Usnesení Evropského parlamentu ze dne 24. května 2007 o Kašmíru: současná situace a budoucí perspektivy (2005/2242 (INI))



Úřední věstník 102 E , 24/04/2008 S. 0468 - 0481



P6_TA(2007)0214 Kašmír: současná situace a budoucí perspektivy Usnesení Evropského parlamentu ze dne 24. května 2007 o Kašmíru: současná situace a budoucí perspektivy (2005/2242 (INI)) Evropský parlament, - s ohledem na svá předchozí usnesení o Džammú a Kašmíru, zejména na usnesení ze dne 29. září 2005 o vztazích EU-Indie: strategické partnerství [1], ze dne 17. listopadu 2005 o Kašmíru [2], ze dne 18. května 2006 o výroční zprávě o lidských právech ve světě za rok 2005 a politice EU v této oblasti [3] a ze dne 28. září 2006 o hospodářských a obchodních vztazích EU s Indií [4], a ze dne 22. dubna 2004 o situaci v Pákistánu [5], - s ohledem na Dohodu o spolupráci mezi Evropským společenstvím a Pákistánskou islámskou republikou o partnerství a rozvoji [6], jejíž uzavření Parlament schválil dne 22. dubna 2004 [7], - s ohledem na všechny rezoluce, které Rada bezpečnosti OSN na toto téma přijala mezi lety 1948 a 1971 [8], - s ohledem na obavy, které ohledně porušování lidských práv v Kašmíru vyjádřili zpravodajové a různé pracovní skupiny Rady OSN pro lidská práva a její předchůdkyně, Komise OSN pro lidská práva, a mezinárodní organizace pro lidská práva, - s ohledem na Smlouvu o vodách Indu z r. 1960, - s ohledem na zprávu o návštěvách ad hoc delegace Evropského parlamentu v Džammú a Kašmíru, kterou přijal Výbor pro zahraniční věci v listopadu 2004, - s ohledem na ničivé zemětřesení, které 8. října 2005 zasáhlo Džammú a Kašmír, - s ohledem na rezoluci Valného shromáždění Organizace spojených národů A/RES/60/13 ze dne 14. listopadu 2005, která oceňuje vlády a obyvatele účastnící se zmírňování následků zemětřesení a rekonstrukčních prací, - s ohledem na návštěvu prezidenta Pákistánské islámské republiky Parvíze Mušarafa ve Výboru pro zahraniční věci dne 12. září 2006, - s ohledem na 7. summit EU-Indie, který se konal v Helsinkách dne 13. října 2006, - s ohledem na obnovené mírové úsilí v Kašmíru po vstupu dohody o příměří v platnost v roce 2003, po němž následoval slib prezidenta P. Mušarafa v lednu 2004, podle kterého nebude pákistánské území využíváno k přeshraničnímu terorismu, s ohledem na vizi budoucnosti, kterou vyjádřil předseda indické vlády Manmohan Singh a podle které "hranice nelze změnit, ale měly by ztratit svůj smysl", a s ohledem na další kolo mírových rozhovorů, které má začít 17. ledna 2007, - s ohledem na nedávno představený čtyřbodový plán prezidenta P. Mušarafa na řešení kašmírského konfliktu (žádná změna hranic Džammú a Kašmíru, volný pohyb osob přes linii příměří, rozvržená demilitarizace a samospráva se společným mechanismem dohledu se zastoupením Indie, Pákistánu a Kašmířanů) a na návrh předsedy vlády M. Singha týkající se komplexní smlouvy o míru, bezpečnosti a přátelství, - s ohledem na návštěvu indického ministra zahraničí Pranaba Mukerdžího v Pákistánu ve dnech 13.- 14. ledna 2007, během níž byly podepsány čtyři dohody zaměřené na budování důvěry, - s ohledem na zprávu Mezinárodní krizové skupiny o Asii č. 125 ze dne 11. prosince 2006 a na zprávy o lidských právech, které vypracovaly organizace Amnesty International, Freedom House a Human Rights Watch a americké ministerstvo zahraničí, - s ohledem na návštěvy zpravodaje Parlamentu na obou stranách linie příměří v červnu 2006, - s ohledem na článek 45 jednacího řádu, - s ohledem na zprávu Výboru pro zahraniční věci (A6-0158/2007), A. vzhledem k tomu, že jednotlivé části sporného území bývalého knížecího státu Džammú a Kašmír s celkovým počtem 13,4 milionu obyvatel jsou nyní pod správou Indické republiky, Pákistánské islámské republiky a Čínské lidové republiky, B. vzhledem k tomu, že velká část území Džammú a Kašmír, zejména oblasti Gilgit a Baltistan, trpí nesmírnou chudobou a zanedbaností, obrovskými nedostatky v základní gramotnosti obyvatel, v přístupu ke zdravotní péči, v demokratických strukturách a v právním řádu a soudnictví; a vzhledem k tomu, že celé území Džammú a Kašmír je postiženo mimořádným hospodářským úpadkem, C. vzhledem k tomu, že otázka vodních zdrojů je také faktorem vyostřujícím spor Pákistánu a Indie o Džammú a Kašmír a je významnou součástí jakéhokoliv konečného řešení, D. vzhledem k tomu, že Džammú a Kašmír jsou zdrojem sporů už téměř 60 let, které byly poznamenány ozbrojenými konflikty mezi Indií, Pákistánem a Čínou; vzhledem k tomu, že tyto konflikty si už údajně vyžádaly přes 80000 lidských životů; vzhledem k tomu, že součástí konfliktů mezi Indií a Pákistánem je nyní i mezinárodní terorismus; a vzhledem k tomu, že Čína, Indie a Pákistán jsou jaderné mocnosti, ačkoliv Indie a Pákistán dosud nepodepsaly Smlouvu o nešíření jaderných zbraní, E. vzhledem k tomu, že existuje značné množství důkazů o tom, že po mnoho let Pákistán poskytoval kašmírským militantním skupinám výcvik, zbraně, finanční prostředky a útočiště a nečinil jejich příslušníky odpovědné za zvěrstva, kterých se dopustili na straně spravované Indií; vzhledem k tomu, že však podle zpráv indické vlády od 11. září 2001 infiltrace militantních skupin do Indií spravovaného Džammú a Kašmíru značně poklesla, vzhledem k tomu, že by vláda Pákistánu měla veškerou politiku infiltrace s konečnou platností ukončit, F. vzhledem k tomu, že na linii příměří je od listopadu 2003 klid zbraní a, i když byl několikrát porušen, nadále trvá, G. vzhledem k tomu, že klid zbraní umožnil Indii a Pákistánu zahájit probíhající dialog o území Džammú a Kašmír, v němž se nyní začíná objevovat určitý pokrok; vzhledem k tomu, že v rámci mírového procesu se v současné době provádí celá řada opatření na budování důvěry; a vzhledem k tomu, že obyvatelé Kašmíru se snaží využít výhod těchto opatření a opravdu je na místní úrovni provádí; vzhledem k tomu, že Kašmířané na čínské straně zůstávají mimo tento proces, H. vzhledem k tomu, že společné prohlášení Indie a Číny o Kašmíru ze dne 18. dubna 2005, které bylo vydáno na závěr návštěvy prezidenta P. Mušarafa v Indii, pomohlo posílit proces sbližování mezi těmito dvěma zeměmi, a to především tím, že zdůraznilo nezvratnost mírového procesu a zaměřilo se na nevojenské řešení kašmírského konfliktu, I. vzhledem k tomu, že hospodářský rozvoj je nezbytně nutný pro budování materiální a společenské infrastruktury a zvyšování výrobního