EVROPSKÁ KOMISE V Bruselu dne 18.12.2017 COM(2017) 778 final ZPRÁVA KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU A RADĚ o fungování opatření podle směrnice Rady 2010/24/EU ze dne 16. března 2010 o vzájemné pomoci při vymáhání pohledávek vyplývajících z daní, poplatků, cel a jiných opatření {SWD(2017) 461 final}



1. ÚVOD a. Každý musí platit svůj díl daní. Pokud někdo daně nezaplatí, přijmou daňové orgány opatření, aby daně vymohly. Pravomoc daňových orgánů je však omezena na území jednotlivých států. Nemohou daně vymáhat v jiných zemích, i když se třeba daňoví dlužníci přestěhovali do jiného státu nebo disponují majetkem v jiných zemích. EU proto přijala právní předpisy, které členským státům EU umožňují poskytovat si vzájemnou pomoc při vymáhání daní a pohledávek EU, jak je vymezeno v článku 2 směrnice. Následující příklad ilustruje fungování této pomoci při vymáhání daní: pan Z neuhradí svůj daňový dluh v členském státě A. Přestěhuje se do členského státu B a navíc vlastní nemovitost v členském státě C. V takovém případě mohou daňové orgány členského státu A požádat daňové orgány členských států B a C, aby jim pomohly s vymáháním daní splatných v členském státě A. Tímto způsobem přispívá vzájemná pomoc při vymáhání pohledávek k zajištění spravedlnosti a nediskriminace v oblasti daní: pomáhá zajistit, aby všichni odváděli daně, a předcházet daňovým podvodům a rozpočtovým ztrátám pro členské státy a EU. b. Dne 16. března 2010 přijala Rada směrnici 2010/24/EU o vzájemné pomoci při vymáhání pohledávek vyplývajících z daní, poplatků, cel a jiných opatření. Směrnice stanoví různé formy pomoci při vymáhání pohledávek: – výměna informací, u kterých lze předpokládat, že jsou významné při vymáhání daňových pohledávek (výměna informací na žádost; výměna informací bez předchozí žádosti týkajících se vrácení daní; přítomnost v prostorách správních orgánů a účast na správních šetřeních v ostatních členských státech), – pomoc při doručování dokumentů vztahujících se k daňovým pohledávkám či jejich vymáhání, – žádosti o vymáhání daňových pohledávek, – žádosti o předběžná opatření k zajištění vymáhání pohledávky, pokud byly pohledávka nebo doklad o vymahatelnosti pohledávky v dožadujícím členském státě napadeny nebo pokud se na pohledávku dosud nevztahuje doklad o vymahatelnosti v dožadujícím členském státě. Tato směrnice organizuje pomoc při vymáhání pohledávek týkajících se veškerých daní ukládaných členskými státy nebo jejich nižšími územními nebo správními celky či jejich jménem, nebo jménem Unie. c. Členské státy musely tuto směrnici provést ve vnitrostátním právu do 31. prosince 2011 a tyto nové předpisy musely uplatňovat ode dne 1. ledna 2012 (článek 28 této směrnice).





