Za druhé, směrnice o zdanění energie fakticky zvýhodňuje spotřebu fosilních paliv. Na tato paliva se uplatňují velmi rozdílné vnitrostátní sazby v kombinaci s širokou škálou daňových osvobození a snížení daně. Široká škála daňových osvobození a snížení daně představují formy pobídek ke spotřebě fosilních paliv, které nejsou v souladu s cíli Zelené dohody pro Evropu. Nový návrh by pomohl omezit spotřebu fosilních paliv dvěma způsoby. Za prvé tím, že by stanovil vyšší sazby pro fosilní paliva a nižší sazby pro výrobky z obnovitelných zdrojů, čímž by se snížila relativní cenová výhoda fosilních paliv oproti méně znečišťujícím alternativám. To by odrazovalo od využívání fosilních paliv. Za druhé tím, že by se revidovala možnost snížení daní a osvobození od daně, které v současné době způsobují nižší zdanění fosilních paliv. To se týká mimo jiné plynového oleje používaného v zemědělství, plynového oleje a uhlí používaných domácnostmi k vytápění (možnost osvobodit od daně zranitelné domácnosti by zůstala zachována) nebo fosilních paliv využívaných v energeticky náročných odvětvích. Návrh by také ukončil stávající povinné daňové osvobození pro odvětví letecké a vodní dopravy a odvětví rybolovu.

V roce 2019 bylo provedeno hodnocení směrnice o zdanění energie. V návaznosti na toto hodnocení Rada přijala závěry, v nichž vyjádřila názor, že zdanění energie může hrát důležitou úlohu jako jedna z hospodářských pobídek, které udávají směr úspěšné energetické transformace, stimulují investice do snižování emisí skleníkových plynů a do úspor energie a současně přispívají k udržitelnému růstu, a vyzvala Komisi, aby směrnici o zdanění energie revidovala.

S cílem dodržet postup navržený v evropském právním rámci pro klima a splnit tento vyšší cíl pro rok 2030 Komise přezkoumala stávající právní předpisy týkající se klimatu a energetiky. Nejkomplexnější příspěvek k úsilí o splnění nového ambiciózního cíle v oblasti klimatu do roku 2030 představuje legislativní balíček „Fit for 55“, oznámený v plánu dosažení cíle v oblasti klimatu do roku 2030; k dosažení cíle však budou muset přispět všechna hospodářská odvětví a politiky.

Na základě strategie Zelené dohody pro Evropu a komplexního posouzení dopadů bylo ve sdělení Komise ze září 2020 o zvýšení cílů Evropy v oblasti klimatu do roku 2030 (dále jen „plán dosažení cíle v oblasti klimatu do roku 2030“) navrženo zvýšit cíle EU a předložit komplexní plán na zvýšení závazného cíle Evropské unie pro rok 2030 tak, aby se do roku 2030 odpovědným způsobem dosáhlo čistého snížení emisí alespoň o 55 %. Zvýšení cílů pro rok 2030 dává jistotu tvůrcům politik a investorům a pomáhá zajistit, že rozhodnutí o úrovních emisí skleníkových plynů přijímaná v následujících letech nezpůsobí odklon od obecného cíle EU dosáhnout do roku 2050 klimatické neutrality. Cíl pro rok 2030 je v souladu s cílem Pařížské dohody udržet nárůst globální teploty výrazně pod úrovní 2 °C a nadále usilovat o to, aby nepřesáhl 1,5 °C. Nový závazný cíl EU pro rok 2030 na svém zasedání v prosinci 2020 schválila Evropská rada.

Jak bylo uvedeno výše, těchto cílů bude dosaženo přechodem od zdanění založeného na objemu na zdanění založené na energetickém obsahu, odstraněním pobídek pro využívání fosilních paliv a zavedením žebříčku sazeb podle jejich environmentální výkonnosti. Stávající daňová struktura bude navíc zjednodušena tím, že se energetické produkty (používané jako pohonná hmota nebo palivo) a elektřina rozřadí do kategorií podle jejich environmentální výkonnosti. Pojem „environmentální výkonnost“ byl definován ve vztahu k ostatním politikám EU v rámci Zelené dohody pro Evropu, a zejména ke zbývajícím návrhům obsaženým v balíčku „Fit for 55“. Podle tohoto pořadí budou konvenční fosilní paliva, jako je plynový olej a benzin, zdaněna nejvyšší sazbou. Další kategorie sazeb se vztahuje na paliva, která jsou sice založena na fosilních palivech, ale jsou méně škodlivá a stále mají určitý potenciál přispět k dekarbonizaci v krátkodobém a střednědobém horizontu. Například na zemní plyn, LPG a vodík fosilního původu se během desetiletého přechodného období budou uplatňovat pouze 2/3 referenční sazby. Poté se tato sazba zvýší na plnou referenční sazbu. Další kategorií jsou biopaliva, která jsou udržitelná, ale ne pokročilá. Aby se zohlednil jejich příspěvek k dekarbonizaci, uplatní se na ně ½ referenční sazby. Nejnižší sazba se vztahuje na elektřinu bez ohledu na její použití, pokročilá biopaliva, biokapaliny, bioplyny a vodík z obnovitelných zdrojů. Sazba, která se uplatní na tuto skupinu, je výrazně nižší než referenční sazba, neboť elektřina a dotčená paliva mohou být hnací silou přechodu EU na čistou energii, jež přispěje k dosažení cílů Zelené dohody pro Evropu a v konečném důsledku k dosažení klimatické neutrality do roku 2050.

