Aby se zajistil soulad s acquis v oblasti azylu, měla by být osobám vybraným pro znovuusídlení přiznána mezinárodní ochrana. Proto by ustanovení týkající se obsahu mezinárodní ochrany podle acquis v oblasti azylu měla platit, jakmile znovuusídlené osoby vstoupí na území členských států. Kromě toho by bylo vhodné změnit nařízení xxxx/xx/EU [nová přepracovaná verze nařízení o Eurodacu], aby se zajistilo, že členské státy budou moci ukládat údaje znovuusídlených osob v systému Eurodac, kde se s nimi zachází jako s žadateli o mezinárodní ochranu, i když nepodali žádost o mezinárodní ochranu v členských státech. To by členským státům umožnilo sledovat případný druhotný pohyb znovuusídlených osob z členského státu znovuusídlení do jiných členských států.

Dne 15. prosince 2015 přijala Komise doporučení o dobrovolném programu přijímání osob z humanitárních důvodů s Tureckem s cílem být solidární a sdílet s Tureckem odpovědnost za ochranu osob vysídlených do Turecka v důsledku konfliktu v Sýrii, přičemž řada prvků uvedeného doporučení byla realizována v rámci provádění prohlášení EU a Turecka ze dne 18. března 2016. V prohlášení EU a Turecka bylo dohodnuto, že za každého Syřana vráceného zpět z řeckých ostrovů do Turecka bude znovuusídlen jiný syrský občan z Turecka do EU, přičemž se zohlední kritéria zranitelnosti podle OSN.

Návrh se zaměřuje zejména na vytvoření společného přístupu k bezpečnému a legálnímu příjezdu státních příslušníků třetích zemí, kteří potřebují mezinárodní ochranu, do Unie, což by je zároveň uchránilo od vykořisťování ze strany sítí převaděčů migrantů a zajistilo, aby při cestě do Evropy nemuseli riskovat své životy; pomoc při snížení tlaků, které pro azylové systémy členských států představují osoby, které přijíždějí spontánně; poskytnutí možnosti sdílet odpovědnost za ochranu se zeměmi, do nichž nebo uvnitř kterých byl vysídlen velký počet osob, které potřebují mezinárodní ochranu, a pomoci tak zmírnit tlak na tyto země; poskytnutí společného příspěvku EU k celosvětovému úsilí v oblasti znovuusídlování.

Tento legislativní návrh vychází z iniciativ v oblasti znovuusídlování a humanitárního přijímání, které již v rámci EU existují, jakož i ze zkušeností získaných prostřednictvím vnitrostátních programů pro znovuusídlování, a usiluje o vytvoření rámce Unie pro znovuusídlování s cílem usnadnit provádění politiky Unie v oblasti znovuusídlování a zajistit jednotně řízený společný a harmonizovaný přístup. To by zmírnilo rozdíly mezi vnitrostátními postupy pro znovuusídlování a zajistilo Unii silnější postavení k dosažení jejích politických cílů také v celosvětovém měřítku. Unie by měla být schopna vystupovat na mezinárodních fórech jednotně, přispívat do celosvětových iniciativ souvisejících s znovuusídlováním jako jeden celek, a zajistit tak další zviditelnění úsilí EU s cílem přesvědčit mezinárodní partnery, aby přijali svůj díl odpovědnosti, a současně postupně zintenzivňovat společné úsilí členských států v oblasti znovuusídlování.

Jak bylo oznámeno ve sdělení ze dne 6. dubna 2016 nazvaném Směrem k reformě společného evropského azylového systému a posilování legálních cest do Evropy, chce Komise na základě stávajících zkušeností vytvořit strukturovanější, harmonizovaný a stálý rámec pro znovuusídlování napříč Unií. Tento rámec, který by určil směr budoucích snah v oblasti znovuusídlování v Unii, je potřebný, neboť současná absence pevnějšího a kolektivního přístupu Unie k problematice znovuusídlování narušuje schopnost Unie plnit její politické cíle. Ačkoli znovuusídlování v rámci EU probíhá již řadu let, byly prozatím všechny iniciativy buď kompilací vnitrostátních nebo mnohostranných programů, nebo byly vypracovány ad hoc.