d. V čl. 27 odst. 3 této směrnice je stanoveno, že Komise každých pět let předkládá Evropskému parlamentu a Radě zprávu o fungování opatření podle této směrnice. Tato zpráva je první zprávou podle nové směrnice. e. K této zprávě je připojena souhrnná zpráva, která popisuje konzultace se zúčastněnými subjekty, jež Komise vedla při přípravě této zprávy. Konzultace s daňovými orgány členských států se uskutečnily prostřednictvím činnosti odborné skupiny pro vymáhání pohledávek, která odpovídá za sledování uplatňování rámce EU pro pomoc při vymáhání pohledávek, a prostřednictvím dotazníku určeného daňovým orgánům zabývajícím se pomocí při vymáhání pohledávek. Komise zahájila rovněž veřejnou konzultaci v této záležitosti. Zprávy o těchto konzultacích jsou zveřejněny na internetových stránkách Komise. Podrobnější hodnocení používání této směrnice je obsaženo v pracovním dokumentu útvarů Komise, který je připojen k této zprávě. 2. CELKOVÝ PŘEHLED O VYUŽÍVÁNÍ VZÁJEMNÉ POMOCI V OBDOBÍ 2011–2015 a. V období 2011–2016 pokračoval nárůst využívání všech tradičních druhů pomoci při vymáhání pohledávek (žádosti o informace, žádosti o doručení, žádosti o předběžná opatření a/nebo opatření k vymáhání pohledávek): Tabulka č. 1: celkový počet žádostí, které obdržely všechny členské státy v období 2011–2016: Žádosti o informace Žádosti o doručení Žádosti o předběžná opatření Žádosti o vymáhání pohledávek 2011 3 218 1 284 9 566 2012 6 081 1 323 7 661 2013 8 250 2 066 102 10 391 2014 9 988 2 195 80 14 123 2015 10 733 2 168 123 14 769 2016 13 630 2 205 76 16 403 Roste také celkový počet každoročních sdělení (nové žádosti a opatření přijatá v návaznosti na existující žádosti) mezi dožadujícími a dožádanými orgány ve všech členských státech EU. Tabulka č. 2: celkový počet každoročních sdělení v souvislosti se žádostmi o pomoc při vymáhání pohledávek v období 2012–2016: 2012 2013 2014 2015 2016 125 163 98 493 138 628 139 402 166 457 b. Členské státy však dosud nevyužívají možnost, aby úředníci vymáhající daňové pohledávky z jednoho členského státu vycestovali do jiného členského státu a byli přítomni u správních šetření – či aby se dokonce těchto šetření účastnili a kladli jednotlivým osobám otázky a nahlíželi do spisů – a napomáhali úředníkům dožádaného členského státu v rámci soudního řízení v tomto státě. V tomto ohledu jsou výsledky v souladu se zkušenostmi ohledně nedostatečného využívání příslušných ustanovení v ostatních právních předpisech EU týkajících se správní spolupráce mezi daňovými orgány. c. Velká většina členských států zastává názor, že spolupráce na základě této směrnice zlepšila výběr daní a vymáhání daňových pohledávek. Dostupné statistické údaje potvrzují, že částky, které byly vymoženy na základě právních předpisů EU, opět vzrostly, a to po počátečním poklesu v roce 2012. Pokles v roce 2012 lze (přinejmenším do jisté míry) vysvětlit pozdním provedením směrnice 2010/24/EU v mnoha členských státech a pracovní zátěží způsobenou tím, že se příslušné orgány musely seznámit s novými právními předpisy, novými postupy, novými formuláři žádostí a jednotnými doklady. Částky vymožené v letech 2013–2014 jsou v souladu s částkami vymoženými v letech 2009–2010. V roce 2015 se výsledky dále zlepšily (a jsou lepší než předchozí nejlepší výsledek, jehož bylo dosaženo v roce 2011).

Tabulka č. 3: přehled vymožených částek (2011–2016): Vymoženo na žádost ostatních členských států (před odečtením vlastních nákladů) Vymoženo prostřednictvím žádostí zaslaných ostatním členským státům v eurech v eurech 2011 54 031 822 62 475 879 2012 30 641 451 32 076 738 2013 35 580 763 41 115 223 2014 42 839 876 46 395 481 2015 81 402 061 65 711 419 2016 76 500 163 67 019 250 d. Vyšší počet žádostí o pomoc a zvýšení vymožených částek jako takové samozřejmě neposkytují náležité údaje o fungování rámce EU pro pomoc při vymáhání pohledávek. Z konzultací s daňovými orgány členských států vyplývá, že pomoc při vymáhání pohledávek funguje dobře v jednoduchých situacích (např. příhraniční pracovníci), kdy je pomoc při vymáhání řešením pro nedostatečnou přeshraniční pravomoc daňových orgánů. V ostatních případech (zejména tehdy, je-li důvodem nevybrání daně podvodný úmysl dlužníka) se pomoc při vymáhání pohledávek považuje za složitější stejně jako vymáhání v samotném dožadujícím členském státě. Tento názor členských států potvrzují statistické údaje. Ačkoliv tyto statistické údaje mohou poskytnout pouze hrubé informace o míře vymáhání, objasňují, že skutečně vymožené částky jsou mnohem nižší než částky, s ohledem na něž se požadovala pomoc při vymáhání pohledávky. 