž podle právních předpisů EU v oblasti hospodářské soutěže a účinné právo na přístup ke spisu, aby mohly společnosti připravit svou obhajobu. Adresáti konečných rozhodnutí vnitrostátních orgánů pro hospodářskou soutěž uplatňujících články 101 a 102 SFEU by měli mít mimoto s ohledem na tato rozhodnutí právo na účinné prostředky nápravy před soudem.

Tato kapitola rovněž zajišťuje, že zaměstnanci a ředitelé společností, které požádají o ochranu, jsou chráněni před individuálními sankcemi (pokud existují) v případě, že s orgány spolupracují. To je důležité pro zachování pobídek k tomu, aby podniky podávaly žádosti o shovívavost, neboť tyto žádosti podniků často závisejí na tom, zda jejich zaměstnanci plně spolupracují, a to bez strachu ze sankcí.

Tato kapitola dále zajišťuje, že žadatelé mají na podání zjednodušených žádostí pět pracovních dnů, a objasňuje, že by se v době, kdy danou věc šetří Komise, neměli setkávat se souběžnými žádostmi vnitrostátních orgánů pro hospodářskou soutěž, které jsou náročné na zdroje. Tato kapitola taktéž objasňuje, že pokud se Komise rozhodla v dané věci nejednat, měli by mít žadatelé podávající zjednodušenou žádost možnost předložit příslušným vnitrostátním orgánům pro hospodářskou soutěž úplné žádosti o shovívavost.

Třetí aspekt se týká omezení ohledně toho, koho lze pokládat za odpovědného za uhrazení pokuty. Pojem „podnik“ používaný v právních předpisech EU v oblasti hospodářské soutěže je blíže vymezen v judikatuře Evropského soudního dvora. To znamená, že za pokuty uložené takovémuto „podniku“ mohou být odpovědné společně a nerozdílně různé právní subjekty náležející do jednoho „podniku“. To celé korporátní skupině vysílá jednoznačný signál, že neexistence řádné správy a řízení společnosti a nedodržování právních předpisů o hospodářské soutěži budou potrestány. Umožní to rovněž, aby pokuta zohledňovala celkovou sílu korporátní skupiny, a nikoli pouze dceřiné společnosti, takže pokuta je smysluplnější a odrazující. Řada vnitrostátních orgánů pro hospodářskou soutěž nemůže v současnosti pokládat mateřské společnosti za odpovědné za protiprávní jednání, jehož se dopustí dceřiné společnosti, které ovládají. Řada vnitrostátních orgánů pro hospodářskou soutěž nemůže rovněž považovat právní nástupce porušitele a hospodářské nástupce porušitele za odpovědné za pokuty, nebo ohledně této záležitosti panuje nejistota, a to navzdory ustálené judikatuře Evropského soudního dvora. To znamená, že se společnosti mohou vyhnout pokutám tím, že se sloučí s jinými společnostmi, nebo prostřednictvím podnikové restrukturalizace. K řešení tohoto problému návrh stanoví, že za účelem ukládání pokut se pojem podnik uplatňuje na mateřské společnosti a právní a hospodářské nástupce podniků.

Za druhé existují rozdíly v metodikách výpočtu pokut, které mohou mít značný dopad na výši pokut uložených vnitrostátními orgány pro hospodářskou soutěž. Tyto rozdíly se týkají především: 1. maximální výše pokuty, kterou lze stanovit (zákonné maximum) a 2. parametrů pro výpočet pokuty. Tyto rozdíly částečně vysvětlují skutečnost, že se v současnosti mohou pokuty lišit až o 25násobek v závislosti na tom, který orgán jedná. Za stejné protiprávní jednání mohou být uloženy velmi nízké pokuty, což znamená, že se odrazující účinek pokut v Evropě značně liší; tento problém byl vyzdvižen během veřejné konzultace. Uložené pokuty nemusí zohledňovat poškození hospodářské soutěže způsobené protisoutěžním chováním. Aby bylo zajištěno, že vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž mohou stanovit odrazující pokuty na základě společného souboru základních parametrů:zaprvé by mělo existovat společné zákonné maximum činící nejméně 10 % celosvětového obratu a zadruhé by při stanovení pokuty měly vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž zohlednit základní faktory závažnosti a dobu trvání porušování předpisů.

