Směřováním investic do vzdělávání a rozšiřování dovedností, domácích inovací a dopravní a digitální infrastruktury by se posílil potenciál pro dlouhodobý růst. Ekonomika zaměřená na výrobu si vzhledem k omezením daným trhem práce a demografickou situací žádá další investice do vzdělávání a rozšiřování dovedností, aby země byla připravená na budoucí technologické změny. K dosažení růstu podporujícího začlenění je třeba věnovat zvláštní pozornost cenově dostupné péči o děti a zacíleným aktivním politikám na trhu práce, díky nimž si lidé dokáží najít a udržet zaměstnání, případně se do něj vrátit. V kombinaci s větším zaměřením na domácí inovace by se mohla zvýšit produktivita v rámci celého podnikového spektra, včetně malých a středních podniků. Nedostatečně kvalitní silniční, železniční a širokopásmová síť zřejmě prohlubují regionální rozdíly a brání soukromým investicím. Je rovněž zapotřebí vyvinout větší úsilí k řešení problémů, jež představují nepříznivé klimatické a environmentální jevy, zejména v oblasti kvality ovzduší a vodního hospodářství. V příloze D jsou uvedeny klíčové priority pro podporu z Evropského fondu pro regionální rozvoj, Evropského sociálního fondu plus a Fondu soudržnosti v České republice na období 2021–2027, které vycházejí z investičních potřeb a výzev popsaných v této zprávě.

Pokračující hospodářský růst přináší neocenitelnou příležitost k zesílení strukturálních reforem ( ). Od roku 2004 se země výrazně přiblížila průměru EU. Další pokrok však může brzdit řada nevyřešených strukturálních nedostatků. Možnosti růstu by zlepšilo zejména lepší zacílení investic do infrastruktury, lidského kapitálu a inovací, snížení administrativní zátěže a řešení nedostatku pracovních sil. Zmírnění těchto problémů prostřednictvím dobře navržených strukturálních reforem by pomohlo zvýšit potenciál dlouhodobého růstu a urychlit přibližování země k úrovni ekonomik s vyššími příjmy.

Potenciální růst je již za vrcholem cyklu. Poté co v roce 2017 dosáhl téměř 3 %, se bude v nadcházejících letech postupně snižovat ke 2 %. Mezera výstupu, která se v letech 2017 a 2018 zvětšovala, se v letech 2019 a 2020 pravděpodobně ustálí přibližně na 1 % HDP, což by mělo částečně zmírnit inflační tlaky (graf 1.3).

V případě malé a otevřené ekonomiky by budoucí růst mohly potenciálně omezit nedostatek pracovních sil a nejistota v celosvětové poptávce. Česká republika je ve velké míře závislá na možném napětí v celosvětovém obchodu a na hospodářském rozvoji některých hlavních obchodních partnerů (např. Německa, Francie nebo Spojeného království). Kromě toho by se mohla zhoršit nákladová konkurenceschopnost vývozu, pokud by přetrvávalo stávající napětí na trhu práce a jím vyvolaný růst reálných mezd by trvale převyšoval růst produktivity. Česká republika vykazuje nejnižší míru nezaměstnanosti a počet uchazečů o zaměstnání na jedno volné místo v EU i v OECD. V této souvislosti začaly podniky více investovat do strojů, aby kompenzovaly současný nedostatek pracovních sil. Avšak prodleva mezi investicemi a výslednou produktivitou by mohla hospodářský růst v blízké budoucnosti omezit.

·Česká republika zatím nevytvořila plně funkční inovační ekosystém založený na domácím výzkumu a vývoji. Z hlediska EU se navzdory zvýšení intenzity výzkumu a vývoje nadále řadí mezi nepříliš velké inovátory. To může souviset s tím, že veřejné investice postrádají soudržnou strategii, která by posílila slabší výkonnost výzkumu a zlepšila spolupráci mezi soukromým sektorem a akademickou sférou. Produktivitu táhnou převážně velké zahraniční společnosti, zatímco domácí podniky v oblasti vytváření přidané hodnoty zaostávají. Souhrnná produktivita výrobních faktorů, která je měřítkem efektivnosti využívání kapitálu a práce v produkci, navíc roste poměrně pomalu. Je tedy zapotřebí, aby investice podporovaly zavádění technologií a zvyšovaly inovační výkonnost firem, zejména pokud jde o domácí malé a střední podniky.

·Nižší úroveň investic do dopravní infrastruktury může zvyšovat regionální rozdíly. Česká republika je tranzitní zemí, což klade velké nároky na infrastrukturu a různé druhy dopravy v zemi. Investice do dopravní infrastruktury jsou však pod průměrem EU. Dokončení evropských dopravních koridorů ještě zdaleka není hotovo a příměstská infrastruktura je stále nedostatečná, což omezuje možnosti dojíždění za prací i dostupnost bydlení. Nedostatečné dopravní spojení rovněž odrazuje od podnikatelské činnosti, zejména v odlehlých regionech.

·Nedávná opatření v oblasti důchodů pomohla zlepšit přiměřenost důchodů, avšak chybí záruky pro zajištění dlouhodobé udržitelnosti veřejných financí. Politická opatření v oblasti důchodů přijatá v posledních letech zhoršila dlouhodobý rozpočtový výhled do roku 2070 přibližně o 2 procentní body HDP. Očekávané prodlužování střední délky života se nezohledňuje automaticky a příslušné úpravy věku odchodu do důchodu jsou na uvážení vlády. Dlouhodobou udržitelnost veřejných financí ohrožuje rovněž předpokládaný nárůst výdajů na zdravotní péči v souvislosti se stárnutím obyvatelstva. Nákladovou efektivnost zdravotnictví by mohla zlepšit další konsolidace odvětví nemocniční péče a investice do primární a integrované péče.

Nižší je míra zaměstnanosti u pracovníků s nízkou kvalifikací, žen s malými dětmi, osob se zdravotním postižením a starších věkových skupin. Míra zaměstnanosti žen, které vykonávají většinu pečovatelských povinností, byla v roce 2017 nižší (70,5 %) než u mužů (86,3 %). Míra zaměstnanosti osob s nízkou kvalifikací na trhu práce od přistoupení k EU stagnuje. Dosahuje přibližně 30 %, a je tedy zhruba 50 p. b. pod českým průměrem. Míra zaměstnanosti osob ve věku 55–64 let činila 62,2 %, což je o 24,6 p. b. méně než u pracovníků ve věku 25–54 let. Rozdíl v míře zaměstnanosti osob se zdravotním postižením je rovněž vysoký. Účast na odborné přípravě a celoživotním učení je nízká, zejména pokud jde o skupiny nedostatečně zastoupené na trhu práce.

