O tom, že je revize potřebná, svědčí i vývoj na mezinárodní úrovni. Unie podpořila Mezinárodní akční plán Organizace OSN pro výživu a zemědělství (FAO) pro předcházení, potírání a odstranění nezákonného, nehlášeného a neregulovaného rybolovu (IPOA-IUU), přijatý v roce 2001. Plán IPOA-IUU a Dobrovolné pokyny FAO týkající se výkonu povinnosti státu vlajky schválené v roce 2014 zakládají odpovědnost státu vlajky za zajištění dlouhodobého zachování a udržitelného využívání živých mořských zdrojů a mořských ekosystémů. Tyto dobrovolné pokyny doporučují, aby stát vlajky zavedl režim pro udělování oprávnění, který dovolí vyvíjet činnost pouze plavidlům s oprávněním. Rovněž se v nich doporučuje, aby stát vlajky a pobřežní stát udělovaly oprávnění v případech, kdy rybolovné činnosti probíhají na základě dohody o přístupu do rybolovných oblastí nebo i mimo rámec takové dohody. V neposlední řadě vydal v dubnu 2015 Mezinárodní tribunál pro mořské právo (ITLOS) poradní stanovisko ve věci nezákonných, nehlášených a neregulovaných (NNN) činností ve výlučných ekonomických zónách členů Subregionálního výboru pro rybolov. Mezinárodní tribunál pro mořské právo se domnívá, že odpovědnost státu vlajky za předcházení nezákonným, nehlášeným a neregulovaným rybolovným činnostem ve výlučných ekonomických zónách pobřežních států a/nebo za zásahy proti těmto činnostem je povinností vyplývající z „náležité péče“. Mezinárodní tribunál pro mořské právo zdůrazňuje odpovědnost Unie, nikoliv tedy jejích členských států, za jakékoliv porušení dohod o přístupu do rybolovných oblastí, jež uzavřela s pobřežními státy.

Revize nařízení o rybolovných činnostech je iniciativou v rámci Programu pro účelnost a účinnost právních předpisů (REFIT), jejímž cílem je zpřehlednit a zjednodušit stávající ustanovení, a to zejména pokud jde o rozdělení odpovědnosti mezi úrovní Unie, států a provozovatelů, a zároveň uvést nařízení o rybolovných činnostech do souladu s nařízením o kontrolním režimu.

Reforma SRP je zakotvena v nařízení (EU) č. 1380/2013 (dále jen „základní nařízení“). Podporuje se jí zejména udržitelný přístup k řízení rybolovu založený na ekosystému a předběžné opatrnosti a zdůrazňuje soudržnost mezi vnitřním a vnějším rozměrem této politiky. Rybolovné činnosti Unie mimo vody Unie by měly vycházet z týchž zásad a norem, jež jsou použitelné v rámci práva Unie v oblasti SRP. Unie by měla být schopna sledovat své loďstvo všude, kde vyvíjí činnost, a bez ohledu na konkrétní rámec, jež tyto činnosti upravuje. Stávající nařízení o rybolovných činnostech je nutno revidovat tak, aby byly náležitě zohledněny cíle nové SRP a aby byl zajištěn jeho soulad s nařízením o kontrolním režimu.

Zpřehledněním a zjednodušením pravidel by se mělo racionalizovat a zkvalitnit zpracovávání žádostí o oprávnění, což by hospodářským subjektům poskytlo větší jistotu a odstranilo případy, kdy se činnost příslušných činitelů překrývá. To by mělo napomoci ke zlepšení právního rámce, na jehož základě vnější loďstvo vyvíjí činnost, a zároveň k posílení kontroly ze strany veřejných orgánů.

Možnost 5: spočívá v kombinaci aspektu právní jistoty a širší oblasti působnosti; výsledkem by tudíž byl plnohodnotný rámec upravující činnost vnějšího loďstva EU za jejími hranicemi. Tato možnost proto byla z hlediska dosažení politických cílů považována za nejúčinnější: zajistila by právní jistotu a posílila by důvěryhodnost Unie v mezinárodním měřítku. Optimalizovala by přínosy pro životní prostředí spojené s ochranou živých mořských zdrojů a její výhody by v krátkodobém horizontu převážily nad případnými adaptačními náklady pro provozovatele a správní orgány. Konečně ze společenského hlediska lze všechny varianty považovat za neutrální.