3. DOPAD SMĚRNICE 2010/24/EU NA FUNGOVÁNÍ VZÁJEMNÉ POMOCI: KLADNÉ HODNOCENÍ a. Respondenti ve veřejné konzultaci zdůraznili význam řádně fungující pomoci při vymáhání pohledávek. Existence a používání jednoznačných a účinných postupů poskytování pomoci se pokládaly za prospěšné pro všechny účastníky těchto řízení. b. Co se týká finanční a administrativní zátěže, je třeba uvést, že povaha směrnice (stanovení právního základu a technických nástrojů, které členským státům umožňují navzájem si pomáhat při vymáhání pohledávek, aniž by byla stanovena vnitrostátní pravidla pro vymáhání pohledávek) ztěžuje určení zátěže spojené s pomocí při vymáhání pohledávek. Tato zátěž je do značné míry ovlivněna náklady a pracovním vytížením spojeným s vnitrostátními postupy vymáhání pohledávek. Každý případ vymáhání pohledávky je mimoto jiný a závisí na konkrétních okolnostech dotyčné pohledávky. Při hodnocení byly proto shromážděny pouze (určité) důkazy o nákladech a zátěži v rámci omezení při uplatňování směrnice, jež odrážejí individuální zkušenosti úředníků vymáhajících pohledávky. Tyto informace jsou náležitě analyzovány v připojeném pracovním dokumentu útvarů Komise. Extrapolace umožňující učinit prohlášení ohledně regulačních nákladů souvisejících se směrnicí na úrovni EU však není možná. V této souvislosti je třeba uvést, že nejsou k dispozici spolehlivé kvantitativní údaje týkající se administrativní zátěže. Útvary Komise nemají přístup k jednotlivým spisům (v souladu s článkem 23 směrnice) a vnitrostátní daňové orgány se zdráhají poskytovat podrobnější kvantitativní statistické údaje, než jak je stanoveno v čl. 27 odst. 1 směrnice. c. Jedním z hlavních cílů směrnice Rady 2010/24/EU bylo „zvýšit účinnost a efektivitu pomoci a usnadnit poskytování pomoci v praxi“. Členské státy téměř jednomyslně potvrzují, že tohoto cíle bylo dosaženo. Všechny členské státy kromě jednoho potvrdily, že jim směrnice 2010/24/EU v porovnání se situací podle předchozího právního rámce usnadnila poskytování a přijímání vzájemné pomoci při vymáhání pohledávek. Také všichni respondenti ve veřejné konzultaci souhlasili s tím, že stávající rámec EU usnadnil členským státům vzájemnou pomoc při vymáhání daní. d. Většina respondentů v konzultaci s členskými státy a ve veřejné konzultaci se rovněž domnívala, že existence pravidel EU pro poskytování pomoci při vymáhání pohledávek zvyšuje dodržování daňových předpisů, ačkoliv není možné učinit přesný odhad tohoto dopadu. e. Používání elektronických formulářů žádostí a jednotného dokladu o vymahatelnosti pohledávky v dožádaném členském státě (dále jen „jednotný doklad o vymahatelnosti pohledávky“) a formuláře pro jednotný doklad pro doručení zvýšilo efektivitu a účinnost pomoci při vymáhání pohledávek. Elektronické formuláře žádostí umožňující automatický překlad stanovily společný standard pro komunikaci mezi daňovými orgány. Některé daňové orgány podaly připomínky, například k délce formuláře žádosti o vymáhání pohledávky, tyto formuláře však byly vypracovány ve spolupráci s členskými státy a ty si přály zahrnout do nich mnoho potenciálních možností a situací. Téměř všechny členské státy potvrzují, že používání jednotného dokladu o vymahatelnosti pohledávky v dožadujícím členském státě usnadňuje vyhotovení žádosti o pomoc. Snazší je také vyřizování žádostí o pomoc z ostatních členských států. K hlavním výhodám jednotného dokladu o vymahatelnosti pohledávky patří neexistence nákladů na překlad, zabránění problémům s uznáváním a elektronické předávání. Většina členských států zastává rovněž kladný názor na používání formuláře pro jednotný doklad pro doručení, který je připojen k dokumentům, s ohledem na něž se požaduje pomoc při doručení. Ačkoliv vyšší počet žádostí má za následek vyšší pracovní zátěž, usuzovalo se také, že tento dopad byl zmírněn používáním jednotných dokladů. Pozitivní názory na užitečnost těchto jednotných dokladů (jednotný doklad o vymahatelnosti pohledávky a jednotný doklad pro doručení) vyjádřili i respondenti (zastupující hledisko daňového poplatníka či dlužníka) ve veřejné konzultaci. Usuzovalo se, že tyto doklady jsou dostatečně podrobné, pokud jde o pohledávky a příslušné úřady. f. Rozšíření věcné oblasti působnosti mělo pro dotčené daňové orgány za následek větší pracovní zátěž. Ačkoliv celkové částky těchto ostatních daní a poplatků jsou poměrně nízké (v porovnání s hlavními kategoriemi daní: DPH a daně z příjmů), mohou se týkat značného počtu žádostí. Většina členských států však potvrdila, že rozšířená oblast působnosti směrnice je užitečná, jelikož přispívá rovněž k zajištění dodržování daňových předpisů.