Český trh práce má stále velmi dobré výsledky. Míra zaměstnanosti se v průběhu posledních sedmi let trvale zvyšovala a ve třetím čtvrtletí 2018 dosáhla 80,0 %. Očekává se, že v roce 2019 celkový růst zaměstnanosti zpomalí na 0,3 %, jelikož prostor pro další zvyšování míry účasti na trhu práce je omezený (viz oddíl 3.3). Míra nezaměstnanosti klesla v roce 2017 na rekordně nízkou úroveň 2,9 % a ve čtvrtém čtvrtletí 2018 dosáhla 2,1 %, již druhým rokem tedy byla nejnižší v EU a během následujících dvou let se pravděpodobně ustálí kolem 2,5 % (prognóza Komise z podzimu 2018). V poslední době se zlepšila také nezaměstnanost mladých lidí (5,3 % ve čtvrtém čtvrtletí 2018) a dlouhodobá nezaměstnanost (0,7 % ve třetím čtvrtletí 2018). Jelikož ekonomika se blíží plné zaměstnanosti, nedostatek pracovních sil začíná být naléhavější, což po několika letech pomalejšího růstu podněcuje zvyšování mezd. Přibližně 45 % výrobních a 40 % stavebních firem uvádělo ve čtvrtém čtvrtletí 2018 nedostatek pracovních sil mezi faktory omezujícími produkci ( ) a počet volných pracovních míst je již od poloviny roku 2018 dvakrát vyšší než počet nezaměstnaných (graf 1.5).

Investice do automatizace představují příležitost pro český průmysl, zejména pro výrobce automobilů. Investiční aktivita jako podíl na HDP je tradičně přibližně o 5 p. b. vyšší než průměr EU (24,7 % oproti 20,0 % v roce 2017), a to vzhledem k významu výrobního odvětví v české ekonomice, což si žádá vysokou úroveň investic do zařízení (graf 1.4). V roce 2017 představovala výroba 26,8 % hrubé přidané hodnoty, tedy o 12,5 p. b. více než souhrnný průměr EU. Největším odvětvím českého průmyslu je automobilový průmysl, a to jak z hlediska produkce, tak i zaměstnanosti. Stávající situace, kdy je výrazný nedostatek pracovních sil a byly revidovány normy emisí CO2 pro automobily, však v tomto odvětví přináší nemalé výzvy. Proto se i přes vysoký stupeň automatizace očekává, že výrobci automobilů i další výrobci budou posilovat investice do zařízení (viz oddíl 3.4).

Investice v posledních dvou letech nabyly na intenzitě a vyhlídky jsou i nadále pozitivní. Investice do fyzické infrastruktury se v roce 2017 zvýšily o 3,3 % a v roce 2018 zrychlily na 7,8 % (prognóza Komise z podzimu 2018). K tomuto nárůstu přispěly potřeba automatizace a robotizace ve výrobě, veřejné investice podporované z fondů EU a oživení investic do výstavby v první polovině roku 2018. Růst investic se může v letech 2019 a 2020 zmírnit, ale díky zvýšenému přílivu finančních prostředků EU zůstane nad úrovní 3 %.

Spotřeba domácností je hlavní hnací silou hospodářského růstu. V posledních letech podporovaly růst soukromé spotřeby vysoká zaměstnanost, vyšší mzdy, zvyšující se reálný disponibilní příjem a nízké úvěrové náklady. Roční růst o 3 % až 4 %, k němuž dochází od roku 2015, bude pravděpodobně pokračovat i v roce 2019. Podle prognózy Komise z podzimu 2018 bude zpomalení růstu mezd předpovídané na rok 2020 doprovázet také zpomalení růstu soukromé spotřeby (2,5 %). Úspory domácností by se mohly ze současné nízké úrovně do roku 2020 zvednout až na téměř 11 % hrubého disponibilního příjmu. Mění se také struktura spotřeby, což souvisí s rekordní úrovní důvěry spotřebitelů. V roce 2017 zaznamenalo vzestupný trend zboží střednědobé a dlouhodobé spotřeby, u něhož činil roční růst zhruba 10 %.

Zadluženost soukromého sektoru z hlediska HDP (67,4 %) je ve srovnání s průměrem EU (140 %) nízká. Nominální HDP se zvyšuje téměř stejně rychle jako hodnota hypoték. Zadlužení domácností se na konci roku 2017 snížilo o 1,6 p. b. na 29,7 % HDP, zatímco zadlužení nefinančních podniků zůstávalo v zásadě na stabilní úrovni kolem 38 % HDP. Poměr úrokových plateb k hrubému disponibilním příjmu domácností i k přidané hodnotě u nefinančních podniků byl na konci roku 2017 nižší než v eurozóně. Zvyšující se úrokové sazby zatím nepředstavují významné riziko pro splácení, ačkoli mohou mít dopad na podíl úvěrů se selháním. Exekuční příkazy se v roce 2017 týkaly celkem 9,7 % osob starších 15 let (viz oddíl 3.3). Nejohroženější skupinou se zdají být dlužníci s nižšími příjmy, kteří mají spotřebitelské úvěry. Těch je nejvíce v regionech s největším podílem osob s nízkou kvalifikací (v Ústeckém kraji přes 20 %).

Ceny nemovitostí jsou podle odhadů mírně nadhodnocené. Jak ceny bydlení, tak i objem hypotečních úvěrů se od roku 2016 rychle zvyšují, k čemuž přispívá hospodářský růst, výrazná mzdová inflace a omezení nabídky. V závislosti na použité metodice se odhaduje, že ceny nemovitostí jsou nadhodnoceny v rozmezí od 0 do 10 %, což je stále pod úrovní významného rizika. Zadlužení domácností je ve srovnání s průměrem EU navíc dále mírné, přestože v poslední době stouplo. Aby si ČNB udržela kontrolu nad růstem úvěrů, provedla řadu opatření zaměřených na poskytovatele úvěrů i dlužníky (viz oddíl 3.2).

Banky v České republice jsou nadále vysoce ziskové a ukazatele stability jsou zdravé. Míra ziskovosti bank patří již od vstupu do Unie trvale mezi nejvyšší v EU. Zvyšování úrokových sazeb přitahuje značný objem likvidity z eurozóny. Růst závazků finančního sektoru nabral na tempu na přelomu let 2016 a 2017, jelikož nerezidenti nakupovali před ukončením kurzového závazku v dubnu 2017 vklady denominované v korunách. Tato dynamika byla vyvolána očekáváním investorů a polevila, jakmile se kurz české koruny opět začal na devizových trzích volně pohybovat.

Intenzivní tvorba pracovních míst a stále napjatější podmínky na trhu práce vedou k růstu mezd. Nominální mzdy zaměstnanců se v roce 2017 zvýšily o 6,4 % a v letech 2018 a 2019 se očekává další 8% nárůst (prognóza Komise z podzimu 2018). Růst reálných mezd v roce 2017 činil 4,1 % a čisté příjmy se zvýšily o 3 %. Mzdové náklady stouply v roce 2017 o 8,3 %, a to v důsledku zvyšování mezd a růstu zaměstnanosti. Růst mzdových nákladů byl během posledních tří let vyšší než růst HDP a překročil referenční hodnoty vypočtené na základě fundamentálních ekonomických veličin. Jelikož růst mzdových nákladů převýšil rovněž tempo růstu produktivity, nominální jednotkové náklady práce v letech 2017 a 2018 dále stoupaly (graf 1.7). Tento nedávný nárůst mezd však šel ruku v ruce se zvyšováním podílů na vývozních trzích, takže zatím zřejmě měl jen omezený vliv na konkurenceschopnost.