Možnost 4: spočívá v přijetí nového nařízení se širší oblastí působnosti, které by stanovilo i kritéria způsobilosti pro podávání žádostí o přímá oprávnění a jehož součástí by byla ustanovení pro předcházení případům zneužití výměny vlajky.

Možnost 3: spočívá pouze v takové změně nařízení, která by řešila nedostatky, oblasti způsobující nejistotu a mezery v platných právních předpisech. Pak by však nebylo možné řešit některé otázky, např. úpravu přímých oprávnění a předcházení zneužívání výměny vlajky.

Možnost 2: oproti možnosti 1 spočívá v tom, že by navíc byly vypracovány pokyny k výkladu ustanovení, která nejsou dostatečně jasná nebo přesná. To by však znamenalo, že řada cílů stanovených v základním nařízení bude vynechána.

Cílem návrhu je posílit schopnost EU sledovat své loďstvo bez ohledu na rámec, na jehož základě vyvíjí činnost. Návrh zohledňuje potřebu najít rovnováhu mezi větší mírou kontroly nad loďstvem Unie a omezením pracovní zátěže správních orgánů členských států a EU. Jak vyplývá z posouzení dopadů, bylo by prospěšné současný systém zjednodušit. Předpokládané výhody ovšem jasně převáží nad nezbytným úsilím, zejména pokud jde o pozitivní vliv na řízení rybolovných zdrojů. V tomto ohledu se navrhovaná ustanovení omezují na to, co je k dosažení cíle nutné, a nepředstavují nepřiměřenou zátěž•Volba nástroje

Hlava IV zavádí rejstřík oprávnění k rybolovu, jehož cílem je lépe sledovat vnější loďstvo Unie a zvýšit transparentnost, pokud jde o tyto činnosti, přičemž část rejstříku je veřejně přístupná. Mělo by být možné v kterémkoli okamžiku zjistit, co a kde je které plavidlo oprávněno lovit.

Hlava II – kapitola II stanoví dodatečné podmínky, které musí splnit plavidla Unie, aby mohla provádět rybolov ve vodách třetích zemí, a to jak na základě dohody o přístupu, tak na základě přímého oprávnění. Ústředním prvkem je zákaz rybolovu na základě přímého oprávnění, jestliže existuje platná dohoda o přístupu, není-li v dotčené dohodě v tzv. ustanovení o výlučnosti, které v dohodách odráží tuto zásadu, stanoveno jinak. Tato hlava vychází ze zásady, že Unie musí zajistit, aby činnosti jejího vnějšího loďstva nenarušovaly udržitelnost živých mořských zdrojů ve vodách pobřežních států. V případě přímého oprávnění by se měl členský stát vlajky při vydávání oprávnění svým plavidlům řídit nejlepšími vědeckými doporučeními a zásadou předběžné opatrnosti. Veškeré příslušné informace jsou předávány Komisi, která může v případě pochybností o dodržování nařízení při plánované rybolovné operaci zasáhnout.

Hlava II – kapitola I stanoví hlavní zásadu nařízení, a sice že by každé plavidlo dříve, než začne provádět rybolov mimo vody Unie, mělo obdržet oprávnění od svého členského státu vlajky, a jestliže tato činnost probíhá ve vodách pobřežního státu, pak i od tohoto pobřežního státu. Toto oprávnění by měl stát vlajky vydat pouze tehdy, jsou-li splněna kritéria způsobilosti stanovená v článku 5, a to za všech okolností. Odpovědnost státu vlajky je v tomto ohledu zásadní. Zvláštní ustanovení o výměně vlajky umožňuje členskému státu vlajky lépe zjistit případy, kdy výměna vlajky naznačuje úmysl nedodržet pravidla, což by mělo zabránit vydání oprávnění.