potenciálu oblasti Džammú a Kašmíru; vzhledem k tomu, že společné prohlášení EU-Pákistán ze dne 8. února 2007 je dalším pozitivním krokem k posílení vztahů mezi těmito dvěma zeměmi, a vzhledem k tomu, že obě strany očekávají, že bude dosaženo pokroku v uplatňování dohody o spolupráci 3. generace s nadějí, že tak bude podpořen společensko-hospodářský rozvoj a prosperita Pákistánu; vzhledem k tomu, že EU a Pákistán znovu potvrdily své odhodlání urovnat spory mírovými prostředky v souladu s mezinárodním právem, bilaterálními dohodami a zásadami Charty OSN, J. vzhledem k tomu, že institucionálním základem současné rozsáhlé dohody o spolupráci 3. generace mezi ES a Indií, která je v platnosti od roku 1994, je společné politické prohlášení, jímž se ustanovila každoroční jednání na ministerské úrovni a otevřela brána k širokému politickému dialogu, K. vzhledem k tomu, že ráno dne 8. října 2005 zasáhlo zemětřesení o síle 7,6 stupně Richterovy stupnice - dosud nejničivější známé zemětřesení mezinárodního rozsahu - rozsáhlý pás území od Afghánistánu přes Pákistán a Indii, ale zdaleka nejvíce postihlo Džammú a Kašmír, přičemž mimořádné ztráty utrpěl Ázad Džammú a Kašmír (ADK) a pákistánská provincie Severozápadní hranice, L. vzhledem k tomu, že během několika minut si zemětřesení vyžádalo v ADK 75000 obětí na životech, jejichž počet se později zvýšil na 88000, a v Indií spravovaném Džammú a Kašmíru si vyžádalo 6000 obětí, přičemž desetitisíce lidí byly zraněny a miliony ztratily svůj domov a zůstaly na pákistánské straně s minimálním zajištěním základních potřeb, bez stálého přístřeší, zaměstnání, zdravotní péče a možnosti vzdělávání; vzhledem k tomu, že desítky měst a vesnic byly částečně nebo zcela zničeny, zemědělství zdevastováno a životní prostředí kontaminováno; a vzhledem k tomu, že rozvoj byl významným způsobem zbrzděn, M. vzhledem k tomu, že ozbrojené síly obou států a opoziční ozbrojené skupiny ve sporu o Kašmír by měly dodržovat Ženevské úmluvy z roku 1949 a tradiční mezinárodní humanitární právo, které zakazuje útoky proti civilistům, a porušení těchto ustanovení představuje válečné zločiny, které jsou státy povinny trestně stíhat, N. vzhledem k tomu, že v posledních deseti letech zemřelo na ledovci Siačen více než 2000 vojáků a že příměří v oblasti Siačen platné od listopadu 2005 je vítané, Úvod 1. zdůrazňuje, že Indie, Pákistán a Čína (které Pákistán postoupil v roce 1963 tzv. Trans-Karakoram Tract) jsou důležitými partnery EU, přičemž Indie se těší statutu strategického partnera EU; domnívá se, že vyřešení vleklého konfliktu podél linie příměří lze nejlépe dosáhnout společně, trvalým zapojením indické a pákistánské vlády a národů ze všech částí bývalého knížecího státu; přesto se domnívá, že EU má co nabídnout na základě svých dřívějších zkušeností s úspěšným řešením konfliktů týkajících se příslušníků různých etnických skupin, národností a náboženského vyznání; nabízí proto toto usnesení a případná setkání, která z něho mohou vzejít, jako součást společných zkušeností, z nichž se může EU rovněž poučit; znovu upozorňuje na důležitost trvalé podpory EU poskytované Indii i Pákistánu při uskutečňování mírového procesu z roku 2004; 2. poukazuje na to, že Indie je největším sekulárním demokratickým státem na světě a že vyvinula demokratické struktury na všech úrovních, zatímco Pákistán stále ještě zcela nedodržuje zásady demokracie v ADK a musí podniknout kroky směrem k demokracii oblastech Gilgit a Baltistan; poukazuje na to, že obě země jsou jadernými mocnostmi, které nepodepsaly Smlouvu o nešíření jaderných zbraní; zdůrazňuje, že zatímco indická jaderná doktrína vychází ze zásady "nepoužít jaderné zbraně jako první", Pákistán takový závazek dosud neučinil; dále upozorňuje, že prezident P. Mušaraf nebyl schopen realizovat svůj závazek z roku 1999, podle kterého "ozbrojené síly nehodlají zůstat u moci déle, než je naprosto nezbytné k přípravě půdy pro rozkvět skutečné demokracie v Pákistánu"; 3. vyslovuje politování nad negativním sledem událostí, které vyvolalo odvolání nejvyššího soudce Iftichara Mohameda Čaudryho, a přestože uznává, že jeho odvolání ve skutečnosti otevřelo novou diskusi o demokracii, ústavnosti a úloze armády v Pákistánu, lituje nedávného propuknutí násilí; zdůrazňuje naléhavou potřebu bezpečného a nezávislého systému soudnictví, který by se zabýval situací pákistánského lidu a zejména obyvatel ADK a Gilgitu a Baltistanu; 4. vyzývá zástupce vlád Indie i Pákistánu, aby využili příležitosti, kterou nabízí prohlášení předsedy vlády M. Singha a pákistánského prezidenta P. Mušarafa, k vydání nového impulsu pro zkoumání možností větší samosprávy, svobody pohybu, demilitarizace a mezivládní spolupráce v otázkách, jako je voda, cestovní ruch, obchod a životní prostředí, a k podpoře skutečného průlomu při hledání řešení sporu o Kašmír; 5. poukazuje na to, že v důsledku zemětřesení se v oblasti ADK značně zhoršilo již tak mimořádně nedostatečné zajišťování základních potřeb tamních obyvatel a že se dramaticky se oslabil potenciál k budování institucí a kapacit; vyzývá Evropskou unii, aby Kašmířany v této souvislosti podporovala; 6. naléhá na vlády Pákistánu a Indie, aby co nejrychleji vyřešily zásadní otázky týkající se oblastí ležících okolo řek a ovlivňující významné vodní zdroje a využití řek protékajících územím Džammú a Kašmír (řeky Indus, Jhelum, Chenab, Ravi, Beas a Sutlej), s odkazem na mechanismus stanovený ve Smlouvě o vodách Indu z r. 1960; zdůrazňuje však, že jako například v případě modernizace přehrady Mangla nebo stavby přehrady Baglihar musí hlavní prioritou zůstat uspokojování potřeb dotčených obyvatel v oblasti zemědělství, rybářství, chovu dobytka a jejich zásobování vodou, a žádá obě vlády, aby dříve, než příště přijmou rozhodnutí o jakémkoli dalším projektu stavby přehrady, vypracovaly celkové posouzení dopadů na životní prostředí a sociálních dopadů; 7. vyjadřuje velké znepokojení nad negativními dopady tohoto dlouhého konfliktu na životní prostředí v Džammú a Kašmíru, které jsou natolik závažné, že hospodářská budoucnost Džammú a Kašmíru je ohrožena z důvodu závažné degradace půdy, znečištění ovzduší, znečištění řek, a zejména dlouholeté turistické atrakce jezera Dal, odlesňování a vymírání volně žijících živočichů; 8. konstatuje význam vody, bezpečnosti a udržitelných a bezpečných dodávek energie pro stabilitu a růst regionu a v této