Příležitosti a výzvy se koncentrují v určitých oblastech. Venkovské oblasti jsou obecně chudší, mají nižší produktivitu, větší nerovnost mezi ženami a muži, rostoucí míru bezdomovectví, vysoké zadlužení, vyšší míru předčasných odchodů ze vzdělávání, malou inovační kapacitu a akutní demografické problémy (graf 1.6). V těchto krajích se rovněž objevuje rostoucí počet sociálně vyloučených lokalit a exekucí, a přitom se potýkají s nedostatkem cenově dostupného sociálního bydlení. Rozdíl mezi Prahou a Brnem a méně rozvinutými regiony se dále prohloubil, zejména v porovnání s regionem Severozápad. Migrace do bohatších regionů zesiluje tzv. suburbanizaci, tedy růst předměstských oblastí v okolí velkých měst, a vyvíjí tlak na bytový a domovní fond a infrastrukturní sítě (viz oddíl 3.4.3).

Fondy EU mobilizují soukromé investice. Tím, že přidělily téměř 567 milionů eur ve formě úvěrů, záruk a vlastního kapitálu, mobilizují ESI fondy další soukromý kapitál. Celková částka 744 milionů eur vyčleněná v rámci Evropského fondu pro strategické investice (EFSI) by měla přinést dodatečné soukromé a veřejné investice ve výši 4,1 miliardy eur. Třináct projektů schválených ve složce EFSI pro infrastrukturu a inovace v hodnotě 189 milionů eur by mělo vést k celkovým investicím ve výši přibližně 711 milionů eur. V rámci specializovaného nástroje EFSI pro malé a střední podniky bylo schváleno 17 dohod se zprostředkovatelskými bankami s financováním v celkové výši 555 milionů eur. To by mělo mobilizovat investice ve výši přibližně 3,4 miliardy eur a očekává se, že lepší přístup k financování by mělo využít přes 20 036 malých a středních podniků a podniků se střední tržní kapitalizací.

Financování z EU pomáhá řešit politické výzvy uvedené v doporučeních pro Českou republiku z roku 2018. ESI fondy pomáhají odstraňovat překážky bránící výzkumu a inovacím a podporují užší spolupráci mezi podniky a výzkumnými institucemi. Do konce roku 2018 pomohlo financování z EU zlepšit infrastrukturu celkem pro více než 4 800 výzkumných pracovníků a téměř 4 000 společností. Bylo vybudováno nebo rekonstruováno přes 700 km silnic a 120 km železnic. Dále se zlepšilo zásobování vodou pro více než 360 000 lidí a více než 200 000 obyvatel je nyní chráněno před rizikem povodní. Evropský sociální fond (ESF) má zásadní význam pro reformu vzdělávání a odborné přípravy v České republice, včetně zlepšování inkluzivního vzdělávání. Vzdělávací instituce realizují téměř 10 000 projektů, které mimo jiné pomohly začlenit 1 000 romských dětí do běžného vzdělávání a vytvořit více než 12 500 míst v cenově dostupných zařízeních péče o děti. Fondy rovněž pomáhají zranitelným skupinám najít práci: pomohly získat zaměstnání přibližně 8 000 osobám se zdravotním postižením.

V odstraňování překážek, které brzdí výzkum a inovace, nastal jen omezený pokrok. Pokud bude oznámený „investiční balíček“ dobře navržen, mohl by do země přilákat investice s vyšší hodnotou a tím posílit inovační potenciál. Česká republika se však stále řadí pouze mezi „nepříliš velké“ inovátory, jelikož podíl inovativních českých podniků nedosahuje průměru EU.

Česká republika dosáhla omezeného pokroku při zlepšování dlouhodobé udržitelnosti výdajů na zdravotní péči a důchody. Většina opatření přijatých v posledních letech zvyšovala přiměřenost důchodů, nezahrnovala však záruky pro zajištění dlouhodobé udržitelnosti veřejných financí. Pro věk odchodu do důchodu byl stanoven strop 65 let; tato hranice bude přezkoumána v roce 2019, kdy má vláda vydat zprávu o důchodovém systému. Dlouhodobou fiskální udržitelnost ohrožuje také předpokládaný nárůst veřejných výdajů na zdravotní péči v souvislosti se stárnutím obyvatelstva.

Čisté rozpočtové dopady reformy by za jinak stejných podmínek mohly dosáhnout 14,2 miliardy Kč, tj. 0,26 % HDP. Tyto čisté dopady zahrnují snížení výnosů z daně z příjmů o 13,7 miliardy Kč a nárůst dávek s průzkumem majetkových poměrů o 0,4 miliardy Kč, k němuž by došlo převážně vlivem daňových úlev. Na druhé straně může reforma snížit průměrné daňové zatížení o 0,6 procentního bodu. Ve srovnání s osobami samostatně výdělečně činnými se zdá, že největší prospěch by z reformy měli zaměstnanci. Distribuční dopad je znázorněn v grafu I, který ukazuje procentuální změnu středního ročního disponibilního příjmu podle decilů ve srovnání se základním scénářem bez reformy.

Systém zdravotní péče se ve srovnání s ostatními zeměmi EU stále soustředí spíše na nemocnice, což poukazuje na neefektivnost poskytování služeb. Přestože celkové výdaje na lůžkovou péči byly v roce 2016 nižší než průměr EU, celkový počet nemocničních lůžek zůstával nad průměrem EU (6,9 na 1 000 obyvatel oproti 5,1 na 1 000 obyvatel v EU). Počet případů hospitalizace i průměrná délka hospitalizace jsou navíc značně nad průměrem EU, zatímco podíl jednodenních hospitalizací na celkovém počtu hospitalizací je výrazně nižší než průměr EU (3,2 % oproti 30,4 %). Pacienti vyžadující dlouhodobou péči jsou finančně motivováni k delšímu pobytu v nemocnici, místo aby byli předáni do zvláštních zařízení dlouhodobé péče, kde by museli část péče hradit sami. Kromě toho se dlouhodobá péče zaměřuje především na péči ústavní, která nemusí být vždy nákladově efektivní. Systému by prospěly další investice do primární, integrované a psychiatrické péče, včetně potřebné infrastruktury.

Dlouhodobou fiskální udržitelnost snižuje také předpokládaný nárůst veřejných výdajů na zdravotní péči v souvislosti se stárnutím obyvatelstva. Veřejné výdaje na zdravotní péči by se měly do roku 2070 zvýšit o 1,1 p. b. HDP, což je více než průměrný nárůst v EU o 0,9 p. b. Při zohlednění dopadu nedemografických faktorů mohou do roku 2070 vzrůst o 1,9 p. b. HDP, což je o 0,3 p. b. více než průměr EU (Evropská komise, 2018b). Zdravotní pojišťovny vykazují v krátkodobém horizontu přebytek, ale z analýz vyplývá, že jsou citlivé na hospodářský útlum (Křeček, 2017). Do roku 2020 se plánuje dodatečný státní příspěvek zdravotním pojišťovnám ve výši přibližně 3,5 miliardy Kč ročně.