Hlava I — nařízení se vztahuje na veškeré rybolovné činnosti prováděné plavidly Unie mimo vody Unie. Může tedy jít o činnosti na základě dohody o přístupu, na základě přímého oprávnění vydaného třetí zemí a/nebo pod hlavičkou regionální organizace pro řízení rybolovu nebo na volném moři. Nařízení se rovněž vztahuje na plavidla třetích zemí, která vyvíjejí činnost ve vodách Unie. Cílem článku 2 je objasnit vztah k jiným pravidlům týkajícím se oprávnění, která mohou vyplývat z dvoustranných dohod nebo z rozhodnutí regionálních organizací pro řízení rybolovu. Takováto pravidla by měla být považována za pravidla zvláštní, zatímco zde předkládané nařízení stanoví obecný rámec. V případě rozporů by měla mít přednost zvláštní pravidla.

Návrh by měly podpořit vhodné nástroje v oblasti informačních technologií, které by zjednodušily zpracování a sledování oprávnění k rybolovu a podnítily elektronickou výměnu údajů mezi správními orgány členských států a Komisí. Návrh rovněž zvýší transparentnost vytvořením rejstříku oprávnění k rybolovu (obsahujícího jednak veřejnou, jednak zabezpečenou část), který v souladu s pravidly pro zpracování osobních údajů umožní všem zúčastněným stranám přístup k informacím o činnostech vnějšího loďstva.

(4)Unie schválila Mezinárodní akční plán FAO pro předcházení, potírání a odstranění nezákonného, nehlášeného a neregulovaného rybolovu (IPOA-IUU) přijatý v roce 2001. Plán IPOA-IUU a Dobrovolné pokyny FAO týkající se výkonu povinnosti státu vlajky schválené v roce 2014 zakládají odpovědnost státu vlajky za zajištění dlouhodobého zachování a udržitelného využívání živých mořských zdrojů a mořských ekosystémů. Plán IPOA-IUU stanoví, že by stát vlajky měl plavidlům plujícím pod jeho vlajkou vydávat oprávnění k rybolovu ve vodách mimo jeho svrchovanost a jurisdikci. V dobrovolných pokynech se rovněž doporučuje, aby oprávnění v případech, kdy rybolovné činnosti probíhají na základě dohody o přístupu do rybolovných oblastí nebo i mimo rámec takové dohody, uděloval stát vlajky a pobřežní stát. Oba státy by se měly ujistit, že tyto činnosti nenaruší udržitelnost populací ve vodách pobřežního státu (článek 40 a 41).

(9)Cílem nařízení Rady (ES) č. 1006/2008 bylo vytvořit společný základ pro udělování oprávnění k rybolovným činnostem prováděným plavidly Unie mimo vody Unie s úmyslem podpořit boj proti rybolovu NNN a zajistit lepší kontrolu a sledování loďstva EU po celém světě.

(10)Nařízení Rady (ES) č. 1005/2008 o rybolovu NNN bylo přijato souběžně s nařízením Rady (ES) č. 1006/2008 a nařízení Rady (ES) č. 1224/2009 (dále jen „nařízení o kontrolním režimu“) bylo přijato o rok později. Tato nařízení jsou třemi prováděcími pilíři ustanovení o kontrole a prosazování práva v rámci SRP.

(11)Tato tři nařízení však nebyla prováděna jednotně; zejména panovala nejednotnost mezi nařízením o rybolovných činnostech a nařízením o kontrolním režimu, které bylo přijato po něm. Provádění nařízení o rybolovných činnostech rovněž odhalilo několik mezer: chyběla úprava některých otázek v oblasti kontroly, jako je např. nájem plavidel, výměna vlajky a vydávání oprávnění k rybolovu příslušným orgánem třetí země rybářskému plavidlu Unie mimo rámec dohody o partnerství v oblasti udržitelného rybolovu (dále jen „přímá oprávnění“). Kromě toho se ukázalo, že se některé oznamovací povinnosti plní s obtížemi a že podobně problematické je i rozdělení správních úkolů mezi členské státy a Komisi.