Úřad vysokého komisaře OSN pro uprchlíky (UNHCR) odhaduje, že počet lidí, kteří by měli být znovuusídleni, v roce 2017 překročí celosvětově 1,19 milionu, přičemž v roce 2015 bylo v celosvětovém měřítku znovuusídleno pouze přibližně 80 000 osob. UNHCR v minulých letech vyzval EU a její členské státy, aby navýšily závazky v oblasti přijímání uprchlíků prostřednictvím udržitelných programů znovuusídlování, mimo jiné tím, že podpoří kampaň z roku 2012 vedenou Mezinárodní organizací pro migraci (IOM) a pěti nevládními organizacemi, které působí v oblasti ochrany uprchlíků, jejímž cílem je do roku 2020 znovuusídlovat 20 000 osob ročně.

Znovuusídlování je nedílnou součástí širšího cíle, kterým je zajistit ochranu těm, kdo ji potřebují, a zároveň omezit využívání nelegálních a nebezpečných tras k získání této ochrany, což by převaděčským sítím zabránilo z nich profitovat, a také projevit solidaritu se zeměmi v regionech, do nichž nebo uvnitř kterých byl vysídlen velký počet osob, které potřebují mezinárodní ochranu, a to zmírněním tlaků, jimž tyto země čelí.

Forma nařízení a jeho obsah nepřekračují to, co je nezbytné k dosažení cílů návrhu, a totiž a) snížit rozdíly mezi vnitrostátními praktikami a postupy v oblasti znovuusídlování; b) zajistit možnost legálního a bezpečného příjezdu na území členských států pro státní příslušníky třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, kteří potřebují mezinárodní ochranu; c) pomoci snížit riziko rozsáhlého nelegálního přílivu státních příslušníků třetích zemí nebo osob bez státní příslušnosti na území členských států, čímž se sníží zátěž, jakou pro azylové systémy členských států představují spontánně přijíždějící osoby; d) projevit solidaritu se zeměmi v regionech, do nichž nebo uvnitř kterých bylo vysídleno velké množství osob, tím, že pomůže zmírnit tlak na tyto země; e) přispět k dosažení cílů zahraniční politiky EU zvýšením vlivu Unie vůči třetím zemím; a f) účinně přispívat ke globálním iniciativám v oblasti znovuusídlování tím, že bude Unie na mezinárodních fórech a při jednáních s třetími zeměmi vystupovat jednotně.

Určitá harmonizace postupů členských států, pokud jde o znovuusídlování, zvyšuje pravděpodobnost, že osoby způsobilé ke znovuusídlení neodmítnou znovuusídlení v jednom členském státě na úkor státu druhého. Taková harmonizace by rovněž zvýšila celkový vliv Unie na třetí země, pokud jde o politická opatření a dialogy, a sdílení odpovědnosti s třetími zeměmi, do nichž nebo uvnitř kterých byl vysídlen velký počet osob, které potřebují mezinárodní ochranu. Těchto cílů nemohou uspokojivě dosáhnout samotné členské státy, nicméně jich lze vzhledem k rozsahu a účinku rámce Unie pro znovuusídlování lépe dosáhnout na úrovni Unie.

Tento návrh je součástí opatření, která tvoří společný evropský azylový systém. Jeho cílem je přispět ke zvládání přílivu státních příslušníků třetích zemí nebo osob bez státní příslušnosti, které žádají o mezinárodní ochranu, tím, že v rámci partnerství a spolupráce se třetími zeměmi nabídne legální možnosti, jak získat mezinárodní ochranu. Cílem tohoto návrhu je vytvořit rámec Unie pro znovuusídlování, jenž by definoval společné postupy pro přijímání státních příslušníků třetích zemí nebo osob bez státní příslušnosti, kteří potřebují mezinárodní ochranu, z vybrané třetí země, do níž nebo uvnitř které byli vysídleni, na území členských států s cílem poskytnout jim mezinárodní ochranu. Návrh proto vychází z ustanovení čl. 78 odst. 2 písm. d) (společný postup) a písm. g) (partnerství a spolupráce se třetími zeměmi) SFEU. Tento právní základ vyžaduje použití řádného legislativního postupu.

Tento návrh, který dále přispívá k plnění cíle spočívajícího v posílení azylové politiky Unie, by měl být chápán jako součást širší politiky na úrovni EU, jejímž smyslem je vytvořit spolehlivý a účinný systém pro udržitelné řízení migrace do budoucna.