Hlavním faktorem, který snižuje dlouhodobou udržitelnost, jsou výdaje na důchody. Opatření přijatá v posledních letech a změny demografických prognóz zhoršily dlouhodobý rozpočtový výhled do roku 2070 přibližně o 2 p. b. HDP. Pro věk odchodu do důchodu byl stanoven strop 65 let; tato hranice bude přezkoumána v roce 2019, kdy má vláda vydat zprávu o důchodovém systému. Podle vnitrostátních orgánů však zpráva nebude mít žádný dopad na dlouhodobou udržitelnost, ale pouze zahájí diskusi o zvyšování věku odchodu do důchodu. Očekávané prodlužování střední délky života se v současnosti nezohledňuje automaticky, jelikož každou změnu systému musí schválit Parlament na základě návrhu vlády.

Dlouhodobá udržitelnost veřejných financí by se mohla zhoršit. Podle nedávné zprávy o fiskální udržitelnosti (Evropská komise, 2019) se očekává, že v dlouhodobém horizontu vzrostou náklady související se stárnutím populace o 4,7 p. b. HDP. Rozpočtová rada (2018) v nedávné zprávě přináší ještě pesimističtější prognózy, které jsou výsledkem odlišného předpokladu ohledně demografického vývoje a scénáře nezměněné politiky. Ve zprávě se uvádí, že pokud by byla zachována současná daňová a výdajová politika, veřejné výdaje na starobní důchody by se v příštích 50 letech mohly téměř zdvojnásobit.

Počátkem roku 2018 vláda nastínila možnou reformu daně z příjmů. Tento konkrétní návrh měl vyvážit snížení základu daně z pracovních příjmů a zvýšení sazby daně z příjmů fyzických osob. V současné době vláda pracuje na parametrech konečného návrhu reformy. Evropská komise provedla simulaci původního vládního návrhu (rámeček 3.1.1), z níž vyplývá, že (prvotní) potenciální čisté rozpočtové náklady by mohly dosáhnout přibližně 0,26 % HDP, zejména v důsledku snížení výnosů z daně z příjmů. Bylo by možné zvážit další daňové reformy, které by přesunuly daňovou zátěž od zdanění práce na daňové základny, které více podporují růst, zejména vzhledem k poměrně vysoké implicitní míře zdanění práce. Velmi užitečné by mohly být i cílené změny ve prospěch osob s nízkou kvalifikací a druhých výdělečně činných osob.

Zdanění práce je nadále velmi vysoké, a to u zaměstnanců s nízkými i vysokými příjmy. Daňové zatížení svobodných bezdětných osob pobírajících průměrnou mzdu je přibližně o 3 p. b. vyšší než průměr EU, avšak u nižších příjmových skupin je rozdíl obzvláště výrazný. Na úrovni 67 % průměrné mzdy je daňové zatížení téměř o 4 p. b. vyšší než průměr EU. U 50 % a 33 % průměrné mzdy se rozdíl ve výši daňového zatížení vůči průměru EU vyšplhá přibližně na 6 p. b. Obecně platí, že svobodné osoby s dětmi, jejichž výdělek je nižší než průměrná mzda, mají ve srovnání s průměrem EU výrazně vyšší daňové zatížení ( ). V případě bezdětných párů a svobodných zaměstnanců, kteří vydělávají 167 % průměrné mzdy, je daňové zatížení 3 p. b. pod průměrem EU. Toto zatížení je ovlivněno zejména vysokou úrovní příspěvků zaměstnavatele na sociální zabezpečení. Vysoké daňové zatížení ve spojení s vysokými náklady na péči o děti může mít obzvláště negativní dopad na účast pracovníků s nízkými mzdami a druhých výdělečně činných osob na trhu práce. Kromě toho mohou osoby samostatně výdělečně činné i nadále využívat nižšího vyměřovacího základu pro sociální příspěvky. To může podporovat ekonomickou aktivitu, ale může to také vést k určité míře falešné samostatné výdělečné činnosti.

Úrokové sazby nových hypoték se mírně zvýšily, ale očekává se, že budou mít na poptávku jen omezený vliv. Průměrná sazba vzrostla z historicky nízké hodnoty 2,1 % v listopadu 2016 na 2,6 % v září 2018, což odpovídá zvýšení dvoutýdenní úrokové repo sazby z 0,05 % na 1,75 %. Noví dlužníci by proto mohli čelit vyšším nákladům na dluhovou službu v důsledku vyšší sazby u hypoték a skutečnosti, že až donedávna jejich příjmy rostly pomaleji než ceny bydlení. Nový limit pro poměr dluhové služby k příjmům a doporučení, že by věřitelé měli vyhodnotit schopnost klienta splácet úvěr při zvýšení zápůjčních úrokových sazeb o 2 p. b., by měly budoucí dlužníky chránit. Sazby hypoték jsou stále poměrně nízké a pro klienty atraktivní, a to z hlediska inflace vyjádřené indexem spotřebitelských cen i z hlediska růstu příjmů.

Dluhy vypůjčovatelů by neměly překročit devítinásobek jejich čistého ročního příjmu. S cílem řešit riziko spojené s úvěry s vysokým poměrem úvěru k hodnotě nemovitosti a s ohledem na schopnost dlužníků splácet zavedla ČNB od 1. října 2018 dvě dodatečná doporučení. Pokud jde o poměr dluhové služby k příjmům, žadatelé by na dluhovou službu měli vynakládat nejvýše 45 % svého čistého měsíčního příjmu. Poměr dluh/příjem byl stanoven na úrovni devítinásobku čistého ročního příjmu. Kromě toho smí limity pro poměr cena/příjem a poměr dluhové služby k příjmům překročit jen 5 % nově poskytnutých úvěrů za trimestr. Díky těmto novým opatřením hodlá ČNB snížit zranitelnost dlužníků a zklidnit trh s bydlením. Uvedená tři doporučení se vzájemně doplňují a jejich interakce by mohla vést k ještě přísnějším limitům. Některé soukromé banky naznačují, že nejvíce omezujícím faktorem jsou nové limity pro poměr dluhové služby k příjmům, jelikož brání tomu, aby žadatelé o standardní úvěr na bydlení získali maximální hodnotu úvěru.

ČNB stanoví doporučené limity na ochranu vlastníků nemovitostí a poskytovatelů hypotečních úvěrů proti situaci záporného vlastního kapitálu. Tato doporučení se většinou týkají poměru úvěru k hodnotě nemovitosti. Věřitelé by neměli poskytovat úvěry, u nichž poměr úvěru k hodnotě nemovitosti přesahuje 90 %. Objem nových úvěrů s poměrem ve výši 80–90 % by měl být v každém čtvrtletí omezen na maximálně 15 %. Míra dodržování těchto pravidel je zatím poměrně vysoká. Účinnost těchto limitů by však mohla být ohrožena, pokud by se začaly obcházet, např. pomocí optimistického posouzení hodnoty kolaterálu nebo souběžným poskytnutím nezajištěného úvěru na financování koupě.