Tato kapitola zajišťuje, aby vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž požívaly potřebných záruk nezávislosti. Tato kapitola zejména zavádí záruky, které mají chránit zaměstnance a vedoucí pracovníky vnitrostátních orgánů pro hospodářskou soutěž před vnějšími vlivy při prosazování pravidel EU v oblasti hospodářské soutěže, a to: i) zajištěním toho, aby mohli plnit své povinnosti a vykonávat své pravomoci nezávisle na politických či jiných vnějších vlivech; ii) výslovným vyloučením pokynů vlády či jiného veřejného nebo soukromého subjektu; iii) zajištěním toho, aby se zdrželi jakéhokoli jednání, které není slučitelné s plněním jejich povinností a výkonem jejich pravomocí; iv) zákazem propuštění vedoucích pracovníků z důvodů souvisejících s rozhodováním v určitých věcech; v) zajištěním toho, aby měli pravomoc stanovit své priority v jednotlivých případech, včetně pravomoci zamítnout stížnosti z důvodu priority. Pokud jde o posledně uvedený aspekt, návrh nezasahuje do výsady členských států stanovit obecné cíle politiky. Většina zúčastněných stran v rámci veřejné konzultace podpořila opatření vztahující se na všechny tyto aspekty. Zejména podniky uvedly, že vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž nejsou s to v plném rozsahu stanovit své priority, což jim brání v tom, aby se zaměřily na protiprávní jednání, která hospodářské soutěži nejvíce škodí.

Tato kapitola mimoto zajišťuje zavedení ujednání, která vnitrostátním orgánům pro hospodářskou soutěž umožňují požádat o vzájemnou pomoc a poskytovat takovouto pomoc při oznamování rozhodnutí a vymáhání pokut v případě, že dotyčné společnosti nemají na území dožadujícího orgánu právní přítomnost nebo nemají na tomto území dostatečný majetek, aby mohla být pokuta vymáhána. Tato vzájemná pomoc má minimalizovat zasahování do vnitrostátního práva a bude obsahovat klíčové záruky: i) oznámení a vymáhání se uskuteční v souladu s právními předpisy dožádaného členského státu; ii) rozhodnutí o uložení pokut lze vykonat pouze tehdy, jsou-li konečná a nelze-li proti nim podat řádný opravný prostředek; iii) promlčecí lhůty se budou řídit právem žádajícího členského státu; iv) dožádaný orgán není povinen rozhodnutí o uložení pokut vykonat, je-li to zjevně v rozporu s veřejným pořádkem tohoto členského státu, a v) spory týkající se zákonnosti opatření budou spadat do působnosti žádajícího členského státu, zatímco spory ohledně opatření k oznámení či vymáhání, která byla přijata v dožádaném členském státě, budou spadat do působnosti dožádaného členského státu.

s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru,

v souladu s řádným legislativním postupem,

vzhledem k těmto důvodům:

(1)Články 101 a 102 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „SFEU“) jsou součástí veřejného pořádku a měly by být účinně uplatňovány v celé Unii, aby bylo zajištěno, že není narušena hospodářská soutěž. Účinné prosazování článků 101 a 102 SFEU je nezbytné k zajištění otevřenějších konkurenčních trhů v Evropě, na nichž podniky soutěží více na základě svých předností a nepotýkají se s překážkami vstupu, což jim umožní vytvářet bohatství a pracovní místa. Chrání spotřebitele před obchodními praktikami, které udržují ceny zboží a služeb na uměle vysoké úrovni, a rozšiřuje výběr inovativních výrobků a služeb.

(2)Veřejnoprávní prosazování článků 101 a 102 SFEU zajišťují podle nařízení Rady (ES) č. 1/2003() vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž členských států souběžně s Komisí. Vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž a Komise společně tvoří síť orgánů veřejné moci, které v úzké spolupráci uplatňují pravidla EU v oblasti hospodářské soutěže (Evropskou síť pro hospodářskou soutěž).