4. HLAVNÍ PROBLÉMY A VYHLÍDKA NA ZLEPŠENÍ V BUDOUCNU 4.1 Potřeba dostatečných zdrojů k dosažení větší solidarity mezi daňovými správami a. Ve svých odpovědích na hodnotící dotazník osmnáct členských států uvedlo, že počet žádostí o vymáhání pohledávek obdržených od ostatních členských států je pro ně velmi zatěžující, a sedmnáct členských států vyslovilo obavy ohledně nedostatečných zdrojů na vnitrostátní úrovni. Tyto členské státy objasnily, že nemají k dispozici lidské zdroje, které jsou nezbytné k včasnému vyřízení všech žádostí. b. Deset členských států vyslovilo také domněnku, že pro některé daňové správy nepředstavuje přeshraniční pomoc při vymáhání pohledávek prioritu. Lze předpokládat, že výsledky vzájemné pomoci při vymáhání pohledávek jsou přinejmenším do jisté míry ovlivněny nedostatečným úsilím dožádaných členských států o poskytnutí pomoci při vymáhání pohledávek (a také nedostatky jejich vnitrostátního systému vymáhání daní; viz bod 4.2). Tabulka č. 4: Procento průměrných částek vymožených v daném roce v porovnání s průměrnými ročními částkami, s ohledem na něž byly obdrženy žádosti o vymáhání pohledávky, oboje v období 2013–2016, podle oznámení dožádaného členského státu: c. Úspěch vzájemné pomoci při vymáhání pohledávek závisí do značné míry na dostatečných zdrojích a na úsilí o spolupráci. Členské státy by měly na výběr na vnitrostátní úrovni i na vyřizování žádostí o vymáhání pohledávek pocházejících od ostatních členských států vyčlenit dostatečné zdroje. Tyto investice v každém členském státě jsou předpokladem řádného fungování vnitřního trhu bez diskriminačních ochranných opatření. Pomáhají rovněž předcházet podvodům a rozpočtovým ztrátám. Investice do vzájemné pomoci při vymáhání pohledávek lze považovat za důležitou součást strategie daňových správ zaměřené na dodržování předpisů, jelikož se zabývají pocitem beztrestnosti u nepoctivých daňových poplatníků. Povinností dožadujících členských států je samozřejmě lepší dodržování daňových předpisů a zajištění co největších možností výběru daní a vymáhání pohledávek na vnitrostátní úrovni, je-li to však nutné, měly by být dožadující členské státy schopny spolehnout se na solidaritu dožádaných členských států. 4.2 Posílení výběru daní a vymáhání pohledávek na vnitrostátní úrovni: předpoklad úspěšnější pomoci při vymáhání pohledávek a. Při vyřizování žádosti o vymáhání pohledávky nebo žádosti o předběžná opatření využije dožádaný orgán pravomoci a postupy stanovené podle právních a správních předpisů dožádaného členského státu, které se vztahují na stejné či obdobné pohledávky (čl. 13 odst. 1 a článek 17 směrnice 2010/24/EU). To znamená, že úspěch vzájemné pomoci při vymáhání pohledávek je do značné míry ovlivněn účinností každého vnitrostátního systému vymáhání daní.