souvislosti konstatuje význam rozvíjejících se projektů zavlažování a vodních elektráren; považuje za naprosto nezbytné, aby vlády Pákistánu a Indie pokračovaly ve svém konstruktivním dialogu a konzultovaly se zástupci Kašmířanů otázky týkající se oblastí ležících okolo řek a naléhavě je žádá, aby přijaly holistický přístup k vodním zdrojům, uznaly klíčové vazby mezi vodou, půdou, místními uživateli, životním prostředím a infrastrukturou; 9. zdůrazňuje společné dědictví Indie a Pákistánu, jehož příkladem je stará kultura Džammú a Kašmíru; uznává a oceňuje pluralitní, mnohonárodnostní a náboženskou rozmanitost a sekulární tradice lidu Džammú a Kašmíru, které byly v indické části Džammú a Kašmíru zachovány; 10. domnívá se, že respekt EU k regionální identitě a její snaha zajistit, aby se na vhodné správní úrovni přijímala vlastní rozhodnutí (tj. co nejblíže těm, jichž se tato rozhodnutí týkají), jsou významné pro touhy kašmírského lidu po vytvoření rozhodovacích struktur a po uznání jeho jedinečné kulturní identity; Politická situace: snahy obyvatelstva 11. chválí a podporuje Indii a Pákistán v rozvíjení mírových snah a vítá skutečnost, že dvoustranné rozhovory, které byly na tři měsíce pozastaveny po bombových útocích v Bombaji v červenci 2006, byly obnoveny; zdůrazňuje, že je třeba, aby tento region, EU a mezinárodní společenství podpořily současné dvoustranné rozhovory a aby se zintenzívnily diskuse ohledně vyřešení konfliktu s cílem vytvořit pro obyvatele Džammú a Kašmíru a jejich sousedy perspektivní budoucnost a nalézt řešení sporu o Kašmír, které bude přijatelné pro všechny strany; 12. vyzývá Evropskou unii, aby podporovala zapojení místní občanské společnosti do mírového procesu, především pak posilovala projekty mezi občany, a prosazovala tak dialog a spolupráci mezi pákistánskými, indickými a kašmírskými nevládními organizacemi; 13. nadšeně uvítal opatření na budování důvěry iniciované Indií a Pákistánem, kterým se daří do jisté míry snížit napětí a podezíravost na obou stranách a které umožnilo rodinám na obou stranách, aby se po letech odloučení opět sloučily; zdůrazňuje, že by vlády Indie a Pákistánu měly vynaložit větší úsilí na zajištění účasti Kašmířanů při řešení hlavních problémů; 14. upozorňuje na to, že obyčejní Kašmířané nyní v důsledku humanitární situace po zemětřesení stále více pociťují přínos mírového procesu díky diskusím a politickému odhodlání indické i pákistánské vlády podpořit volný pohyb osob, zboží a služeb (i když zatím omezený) přes linii příměří; vyzývá k obnovenému úsilí o to, aby se všichni Kašmířané nezávisle na své politické příslušnosti mohli úzce zapojit do různých forem mírového procesu a opatření na budování důvěry; 15. Zdůrazňuje, že v souvislosti s krizemi a konflikty posledních let se význam Organizace spojených národů zvýšil, nikoliv snížil, a že OSN zůstává důležitým fórem pro dialog a diplomacii; připomíná velké množství rezolucí, které Rada bezpečnosti OSN přijala o Kašmíru mezi lety 1948 a 1971 a které se snažily vyzvat indickou i pákistánskou vládu k tomu, aby přijaly v rámci svých pravomocí opatření pro zlepšení situace a které vyjadřovaly přesvědčení o tom, že v zájmu obyvatel Džammú a Kašmíru, Indie a Pákistánu bude nejlepší urovnat tento spor mírovou cestou; dochází k závěru, že vhledem k výše i níže zmíněným příkladů porušování ustanovení různých rezolucí Rady bezpečnosti OSN nebyly dosud splněny předpoklady pro vyhlášení referenda; 16. opakovaně vyslovuje tvrzení, že podle článku 1.1 Mezinárodního paktu OSN o občanských a politických právech mají všechny národy právo na sebeurčení, na jehož základě mohou svobodně určovat svůj politický status a svobodně uskutečňovat svůj hospodářský, sociální a kulturní vývoj; opakovaně vyslovuje tvrzení, že podle článku 1.3 všechny smluvní strany paktu musí podporovat dodržování práva na sebeurčení a musí toto právo respektovat v souladu s ustanoveními Charty Organizace spojených národů; nicméně upozorňuje na to, že všechny rezoluce OSN o kašmírském konfliktu jasně uznávají pouze právo bývalého knížecího státu Džammú a Kašmír, aby se stal součástí Indie nebo Pákistánu; vítá v souvislosti se snahami o definitivní řešení kašmírského konfliktu, které by bylo pro celou oblast obrovským přínosem, nové myšlenky, jež se v současnosti zvažují v rámci společného dialogu a rozhovorů u indického kulatého stolu, (v této souvislosti vítá především znovuotevření dialogu indické vlády se skupinou All Parties Hurriyat Conference (APHC) a zejména návrhy, na jejichž základě by se hranice staly trvale nepodstatnými, byl by ustanoven systém samosprávy a učinila by se institucionální opatření pro společnou správu nebo správu na základě oboustranné spolupráce; vyzývá Indii i Pákistán, aby i nadále tyto možnosti zvažovaly při svých společných rozhovorech, i rozhovorech s Kašmířany na obou stranách linie příměří a v Gilgitu a Baltistanu; 17. odsuzuje pokračující politickou a humanitární situaci ve všech čtyřech částech Džammú a Kašmíru; vítá ovšem společný mírový proces s cílem přiblížit se konečnému řešení situace v Kašmíru založenému na demokracii, zásadách právního státu a dodržování základních práv; podporuje metodu "druhé cesty" a širší dialog, kterého se účastní významné osobnosti, akademikové a další odborníci na tyto otázky ze všech částí Kašmíru a z Indie a Pákistánu, kteří přicházejí s praktickými návrhy užší spolupráce; blahopřeje Indii a Pákistánu k tomu, že tyto skupiny dala dohromady, a navrhuje, že EU nabídne praktickou podporu, kdekoliv ji k tomu obě strany v rámci společného mírového procesu vyzvou; 18. vyjadřuje však politování nad tím, že Pákistán stále neplní své závazky týkající se zavedení smysluplných a zastupitelských demokratických struktur ADK; poukazuje zejména na to, že v pákistánském národním shromáždění nejsou stále zástupci Kašmíru a správa ADK se uskutečňuje prostřednictvím ministerstva pro záležitosti Kašmíru v Islámábádu, že Kašmírskou radu ovládají pákistánští úředníci a generální tajemník, hlavní policejní inspektor, hlavní auditor a tajemník pro finanční záležitosti pocházejí z Pákistánu; nesouhlasí s ustanovením prozatímní ústavy z roku 1974, které zakazuje jakoukoli politickou činnost, která není v souladu s doktrínou o Džammú a Kašmíru jako součásti Pákistánu, a v tomto smyslu zavazuje každého kandidáta na poslance parlamentu v ADK k podpisu prohlášení o loajalitě; je