(3)Ustanovení čl. 3 odst. 1 nařízení (ES) č. 1/2003 ukládá vnitrostátním orgánům pro hospodářskou soutěž a vnitrostátním soudům povinnost použít články 101 a 102 SFEU na dohody nebo jednání, jež by mohly ovlivnit obchod mezi členskými státy. V praxi uplatňuje většina vnitrostátních orgánů pro hospodářskou soutěž souběžně s články 101 a 102 SFEU i vnitrostátní právní předpisy o hospodářské soutěži. Tato směrnice, která má zajistit, že vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž mají potřebné záruky nezávislosti a pravomoci při prosazování práva a ukládání pokut, aby mohly uplatňovat články 101 a 102 SFEU, bude mít tudíž nevyhnutelně dopad na vnitrostátní právní předpisy o hospodářské soutěži, jež vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž uplatňují souběžně.

(4)Udělení pravomoci vnitrostátním orgánům pro hospodářskou soutěž k získání všech informací ohledně podniku, jehož se týká šetření, v digitální podobě bez ohledu na nosič, na němž jsou tyto informace uloženy, by mělo ovlivnit rovněž rozsah pravomocí vnitrostátních orgánů pro hospodářskou soutěž v případě, že v počátečních fázích řízení přijmou příslušné vyšetřovací opatření také na základě vnitrostátních právních předpisů o hospodářské soutěži, které jsou uplatňovány souběžně s články 101 a 102 SFEU. Udělení vyšetřovacích pravomocí vnitrostátním orgánům pro hospodářskou soutěž v rozdílném rozsahu podle toho, zda uplatňují pouze vnitrostátní právní předpisy o hospodářském soutěži, nebo rovněž souběžně články 101 a 102 SFEU, by bránilo účinnému prosazování právních předpisů o hospodářské soutěži na vnitřním trhu. Oblast působnosti směrnice by proto měla zahrnovat uplatňování článků 101 a 102 SFEU samostatně, i uplatňování vnitrostátních právních předpisů o hospodářské soutěži, které jsou v téže věci použity souběžně. Jedinou výjimku tvoří ochrana prohlášení v rámci programu shovívavosti a návrhů na narovnání, jež zahrnuje i vnitrostátní právo hospodářské soutěže uplatňované samostatně.

(5)Vnitrostátní právní předpisy mnoha vnitrostátním orgánům pro hospodářskou soutěž neposkytují potřebné záruky nezávislosti a pravomoci při prosazování práva a ukládání pokut, aby mohly tato pravidla účinně prosazovat. To oslabuje jejich schopnost uplatňovat účinně články 101 a 102 SFEU a případně vnitrostátní právní předpisy o hospodářské soutěži souběžně s články 101 a 102 SFEU. Podle vnitrostátních právních předpisů nemá například mnoho vnitrostátních orgánů pro hospodářskou soutěž účinné nástroje k vyhledání důkazů o porušení článků 101 a 102 SFEU a k uložení pokut společnostem, které poruší právní předpisy, nebo nemá zdroje potřebné k účinnému uplatňování článků 101 a 102 SFEU. To jim může zcela bránit v přijímání opatření nebo to má za následek omezení jejich prosazovacích opatření. Neexistence operativních nástrojů a záruk mnoha vnitrostátních orgánů pro hospodářskou soutěž potřebných k tomu, aby mohly účinně prosazovat články 101 a 102 SFEU, znamená, že se podniky, které se podílejí na praktikách narušujících hospodářskou soutěž, mohou setkat s velmi rozdílnými výsledky řízení v závislosti na členských státech, ve kterých působí: nemusí vůbec podléhat prosazování podle článku 101 nebo článku 102 SFEU, nebo je toto prosazování neúčinné. V některých členských státech se například mohou vyhnout odpovědnosti za pokuty pouhou restrukturalizací. Nerovnoměrné prosazování článků 101 a 102 SFEU a vnitrostátních právních předpisů o hospodářské soutěži uplatňovaných souběžně s články 101 a 102 SFEU má za následek promarněnou příležitost k odstranění překážek vstupu na trh a vytvoření otevřenějších konkurenčních trhů v celé Evropské unii, na nichž podniky soutěží na základě svých předností. V členských státech, ve kterých nejsou vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž dostatečně vybaveny k účinnému prosazování pravidel, jsou poškozovány podniky, a zejména spotřebitelé. Podniky nemohou soutěžit na základě svých předností, existuje-li útočiště pro praktiky narušující hospodářskou soutěž, například z toho důvodu, že nelze získat důkazy o těchto praktikách nebo že se podniky mohou vyhnout odpovědnosti za pokuty. Společnosti jsou proto odrazovány od vstupu na takovéto trhy a od uplatnění svého práva na usazení a poskytování zboží a služeb na těchto trzích. Spotřebitelé usazení v členských státech s nižší mírou prosazování přicházejí o přínosy účinného prosazování hospodářské soutěže. Nestejné prosazování článků 101 a 102 SFEU a vnitrostátních právních předpisů o hospodářské soutěži uplatňovaných souběžně s články 101 a 102 SFEU v celé Evropě tudíž narušuje hospodářskou soutěž na vnitřním trhu a oslabuje jeho řádné fungování.