Jak potvrdila řada respondentů ve veřejné konzultaci a konzultaci s daňovými orgány, členské státy by měly zvýšit své úsilí o poskytování pomoci při vymáhání pohledávek ostatním členským státům a měly by snížit neopodstatněné vnitrostátní překážky a požadavky, jež omezují jejich schopnost vyhovět žádostem o pomoc při vymáhání pohledávky. V této souvislosti se skutečně zdá, že vnitrostátní opatření k vymáhání daní nejsou vždy dostatečná ani účinná. Ve svých odpovědích na dotazník řada daňových orgánů uvedla, že jejich činnost ztěžují složitá vnitrostátní pravidla nebo obtížné vnitrostátní postupy a požadavky, jež vážně omezují možnost daňových orgánů přijmout předběžná opatření nebo opatření k vymáhání pohledávek. Rovněž se zdá, že je třeba zlepšit a usnadnit výměnu informací v rámci členských států a přístup k databázím, které obsahují informace důležité pro účely vymáhání daní. Pravidlo týkající se používání vnitrostátních postupů pro vymáhání daní je navíc často uplatňováno tak, že se v dožádaném členském státě opakují kroky předcházející vlastnímu vymáhání (doručení pohledávky; nová lhůta pro platbu), ačkoliv již byly provedeny v dožadujícím členském státě, což při postupu vymáhání způsobuje další prodlevy a podvodným daňovým poplatníkům to poskytuje další šanci ukrýt nebo přemístit svá aktiva před zahájením vymáhání. Řádné řízení vymáhání daní proto znamená, že členské státy usnadňují vyřizování žádostí o pomoc na jejich území, a to přizpůsobením a posílením svých vnitrostátních právních předpisů a zlepšením postupů vymáhání daní. Členské státy by měly současně vzít v úvahu potřebu respektovat práva daňových dlužníků, jak požadovali respondenti ve veřejné konzultaci. b. Výše uvedený závěr je v souladu se závěry, které Komise předložila ve svém sdělení ze dne 7. dubna 2016 o akčním plánu v oblasti DPH, v němž uvedla, že daňové správy musí být účinnější. S vedoucími orgánů vymáhajících daně v členských státech se uskuteční strategické diskuse s cílem podpořit iniciativy a reformy v oblasti vymáhání daní v členských státech. V úvahu je však třeba vzít skutečnost, že každý členský stát má své zvláštnosti, pokud jde o organizaci daňových orgánů a postupů vymáhání daní. Nedostatky v procesech vymáhání a organizaci nejsou proto nutně ve všech členských státech stejné, takže příklady osvědčených postupů v jednom členském státě nelze vždy jednoduše uplatnit v jiném členském státě. Komise prioritně vyzve členské státy s nejnižšími mírami pomoci při vymáhání (tj. míra vymáhání ve výši 2 % či nižší: Kypr, Rumunsko, Malta, Bulharsko, Lotyšsko, Slovensko, Chorvatsko, Litva, Maďarsko, Spojené království, Estonsko, Řecko, Lucembursko, Rakousko, Španělsko a Itálie), aby provedly analýzu hlavních problémů v těchto zemích za účasti národních odborníků na vymáhání daní (z daňové správy nebo případně jiných odborníků) z těchto členských států. Komise poskytne podporu za účelem posouzení možných opatření k zlepšení jejich výsledků v oblasti vymáhání pohledávek. 4.3 Zlepšení fungování rámce EU pro pomoc při vymáhání pohledávek a. Obecně se uznává, že rámec EU je v oblasti pomoci při vymáhání daní nejvyspělejší. Obsahuje praktické nástroje pro prosazování, jako je formulář pro jednotný doklad pro doručení a jednotný doklad o vymahatelnosti pohledávky v dožádaném členském státě; má širokou věcnou oblast působnosti a náležitě vypracovaná pravidla pro vyřizování žádostí o pomoc). Členské státy a respondenti ve veřejné konzultaci však předložili řadu návrhů na další zlepšení právního rámce. Zvláštní pozornost byla věnována oblasti působnosti, výměně informací a přístupu k příslušným databázím, předběžným opatřením, podmínkám upravujícím pomoc při vymáhání pohledávek (podmínky týkající se starých pohledávek, použití prahových hodnot).