1)stanovení přizpůsobeného rámce, který přispěje k cílům EU pro rok 2030 a k dosažení klimatické neutrality do roku 2050 v kontextu Zelené dohody pro Evropu. To by zahrnovalo sladění zdanění energetických produktů a elektřiny s politikami EU v oblasti energetiky, životního prostředí a klimatu, což by přispělo k úsilí EU o snížení emisí;

Některé aspekty směrnice o zdanění energie navíc nejsou dostatečně jasné, relevantní a soudržné, což vytváří právní nejistotu. To se týká mimo jiné definice výrobků, které jsou předmětem daně, a použití, která nespadají do oblasti působnosti směrnice, a výkladu osvobození od daně v souvislosti s pohonnými hmotami používanými pro leteckou a vodní dopravu. Tento návrh se proto zaměřuje na tyto cíle:

2)Harmonizace zdanění energie prostřednictvím směrnice o zdanění energie by měla přispět k omezení škodlivých účinků hospodářské soutěže v oblasti zdanění energie mezi členskými státy, které vyplývají například z možného přemístění podniků do členských států s příznivějšími daňovými režimy.

Stávající směrnice o zdanění energie znevýhodňuje benzin ve srovnání s naftou, neboť pro naftu stanoví nižší minimální sazbu. To vede k vyšší poptávce po naftě. Znevýhodněna jsou i nově vznikající paliva. Pokud nejsou výslovně uvedena ve stávající směrnici o zdanění energie, použije se pro ně daňová sazba pro palivo, které se používá pro rovnocenné účely. Energetický obsah na litr je u těchto paliv obvykle nižší než u rovnocenného paliva. To vede k vyšší sazbě daně na litr u nových paliv. Obzvlášť problematické je také osvobození od daně týkající se mezinárodní letecké dopravy a vodní dopravy, protože není v souladu se současnými výzvami a politikami v oblasti klimatu.

Návrh má podobu směrnice. V této oblasti, na niž se již vztahuje stávající směrnice, by členským státům měla být ponechána určitá míra flexibility, jak bylo objasněno výše. Jiné prostředky než směrnice, kterou se mění směrnice 2003/96/ES, by proto nebyly přiměřené.

Návrh je ve všech ohledech omezen na to, co je nezbytné k dosažení sledovaných cílů.

Tento návrh byl vypracován na základě široké škály externích příspěvků. Zúčastněné strany byly nejprve konzultovány prostřednictvím mechanismu zpětné vazby v rámci počátečního posouzení dopadů a prostřednictvím zvláštní veřejné konzultace.

Veřejná konzultace probíhala od 22. července 2020 do 14. října 2020. Celkem bylo obdrženo 563 odpovědí z 25 členských států a 5 třetích zemí, spolu se 129 stanovisky. Převážná většina respondentů souhlasí s obecnými cíli EU v oblasti boje proti změně klimatu a znečištění a s uplatněním těchto cílů na revizi směrnice o zdanění energie. Pokud jde o priority přezkumu směrnice o zdanění energie, většina respondentů souhlasila s tím, že revize směrnice o zdanění energie by měla zohlednit emise skleníkových plynů (které by měly být vyjádřeny pomocí energetického obsahu, a ne objemu) při stanovování sazeb a měla by zavést pobídky pro alternativní zdroje energie, jako je čistý vodík a udržitelná biopaliva. Respondenti celkově vyjádřili nesouhlas se zdaněním odvětví ohrožených únikem uhlíku. Veřejná konzultace ukázala, že existuje určitá podpora pro vyrovnání úrovně daní pro různé druhy dopravy, aby mohly soutěžit za rovných podmínek, a pro rozvoj energeticky účinnějších a nízkouhlíkových druhů dopravy. Pokud jde o doprovodná sociální opatření, většina respondentů podpořila přesun daňové zátěže od zdanění práce a příspěvků na sociální zabezpečení, jakož i programy sociálního zabezpečení zaměřené na chudé domácnosti.