Důležité je zejména mobilizovat různé politiky a nástroje EU v zájmu posílení diplomatické, technické a finanční spolupráce s třetími zeměmi při řízení migrace. Jak bylo uvedeno ve sdělení Komise o zřízení nového rámce pro partnerství se třetími zeměmi v Evropském programu o migraci, Unie bude usilovat o uzavření partnerství s klíčovými třetími zeměmi původu a tranzitu prostřednictvím uceleného a cíleného zapojení v situacích, kdy Unie a její členské státy jednají koordinovaně. Tento rámec pro partnerství by měl mimo jiné zlepšit podporu pro osoby, které potřebují ochranu v zemích původu a tranzitu, a zajistit skutečnou perspektivu znovuusídlení v Unii, což by odrazovalo od nelegálních a nebezpečných cest a přispělo k záchraně životů. Tento legislativní návrh je přímým projevem odhodlání Unie pomoci zemím, které čelí největším migračním tlakům, a nabídnout lidem zákonné alternativy, které by je odrazovaly od toho, aby se vydávali na nebezpečnou cestu.

Úspěch či neúspěch znovuusídlování závisí rovněž na včasné, účinné a úspěšné integraci znovuusídlených osob. V tomto ohledu bude přínosný také Akční plán pro integraci státních příslušníků třetích zemí předložený dne 7. června 2016. Mezi prioritní akce obsažené v plánu patří zapojení do opatření před příjezdem a před odjezdem, která jsou zaměřena jak na osoby přijíždějící ze třetích zemí, tak na přijímající společnosti. Tato opatření mohou být prospěšná pro jednotlivce, bez ohledu na důvody jejich legálního přesunu do EU, avšak mohou být obzvláště důležitá při přípravě znovuusídlování osob, jež potřebují ochranu.

Rozpočtový rok 2017 by měl být považován za přechodný rok mezi prováděním programu pro znovuusídlování vymezeném v závěrech ze dne 20. července 2015, v rámci kterého má být prostřednictvím mezinárodních a vnitrostátních režimů společně s přidruženými státy znovuusídleno 22 504 osob, které jednoznačně potřebují ochranu, a vstupem tohoto návrhu v platnost. Proto by rozpočtové důsledky pro rok 2017 měly být nižší než v letech následujících.

Tento návrh stanoví společné standardní postupy pro znovuusídlování vycházející z dosavadních zkušeností a norem členských států, včetně standardních operačních postupů, jimiž se řídí provádění programu znovuusídlování sjednaného s Tureckem vymezeného v prohlášení EU a Turecka ze dne 18. března 2016. Rámec Unie pro znovuusídlování by měl umožňovat dva typy standardních postupů pro znovuusídlování: řádný nebo zrychlený postup pro znovuusídlování. Každý cílený program Unie v oblasti znovuusídlování stanoví, které z těchto standardních procedurálních pravidel by se mělo uplatnit při jeho provádění.

Vyloučeny jsou rovněž osoby, které nelegálně vstoupily, pobývaly nebo se pokusily nedovoleně vstoupit na území členských států během posledních pěti let před znovuusídlením. Mezi osoby, které mají být vyloučeny ze znovuusídlování, patří rovněž ty, které již byly znovuusídleny jiným členským státem v rámci cíleného programu Unie v oblasti znovuusídlování nebo při provádění stávajících unijních iniciativ spojených se znovuusídlováním. Vyloučení se týká rovněž státních příslušníků třetích zemí a osob bez státní příslušnosti, které členský stát během posledních pěti let před znovuusídlením odmítl znovuusídlit.

Na znovuusídlení by měli mít nárok ti státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, kteří byli vysídleni nejen do jiné země, ale také v uvnitř vlastní země v důsledku oprávněných obav z pronásledování nebo na základě důvodného podezření, že by jim reálně hrozilo, že utrpí vážnou újmu.