znepokojen tím, že oblast Gilgit-Baltistan nemá vůbec žádné demokratické zastoupení; dále upozorňuje na to, že nařízením pákistánské vlády (správa pozemků) o Džammú a Kašmíru z roku 1961 bylo převedeno území ovládané Pákistánem, jež připadlo dne 15. srpna 1947 státu Džammú a Kašmír, na federální vládu; 19. velmi lituje přetrvávající rozporuplného postoje současné pákistánské vlády k etnické identitě Gilgitu a Baltistanu, který vede k tomu, že prohlášení prezidenta jsou v rozporu s oficiálními sděleními vlády; důrazně doporučuje, aby pákistánská vláda potvrdila a vykonala rozsudek Nejvyššího soudu Pákistánu ze dne 28. května 1999, který potvrzuje, že obyvatelé Gilgitu a Baltistanu tradičně náleží ke Kašmíru, a stanoví, že vláda by měla uplatňovat jejich základní lidská práva, demokratické svobody a přístup ke spravedlnosti; 20. je si vědom toho, že se Pákistán nachází v obzvláště složité situaci a je vystaven tlaku z mnoha stran; nicméně: - vyjadřuje hluboké politování nad tím, že nedostatek politické vůle k řešení otázek týkajících se zajištění základních potřeb, politické účasti a právního státu v ADK vedl k tomu, že se zde ženy ocitly po zemětřesení v zoufalé situaci; - připomíná podpis dohody o spolupráci 3. generace mezi ES a Pákistánem z roku 2001, jejíž článek 1 jako základní prvek obsahuje dodržování lidských práv a demokratických zásad, a naléhavě žádá EU, aby v rámci svých možností podnikla vše k zajištění dodržování těchto zásad při provádění dohody; je znepokojen zejména tím, že obyvatelé Gilgitu a Baltistanu přímo podléhají vojenské vládě a nepožívají žádných demokratických práv; - poukazuje na schválení návrhu zákona o ochraně žen, který reformuje nařízení "hudúd" o cizoložství a znásilnění založená na právu šaría jako na pozitivní krok při zajišťování lepší ochrany ženských práv v Pákistánu a oceňuje závazek, který prezident Mušaraf a reformní členové parlamentu vyjádřili v souvislosti s prosazováním těchto změn i přes pokusy o jejich odvrácení; zdůrazňuje však, že je nadmíru jasné, že Pákistán musí pro splnění svých závazků na poli lidských práv učinit více; - vyjadřuje své trvající znepokojení nad těžkou situací všech menšin v tomto regionu; 21. naléhavě žádá Pákistán, aby přehodnotil svou koncepci demokratické odpovědnosti a práv menšin a žen v ADK, která jsou jako všude jinde základem zlepšování podmínek obyvatel a odstraňování hrozby terorismu; 22. vyjadřuje obavy ohledně nedostatku svobody projevu v ADK a zpráv o mučení a týrání, o diskriminaci uprchlíků z Indií spravovaného Džammú a Kašmíru a o korupci vládních úředníků a vyzývá pákistánskou vládu, aby zajistila, aby obyvatelé ADK mohli uplatňovat svá základní občanská a politická práva v prostředí bez nátlaku a strachu; 23. dále vyzývá Pákistán, aby zajistil svobodné a spravedlivé volby v ADK, a to vzhledem k tomu, že všeobecné volby dne 11. července 2006 se vyznačovaly podvody a manipulováním s hlasy v rozsáhlém měřítku a vzhledem k tomu, že každému kandidátovi, který odmítl podpořit přistoupení Kašmíru k Pákistánu, byla znemožněna kandidatura; vyzývá rovněž Pákistán k tomu, aby poprvé uspořádal volby v oblasti Gilgit a Baltistan; 24. naléhavě žádá vlády Pákistánu a Indie, aby také proměnily příměří, které v Siačenu trvá od roku 2003, v trvalou mírovou dohodu, protože na tomto nejvýše položeném bitevním poli na světě umírá každoročně více vojáků z klimatických důvodů než z důvodu ozbrojeného konfliktu; 25. vyzývá Evropskou unii, aby podpořila Indii a Pákistán při vyjednávání o zóně úplného stažení vojsk v oblasti Siačen, aniž by bylo dotčeno postavení kterékoli strany, a to zejména nabídkou pomoci při zajištění monitorovacích technologií a ověřovacích postupů; 26. vyzývá militantní ozbrojené skupiny, aby vyhlásily příměří, po kterém bude následovat proces odzbrojení, demobilizace a reintegrace; vyzývá vlády Pákistánu a Indie, aby takové příměří usnadnily; 27. vyzývá pákistánskou vládu, aby zrušila militantní internetové stránky a časopisy; navrhuje, aby pákistánská a indická vláda zvážily zavedení zákona proti nenávistným projevům; 28. poukazuje na to, že Indií spravovaný Džammú a Kašmír má podle článku 370 indické ústavy zvláštní postavení, které této oblasti poskytuje větší autonomii než jiným státům unie; je potěšen nedávnými snahami v Indií spravovaném Džammú a Kašmíru, jejichž cílem je posílení demokracie (o čemž svědčí 75% účast v nedávných místních volbách), a snahou předsedy vlády M. Singha znovu zahájit dialog se skupinou APHC; upozorňuje však na přetrvávající nedostatky v uplatňování lidských práv a přímé demokracie, jak dokládá například skutečnost, že všichni kandidáti na úřad v Džammú a Kašmíru (stejně jako v jiných státech) musí písemně přísahat věrnost ústavě státu Džammú a Kašmír, která stvrzuje celistvost Indie; vyzývá Národní komisi pro lidská práva (NHRC) Indie, aby plně uplatňovala svůj mandát, pokud jde o jakékoli podezření z násilí nebo důkazy o něm, a získala ještě větší důvěryhodnost, vyzývá NHRC, aby napravila situaci, kdy v její správní radě chybí odborníci na lidská práva; doufá, že pokrok v této oblasti se zvýší a že nové zákony týkající se dětské práce a násilí na ženách přinesou příznivé výsledky; se znepokojením konstatuje, že mnoho Kašmířanů je zadržováno bez řádného soudního procesu; 29. odsuzuje zdokumentované případy porušování lidských práv indickými ozbrojenými silami, obzvláště pokud zabíjení a znásilňování pokračuje v atmosféře beztrestnosti; se znepokojením konstatuje, že NHRC na základě svého statutu nemá žádné pravomoci vyšetřovat porušování lidských práv příslušníky indických ozbrojených složek; nicméně je povzbuzen respektovaným doporučením NHRC, aby armáda jmenovala vyšší důstojníky, kteří dostanou pověření dohlížet na dodržování základních lidských práv a zákonů ve svých vojenských jednotkách; všímá si, že se indická vláda v září 2005 zavázala, že porušování lidských práv nebude tolerovat; vyzývá dolní sněmovnu indického parlamentu Lok Sabha, aby zvážila úpravu zákona na ochranu lidských práv, která by NHRC umožnila nezávisle prošetřit údajná porušování tohoto zákona ze strany ozbrojených sil; 30. zdůrazňuje nebezpečí zachování trestu smrti v tak složité politické situaci, jakou je spor o Kašmír, kde není zaručeno právo na spravedlivý soud; se znepokojením konstatuje, že jižní Asie má i nadále neuspokojivé výsledky, pokud jde o trest smrti, a