b. Názory členských států na možné zjednodušení a jiné změny stávajících právních předpisů se však zdají být velmi rozmanité a protichůdné. Několik návrhů na zjednodušení již bylo analyzováno a do jisté míry projednáno s členskými státy v rámci odborné skupiny pro vymáhání pohledávek a Výboru pro vymáhání pohledávek, např.: – rozšíření oblasti působnosti by umožnilo předejít některým pochybnostem, pokud jde o omezení stávající oblasti působnosti, a umožnilo by uplatňování jednotných pravidel a úpravy u více pohledávek (např. pohledávky v oblasti sociálního zabezpečení, jiné veřejné pohledávky), je však pravděpodobné, že způsobí vážné problémy (pravidla týkající se pomoci při vymáhání pohledávek v oblasti sociálního zabezpečení jsou stanovena v různých právních nástrojích, které byly přijaty na rozdílném právním základě, rozšíření oblasti působnosti na jiné pohledávky lze provést pouze jednomyslně), – některá pravidla stávající směrnice je možno považovat za poměrně složitá (např. pravidla stanovená v čl. 18 odst. 2 směrnice týkající se podmínky v souvislosti se stářím pohledávek, pravidla v čl. 19 odst. 2 směrnice týkající se stavení, přerušení nebo prodloužení běhu promlčecích lhůt). Zdá se však být obtížné dospět k jednomyslnému názoru na to, jak tato ustanovení pozměnit, – návrhy na usnadnění výměny informací, pokud jde o údaje týkající se vozidel, tím, že je povoleno využívání sítě EUCARIS (Evropský informační systém vozidel a řidičských oprávnění), která umožňuje automatické vyřizování žádostí, významný počet členských států zamítl, – Výbor pro vymáhání pohledávek schválil určitá zjednodušení v prováděcím nařízení Rady č. 1189/2011, a to s ohledem na odkaz na směnný kurz (čl. 18 odst. 2 tohoto nařízení), aby byl možný automatický výpočet směnného kurzu v budoucích elektronických formulářích žádostí, a s ohledem na používání zvláštního formuláře k vysvětlení důvodů a podmínek žádostí o předběžná opatření s cílem usnadnit vyřízení těchto žádostí v dožádaném členském státě. c. Respondenti ve veřejné konzultaci vyjádřili s ohledem na konkrétní pozměňovací návrhy protichůdné názory. Ačkoliv panovala obecná shoda, že by EU měla zaujmout k nespolupracujícím členským státům nebo jiným zemím striktní postoj a že je třeba posílit předběžná opatření a zajistit včasnou reakci na žádosti o pomoc, mnoho respondentů také zdůraznilo, že je nutné dodržovat právo daňového dlužníka na obhajobu a omezit administrativní zátěž dožádaného členského státu. Na základě výše uvedených úvah vyjádřili respondenti ve veřejné konzultaci smíšené názory, pokud jde o otázky týkající se toho, zda by se měla pomoc při vymáhání poskytovat u sporných pohledávek nebo u pohledávek s částkou nižší, než je stávající prahová hodnota. b. Vzhledem k předchozím oddílům by se mělo upřednostnit lepší vyřizování žádostí o pomoc při vymáhání pohledávek na vnitrostátní úrovni na základě stávajícího právního rámce pro pomoc při vymáhání pohledávek. Zdá se, že na vnitrostátní úrovni lze učinit více v zájmu plného využití možností, které platné právní předpisy EU nabízejí. c. Problém související s chybějícími dlužníky a aktivy není problémem jen uvnitř EU. Jelikož je zřejmé, že daňoví podvodníci snadno uniknou opatřením k vymáhání daní v rámci EU, pokud se mohou volně pohybovat a přemístit svá aktiva do třetích zemí, sjednala Komise nedávno první mezinárodní dohodu mezi EU a Norskem týkající se správní spolupráce v oblasti DPH. V této dohodě je zahrnuta vzájemná pomoc při vymáhání pohledávek týkajících se DPH. Pravidla upravující tuto pomoc při vymáhání pohledávek odpovídají ustanovením směrnice EU – ačkoliv oblast působnosti této dohody je omezena na pohledávky týkající se DPH – a ve vztazích s Norskem se budou používat elektronické formuláře EU. Elektronické formuláře pro vymáhání pohledávek jsou skutečně vypracovány tak, aby je bylo možno použít ve vztazích se třetími zeměmi. Tento společný rámec usnadní činnost příslušných orgánů. 4.4 Je zapotřebí lepší komunikace a více pokynů a. Útvary Komise již přijaly řadu opatření k zvýšení informovanosti o právních předpisech EU týkajících se vzájemné pomoci při vymáhání daní a k vysvětlení složitých pravidel těchto právních předpisů: – vnitrostátní daňové orgány mohou pokládat dotazy v odborné skupině pro vymáhání pohledávek nebo prostřednictvím vnitrostátních kontaktních míst a jsou vybízeny k účasti na pracovních setkáních nebo projektových skupinách v rámci programu Fiscalis 2020,