Dobré hospodářské podmínky zvýšily poptávku po rezidenčních nemovitostech a vedly k nárůstu hypotečních úvěrů. Celkově se objem úvěrů pro účely bydlení v roce 2017 zvýšil o 92,2 miliardy Kč a dosáhl celkové výše 1 152 miliard Kč (+8,7 % ve srovnání s koncem roku 2016). Podíl nemovitostí obývaných vlastníkem s hypotékou nebo úvěrem se od roku 2008 (11,9 %) do roku 2017 (20,7 %) téměř zdvojnásobil a je 4 p. b. pod průměrem EU. Růst poskytování hypoték se meziročně ustálil přibližně na 8 % a předpokládá se, že vzhledem k přísnějším makroobezřetnostním pravidlům zavedeným v říjnu 2018 by měl zpomalovat.

Od roku 2016 je největším domácím rizikem pokračující roztáčení spirály mezi cenami nemovitostí a hypotečními úvěry. Úvěry soukromého sektoru vzrostly během dvanácti měsíců do září 2018 o 6,7 % ( ), a to zejména v důsledku nárůstu hypoték (graf 3.2.2). V září 2018 představovaly hypotéky 40,6 % z celkových úvěrů poskytnutých soukromému nefinančnímu sektoru a 23,8 % českého HDP, což je o něco méně než v rekordním roce 2017. Pokračující dohledová opatření přijímaná ČNB, zejména makroobezřetnostní opatření, mohou tento trend vysvětlit a zmírnit rizika.

Míra ziskovosti českých bank patří k nejvyšším v Evropě. Návratnost vlastního kapitálu je od přistoupení k EU stabilní a pohybuje se v dvojciferných číslech, přičemž u větších bank dosáhla v červnu 2018 hodnoty 14,5 %. Hlavním zdrojem zisku bank zůstávají výnosy z úroků, jelikož úrokové marže se v roce 2018 zvyšovaly. Poměr úvěrů ke vkladům ve druhém čtvrtletí 2018 vzrostl na 99,2 %, kdežto před třemi lety činil necelých 80 %. Zatímco do roku 2012 české dceřiné společnosti velkých zahraničních bank působily jako čistí věřitelé svých mateřských organizací, nyní si půjčují v zahraničí, aby mohly poskytovat půjčky na domácím trhu. Poměr nákladů k výnosům je za posledních deset let konstantní a v červnu 2018 dosahoval 48,2 % ( ), což je výrazně pod průměrem EU. Banky jsou také poměrně aktivní, pokud jde o přizpůsobování administrativních nákladů výkyvům poptávky.

Dobré výsledky ukazatelů naznačují finanční zdraví. Kapitálový poměr je od roku 2014 stabilní a poměr kmenového kapitálu tier 1 ( ) přesahuje 16 %. Silný růst úvěrů, který kapitálový poměr snižuje, je vyvážen nerozděleným ziskem a opětovným poklesem agregátních rizikových vah (ČNB, 2018). ČNB navíc proaktivně zvyšuje kapitálové polštáře. Byla prvním orgánem dohledu v Evropě mimo Skandinávii, který v roce 2017 zavedl proticyklickou rezervu ve výši 0,5 %. V lednu 2019 byla tato rezerva zvýšena na 1,25 % a je oznámeno další pololetní zvyšování o 25 bazických bodů, takže v lednu 2020 by měla dosáhnout 1,75 %. Podle simulací ČNB mají banky za předpokladu přiměřené dividendové politiky celkově dostatečné kapitálové polštáře na nadcházející zvyšování proticyklické rezervy a další růst úvěrů. Tento prostor by se však mohl zmenšit, pokud by se snížila ziskovost. Kromě toho má několik bank kapitálovou rezervu pro krytí systémového rizika v rozmezí od 1 do 3 % svého kapitálu. Vzhledem k relativně dobré kapitálové vybavenosti bank se dosažení cílů minimálních požadavků na kapitál a způsobilé závazky obecně považuje za bezproblémové.

Flexibilnější rodičovská dovolená by mohla zvýšit účast žen na trhu práce. Nedávný návrh na zvýšení flexibility maximální doby trvání rodičovské dovolené a na zavedení „sdílených pracovních míst“, aby se umožnilo matkám s malými dětmi a ostatním pečujícím osobám pracovat na částečný úvazek, představuje krok správným směrem. Existuje však prostor pro investice do dalších opatření v této oblasti.

Politické reakce, např. zvýšení počtu zařízení péče o děti, jsou slibné. Do listopadu 2018 bylo z prostředků EU financováno již 850 dětských skupin s kapacitou více než 11 000 míst pro děti od 1 roku do 6 let a bylo vytvořeno 276 míst v mikrojeslích (pro děti od šesti měsíců do 4 let) a téměř 5 000 míst v dětských klubech. Přes značné zlepšení nestačila tato kapacita ve školním roce 2017/2018 k pokrytí odhadované neuspokojené poptávky po péči pro 14 000 dětí mladších 3 let (Hora a kol., 2018). Proto je plánováno další financování z prostředků EU (včetně infrastruktury); stávající zařízení jsou financována ze státního rozpočtu.

Veřejné výdaje na rodinné dávky převyšují průměr, avšak náklady na péči o děti jsou vysoké. Peněžité dávky a daňová zvýhodnění jsou relativně vysoké, avšak veřejné výdaje na služby, jako je péče o děti, činí pouze polovinu průměru EU a OECD. Jejich výše se za posledních dvacet let prakticky nezměnila a pohybuje se kolem 0,5 % HDP. Rodiny musí samy nést vysoké náklady na péči o děti: náklady ve výši 17 % průměrných příjmů domácnosti jsou výrazně vyšší než v mnoha sousedních zemích ( ). Pro rodiče samoživitele s nižší než průměrnou mzdou činí čisté náklady až 21,4 % jejich příjmů, což je jeden z nejvyšších procentuálních poměrů v EU ( ). Druhá výdělečně činná osoba v domácnosti v současné době čelí daňovým faktorům, jež odrazují od práce, neboť hlavní výdělečná osoba nemůže uplatnit daňovou slevu na vyživovaného manžela/manželku, pokud roční příjem druhé výdělečně činné osoby přesahuje 68 000 Kč. To spolu s náklady na péči o děti pomáhá vysvětlit nízkou účast žen na trhu práce.

Pravidla týkající se rodičovské dovolené, nedostatek formálních zařízení péče o děti a pečovatelské povinnosti vedou k tomu, že ženy přerušují na dlouhou dobu pracovní činnost. Dlouhá rodičovská dovolená (zřídka čerpaná muži) a nedostatek cenově dostupné péče o děti přispívají k nižší účasti žen na trhu práce. Podle srovnávacího přehledu sociálních ukazatelů, na nichž se zakládá evropský pilíř sociálních práv, je podíl dětí do tří let zapsaných do formálních zařízení péče (4,7 %), který zůstává výrazně pod úrovní barcelonského cíle 33 %, považován za kritickou situaci.