(6)Nedostatky a omezení nástrojů a záruk, jež mají orgány pro hospodářskou soutěž k dispozici, narušují systém souběžných pravomocí při prosazování článků 101 a 102 SFEU, který má na základě úzké spolupráce v rámci Evropské sítě pro hospodářskou soutěž fungovat jako soudržný celek. Tento systém závisí na možnosti orgánů vzájemně se na sebe spolehnout při provádění vyšetřovacích opatření jménem druhých orgánů. Tento systém však nefunguje řádně, existují-li dosud vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž, které nemají odpovídající vyšetřovací nástroje. Vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž nejsou schopny poskytovat si vzájemnou pomoc ani s ohledem na jiná klíčová hlediska. Ve většině členských států se například podniky působící na přeshraničním základě mohou vyhnout placení pokut jednoduše tím, že nemají právní přítomnost na území některých členských států, v nichž působí. To snižuje pobídky k dodržování článků 101 a 102 SFEU. Výsledné neúčinné prosazování narušuje hospodářskou soutěž u podniků dodržujících právní předpisy a oslabuje důvěru spotřebitelů ve vnitřní trh, zejména v digitálním prostředí.

(7)K zajištění skutečného společného prostoru v oblasti prosazování pravidel hospodářské soutěže v Evropě, který podnikům působícím na vnitřním trhu poskytuje rovnější podmínky a omezuje nerovné podmínky pro spotřebitele, je nutno zavést minimální záruky nezávislosti a zdroje a základní pravomoci k prosazování práva a ukládání pokut při uplatňování článků 101 a 102 SFEU a vnitrostátních právních předpisů o hospodářské soutěži souběžně s články 101 a 102 SFEU, aby mohly být vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž plně účinné.

(8)Je vhodné, aby tato směrnice vycházela z dvojího právního základu, a to článků 103 a 114 SFEU. Je tomu tak proto, že tato směrnice se vztahuje nejen na uplatňování článků 101 a 102 SFEU a na uplatňování vnitrostátních právních předpisů o hospodářské soutěži souběžně s těmito články, ale také na nedostatky a omezení nástrojů a záruk vnitrostátních orgánů pro hospodářskou soutěž s ohledem na uplatňování článků 101 a 102 SFEU, které nepříznivě ovlivňují hospodářskou soutěž i řádné fungování vnitřního trhu.

(9)Zavedením minimálních záruk k zajištění účinného uplatňování článků 101 a 102 SFEU ze strany vnitrostátních orgánů pro hospodářskou soutěž není dotčena možnost členských států zachovat nebo zavést pro vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž rozsáhlejší záruky nezávislosti a zdroje a podrobnější pravidla týkající se pravomocí těchto orgánů při prosazování práva a ukládání pokut. Členské státy mohou zejména vnitrostátním orgánům pro hospodářskou soutěž udělit dodatečné pravomoci nad rámec základního souboru stanoveného v této směrnici v zájmu dalšího zvýšení jejich účinnosti.

