DŮVODOVÁ ZPRÁVA

1.SOUVISLOSTI NÁVRHU

1.1 Souvislosti

Úmluva Rady Evropy o prevenci a potírání násilí na ženách a domácího násilí (úmluva č. 210) (dále jen „úmluva“) byla přijata Výborem ministrů dne 7. dubna 2011. Otevřena k podpisu byla dne 11. května 2011. Úmluva je v souladu s článkem 75 otevřena k podpisu a schválení členským státům Rady Evropy, nečlenským státům, které se podílely na jejím vypracování, a Evropské unii, jakož i otevřena k přistoupení států, které nejsou členy Rady Evropy, za podmínek stanovených v článku 76. Úmluva byla sjednána během šesti zasedání zvláštního výboru ad hoc, jež se konala od prosince 2009 do prosince 2010. Evropská unie se zasedání účastnila spolu s členskými státy jako pozorovatel. Úmluva vstoupila v platnost po ratifikaci desátým členským státem Rady Evropy dne 1. srpna 2014. K 1. únoru 2016 úmluvu ratifikovalo 12 a podepsalo 25 členských států EU.

Úmluva byla v souladu s rozhodnutím Rady (XXX) [...] podepsána jménem Evropské unie s výhradou jejího uzavření k pozdějšímu datu.

Násilí na ženách je porušováním jejich lidských práv a extrémní formou diskriminace, která je spjata s genderovou nerovností a přispívá k jejímu udržování a posilování. Rovnost žen a mužů představuje základní hodnotu a cíl Evropské unie, jak je zakotveno ve Smlouvách (články 2 a 3 Smlouvy o Evropské unii (dále jen „Smlouva o EU“) a článek 8 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „SFEU“)) a v Listině základních práv Evropské unie (článek 23) (dále jen „Listina“). Listina také uznává právo na lidskou důstojnost, právo na život a právo na nedotknutelnost lidské osobnosti a zakazuje nelidské či ponižující zacházení, stejně jako všechny formy otroctví a nucených prací (články 1 až 5 Listiny). Ochrana žen před násilím je rovněž jednou z povinností podle Úmluvy OSN o právech osob se zdravotním postižením, jíž je EU společně se svými členskými státy smluvní stranou, a výbor OSN pro monitorování provádění této úmluvy doporučil EU, aby úmluvu Rady Evropy ratifikovala jako krok v boji proti násilí na ženách a dívkám se zdravotním postižením.

Obecně je EU pevně odhodlána bojovat proti násilí nejen na svém území, ale také v rámci mezinárodních iniciativ, do nichž se zapojuje.

EU zaujala k nutnosti vymýtit násilí na ženách pevné postoje a financuje zvláštní kampaně a místní projekty za účelem jeho potírání. Stávající právní předpisy v oblastech ochrany obětí trestných činů, sexuálního vykořisťování a zneužívání dětí, azylu a migrace zohledňují zejména zvláštní potřeby obětí genderově podmíněného násilí.

Navzdory úsilí na úrovni EU i členských států zůstává rozsah násilí na ženách závažným problémem: podle průzkumu Agentury pro základní práva zveřejněného v roce 2014 zažila od svých 15 let fyzické a/nebo sexuální násilí třetina žen v EU, každá dvacátá žena byla znásilněna, 75 % žen v kvalifikované nebo vedoucí pozici se stalo obětí sexuálního obtěžování a desetina žen zažila pronásledování nebo sexuální obtěžování prostřednictvím nových technologií.

Genderově podmíněné násilí má dopad nejen na zdraví a životní pohodu, ale také na účast žen na trhu práce, což má negativní účinky na jejich ekonomickou nezávislost a obecně na ekonomiku. Podle odhadů Evropského institutu pro rovnost žen a mužů způsobuje genderově podmíněné násilí na ženách v EU roční náklady přibližně 226 miliard EUR.

