ZPRÁVA KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU, RADĚ, EVROPSKÉMU HOSPODÁŘSKÉMU A SOCIÁLNÍMU VÝBORU A VÝBORU REGIONŮ

o provádění makroregionálních strategií EU

1. Úvod: od slov k činům

Globalizace zvýšila vzájemnou závislost zemí a problémy je nyní nutno řešit přes hranice států. Tato situace vyžaduje zamyslet se nad způsobem, jakým makroregiony jako nové funkční oblasti mohou přispívat ke zlepšení provádění politik a programů EU a k dosažení územní soudržnosti, jak se stanoví v článku 174 Smlouvy o fungování Evropské unie.

Makroregionální strategie (MRS) vznikly z podnětu řady zemí a regionů EU jako doplněk k tradičním vnitrostátním politikám územního plánování. Svým pojetím slouží k řešení společných výzev, jako je růst založený na inovacích, životní prostředí či změna klimatu, a používá se při nich přístup zdola nahoru, do kterého jsou zapojeni celostátní, regionální a místní aktéři.

Od schválení strategie EU pro region Baltského moře (EUSBSR) Evropskou radou v roce 2009 byly vyvinuty tři další makroregionální strategie: strategie EU pro dunajský region (EUSDR) v roce 2011, strategie EU pro jadransko-jónský region (EUSAIR) v roce 2014 a strategie EU pro alpský region (EUSALP) v roce 2016.

Makroregionální strategie, do kterých je zapojeno 19 členských zemí EU a 8 nečlenských zemí, se staly nedílnou součástí politického rámce EU. Jejich cíle jsou plně v souladu s politickými prioritami EU; posilují synergie mezi různými politikami a nástroji EU a jsou zakotveny do rámce politiky soudržnosti.

Makroregionální strategie přidávají hodnotu rozměru spolupráce v rámci politiky soudržnosti. Slouží jako platforma pro víceúrovňovou správu v rámci více odvětví a více zemí a jsou rovněž otevřeny zemím, jež nejsou členy EU. Mohou hrát podstatnou roli tím, že těmto zemím pomáhají posilovat jejich vazby s EU a zmírňovat možné negativní dopady na vnějších hranicích EU.

Vzhledem k zásadě „tří ne“ – žádné nové právní předpisy EU, žádné nové financování EU a žádné nové instituce – zapadají makroregionální strategie do stávajících iniciativ a politických rámců EU (např. TEN-T). Spíše než nové politické iniciativy vyžadují konkrétní opatření. Mohou být podporovány z programů v rámci evropských strukturálních a investičních fondů (ESIF) včetně programu Interreg, přičemž jiné nástroje financování EU by měly být uvedeny do souladu se společnými cíli.

Účel této zprávy je dvojí. Za prvé tato zpráva posuzuje stav provádění strategií, vyhodnocuje hlavní výsledky a uvádí příklady osvědčených postupů. Za druhé shrnuje poučení z dosud získaných zkušeností a uvádí řadu doporučení pro možný budoucí vývoj, a to rovněž ve světle budoucí politiky soudržnosti.

Místo podávání dílčích zpráv o pokroku v oblasti makroregionálních strategií v různých časových úsecích bude Komise tak, jak je stanoveno v závěrech Rady ke strategii EU pro alpský region, počínaje koncem roku 2016 zveřejňovat každé dva roky jednu jedinou zprávu. Bude tak možno porovnávat makroregionální strategie a všechny příslušné instituce získají dostatečné podklady pro věcnou diskusi.

Tato zpráva je založena na příspěvcích od stran podílejících se na makroregionálních strategiích, evropských institucí, představitelů členských států, akademické obce a odborníků. Doplňuje ji pracovní dokument útvarů Komise, který nabízí podrobnější posouzení stavu provádění každé strategie a předkládá konkrétní doporučení.

2. Průřezové otázky

Makroregionální strategie podněcují zájem o evropskou územní spolupráci a územní soudržnost a jejich přidanou hodnotu a zvyšují povědomí o nich. Postupně se používají rovněž v oblastech oborové politiky k lepšímu provádění politik napříč územími integrovaným způsobem. Bez ohledu na svůj stupeň zralosti čelí všechny strategie společným průřezovým problémům. O nich je pojednáno níže.

Tvorba politik a harmonogram

Makroregionální politiky se začaly postupně zohledňovat v oblastech politiky EU, a to např. ve výzkumu či v problematice klimatu a životního prostředí. Totéž platí pro vnitrostátní politiky bez ohledu na různou míru začleňování priorit makroregionálních strategií do vnitrostátních či regionálních programů, a to zejména programů podporovaných z evropských strukturálních a investičních fondů.

Strategie posílily spolupráci v určitých oblastech politik jako např. v případě rámcového plánu splavnosti Dunaje, rozšíření plánu propojení baltského trhu s energií (BEMIP), strategie přizpůsobení se změně klimatu v regionu Baltského moře či koridorů hlavní sítě a jejího propojení s hlavními přeshraničními infrastrukturami. Strategie pro inteligentní specializaci byly použity na podporu účinnější politiky inovací a posunutí meziregionální spolupráce do nových přeshraničních hodnotových řetězců.

Rozšíření makroregionálního pojetí za podpory programu INTERACT vedlo časem ke vzniku široké škály zájmů a sítí tvořených různými aktéry s rozdílnými pravomocemi a možnostmi. Partnerům se tím umožnilo spolupracovat v konkrétních oblastech, jako je výzkum a inovace (např. zdravotní projekt DanuBalt).

Makroregionální strategie hrají rovněž důležitou roli při rozvoji vztahů s nečlenskými zeměmi EU, a to zejména přistupujícími zeměmi, a posilují jejich napojení na EU.