vyslovuje hluboké politování na tím, že vlády Indie i Pákistánu jsou pro jeho zachování; vítá, že mezi nejvýznamnějšími zastánci jeho zrušení jsou prezident A. Kalam a nově jmenovaný vrchní soudce Nejvyššího soudu v Indii; vítá rezoluci Komise pro lidská práva OSN č. 2005/59 o otázce trestu smrti a znovu potvrzuje pokyny EU v oblasti lidských práv týkající se trestu smrti; naléhá na Indii a Pákistán, aby přistoupily k druhému opčnímu protokolu mezinárodního paktu o občanských a politických právech a k podobným regionálním nástrojům s cílem zavést moratorium na trest smrti a uskutečnit krok směrem k jeho úplnému zrušení; 31. v této souvislosti vítá prohlášení předsedy vlády M. Singha, který požaduje "nulovou toleranci k porušování lidských práv" v Kašmíru, a vyzývá indickou vládu, aby v Džammú a Kašmíru ukončila praxi zabíjení bez soudu, "mizení", mučení a svévolného zadržování; 32. konstatuje, že obecná beztrestnost podporuje a zároveň usnadňuje další porušování lidských práv v zemi; vyzývá Indii a vládu státu Džammú a Kašmír ke zrušení všech právních ustanovení poskytujících faktickou imunitu členům ozbrojených sil a ke zřízení nezávislé a nestranné vyšetřovací komise pro závažná porušení mezinárodně uznávaných lidských práv a humanitárního práva indickými bezpečnostními silami, k nimž došlo od počátku konfliktu; 33. naléhavě žádá vlády Indie a Pákistánu, aby umožnily mezinárodním organizacím pro lidská práva (např. Freedom House, Amnesty International a Human Rights Watch) okamžitý a neomezený přístup do všech částí bývalého knížecího státu za účelem prošetřování stavu lidských práv v této oblasti a vypracovávání pravidelných nezávislých zpráv na toto téma; naléhavě žádá obě vlády, aby se veřejně zavázaly, že s takovými mezinárodními organizacemi pro lidská práva budou plně spolupracovat; 34. naléhavě vyzývá EU, aby zaujala pevný postoj v souvislosti s prosazováním doložky o demokracii a lidských právech jak ve svých dohodách s Indií, tak s Pákistánem, a to prostřednictvím úsilí o intenzivní politický dialog s oběma zeměmi o otázce lidských práv, a to i v Kašmíru, a zkoumáním možnosti zahájit s Pákistánem zvláštní dialog o lidských právech, jak je tomu již v případě Indie, a zřídit speciální podvýbory pro otázku lidských práv, které by jednaly s oběma zeměmi, jak je tomu i u některých jiných zemí; 35. je si vědom obtížných životních podmínek mnoha skupin obyvatelstva, například násilně vysídlených panditů z Kašmírského údolí; naléhavě žádá, aby se přednostně řešila diskriminace, která je vůči nim a jiným skupinám uplatňována, a to především v zaměstnání; navrhuje, aby se tyto skupiny samy snažily získat větší práva vytvořením výborů svých zástupců, které si zvolí, a dbaly na to, aby v těchto výborech byly náležitě zastoupeny ženy a osoby mladší 25 let; 36. navrhuje, aby Indie přehodnotila, do jaké míry lze považovat za úspěch to, že Ladákhu byl v roce 1993 přiznán status Rady autonomní oblasti; doufá, že obchodní cesta Kargil - Skardu může být obnovena v rámci procesu budování důvěry a že ke spojení Ladákhu se Severními oblastmi může dojít zřízením přechodů obdobných těm, které byly vytvořeny na jiných místech linie příměří; 37. vítá zejména obecný nárůst v počtu víz vydaných na cesty mezi Indií a Pákistánem a znovuotevření autobusového spojení mezi Šrínagarem a Muzaffarábádem; konstatuje, že jeho využití je podle posledních statistik omezeno na méně než 400 osob na každé straně linie příměří; a vyzývá indické a pákistánské úřady, aby uvolnily omezení týkající se vydávání cestovních povolení; 38. blahopřeje Indii k jejímu úsilí o podporu socioekonomického rozvoje Džammú a Kašmíru prostřednictvím zvláštních balíčků pro tento stát a k důrazu na tvorbu pracovních míst a opatření na podporu cestovního ruchu v Džammú a Kašmíru, a navrhuje zabývat se tím, jakým způsobem by mohlo (nadcházející) partnerství mezi EU a Indií napomáhat vytváření nových pracovních míst vyžadujících odbornou kvalifikaci, a to zejména pro ženy a mladé lidi; povzbuzuje Evropskou unii, aby podpořila iniciativy místních nevládních organizací na zřizování projektů budování kapacit pro ženy ve výrobě i marketingu; je přesvědčen, že Evropská unie by mohla řešit otázku rovných příležitostí zvýšením obchodu s produkty, které tradičně zajišťují živobytí ženám, například s textilními a řemeslnými výrobky, a usnadněním obchodu se službami v odvětvích zaměstnávajících ženy; doporučuje, aby hospodářské vztahy mezi Evropskou unií a Pákistánem byly posíleny obdobným způsobem; 39. vyzývá Indii i Pákistán, aby zvážily úlohu, kterou může zvýšená bezpečnost a dodržování lidských práv hrát při úsilí o dosažení cílů vytváření pracovních míst a intenzivnějšího cestovního ruchu v celém Džammú a Kašmíru; Boj s terorismem 40. uznává, že bez ukončení terorismu nelze dosáhnout skutečného pokroku na cestě k politickému řešení nebo zlepšení hospodářské situace obyvatel v Džammú a Kašmíru; konstatuje, že přestože v posledních pěti letech došlo k trvalému poklesu počtu obětí teroristických útoků, způsobila činnost stále se měnících teroristických skupin se základnami v ADK, jako je Laškar-i-Taiba a Harakat ul-Mudžahedín, stovky úmrtí v Indií spravovaném Džammú a Kašmíru i mimo něj; 41. odsuzuje doložené případy porušování lidských práv Pákistánem, včetně případů v Gilgitu a Baltistanu, kde údajně došlo k násilným nepokojům v roce 2004, a až příliš časté případy teroru a násilí, jichž se dopouštějí ozbrojené skupiny; vyzývá Pákistán, aby přehodnotil způsob, jakým v ADK a Gilgitu a Baltistanu přistupuje k základním právům svobody vyjadřování, sdružování a náboženského vyznání, a se znepokojením si všímá zpráv o údajném mučení a zadržování osob bez řádného soudního procesu, které přinášejí organizace pro ochranu lidských práv jako například Amnesty International; naléhavě žádá všechny zainteresované strany, aby učinily vše, co je v jejich silách, k odstranění tohoto násilí; vítá, že se Pákistán veřejně zavázal, že zastaví pronikání ozbrojených skupin, které operují mimo jím kontrolované území, přes hranici příměří, ale domnívá se, že k tomu musí Pákistán podniknout mnohem důraznější a účinnější opatření; vyzývá prezidenta P. Mušarafa k dalšímu rozhodnému a odhodlanému boji proti terorismu, který představuje, jak se všeobecně uznává, obrovský úkol; schvaluje a podporuje mnohostrannou a dvoustrannou pomoc členských států EU Pákistánu v