1.2Cíl a obsah úmluvy

Jak je uvedeno v hlavě I, úmluva vytváří zevrubný právní rámec pro ochranu žen a dívek proti všem formám násilí a pro prevenci, stíhání a odstranění násilí na ženách, včetně domácího násilí. Zahrnuje řadu opatření od shromažďování údajů a zvyšování povědomí až po právní opatření týkající se kriminalizace různých forem násilí na ženách. Obsahuje opatření na ochranu obětí a poskytování podpůrných služeb a řeší také aspekt genderově podmíněného násilí v kontextu azylu a migrace, jakož i jeho přeshraniční prvky. V zájmu účinného uplatňování ustanovení úmluvy stranami zavádí zvláštní kontrolní mechanismus.

Úmluva definuje klíčové termíny používané v celém textu. Definici ženy rozšiřuje i na dívky mladší 18 let. Strany jsou povinny odsoudit všechny formy diskriminace a zajistit začlenění zásady rovnosti žen a mužů do svých právních řádů; dále se objasňuje, že pozitivní diskriminace je možná. V souladu s povahou úmluvy jakožto nástroje v oblasti lidských práv se všem stranám ukládá povinnost zajistit, aby se státní subjekty zdržely zapojení do jakéhokoli násilného jednání a aby s náležitou pečlivostí zajišťovaly předcházení, vyšetřování a trestání a odškodňování za násilné činy, kterých se dopustí nestátní subjekty. Výslovně je uvedeno, že úmluva bude uplatňována v dobách míru i v případech ozbrojených konfliktů. Přestože úmluva stanoví závazné povinnosti pouze ve vztahu k ženám, vybízí se k jejímu použití v případě všech obětí domácího násilí, tj. i mužů a chlapců.

Hlava II doplňuje tři základní oblasti nedávno zavedených nástrojů Rady Evropy – prevenci, ochranu a stíhání – o povinnost uplatňovat ucelený přístup a ucelenou reakci na násilí na ženách, neboť bere v úvahu, že pouze právní opatření v těchto třech oblastech k vyřešení tohoto problému nestačí. To se promítá do povinnosti učinit práva obětí těžištěm veškerých opatření a zajistit účinnou spolupráci mezi všemi příslušnými aktéry, tedy institucemi, orgány a organizacemi, i na všech úrovních, tedy národní, regionální a místní. Nevládní organizace a občanská společnost musí být uznány jako významní aktéři a strany musí podněcovat a podporovat jejich činnost. Strany musí vyčlenit odpovídající finanční a lidské zdroje pro uplatňování uceleného přístupu, opatření a programů pro předcházení a potírání násilí, včetně dostatečného financování nevládních subjektů. Úmluva dále uznává klíčovou úlohu pravidelného a přiměřeného shromažďování údajů pro účinnou tvorbu politiky a pro kontrolu opatření přijatých mechanismem dohledu, založenou na spolehlivých a srovnatelných údajích.

Ústřední ustanovení zahrnuje požadavek na určení – případně zřízení – jednoho nebo více úředních orgánů zodpovědných za koordinaci, provádění, monitorování a hodnocení postupů a opatření, včetně koordinace shromažďování údajů, jejich analýzy a šíření.

Hlava III doplňuje závazky stran v oblasti prevence. V souladu s celkovým vyzněním úmluvy musí strany přijmout mnohostranný přístup, který zahrnuje zvyšování povědomí, začlenění tématu rovnosti žen a mužů a tématu násilí do formálního vzdělávání na všech úrovních prostřednictvím vhodných výukových materiálů a osnov, a dále prosazování zásady nenásilí a rovnosti žen a mužů i v kontextu neformálního vzdělávání, sportu, kultury, volnočasových aktivit a médií. Strany musí zajistit odpovídající školení pro odborníky, kteří pracují s oběťmi nebo pachateli. Musí také zavést opatření pro podpůrné a léčebné programy pro pachatele. Má být podpořeno zapojení sektoru médií a sektoru informačních technologií do přípravy relevantních materiálů a dobrovolných standardů.