(12)Základní zásada zde předkládaného nařízení spočívá v tom, že každému plavidlu Unie provádějícímu rybolov mimo vody Unie by měl oprávnění vydat jeho členský stát vlajky a tento členský stát by rovněž měl provádět sledování plavidla v tomto směru bez ohledu na to, kde a na základě jakého rámce plavidlo vyvíjí činnost. Vydání oprávnění by mělo být závislé na splnění základního souboru společných kritérií způsobilosti. Informace, jež členské státy shromažďují a předávají Komisi, by jí měly umožnit do sledování rybolovných činností všech rybářských plavidel Unie zasahovat, a to kdykoliv a ve kterékoliv oblasti mimo vody Unie.

(13)Podpůrná plavidla mohou mít zásadní vliv na to, nakolik jsou rybářská plavidla schopna provádět rybolovné činnosti, a na množství ryb, jež jsou schopna nalovit; proto je nezbytné, aby tato plavidla byla v tomto nařízení v procesech vydávání oprávnění a podávání zpráv zohledněna.

(14)Výměna vlajky se stává problémem v okamžiku, když je jejím cílem obejít pravidla SRP nebo stávající opatření pro zachování a řízení zdrojů. Unie by proto měla být schopna takové případy výměny vlajky definovat, zjistit a bránit jim. V průběhu celé životnosti plavidla by měla být zajištěna sledovatelnost a řádné sledování dodržování pravidel v minulosti. Tomuto účelu by měl sloužit i požadavek, aby Mezinárodní námořní organizace (IMO) každému plavidlu vydala jedinečné číslo.

(15)Ve vodách třetích zemí mohou plavidla Unie vyvíjet činnost buď na základě dohod o partnerství v oblasti udržitelného rybolovu uzavřených mezi Unií a třetími zeměmi, nebo jestliže není v platnosti žádná dohoda o partnerství v oblasti udržitelného rybolovu, na základě přímých oprávnění k rybolovu získaných od třetích zemí. V obou případech by tyto činnosti měly být prováděny transparentním a udržitelným způsobem. Členské státy vlajky by tedy měly být zmocněny k tomu, aby plavidlům plujícím pod jejich vlajkou na základě stanoveného souboru kritérií a s výhradou jejich sledování vydávaly oprávnění žádat třetí pobřežní státy o přímá oprávnění a tato oprávnění získat. Oprávnění k rybolovné činnosti by mělo být vydáno, jakmile se členský stát vlajky ujistí, že tato činnost nenaruší udržitelnost. Jestliže Komise nebude mít dalších námitek, provozovateli, jemuž udělil oprávnění jak členský stát vlajky, tak pobřežní stát, by mělo být umožněno, aby zahájil rybolovné operace.

(16)Specifickou otázkou související s dohodami o partnerství v oblasti udržitelného rybolovu je přerozdělování nevyužitých rybolovných práv, ke kterému dochází, jestliže rybolovná práva přidělená členským státům příslušným nařízením Rady nejsou plně využita. Vzhledem k tomu, že náklady na přístup stanovené v dohodách o partnerství v oblasti udržitelného rybolovu jsou z velké části financovány z rozpočtu Unie, je systém přerozdělování důležitý pro ochranu finančních zájmů Unie a pro to, aby se s uhrazenými rybolovnými právy neplýtvalo. Je tedy nezbytné systém přerozdělování, který by měl být mechanismem poslední instance, zpřehlednit a zkvalitnit. Jeho užití by mělo být dočasné a nemělo by mít vliv na počáteční rozdělování rybolovných práv mezi členské státy. K přerozdělování by mělo docházet pouze v případě, že se příslušné členské státy vzdají svých rybolovných práv za účelem jejich vzájemné výměny.

(17)Oprávnění k rybolovným činnostem pod záštitou regionálních organizací pro řízení rybolovu a na volném moři by rovněž měl vydávat členský stát vlajky a tyto činnosti by měly být v souladu se zvláštními pravidly regionálních organizací pro řízení rybolovu nebo s právními předpisy Unie upravujícími rybolovné činnosti na volném moři.

(18)Účinnost opatření na zachování a řízení zdrojů mohou snižovat nájemní dohody, které mohou rovněž mít negativní dopad na udržitelné využívání živých mořských zdrojů. Proto je nezbytné zavést právní rámec, který Unii pomůže lépe sledovat činnosti najatých rybářských plavidel Unie na základě pravidel přijatých příslušnou regionální organizací pro řízení rybolovu.