boji proti terorismu a v jeho úsilí zlepšit život obyvatel ADK a Gilgitu a Baltistanu; kromě toho vyzývá vládu Pákistánu a členské státy EU, aby se intenzivněji snažily odhalovat a zadržovat potenciální teroristy, kteří do Pákistánu přicházejí z členských států EU; vítá nedávné zřízení společné komise, tzv. společného indicko-pákistánského mechanismu proti terorismu, který obě vlády ustanovily pro boj s terorismem a sdílení zpravodajských informací, a bere na vědomí, že první schůze této komise proběhla dne 6. března 2007 v Islámábádu; 42. důrazně podporuje doporučení mezinárodní krizové skupiny ze dne 11. prosince 2006, aby Pákistán podnikl rozhodné kroky k odzbrojení militantních skupin v ADK a Gilgitu a Baltistanu, odzbrojil militantní skupiny, uzavřel výcvikové tábory teroristů, učinil přítrž náboru a výcviku teroristů na svém území a zastavil přísun peněz a zbraní pro Tálibán a jiné zahraniční či místní ozbrojené skupiny na pákistánském území; 43. uznává a podporuje přání kašmírského lidu, aby se podstatně snížila vojenská přítomnost na obou stranách linie příměří; poukazuje však na to, že ke smysluplné demilitarizaci může dojít jen společně se zavedením skutečných opatření, která odstraní hrozbu pronikání ozbrojených skupin působících mimo Pákistán do Džammú a Kašmíru, a na základě procesu budování důvěry, který zahrnuje ukončení vzájemného obviňování, plné zprovoznění autobusového spojení mezi Šrínagarem a Muzaffarábádem, budování komunikačních a obchodních vazeb a zavedení dalších opatření definovaných v úzké spolupráci s kašmírským lidem na obou stranách; a upozorňuje na pozitivní dopad, který to bude mít na duševní zdraví a pocit bezpečí těchto osob, zvláště pak dětí a mladých lidí; zdůrazňuje, že pouze nová opatření směřující do budoucnosti mohou dát celému procesu pozitivní dynamiku; 44. zdůrazňuje, že základním předpokladem pro nastolení ovzduší důvěry a dobré vůle v regionu je odstranění všech překážek, které brání Kašmířanům ve svobodném cestování po celém území států Džammú a Kašmír; Opatření na budování důvěry 45. s radostí vítá poslední známky obnoveného úsilí o řešení sporu o Kašmír ze strany pákistánské a indické vlády, které dokonce zahrnuje i značné politické posuny; 46. vítá zejména opatření, která byla učiněna ke spojení rodin rozdělených linií příměří a která umožnila otevření pěti přechodů; je si vědom toho, že otvírání těchto míst na linii příměří probíhalo evidentně velmipomalu a neodpovídalo naléhavosti situace na místě; přesto podporuje a očekává stále častější přechody hranic; přál by si, aby byly přechody umožněny všem občanům na obou stranách linie a doporučuje, aby Indie a Pákistán zavedly opatření, která by usnadnila veškeré cestování, ať už uvnitř bývalého knížecího státu nebo v mezinárodním rozsahu, pomocí zrychlených administrativních a konzulárních služeb; 47. domnívá se, že je třeba zintenzívnit vzájemné výměny přes linii příměří na všech úrovních občanské společnosti a ve všech oblastech života; navrhuje, aby se vytvářely výměnné programy mezi právnickými sdruženími, školami a univerzitami, včetně společné univerzity, jejíž budovy by se nacházely na obou stranách demarkační linie; navrhuje, aby vojenští představitelé znepřátelených vojsk zahájili vzájemný dialog, což by umožnilo snížit podezíravost, kterou vůči sobě obě armády mají; 48. vyzývá vlády India a Pákistánu, aby jedním z ústředních bodů svých společných činností a společných akčních plánů po celé linii příměří učinily obnovu a zachování životního prostředí v Džammú a Kašmíru, a naléhá na EU a členské státy, aby vyjádřily tomuto projektu plnou podporu; 49. doporučuje, aby bylo zváženo zřízení společné indicko-pákistánské monitorovací jednotky pro sdílení údajů o povětrnostních podmínkách a seismické činnosti, která by zajistila včasné varování před přírodními katastrofami vznikajícími na jedné nebo druhé straně linie příměří; 50. na politické úrovni doporučuje, aby byl vytvořen společný indicko-pákistánský parlamentní výbor na podporu intenzivnějších diskusí a dialogu mezi parlamenty; obdobně navrhuje vytvořit společné pracovní skupiny na úrovni místních vlád, které by se zabývaly otázkami obchodu a cestovního ruchu; 51. vybízí společnosti EU, aby si uvědomily, jaký investiční a turistický potenciál všechny oblasti Kašmíru představují, zejména s ohledem na existenci vysoce motivované pracovní síly; navrhuje, že by evropské podniky mohly s místními společnostmi vytvořit podniky se společnou majetkovou účastí a že by se mohla vypracovat opatření na zajištění investic, aby se zvýšila důvěra investorů; vyzývá všechny strany, aby podpořily a usnadnily zastoupení svých obchodních komor na mezinárodních obchodních veletrzích v Evropské unii, aby zde mohly propagovat své výrobky určené k vývozu; 52. dále podporuje výzvu, aby Pákistán rozvíjel lidské zdroje investicemi do terciárního školství, včetně škol odborné přípravy a vyšších technických škol v oblastech pod federální správou včetně oblastí Gilgit- Baltistan v Kašmíru; 53. poukazuje na to, že Indie je jediný největší příjemce výhod v rámci všeobecného systému preferencí (GSP); naléhavě žádá Komisi, aby automaticky přehodnocovala program GSP+ a jiná příslušná obchodní opatření ihned po velkých přírodních katastrofách, jako je například zemětřesení; vítá, že se jihoasijské státy v rámci Jihoasijského sdružení pro regionální spolupráci (SAARC) zavázaly, že budou podnikat účinné kroky směrem k tomu, aby se jihoasijská dohoda o volném obchodu stala politickou a ekonomickou realitou, díky níž se čtyři části Džammú a Kašmíru budou těšit těm největším výhodám, a vyzývá pákistánskou vládu, aby ukončila "systém pozitivního seznamu"; poukazuje na to, že ačkoli vzájemný obchod obou zemí zaznamenával v minulém desetiletí výkyvy, celkový objem oficiálního obchodu mezi Indií a Pákistánem se zvýšil ze 180 milionů USD v roce 1996 na 602 milionů USD v roce 2005, a vzhledem k tomu, že vysoký objem neformálního obchodu naznačuje latentní potenciál vzájemného obchodu, mohl by tento trend pokračovat a měl by být podporován; 54. zdůrazňuje, že cestovní ruch skýtá obrovské možnosti ke stimulaci růstu místního hospodářství; vybízí proto vlády členských zemí EU, aby bedlivě sledovaly bezpečnostní situaci a mohly poskytovat těm, kdo chtějí cestovat do Džammú a Kašmíru, aktuální a koordinované informace a rady; Důsledky zemětřesení z 8. října 2005 