(10)Podrobná pravidla jsou naopak nezbytná v oblasti podmínek pro udělování shovívavosti za tajné kartely. Společnosti se k tajným kartelům, jichž se účastnily, přiznají pouze tehdy, mají-li dostatečnou právní jistotu ohledně možnosti využít ochranu před pokutami. Značné rozdíly mezi programy shovívavosti uplatňovanými v jednotlivých členských státech vedou u potenciálních žadatelů o shovívavost k právní nejistotě, což může oslabit jejich pobídky k tomu, aby požádali o shovívavost. Pokud by členské státy mohly zavést či uplatňovat buď méně přísná, nebo přísnější pravidla týkající se shovívavosti v oblasti, na kterou se vztahuje tato směrnice, bylo by to nejen v rozporu s cílem spočívajícím v zachování pobídek žadatelů k zajištění co nejúčinnějšího prosazování hospodářské soutěže v Unii, nýbrž by to mohlo ohrozit i rovné podmínky pro podniky působící na vnitřním trhu. To členským státům nebrání v uplatňování programů shovívavosti, které se netýkají jen tajných kartelů, nýbrž i jiných porušení článků 101 a 102 SFEU a rovnocenných vnitrostátních předpisů.

(11)Tato směrnice se nevztahuje na vnitrostátní právní předpisy, pokud umožňují ukládání trestních sankcí fyzickým osobám, s výjimkou pravidel upravující vzájemný vztah programů shovívavosti a ukládání sankcí fyzickým osobám.

(12)Výkon pravomocí svěřených vnitrostátním orgánům pro hospodářskou soutěž by měl podléhat vhodným zárukám, které splňují přinejmenším standardy obecných zásad práva EU a Listiny základních práv Evropské unie. K těmto zárukám patří právo na řádnou správu a dodržování práva podniků na obhajobu, jehož základním prvkem je právo být vyslechnut. Vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž by měly strany, jichž se šetření týká, informovat zejména o předběžných námitkách, které jsou proti nim vzneseny podle článku 101 nebo článku 102 SFEU, před vydáním rozhodnutí, které se nepříznivě dotýká jejich zájmů, a tyto strany by měly mít možnost se k těmto námitkám před vydáním takovéhoto rozhodnutí náležitě vyjádřit. Strany, jimž byly oznámeny předběžné námitky týkající se údajného porušení článku 101 nebo článku 102 SFEU, by měly mít právo na přístup k příslušnému spisu vnitrostátních orgánů pro hospodářskou soutěž, aby mohly účinně uplatnit své právo na obhajobu. To je podmíněno oprávněným zájmem podniků na ochraně jejich obchodního tajemství a nevztahuje se to na důvěrné údaje a interní dokumenty vnitrostátních orgánů pro hospodářskou soutěž a Komise a korespondenci mezi nimi. Adresáti konečných rozhodnutí vnitrostátních orgánů pro hospodářskou soutěž uplatňujících článek 101 nebo článek 102 SFEU by měli mít mimoto právo na účinné prostředky nápravy před soudem v souladu s článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie. Tato konečná rozhodnutí vnitrostátních orgánů pro hospodářskou soutěž by měla být odůvodněna, aby mohli adresáti těchto rozhodnutí zjistit důvody rozhodnutí a uplatnit své právo na účinnou právní ochranu. Návrh těchto záruk by měl usilovat o rovnováhu mezi dodržováním základních práv podniků a povinností zajistit účinné prosazování článků 101 a 102 SFEU.

(13)Nezbytným prvkem účinného a jednotného uplatňování těchto pravidel je posílení postavení vnitrostátních orgánů pro hospodářskou soutěž tak, aby mohly uplatňovat články 101 a 102 SFEU nestranně a ve společném zájmu spočívajícím v účinném prosazování evropských pravidel hospodářské soutěže.