Hlava IV stanoví obecné zásady týkající se povahy informací, podpůrných služeb a ochrany obětí násilí i jeho svědků. Obsahuje seznam oblastí, kde musí strany přijmout určitá opatření. Patří k nim přístup ke službám obecné podpory, jako je právní a psychologické poradenství, a k odborným službám, včetně ubytování, bezplatných a nepřetržitě fungujících telefonních linek pomoci a zvláštní lékařské a forenzní podpory obětem sexuálního násilí, jakož i zohlednění potřeb dětských svědků. Dále je třeba zavést opatření pobízející k ohlašování případů násilí svědky násilného činu nebo osoby, které mají oprávněný důvod se domnívat, že k takovému činu může dojít nebo že lze další násilný čin očekávat, jakož i stanovit pravidla týkající se podmínek, za nichž by odborníci při ohlašování spáchaných nebo hrozících násilných činů neporušovali svoji obecnou povinnost zachovávat mlčenlivost.

Hlava V o hmotném právu stanovuje, které formy násilí mají trestněprávní důsledky, a stranám ukládá, aby ve svém trestním právu zahrnuly řadu trestných činů. Patří mezi ně psychické násilí prostřednictvím vyhrůžek nebo nátlaku, pronásledování, fyzické násilí, sexuální násilí a znásilnění, nucený sňatek, mrzačení ženských pohlavních orgánů, násilné přerušení těhotenství / násilná sterilizace a sexuální obtěžování. Strany musí zajistit, aby žádné tyto trestné činy nebylo možné ospravedlnit „ctí“. Úmluva zavazuje strany k tomu, aby napomáhání k trestnému činu, účast na něm a pokus o trestný čin i podněcování třetí osoby k jeho spáchání klasifikovaly jako trestný čin a aby stanovily přiměřené a odrazující sankce. Při stanovení sankce lze vzít v úvahu konečné rozsudky vynesené jinou stranou. V souladu s úmluvou musí být ve vnitrostátních právních řádech stanoveny určité přitěžující okolnosti. Úmluva rovněž stranám ukládá, aby zajistily možnost využít dostatečné občanskoprávní prostředky nápravy a získat náhradu škody od pachatelů i přiměřenou náhradu škody obětem určitých trestných činů od státu. Při soudních řízeních týkajících se svěření do péče, práva na styk s dítětem a bezpečnosti dítěte musí být zohledněny násilné incidenty. Z procesního hlediska úmluva zavazuje strany stanovit soudní příslušnost pro trestné činy spáchané na jejich území jejich státním příslušníkem nebo osobou, která má obvyklé bydliště na jejich území, a usilovat o stanovení soudní příslušnosti pro trestné činy spáchané na jejich státním příslušníkovi nebo na osobě, která má obvyklé bydliště na jejich území. Stranám se dále nedovoluje stanovit povinná alternativní řešení sporů.

Hlava VI upravuje procesní právo a ochranná opatření během vyšetřování a soudních řízení. Strany musí zajistit, aby donucovací orgány poskytovaly obětem včasnou ochranu, včetně shromažďování důkazů, a aby prováděly vyhodnocení rizika smrti a závažnosti situace. Zvláštní pozornost musí být věnována přístupu pachatelů ke zbraním. V právních řádech musí být stanovena možnost použití urgentního zákazu vstupu a omezujících nebo ochranných příkazů, aniž by to pro oběti představovalo zbytečnou finanční či administrativní zátěž. Jako obecné pravidlo platí, že stíhání nejzávažnějších trestných činů nesmí být závislé jen na ohlášení nebo stížnosti podané obětí. V této hlavě úmluvy je uveden otevřený seznam opatření k ochraně práv a zájmů obětí, včetně zajištění jejich potřeb jakož svědků ve všech fázích vyšetřování a soudního řízení. Jsou to například opatření zajišťující ochranu před zastrašováním a opakovanou viktimizací, včasné informování při útěku či propuštění pachatele nebo zamezení kontaktu mezi obětí a pachatelem v co největší míře. Zohledněny musí být zejména zvláštní potřeby dětí jako obětí a svědků. Strany musí zajistit právo na právní pomoc. Promlčecí lhůty musí být koncipovány tak, aby u nejzávažnějších trestných činů bylo možné efektivně zahájit řízení poté, co oběť dosáhla plnoletosti.