55. naléhavě zdůrazňuje, že zemětřesení mělo obrovský dopad na život Kašmířanů na obou stranách linie příměří a že kritická humanitární situace oslabila již tak nedokonalou institucionální kapacitu v oblasti ADK a provincie Severozápadní hranice; zdůrazňuje, že pro tamní obyvatele je hlavní starostí každodenní boj o přežití; 56. vyjadřuje politování nad tím, že kromě obrovských ztrát na životech utrpěla oblast ADK nevyčíslitelné materiální škody na infrastruktuře (nemocnice, školy, státní budovy, komunikace) a na základních, i když ještě málo stabilních, institucích a službách; 57. je hluboce zarmoucen tím, že zemětřesení neúměrně zasáhlo děti: podle údajů UNICEF zahynulo 17000 dětí; je nanejvýš znepokojen zprávami o obchodování s dětmi bezprostředně po katastrofě; a vyzývá pákistánskou vládu, aby se zvláštní pozorností řešila otázku práv a ochrany dětí v ADK a Gilgitu a Baltistanu a aby se zaměřila na účinnější řešení problému obchodování s dětmi; 58. upozorňuje na nešťastný osud tří milionů vnitřně vysídlených osob (IDP) a osob, které trpí velkou a trvalou nouzí v důsledku zemětřesení; vzhledem k tomu, že neexistuje úmluva o právech vnitřně vysídlených osob, vítá Směrnice OSN, které poskytují základ pro humánní reakci na záludné ohrožení lidských práv v případě nuceného vysídlení ve vlastní zemi, a požaduje, aby všechny příslušné orgány, jež mají v Kašmíru své zájmy, tyto směrnice respektovaly; vyzývá pákistánskou vládu, aby co nejdříve učinila vše, co je v její pravomoci, pro přidělení půdy obyvatelům těch vesnic, které doslova zmizely v sesuvech půdy, aby tito lidé mohli znovu vybudovat své živobytí v rámci vesnic a vystavět si trvalá obydlí; důrazně doporučuje, aby se EU důsledně zaměřovala nejen na výše zmíněné směrnice, ale také na širší otázky demokracie, spravedlnosti a lidských práv ve všech čtyřech oblastech Kašmíru; poukazuje také na to, že uprchlické tábory, které se již dlouho nacházejí na obou stranách linie příměří, by měly být zrušeny a ochraně, potřebám a sociální integraci jejich obyvatel by měla být věnována náležitá pozornost a mělo by jim být povoleno vrátit se rychle domů nebo se trvale přesídlit; konstatuje, že mezinárodní společenství by v tomto ohledu mělo nabídnout svou pokračující pomoc; 59. zdůrazňuje, že pohroma zasáhla oblast, která je oslabena konfliktem a terorismem a jejíž základní instituce a regionální stabilita jsou neustále poškozovány organizovaný, zločinem a také tím, že přes linii příměří pronikají sítě radikálních islamistů, které využívají tamního členitého terénu; 60. je zděšen tím, že již zcela minimální základní životní podmínky, ve kterých obyvatelé ADK žili před zemětřesením (např. pokud jde o potraviny, vodu, přístřeší, hygienická zařízení, školy a sotva vyhovující zdravotní střediska) se zemětřesením výrazně zhoršily; vyzývá příslušné orgány, aby v situaci, kdy se miliony lidí nacházejí v nejvyšší nouzi, soustředily energii na boj proti korupci, která odvádí finanční pomoc jiným směrem, než k těm, kterým je určena, a také na znepokojující obvinění, že teroristické organizace zakázané Organizací spojených národů operují v zemětřesením postižené zóně v ADK; vyzývá Komisi, vlády členských států, indickou a pákistánskou vládu a humanitární organizace, aby se i nadále soustředily na základní potřeby obětí zemětřesení; 61. poukazuje na to, že velikost a dopad zemětřesení byly daleko větší na pákistánské straně linie příměří, kde zničily celou část místní státní infrastruktury a nevyhnutelně zpozdily služby nutné k reakci na mimořádnou událost; blahopřeje vládám, armádám a místním obyvatelům na obou stranách linie příměří k jejich nadšení, odhodlání a snaze řešit četné problémy, které zemětřesení způsobilo; Reakce na zemětřesení z 8. října 2005 62. oceňuje, že reakce mezinárodního společenství, Indie a Pákistánu byla za daných okolností rychlá a pozitivní: mezi Indií a Pákistánem byl okamžitě navázán kontakt na nejvyšší úrovni; domácí a místní nevládní organizace zareagovaly správně a spolupracovaly s místními a ústředními orgány; plně uznává, že mezinárodní společenství a nevládní organizace projevily nebývalou solidaritu s oběťmi zemětřesení i s těmi, kteří tuto katastrofu přežili, a vítá uzavírání nových partnerství; doporučuje, aby Evropská unie příznivě posuzovala další žádosti o pomoc při rekonstrukci v oblastech postižených zemětřesením, a žádá Komisi, aby poskytla aktuální informace o žádostech, které již byly v této věci podány; 63. s obavami konstatuje, že předběžné vyčíslení škod a potřeb, které vypracovaly Asijská rozvojová banka a Světová banka a ke kterému přispěla Komise, odhaduje celkové ztráty pracovních míst nebo živobytí v důsledku zemětřesení na 29 %, s dopadem na zhruba 1,64 milionu lidí, z nichž více než polovina je podle odhadu mladší 15 let; vítá projekt Komise s finanční dotací ve výši 50 milionů EUR nazvaný Podpora pro první obnovu a rekonstrukci Pákistánu; zdůrazňuje, že tento projekt by se měl v krátkodobém výhledu zaměřit na ochranu těch nejzranitelnějších, obnovu hospodářské činnosti v postižených oblastech včetně oživení malých podniků a náhrady ztraceného majetku v zemědělství a na tvorbu pracovních příležitostí pomocí programů vzdělávání a zvyšování kvalifikace; doporučuje, aby ve středně- a dlouhodobém výhledu opatření na obnovu a zajištění obživy zahrnovala mikrofinancování a zvyšování kvalifikace, a naléhavě žádá Komisi, aby tyto strategie dlouhodobě podporovala; 64. s uspokojením konstatuje, že Komise uvolnila finanční prostředky na naléhavou pomoc obětem zemětřesení v ADK a v Pákistánu; naléhavě však žádá humanitárního komisaře pro rozvoj a humanitární pomoc, aby přistoupil na žádost předsedy vlády ADK o uvolnění dalších finančních prostředků na obnovu a rekonstrukci, které budou vyžadovat dlouhou dobu na odstranění následků této lidské katastrofy; 65. blahopřeje všem, kdo se zapojili do zjišťování a řešení zdravotních potřeb lidí, kteří přežili zemětřesení v táborech, v nichž nedošlo k velkému výskytu onemocnění způsobených kontaminovanou vodou, přestože po katastrofě vznikly problémy se zásobováním pitnou vodou a vhodným hygienickým zařízením; blahopřeje pákistánské vládě k tomu, že zajistila přístřeší a dodávky pro více než dva miliony vysídlených osob, aby tito lidé mohli přežít v zimě, a blahopřeje Indii, která nyní zajišťuje nová obydlí pro 30000 osob, které na její straně linie příměří