Česká republika provádí reformy a využívá podpory z Evropského sociálního fondu (ESF), aby podstatně zvýšila dostupnost péče o děti. Bylo zavedeno povinné předškolní vzdělávání pro děti od 5 let a nárok na místo v mateřské škole mají nově děti od tří let. S podporou z finančních prostředků EU bylo za poslední tři roky v zařízeních péče o děti vytvořeno celkem přibližně 18 000 nových míst, čímž se nedostatek míst snížil na polovinu. Navíc byl s podporou ESF rozšířen pilotní projekt mikrojeslí pro děti od 6 měsíců do 4 let a v budoucnu bude vybudováno více těchto zařízení. Další plány zahrnují legislativní změny a financování ze státního rozpočtu, aby byla zajištěna udržitelnost nových typů zařízení péče o děti a rozšířily se možnosti vytváření míst pro děti mladší tří let.

Česká republika dosahuje dobrých výsledků u většiny sociálních ukazatelů srovnávacího přehledu, na němž se zakládá evropský pilíř sociálních práv. Česká republika má nejnižší úroveň nezaměstnanosti v EU (2,1 % ve čtvrtém čtvrtletí roku 2018) a dlouhodobá nezaměstnanost a nezaměstnanost mladých lidí dále klesaly pod předkrizovou úroveň. Ohrožení chudobou nebo sociálním vyloučením a míra příjmové nerovnosti v České republice patří mezi nejnižší. Pokud by se však vzala v úvahu zadluženost, ohrožení chudobou by se zvýšilo nejméně o 4 procentní body. Přetrvávají problémy v oblasti rovnosti příležitostí. Pokud jde o vzdělávání, studijní výsledky značně ovlivňuje socioekonomické zázemí studentů. Kvalita vzdělávacího systému by mohla být podpořena politikami, které by zajistily začlenění zranitelných skupin, zatraktivnily učitelskou profesi a zvýšily účast na vzdělávání dospělých.

Rozšíření trhu práce může zvýšit účast nedostatečně zastoupených skupin. Ženy jsou mezi neaktivními nadměrně zastoupeny a jejich míra zaměstnanosti je mnohem nižší než u mužů (70,5 % oproti 86,3 % v roce 2017). Tyto rozdíly jsou větší u žen mladších 40 let. Podíl žen, které se rozhodnou kvůli pečovatelským povinnostem zůstat ekonomicky neaktivní, je jeden z nejvyšších v EU (84 % ekonomicky neaktivních žen ve věku 25–34 a 70 % žen ve věku 35–44). Míra ekonomické aktivity osob s nízkou kvalifikací (12,1 % pracovní síly) po přistoupení k EU stagnuje přibližně na úrovni 30 % a navzdory hospodářskému rozmachu se nemění (grafy 3.3.2). Míra zaměstnanosti těchto osob se v roce 2017 zvýšila na 49,2 %, avšak zůstává pod úrovní míry zaměstnanosti skupin se střední (79,4 %) a vysokou kvalifikací (84,2 %). Míra zaměstnanosti starších pracovníků (55–64) na úrovni 62,1 % zaostává za mírou zaměstnanosti mladších pracovníků (86,7 % u osob ve věku 25–54 let), přičemž totéž platí pro jejich míru ekonomické aktivity (63,6 % oproti 89,1 %). Existují rovněž velké rozdíly v zaměstnanosti mezi lidmi se zdravotním postižením a bez zdravotního postižení (32,8 p.b. oproti 25,8 p.b. na úrovni EU).

Očekávané demografické změny budou mít významný dopad na trh práce a na veřejné finance. Velikost populace v produktivním věku se postupně zmenšuje, přičemž se snížila ze 7,4 milionu v roce 2010 na 6,9 milionu v roce 2017. Míra zaměstnanosti do nedávné doby rostla v důsledku klesající míry nezaměstnanosti a rostoucí míry ekonomické aktivity vzhledem k vysoké poptávce a zvyšování mezd. Úbytku populace v produktivním věku nelze zabránit, avšak jeho dopad je možné zmírnit a potenciální pracovní síly lze zvýšit tím, že se využije potenciál pracovní síly méně aktivních osob, včetně matek malých dětí, osob s nízkou kvalifikací, starších pracovníků, osob se zdravotním postižením a Romů. Rovněž zahraniční pracovníci by mohli pomoci zmírnit nedostatek pracovních sil.

Český trh práce má jedny z nejlepších výsledků v EU, avšak situace na něm je stále napjatější. Míra zaměstnanosti osob ve věku 20–64 let dále rostla a ve třetím čtvrtletí roku 2018 dosáhla 80,0 %. Míra ekonomické aktivity dosáhla ve třetím čtvrtletí roku 2018 nového maxima ve výši 81,9 %. Míra nezaměstnanosti je nejnižší v EU a ve čtvrtém čtvrtletí roku 2018 byla na rekordně nízké úrovni 2,1 %. Dlouhodobá nezaměstnanost (0,7 % ve třetím čtvrtletí roku 2018) a nezaměstnanost mladých lidí (7,6 % ve třetím čtvrtletí roku 2018) klesly pod předkrizovou úroveň. Podíl mladých lidí (ve věku 15–24 let), kteří nejsou zaměstnaní ani se neúčastní vzdělávání nebo odborné přípravy, klesl ze 7,5 % v roce 2015 na 6,3 % v roce 2017.

Počet nově vydaných stavebních povolení zůstává hluboko pod historickým průměrem. Počet stavebních povolení na bytové budovy vydaných v roce 2017 byl o 3,4 % vyšší než v roce 2016, avšak pátý nejnižší za posledních 20 let. Vývoj situace je sice od roku 2015 pozitivní, oproti roku 2016 (7,3 %) však v roce 2017 výrazně zpomalil. Výhled není pozitivní, neboť se očekává, že rok 2018 skončí se záporným výsledkem (meziroční růst ve třetím čtvrtletí 2018 činil –3,1 %). V této souvislosti je třeba zmínit, že se připravuje nový stavební zákon (viz oddíl 3.4). Regulační zátěž zvyšují rovněž regionální rozdíly a nepružnost plánování. Probíhá debata o novém metropolitním plánu pro Prahu, který má nahradit starý plán přijatý v roce 1999. Pro získání stavebního povolení v ČR je třeba provést průměrně 21 úkonů oproti průměrným 12,5 úkonům v zemích OECD (Světová banka, 2018a).

Problémem zůstává zajištění dostupných, kvalitních a udržitelných služeb formální dlouhodobé péče v dostatečném rozsahu a koordinovaným způsobem. Jejich nedostatečný rozvoj může být další velkou překážkou bránící ženám, aby zůstaly v zaměstnání. Tříměsíční ošetřovatelské volno zavedené v červnu 2018 nesplnilo očekávání, neboť tohoto nového práva využilo pouze 400 osob, což je hluboko pod cílem 30 000 osob, jak původně příslušné orgány odhadovaly.