Kromě veřejné konzultace proběhly rovněž přímé konzultace s členskými státy, v jejichž rámci byly členské státy rovněž požádány o podněty ohledně výpočtu efektivních daňových sazeb, jakož i konzultace s dalšími zúčastněnými stranami.

•Posouzení dopadů

S cílem přezkoumat, jakým způsobem by bylo možné co nejlépe přistupovat k jednotlivým politickým cílům, byla posouzena řada přístupů, jež byly srovnány základním scénářem.

Základní scénář představuje stávající legislativní rámec v oblasti klimatu a energetiky do roku 2030, konkrétně dříve dohodnuté cíle v oblasti klimatu a energetiky, tj. 40% snížení emisí skleníkových plynů do roku 2030, jakož i hlavní politické nástroje k jejich provedení. Tato politická možnost předpokládá, že směrnice o zdanění energie zůstane nezměněna.

Možnost 1 by zahrnovala indexaci minimální sazby a částečné rozšíření základu daně, přičemž by se v zásadě zachovala její struktura. Letecká a námořní doprava uvnitř EU by byla zahrnuta do oblasti působnosti s nulovou minimální sazbou tak, že by se zrušila současná daňová osvobození.

Možnost 2 zavádí systém zjednodušených sazeb. Minimální sazby by byly indexovány a vycházely by z energetického obsahu, přičemž by se uplatňovalo přechodné období (10 let v případě možnosti 2a a kratší období do roku 2030 v případě možnosti 2b). Tato možnost klade důraz na energetický obsah a zvýšení úrovně zdanění (zejména pro paliva) a na rozšíření základu daně i na leteckou a námořní dopravu v rámci EU, která by byla zahrnuta do oblasti působnosti směrnice s minimálními sazbami, jež by se během desetiletého přechodného období lineárně zvyšovaly. Možnost 2c zavádí novou složku s cílem stanovit sazby, které u výrobků zohledňují emise látek znečišťujících ovzduší, a to nad rámec možnosti 2a.

Možnost 3 zavádí složku zohledňující obsah uhlíku u odvětví, na něž se v současné době nevztahuje systém ETS, aby se zajistilo, že tato odvětví budou podléhat zpoplatnění uhlíku. Stejně jako u možnosti 2 se i v tomto případě počítá se dvěma přechodnými obdobími (10 let a kratší období do roku 2030). V této možnosti je rovněž analyzováno zavedení složky spojené se znečištěním. Hlavní výsledky

Když Evropská komise v září 2020 navrhla svůj aktualizovaný cíl snížit do roku 2030 emise skleníkových plynů alespoň o 55 % ve srovnání s rokem 1990, popsala rovněž opatření ve všech hospodářských odvětvích, která by doplňovala úsilí členských států o dosažení tohoto vyššího cíle. Na podporu plánovaných revizí klíčových legislativních nástrojů obsažených v balíčku „Fit for 55“ byla vypracována posouzení dopadů.

V této souvislosti byly v tomto posouzení dopadů analyzovány různé možnosti, jejichž prostřednictvím by revize směrnice o zdanění energie jako součást širšího balíčku „Fit for 55“ mohla účinně a účelně přispět k dosažení aktualizovaného cíle a zároveň splnit cíl vnitřního trhu, kterým je zabránit erozi příjmů.

Z porovnání jednotlivých možností, jakož i z analýzy konkrétních politických možností vyplynulo, že možnosti 2 a 3 by dané cíle splnily žádoucím způsobem.

Tyto možnosti přispívají k cílům v oblasti klimatu a energetiky, jakož i k dalším politickým cílům.

Pokud jde o přechodné období, obě období (10 let nebo 7 let) budou mít v případě všech možností do roku 2035 stejný dopad. Možnosti s desetiletým přechodným obdobím (možnosti 2a a 3a) však přináší nejlepší výsledky z hlediska sociálního rozměru.

Vezme-li se v úvahu složka týkající se znečištění ovzduší, je pozitivní dopad na snížení emisí spojen s negativním sociálním dopadem prostřednictvím podstatného zvýšení ceny uhlí a biomasy.

Vzhledem k tomu, že by mělo být zavedeno obchodování s emisemi uhlíku ze silniční dopravy a budov, jak je navrhováno v revizi systému EU ETS v rámci balíčku „Fit for 55“, je za nejlepší možnost považována možnost 2a, protože při ní nedojde k překrývání obou mechanismů.

Dobře nastavené rozšíření systému EU ETS na námořní odvětví a zavedení obchodování s emisemi v oblasti silniční dopravy a budov by spolu s možností 2 revize směrnice o zdanění energie pomohlo dosáhnout ambiciózního cíle EU v oblasti klimatu, kterým je snížení emisí o 55 % do roku 2030, a zároveň umožnilo dosáhnout zbývajících cílů revize směrnice.