(19)Postupy by měly být transparentní a předvídatelné jak pro provozovatele z Unie a třetích zemí, tak pro jejich příslušné orgány.

(20)Mělo by se zajistit, aby výměna údajů mezi členskými státy a Komisí stanovená v nařízení o kontrolním režimu probíhala v elektronické podobě. Členské státy by měly shromažďovat veškeré požadované údaje o svých loďstvech a jejich rybolovných činnostech, provádět správu těchto údajů a poskytovat je Komisi. Kromě toho by v případech, kdy je to z hlediska koordinace činností v oblasti shromažďování těchto údajů vhodné, měly spolupracovat mezi sebou, s Komisí a s třetími zeměmi.

(21)Za účelem zvýšení transparentnosti a přístupnosti informací o oprávněních k rybolovu vydávaných v Unii by Komise měla zřídit elektronický rejstřík oprávnění k rybolovu obsahující jednak veřejnou, jednak zabezpečenou část. Informace v elektronickém rejstříku oprávnění k rybolovu Unie obsahují osobní údaje. Zpracování osobních údajů podle tohoto nařízení by mělo být v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001, se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES a s platnými vnitrostátními zákony.

(22)Za účelem náležitého řešení přístupu rybářských plavidel plujících pod vlajkou třetí země do vod Unie by měla příslušná pravidla odpovídat pravidlům, jež v souladu s nařízením o kontrolním režimu platí pro rybářská plavidla Unie. Zejména článek 33 uvedeného nařízení týkající se hlášení úlovků a údajů spojených s úlovky by se měl vztahovat i na plavidla třetích zemí provádějící rybolov ve vodách Unie.

(23)Rybářská plavidla ze třetích zemí, kterým nebylo uděleno oprávnění podle tohoto nařízení, by při plavbě vodami Unie měla mít povinnost zajistit, aby jejich lovná zařízení byla umístěna tak, že nejsou k dispozici pro okamžité použití k rybolovným operacím.

(24)Členské státy by měly odpovídat za kontrolu rybolovných činností plavidel třetích zemí ve vodách Unie a v případě porušení předpisů za zaznamenání těchto porušení do vnitrostátního rejstříku podle článku 93 nařízení o kontrolním režimu.

(25)Za účelem zjednodušení postupu při vydávání oprávnění by měly členské státy a Komise využívat společný systém pro výměnu a uchovávání údajů, který zajistí nezbytné informace a aktualizace a zároveň minimalizuje administrativní zátěž. V tomto ohledu by měly být plně využity údaje obsažené v rejstříku loďstva Unie.

(26)Za účelem zohlednění technického pokroku a případných nových požadavků mezinárodního práva by měla být na Komisi přenesena pravomoc přijímat akty v souladu s článkem 290 Smlouvy, pokud jde o přijímání změn v přílohách tohoto nařízení, které stanoví seznam informací, jež má provozovatel za účelem získání oprávnění k rybolovu poskytnout. Je obzvláště důležité, aby Komise v rámci přípravné činnosti provedla odpovídající konzultace, a to i na odborné úrovni. Při přípravě a vypracovávání aktů v přenesené pravomoci by Komise měla zajistit, aby byly příslušné dokumenty současně, včas a vhodným způsobem předány Evropskému parlamentu a Radě.

(27)Komisi by měly být svěřeny prováděcí pravomoci za účelem zajištění jednotných podmínek pro provádění tohoto nařízení, pokud jde o zaznamenávání, formát a předávání údajů spojených s oprávněními k rybolovu ze strany členských států Komisi a do elektronického rejstříku oprávnění k rybolovu Unie, jakož i za účelem stanovení metodiky přerozdělování nevyužitých rybolovných práv. Tyto pravomoci by měly být vykonávány v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011.

(28)Bude-li to v závažných, naléhavých a řádně odůvodněných případech spojených s přerozdělováním rybolovných práv nezbytné, měla by Komise přijmout okamžitě použitelné prováděcí akty.