Komplexní kombinace socioekonomických faktorů má negativní dopad na situaci osob s nízkou kvalifikací na trhu práce. Pracovníci s nízkou kvalifikací představují relativně malou skupinu (7 % pracovní síly v roce 2017). S mírou nezaměstnanosti ve výši 12,6 % a mírou zaměstnanosti ve výši 43,7 % však ve srovnání se zbytkem populace a osobami s nízkou kvalifikací v ostatních zemích EU vykazují podprůměrné výsledky. Tato skupina čelí faktorům, které odrazují od pracovní činnosti, např. vysokému daňovému zatížení osob s nízkými příjmy, zejména v případě žen s malými dětmi. Jejich participační daňové sazby dosahují vysoké hodnoty 50 % (viz oddíl 3.1). Navíc osoby s nízkou kvalifikací pracují často v málo placených zaměstnáních a ve špatných pracovních podmínkách. Zdravotní problémy, zneužívání a sociální prostředí vytvářejí více překážek bránících zaměstnanosti.

Významnou překážkou pro zaměstnanost je zadluženost. Je vysoká v regionech s největším podílem osob s nízkou kvalifikací. V roce 2017 byly vůči 830 000 osobám vydány exekuční příkazy (9,7 % osob starších 15 let). V některých regionech, např. v Ústeckém kraji, přesahuje tato míra 20 %. To může vést k vysokému výskytu nehlášené práce. Při nástupu do řádného zaměstnání je většina mzdy zadržována a vyplácena věřitelům, což pracovníky finančně motivuje k tomu, aby svůj příjem nevykazovali. Na straně zaměstnavatelů zvyšuje vyřizování žádostí věřitelů administrativní zátěž a snižuje motivaci k řádnému zaměstnávání (Hora a kol., 2018).

Nedostatek zvláštních opatření, nízká účast na odborné přípravě a dotovaná pracovní místa dále brání zaměstnanosti osob s nízkou kvalifikací a osob se zdravotním postižením. Dotace na pracovní místa nekompenzují malou motivaci na straně zaměstnavatelů i nezaměstnaných. Většina intervencí na trhu práce konkrétně neřeší problematiku osob s nízkou kvalifikací a osob se zdravotním postižením. Veřejně prospěšné práce (hojně využívané) se ukázaly jako nedostatečné a ostatní programy aktivní politiky na trhu práce nejsou dostatečně silné. Je třeba investovat do komplexního individualizovaného přístupu, jenž bude zohledňovat zdravotní stav a jiná znevýhodnění (vyšší věk, nízkou kvalifikaci, rodinné povinnosti a problémy zneužívání), do speciálně uzpůsobené odborné přípravy, aby byly překonány překážky v oblasti dovedností, a do účinného poradenství, které bude řešit zadluženost, v kombinaci se sociální prací.

Omezená škála aktivních politik na trhu práce a jejich neúčinné zacílení prohlubují segmentaci na trhu práce. Účinnost tří hlavních programů pro nezaměstnané byla analyzována ve studii pokrývající období 2014–2016 (Horáková a Sirovátka, 2018; Hora a kol., 2018). Programy odborné přípravy, jakož i dotovaná pracovní místa v soukromém sektoru se obvykle zaměřují na osoby, které na trhu práce čelí méně překážkám, namísto toho, aby podpořily osoby, které to potřebují nejvíce. Pouze každá pátá osoba, která pracovala díky dotovanému pracovnímu místu, byla dlouhodobě nezaměstnaná. Namísto toho skupiny, které jsou více vzdáleny trhu práce a mají kombinovaná znevýhodnění, jsou většinou zařazovány do programů veřejně prospěšných prací, ačkoli nepřispívají k jejich stálému zaměstnání. Nárůst počtu sociálních podniků je slibný pro začlenění nedostatečně zastoupených osob, avšak stále chybí regulatorní rámec.

Podnikatelský model veřejných služeb zaměstnanosti neposkytuje zranitelným skupinám individualizovanou podporu. Bylo zřízeno jednotné kontaktní místo pro poskytování podpory v nezaměstnanosti a sociálních dávek a služeb. Avšak jeho potenciál v oblasti poskytování informací a aktivizace není plně využit, rovněž z důvodu omezené interoperability platformy IT, což vytváří prostor pro investice. Individualizovaný přístup pro registrované uchazeče o zaměstnání nebyl zaveden jako univerzální opatření a je ve velké míře závislý na financování z ESF. Používá se základní forma profilování, avšak má spíše intuitivní než formalizovaný či systematický charakter. Investice do modernizace veřejných služeb zaměstnanosti a širší škála opatření by uchazečům o zaměstnání nabídly správnou kombinaci intervencí.

Chybí systémový rámec pro spolupráci mezi veřejnými službami zaměstnanosti a ostatními zúčastněnými stranami. Definování společných cílů pro veřejné služby zaměstnanosti, nevládní organizace a ostatní partnery na trhu práce a investice do rozvoje jejich kapacit by mohly řešit nedostatky při odstraňování překážek, jimž čelí nedostatečně zastoupené skupiny.

Vyšší míry ekonomické aktivity u starších pracovníků mohou pomoci řešit nedostatek pracovních sil, ale možná bude nutné přizpůsobit jejich dovednosti. Úbytek pracovních sil znamená, že pracovníci se budou muset přizpůsobit delšímu pracovnímu životu. To vyžaduje investice do zdraví a přizpůsobení jejich dovedností měnícímu se pracovnímu prostředí. Rovněž pracoviště musí být přizpůsobena tak, aby zohledňovala věk. Z tohoto důvodu jsou potřebná individuálně uzpůsobená opatření v oblasti zaměstnanosti, zdravotnictví, sociální práce a penzijní reformy, aby bylo možné čelit očekávané demografické změně (podíl osob ve věku 55–64 let vzroste z 19,5 % v roce 2016 na 22 % v roce 2030) (Evropská komise, 2018b).

Napjatá situace na trhu práce a administrativní zátěž s sebou nesou rizika, že bude růst objem nehlášené práce. Mnoho podniků totiž na situaci reaguje nelegálním zaměstnáváním pracovníků, zejména ze zemí mimo EU. Asociace pracovních agentur odhaduje, že nelegálně pracuje přibližně 250 000 osob, třebaže v minulém roce jich bylo odhaleno pouze 2 900. Administrativní zátěž spojená s pracovním povolením a povolením k pobytu může přistěhovalce dodržující předpisy tlačit do nelegální práce. Jejich situace není často regulována z důvodu neexistence příslušných pracovních povolení. Přístup založený na „zaměstnanecké kartě“, který kombinuje povolení k pobytu s pracovním povolením, vedl k mírnému poklesu stále vysokých správních nákladů. Zahraniční pracovníci také často pracují bez patřičných smluvních ujednání i tam, kde jejich pracovní vztahy přinejmenším hraničí s řádným dlouhodobým pracovněprávním vztahem. K řešení těchto problémů by mohly pomoci investice do jejich integrace, do urychlení imigračního řízení, do snižování administrativní zátěže a do modernizace inspektorátu práce.