V prováděcích aktech, kterými se zavádějí cílené programy Unie v oblasti znovuusídlování a roční plány Unie pro znovuusídlování, by měly Komise a Rada při specifikaci regionů nebo třetích zemí, odkud má znovuusídlení proběhnout, vzít v úvahu řadu faktorů, které vypovídají o situaci osob, které potřebují ochranu, o zemích, z nichž by mělo znovuusídlení proběhnout, a počtu osob, které potřebují mezinárodní ochranu, vysídlených do konkrétních regionů nebo třetích zemí nebo v rámci těchto regionů a zemí. Důležitým prvkem, na němž Komise založí své rozhodnutí, bude účinná spolupráce třetích zemí s Unií v oblasti migrace a azylu. Na tuto spolupráci by se mělo nahlížet z hlediska úsilí, které třetí země vyvíjí v zájmu snížení počtu státních příslušníků třetích zemí nebo osob bez státní příslušnosti, které nelegálně překračují hranice Unie z jejího území, její spolupráce s Unií v oblasti zpětného přebírání a navracení státních příslušníků třetích zemí nebo osob bez státní příslušnosti nelegálně pobývajících na území členských států, a zvyšování kapacit pro přijímání a ochranu osob, které potřebují mezinárodní ochranu, mimo jiné prostřednictvím vývoje efektivního azylového systému.

(a)Řádný postup

Řádný postup odráží normy a postupy v oblasti znovuusídlování, které obvykle používají členské státy. Je založen na plném určení postavení uprchlíka ve třetí zemi a na tom, že členské státy znovuusídleným státním příslušníkům třetích zemí nebo osobám bez státní příslušnosti pokud možno přiznají postavení uprchlíka nebo status doplňkové ochrany. Tento postup by měl být proveden co nejdříve a nejpozději do osmi měsíců od okamžiku, kdy členské státy státní příslušníky třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti zaregistrovaly. Tato lhůta může být prodloužena o čtyři měsíce.

Mezi jednotlivé kroky tohoto postupu patří:

Členské státy vyberou osoby, u kterých zamýšlejí provést postup znovuusídlení, a to buď na základě doporučení ze strany UNHCR, nebo případně [Agentury EU pro azyl] nebo příslušných mezinárodních orgánů, nebo bez takového doporučení. Pokud je vybírají na základě postoupení žádosti ze strany jednoho z uvedených subjektů, mohou je členské státy požádat, aby plně posoudily, zda státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti splňují požadavky konkrétního cíleného programu Unie v oblasti znovuusídlování a zda spadají do jedné z kategorií zranitelnosti uvedených v čl. 5 písm. b) bodě i). V případě postoupení žádosti ze strany UNHCR, mohou členské státy tento úřad požádat, aby plně posoudil, zda osoby, jejichž žádosti postoupil, splňují podmínky pro uznání za uprchlíka ve smyslu Ženevské úmluvy z roku 1951.

Po registraci státních příslušníků třetích zemí nebo osob bez státní příslušnosti, u kterých zamýšlejí provést postup znovuusídlení, členské státy posoudí, zda tyto osoby splňují kritéria způsobilosti podle článku 5 a zda nejsou vyloučeny v souladu s důvody stanovenými v čl. 6 odst. 1.

V případě kladného rozhodnutí přiznají členské státy osobám, jež mají být znovuusídleny, postavení uprchlíka nebo status doplňkové ochrany. Rozhodnutí o přiznání postavení uprchlíka nebo statusu doplňkové ochrany má stejné účinky jako rozhodnutí o přiznání postavení uprchlíka nebo statusu doplňkové ochrany podle článků 13 a 19 [kvalifikačního nařízení], jakmile dotčená osoba vstoupí na území členského státu.

Po přijetí kladného rozhodnutí členské státy nabídnou, že připraví vše nezbytné pro odjezd státních příslušníků třetích zemí nebo osob bez státní příslušnosti, a s cílem usnadnit rychlé, bezproblémové a účinné začlenění do hostitelské společnosti nabízejí orientační programy před odjezdem.

Veškeré osobní údaje shromážděné v rámci postupu znovuusídlování by měly být uchovávány nejvýše po dobu pěti let od data znovuusídlení. Tato doba uchování je považována za nezbytnou k tomu, aby členské státy mohly ze znovuusídlení vyloučit státní příslušníky třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, kteří již byli znovuusídleni jedním členským státem nebo kteří se během posledních pěti let odmítli znovuusídlit v některém z členských států, jak je stanoveno v tomto návrhu.