(14)Nezávislost vnitrostátních orgánů pro hospodářskou soutěž je třeba posílit, aby bylo zajištěno účinné a jednotné uplatňování článků 101 a 102 SFEU. Pro tyto účely by mělo vnitrostátní právo obsahovat výslovné ustanovení, aby bylo zajištěno, že při uplatňování článků 101 a 102 SFEU jsou vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž chráněny před vnějšími zásahy či politickými tlaky, které by mohly ohrozit nezávislé posouzení záležitostí, jež jim byly předloženy. Za tímto účelem je nutno stanovit předem pravidla týkající se důvodů propuštění členů rozhodovacího subjektu vnitrostátních orgánů pro hospodářskou soutěž, aby se odstranily důvodné pochybnosti ohledně nestrannosti tohoto subjektu a jeho odolnosti vůči vnějším faktorům.

(15)K zajištění nezávislosti vnitrostátních orgánů pro hospodářskou soutěž by měli jejich zaměstnanci a členové rozhodovacího subjektu jednat bezúhonně a zdržet se jakéhokoli jednání, které není slučitelné s plněním jejich povinností. Potřeba zabránit ohrožení nezávislého posouzení ze strany zaměstnanců nebo členů rozhodovacího subjektu znamená, že by během svého zaměstnání a funkčního období a po přiměřenou dobu poté neměli vykonávat žádnou výdělečnou ani nevýdělečnou pracovní činnost neslučitelnou s touto funkcí. Znamená to rovněž, že by během zaměstnání a funkčního období neměli mít účasti v podnicích nebo organizacích, které mají styky s vnitrostátním orgánem pro hospodářskou soutěž, pokud to může ohrozit jejich nezávislost. Zaměstnanci a členové rozhodovacího subjektu by měli oznámit veškeré účasti nebo aktiva, jež při plnění jejich povinností mohou vést ke střetu zájmů. Měli by mít povinnost informovat rozhodovací subjekt, ostatní členy tohoto subjektu nebo v případě vnitrostátních orgánů pro hospodářskou soutěž, v nichž rozhodovací pravomoc náleží pouze jedné osobě, orgán oprávněný ke jmenování v případě, jsou-li při plnění svých povinností vyzváni, aby rozhodli ve věci, na které mají zájem, jenž může ohrozit jejich nestrannost.

(16)Nezávislost vnitrostátních orgánů pro hospodářskou soutěž nevylučuje soudní přezkum ani parlamentní dohled v souladu s právními předpisy členských států. Požadavky na odpovědnost přispívají rovněž k zajištění věrohodnosti a legitimity opatření vnitrostátních orgánů pro hospodářskou soutěž. K přiměřeným požadavkům na odpovědnost patří zveřejňování pravidelných zpráv o činnosti vnitrostátními orgány pro hospodářskou soutěž, které jsou určeny vládnímu nebo parlamentnímu orgánu. Vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž mohou podléhat rovněž kontrole či sledování jejich finančních výdajů, neovlivní-li to jejich nezávislost.

(17)Vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž by měly být schopny stanovit prioritu svých řízení, jejichž předmětem je provádění článků 101 a 102 SFEU, v zájmu účinného využívání svých zdrojů a měly by mít možnost zaměřit se na předcházení protisoutěžnímu chování, které narušuje hospodářskou soutěž na vnitřním trhu, a na jeho ukončení. Pro tento účel by měly mít možnost zamítnout stížnosti z toho důvodu, že nepředstavují prioritu. Tímto by neměla být dotčena pravomoc vnitrostátních orgánů pro hospodářskou soutěž zamítnout stížnosti i z jiných důvodů, jako je nedostatečná pravomoc, nebo rozhodnout o tom, že z jejich strany neexistují důvody pro přijetí opatření. Pravomocí vnitrostátních orgánů pro hospodářskou soutěž s ohledem na stanovení priorit jejich řízení pro vymáhání práva není dotčeno právo vlády členského státu vydat vnitrostátním orgánům pro hospodářskou soutěž obecné pokyny k zásadám či prioritám, které nesouvisejí s konkrétním řízením, jehož předmětem je provádění článků 101 a 102 SFEU.