Na předním místě politické agendy je příprava trhu práce na technologickou změnu. Je třeba, aby investice zůstaly vysoké a provázelo je obnovení stavební činnosti, větší využívání finančních prostředků EU, kompenzování nedostatku pracovních sil a obecný posun k průmyslové automatizaci. Jsou zapotřebí investice, jež podpoří přechod národního hospodářství na výrobu s vyšší přidanou hodnotou čímž se může zvýšit produktivita práce a inovace. To by pak mohlo pomoci řešit problém relativně nízkých mezd, aniž by došlo ke ztrátě konkurenceschopnosti.

V důsledku budoucí automatizace a robotizace by se mohl objevit nesoulad co do kvalitativních dovedností, zejména v digitálním odvětví. V příštích 15 letech se očekává, že zánik řady pracovních míst (450 000) v důsledku technologické změny bude kompenzován prognózovaným demografickým vývojem (–400 000 osob). Nová pracovní místa budou vyžadovat nové kompetence a velké investice zejména v oblasti digitálních dovedností. Podle indexu digitální ekonomiky a společnosti má lepší než základní digitální dovednosti pouze 24 % Čechů, zatímco průměr EU je 31 %. Zavádění dovedností na vysoké úrovni a užší spolupráce s podnikatelským odvětvím by umožnily šíření a přijímání inovací a průmyslovou transformaci. Investice do odborné přípravy a vzdělání by mohly tento hospodářský přechod usnadnit a zvýšit produktivitu pracovníků. Podpora vzdělávání dospělých a celoživotního učení v rámci vládní strategie a akčního plánu Práce/Vzdělávání 4.0 může podpořit zaměstnatelnost a pomoci předejít strukturálnímu kvalitativnímu nesouladu. Například projekt PRIM financovaný z ESF podporuje vzdělávací program zaměřený na základní kódování a robotiku, a pokud bude úspěšný, může se do roku 2020 stát normou ve všech školách.

Komplexní strategie pro dovednosti by mohla pomoci přizpůsobit pracovní sílu budoucím změnám. Tato strategie by se také měla zaměřovat na státní příslušníky neunijních zemí, jelikož by to mohlo přispět k dalšímu snižování nedostatku pracovních sil. Ačkoli v posledních letech byla koncipována celá řada iniciativ, nevznikl dosud skutečný komplexní systém pro získávání a interpretování poznatků o dovednostech. Jednotná národní klasifikace dovedností, kompetencí, kvalifikací a povolání zatím nebyla dokončena (viz zpráva o České republice 2018).

Plány dalšího rozvoje odborného vzdělávání a přípravy nebyly dosud provedeny. Investice do reformy modularizace osnov by mohly zvýšit flexibilitu a adaptabilitu systémů odborného vzdělávání a odborné přípravy na potřeby měnícího se trhu práce. Odměňování učňů by mohlo zabránit předčasným odchodům z programu.

Sociální partneři hrají významnou roli při zvyšování povědomí o nedostatku v oblasti pracovních sil a kvalifikací. Zapojení zúčastněných stran a dialogy mezi politickými činiteli, zaměstnavateli a poskytovateli vzdělávání a odborné přípravy na místní a regionální úrovni jsou klíčem k identifikaci potřeb a ke zvýšení relevantnosti odborného vzdělávání a přípravy a vysokoškolského vzdělávání. K dosažení těchto cílů by mohly pomoci investice do posílení sociálního dialogu.

Sociální politika

Podíl lidí ohrožených chudobou nebo sociálním vyloučením (AROPE) je nízký, avšak rozdíly mezi skupinami obyvatelstva a regiony se zvýšily. Počet osob ohrožených chudobou nebo sociálním vyloučením je jeden z nejnižších v EU, přičemž v roce 2017 se dále snížil o 1,1 p. b. na 12,2 %. Země dosahuje v rámci EU nadprůměrného výsledku, pokud jde o přiměřenost režimu zajišťujícího minimální příjem, který v roce 2016 představoval přibližně 60,6 % hranice chudoby a 56,5 % osob s nízkou mzdou (oproti průměru v EU ve výši 57,5 % a 46,1 %) ( ). Avšak u starších osob (ve věku 65+) se podíl AROPE zvýšil z 10,1 % na 12,6 % (graf 3.3.3). Regionální rozdíly jsou vysoké, přičemž nejvyšší hodnoty jsou zaznamenány v Moravskoslezsku a v regionu Severozápad. V těchto regionech vykazují zhoršující se trend i další ukazatele, jako např. výsledky vzdělávání, počet sociálně vyloučených lokalit a osob v nich žijících a přístup ke zdravotní péči.

Graf 3.3.3:Věkové skupiny ohrožené chudobou nebo sociálním vyloučením v roce 2017 Zdroj: Evropská komise; EU-SILC

Nárůst soukromé zadluženosti by mohl potenciálně zvýšit ohrožení chudobou. Pokud se zohlední vykonávací řízení a insolvence, vzrostl by poměr chudých lidí ( ) o přibližně 4 procentní body (nebo 300 000 dospělých osob). Statistiky však berou v úvahu příjem před odpočtem dluhu, který je vyšší, než skutečná čistá mzda. Pokud by se zohlednila zadluženost, byly by úrovně chudoby vyšší, a to zejména v chudších regionech.

Nadměrná zadluženost a zabavování majetku mají řadu příčin, zejména nesplácené hypoteční úvěry. Mezi příčiny na straně dlužníka patří vysoké hypoteční úvěry související s rostoucími náklady na bydlení (viz oddíl 3.2), vysoká spotřeba na úvěr, neúspěšné podnikatelské projekty, nedostatek sociálního kapitálu, nízká finanční gramotnost a ztráta příjmu z ekonomické činnosti. Pokud jde o věřitele, upozorňuje se na nedostatečné prověřování žadatelů o úvěr. Rovněž institucionální uspořádání prostřednictvím rozhodčích doložek, obtíže při postihování lichvy, předpisy umožňující záměrné zneužívání systému věřiteli, vysoké poplatky za vymáhání dluhů nezletilých osob a obtíže při provádění režimu odpuštění dluhu brání předcházení nadměrnému zadlužení nebo jeho řešení.

Právní předpisy o odpuštění dluhu, o nichž se jednalo déle než dva roky, byly přijaty v mírnější verzi. Mohou sice zlepšit řízení o odpuštění dluhu, avšak nebyly přijaty dvě hlavní změny stávajících právních předpisů. Nové právní předpisy zachovávají požadavek splatit během pětiletého období odpuštění dluhu alespoň 30 % závazků. Návrh, aby byl mechanismus odpuštění dluhu flexibilnější pro dlužníky, kteří jsou schopni platit vyšší splátky, nebyl zahrnut.