Poté, co osoba, v souvislosti s níž bylo přijato kladné rozhodnutí o znovuusídlení, vstoupí na území členských států, uplatní se ustanovení týkající se obsahu mezinárodní ochrany zakotvené v acquis v oblasti azylu, včetně pravidel, které odrazují od druhotného pohybu osoby požívající mezinárodní ochrany, stanovených v dublinském nařízení a ve směrnici o dlouhodobém pobytu ve znění kvalifikačního nařízení.

Znovuusídlení by mělo být upřednostňovanou možností mezinárodní ochrany na území členských států a nemělo by souběžně s ním probíhat azylové řízení. V důsledku toho by žádosti o mezinárodní ochranu podané osobami, které byly znovuusídleny v rámci běžného postupu a u nichž bylo provedeno důkladné posouzení toho, zda splňují kritéria pro přiznání postavení uprchlíka či osoby požívající doplňkové ochrany, nebyly přípustné.

(b)Zrychlený postup

Zrychlený postup odráží přístup dohodnutý ve standardních operačních postupech, jimiž se řídí provádění programu znovuusídlování sjednaného s Tureckem podle prohlášení EU a Turecka ze dne 18. března 2016. Je určen pro případy, kdy existují zvláštní naléhavé humanitární důvody nebo naléhavá potřeba právní či fyzické ochrany, které si vyžadují rychlé přijímání státních příslušníků třetích zemí nebo osob bez státní příslušnosti na území členských států. Takový postup by měl být proveden co nejdříve a nejpozději do čtyř měsíců od okamžiku, kdy členské státy státní příslušníky třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti zaregistrovaly. Tato lhůta může být prodloužena o dva měsíce. I když by měly být prováděny stejně přísné bezpečnostní kontroly jako v rámci řádného postupu, posouzení potřeby mezinárodní ochrany státních příslušníků třetích zemí nebo osob bez státní příslušnosti by se mělo omezit na posouzení jejich způsobilosti pro doplňkovou ochranu, aniž by se posuzovala jejich způsobilost pro přiznání postavení uprchlíka.

Na rozdíl od toho, co platí v případě řádného postupu, by mělo být osobám, jež byly znovuusídleny v rámci zrychleného postupu bez posouzení způsobilosti pro přiznání postavení uprchlíka, po přijetí do členského státu znovuusídlení umožněno podat žádost o mezinárodní ochranu. Za posouzení takové žádosti by měl odpovídat členský stát, v němž byla příslušná osoba znovuusídlena. Nařízení o azylovém řízení by mělo stanovit, že členské státy při přezkumu takové žádosti nebudou uplatňovat koncepty „první země azylu“ a „bezpečné třetí země“.

(c)Přenesené pravomoci za účelem změn standardních postupů

Měla by být zajištěna určitá flexibilita, pokud jde o přizpůsobení standardních postupů za účelem zohlednění zvláštních okolností ve třetí zemi, odkud znovuusídlení v rámci konkrétního cíleného programu Unie pro znovuusídlování probíhá. Prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci je Komise oprávněna v souladu s postupem uvedeným v článku 11 doplnit jiné než podstatné prvky řízení, je-li to nezbytné.

–Rozhodovací postupy

Tento návrh stanoví rámec, jehož cílem je strukturovat způsob, jakým bude Unie provádět závazky v oblasti znovuusídlování. Aby však bylo možné reagovat na měnící se migrační toky a vyvíjející se mezinárodní situaci, rámec jako takový nestanoví mnohé proměnlivé prvky, a sice rozsah znovuusídlování a konkrétní třetí země či regiony, odkud by mělo znovuusídlování probíhat.

(a)Výbor na vysoké úrovni pro otázky znovuusídlení

Výbor na vysoké úrovni pro otázky znovuusídlení, jemuž předsedá Komise, bude vytvořen za účelem poskytování politického vedení při provádění rámce Unie pro znovuusídlování.

Na fungování výboru se budou podílet zástupci Evropského parlamentu, Rady, Komise, vysoká představitelka Unie pro zahraniční věci a bezpečnostní politiku a členské státy a také zástupci Islandu, Lichtenštejnska, Norska a Švýcarska, pokud tyto přidružené státy oznámily svůj záměr zapojit se do provádění ročního rámce Unie pro znovuusídlení. Mohou být přizváni rovněž [Agentura Evropské unie pro azyl], UNHCR a IOM.