přišly o své domovy; je znepokojen zprávami o tisících lidí, kteří stále žijí ve stanech, jak zjistila návštěva parlamentní delegace SAARC v ADK ve dnech 15. až 22. prosince 2006; 66. konstatuje, že během několika dní po katastrofě zřídil Pákistán federální komisi pro zmírnění následků zemětřesení, která koordinovala pátrací a záchranné práce a humanitární pomoc; vyjadřuje však politování nad tím, že Pákistán nebyl schopen přijmout nabídku Indie na poskytnutí helikoptér z důvodů národnosti pilotů, stejně jako nabídku společných záchranných prací na obou stranách linie příměří, zdravotnických záchranných týmů a opravy telekomunikačních zařízení, což vše mohlo významně přispět ke snížení počtu obětí; vyjadřuje proto politování nad tím, že zemětřesení se nestalo příležitostí k prokázání politické vůle upřednostnit humanitární potřeby obyvatel Kašmíru a překonat politické rozdíly; 67. oceňuje, že velmi rychle přislíbily Pákistánu finanční pomoc sousední státy (Indie, Čína, Írán a Afghánistán) a z širšího okolí Turecko a Organizace islámské konference (OIC) a celé mezinárodní společenství; blahopřeje Evropské komisi, která již v Pákistánu působí, konkrétně GŘ Úřadu pro humanitární pomoc Evropského společenství (ECHO), k jeho okamžité a účinné reakci; podněcuje dárce, aby co nejrychleji splnili své původní sliby; 68. blahopřeje Komisi zejména k jejímu dlouhodobému programu financování vytvořenému v reakci na zemětřesení, který nyní poskytl 48,6 milionu EUR a který je realizován ve spolupráci s nevládními organizacemi, Červeným křížem a agenturami OSN; vyzývá k dalším závazkům EU ve prospěch obnovy v Kašmíru; 69. zdůrazňuje, že fondy pro obnovu by se měly výrazně zaměřovat na iniciativy na zachování zbývajících lesů, zejména zvýšením dostupnosti alternativních zdrojů paliva, opětovným zalesňováním, vzdělávacími programy v oblasti životního prostředí a případně prostřednictvím systémů kompenzace, které umožní vládě ADK poskytnout kompenzaci za ztrátu příjmů v důsledku omezení prodeje dřeva; 70. lituje, že pákistánská vláda trvala na tom, aby byly z humanitární pomoci, kterou dodala Indie, před jejím rozdělením odstraněny všechny indické štítky; 71. zdůrazňuje skutečnost, že počáteční váhavá reakce pákistánské armády vytvořila bezprostředně po katastrofě prostor k naléhavému poskytnutí pomoci, který využily ozbrojené organizace nacházející se na tomto území, např. Džamát-i-Islami a Džamát-úd-Dáva, přejmenovaná Lakšar-i-Tajaba (prohlášená za teroristickou organizaci, kterou z tohoto důvodu Mušarafova vláda v roce 2002 zakázala), které se velmi rychle staly skutečnými poskytovateli potravin, ubytování, školní výuky pro děti a sociální pomoci pro vdovy; je velmi znepokojen tím, že tato situace zvýšila důvěryhodnost těchto názorově polarizovaných skupin v očích místního obyvatelstva a ještě více oslabila možnosti skutečně demokratického zastoupení; 72. naléhavě žádá indickou a pákistánskou vládu spolu s mezinárodním společenstvím, aby učinily vše, co je v jejich silách, pro zabezpečení ochrany a přísné sledování používání poskytnutých finančních prostředků; 73. nadšeně vítá zásadní dohodu ze dne 2. května 2006 o oživení obchodu přes linii příměří mezi rozdělenými oblastmi Džammú a Kašmíru zahájením nákladní dopravy mezi Šrínagarem a Muzaffarábádem a zprovozněním druhé autobusové linky přes Kašmír, spojující Poonč v Džammú a Kašmíru s Rawalakotem v ADK; navrhuje vybudování silniční sítě mezi Džammú a Sialkotem a Gilgit- Baltistanem; rovněž navrhuje zavedení železničního spojení mezi Džammú a Šrínagarem a rekonstrukci silnice spojující obě města; vítá slib předsedy vlády M Singha ze dne 23. května 2006 vytvořit prostředí volnějšího obchodu a volnějšího pohybu s "měkkými hranicemi", aby vzniklo ovzduší vhodné pro řešení sporu v Kašmíru; podněcuje obě strany k rychlému zvýšení objemu oficiálních obchodních výměn; naléhavě žádá, aby byla rychle uzavřena dohoda o podmínkách silniční nákladní přepravy s důrazem na jejich maximální zjednodušení; navrhuje vypracování plánu rozvoje integrovaného trhu s několika zemědělskými zpracovatelskými jednotkami, chladírenskými řetězci, drobnými kontejnerovými službami a celními službami pro nákladní přepravu; Závěry 74. naléhavě žádá EU a její orgány, aby se postaraly o to, že obtížná situace obyvatel Džammú a Kašmíru nezmizí ze zorného pole a budou navrženy a realizovány programy pomoci a jiné podpory, jejichž záměrem bude dlouhodobá obnova a budování institucí; 75. zdůrazňuje, že vlastní zkušenosti EU ukazují, že významného zlepšení vztahů mezi zeměmi lze dosáhnout zvýšením objemu bilaterálních obchodních toků; domnívá se, že v případě Džammú a Kašmíru je obchod přes linii příměří obzvláště důležitý pro stimulaci hospodářského růstu, rozvoj a uvolnění hospodářského potenciálu; doporučuje proto, aby byly upřednostněny projekty zaměřené na budování dopravních cest a infrastruktury; 76. silně podporuje probíhající iniciativy politických vládnoucích struktur na obou stranách a na všech úrovních a vyzývá je, aby upřednostnily potřeby obyvatel Kašmíru jak z materiálního, tak z institucionálního hlediska, aby byla možná náprava jejich nevýhodného politického, ekonomického, sociálního a kulturního postavení obyvatel; doporučuje, aby byla EU připravena reagovat na požadavky kterékoli z vlád; 77. oceňuje vynikající práci delegace Komise v Islámábádu a Novém Dillí; 78. poukazuje na to, že přírodní katastrofy mohou někdy vytvořit politické podmínky pro mír, že příroda nezná hranic, a že obyvatelům Kašmíru lze naději na zlepšení jejich budoucnosti nabídnout pouze na základě společných udržitelných opatření Pákistánu a Indie; * * * 79. pověřuje svého předsedu, aby předal toto usnesení Radě, Komisi, vládám a parlamentům členských států, vládám Indické republiky a Pákistánské islámské republiky, kompetentním orgánům a vládám Džammú a Kašmíru pod indickou a pákistánskou správou, vládě Čínské lidové republiky a Organizaci spojených národů. [1] Úř. věst. C 227 E, 21.9.2006, s. 589. [2] Úř. věst. C 280 E, 18.11.2006, s. 469. [3] Úř. věst. C 297 E, 7.12.2006, s. 341. [4] Přijaté texty, P6_TA(2006)0388. [5] Úř. věst. C 104 E, 30.4.2004, s. 1040. [6] Úř. věst. L 378, 23.12.2004, s. 22. [7] Úř. věst. C 104 E, 30.4.2004, s. 988. [8] Seznam všech usnesení je k dispozici v příloze ke zprávě Výboru pro zahraniční věci A6-0158/2007. --------------------------------------------------