Tyto problémy se prohlubují mimo jiné kvůli selhání právní úpravy směrnice o obalech a obalových odpadech, které spočívá v kombinaci nedostatečného provádění a prosazování, neschopnosti držet krok s nejnovějším vývojem na trhu a nedostatečného objasnění vnitrostátním orgánům, jak se má směrnice provádět. Revize směrnice z roku 2018 se navíc soustředila pouze na cíle v oblasti recyklace a nevěnovala se dalším problémům odvětví odpadů. Nelze očekávat, že by výše zmíněné problémy vyřešily dva specializované akty, směrnice o plastech na jedno použití z roku 2019 a rozhodnutí o vlastních zdrojích z roku 2020, do jejichž oblasti působnosti spadají plastové obaly, a dokonce se ani neočekává, že by vyřešily problémy související pouze s plasty. Selhání právní úpravy ještě zhoršují selhání trhu, jako jsou environmentální externality, roztříštěné trhy a označování, jež neplní dobře svůj účel.

Po prověření možných opatření byl soubor rozmanitých, komplexních a často propojených opatření rozdělen do tří možností politiky:

·Možnost č. 1 zahrnuje opatření, jež se týkají lepší normalizace a jasnějších základních požadavků. Tato opatření povětšinou představují nezbytné předpoklady zavedení opatření zařazených do ostatních skupin.

·V možnosti č. 2 jsou stanoveny povinné cíle týkající se snížení množství odpadů, opětovného použití a obsahu recyklovaného materiálu v plastových obalech, požadavky pro zajištění úplné recyklovatelnosti do roku 2030 a harmonizovaná pravidla pro výrobky.

·Možnost č. 3 zahrnuje vyšší povinné cíle a další požadavky na výrobky.

Upřednostňovaný balíček politických opatření

Na základě posouzení opatření kombinovaných v uvedených možnostech je celkově upřednostňována možnost č. 2, a to ve formě nařízení. Obsahuje opatření z možnosti č. 1, která představují podpůrná opatření, nebo dokonce nezbytné předpoklady pro to, aby mohly být vyváženým přístupem snadněji splněny povinné cíle a přísnější požadavky, a aby se tudíž podpořilo dosažení příslušných cílů a nákladové efektivnosti.

Hlavními opatřeními v oblasti intervence „předcházení vzniku a opětovné používání“ jsou:

1.cíl snížit do roku 2030 množství obalových odpadů na obyvatele o 19 % oproti základnímu scénáři, což odpovídá 5% snížení ve srovnání s hodnotami z roku 2018;

2.celoevropské povinné cíle týkající se opětovného používání či opětovného plnění obalů v případech, kdy je opětovné použití nejefektivnější, a

3.postupné ukončení používání zbytečných nebo nepotřebných obalů.

Důležitou otázkou je doplňkovost a soudržnost opatření. Stěžejním opatřením v oblasti intervence „předcházení vzniku a opětovné používání“ je stanovení povinných cílů pro snížení množství obalových odpadů na obyvatele na úrovni členských států, k němuž přispívá několik opatření: zatímco harmonizovaná opatření na úrovni EU jsou modelována tak, aby k potřebnému snížení množství odpadů přispěla téměř ze 60 %, zbývající část musí zajistit členské státy pomocí vnitrostátních opatření, která budou v souladu s vnitřním trhem.

Klíčovým opatřením v oblasti recyklovatelnosti je zavedení kritérií návrhu umožňujícího recyklaci, která budou doplněna o postup posuzování recyklovatelnosti.

Co se týče kompostovatelnosti, byly z větší skupiny obalů vhodných ke kompostování vybrány čtyři druhy plastových obalů, které budou muset být kompostovatelné. Všechny ostatní plastové obaly musí být chemicky nebo mechanicky recyklovatelné, aby byla možná jejich recyklace.

Dalším pilířem balíčku jsou ambiciózní cíle pro obsah recyklovaného materiálu v plastových obalech. Ze všech podpůrných opatření jsou těmi nejdůležitějšími zřízení povinných systémů zálohování a zpětného odběru některých druhů obalů včetně minimálních požadavků na všechny tyto systémy a harmonizované označování výrobků a nádob na odpad, které spotřebitelům usnadní třídění.

Z analýzy vyplynul závěr, že samotná opatření z možnosti č. 1 by pro snížení produkce obalů nebyla dostačující, tj. množství obalových odpadů by do roku 2030 narostlo o dalších 17 %. Navíc by se ani nezvýšila míra recyklace a ani by nedošlo k rozvoji vysoce kvalitní recyklace a účinného využívání zdrojů. A konečně by se oproti roku 2018 ještě zvýšily emise skleníkových plynů. Na druhé straně celý soubor opatření možnosti č. 3, která jsou alternativami k opatřením z možnosti č. 2 nebo tato opatření doplňují, by bylo mnohem složitější zavést, mohl by ohrozit hospodářskou životaschopnost a způsobil by podstatně vyšší administrativní zátěž. Přínosy pro životní prostředí, kterých by se docílilo navíc, by naopak byly méně podstatné.

Bylo však provedeno pečlivé individuální hodnocení hlavních opatření s cílem určit prvky mimo opatření zahrnutá do možnosti č. 2, díky nimž by případně byla lépe dodržena zásada subsidiarity a zohlednila by se relevantní stanoviska zúčastněných stran a zlepšila by se proveditelnost. Upřednostňovaným balíčkem politických opatření je tedy spíše než čistá možnost č. 2 „možnost č. 2+“.

Dopady upřednostňovaného balíčku politických opatření

Modelace upřednostňované možnosti předpokládá, že se do roku 2030 sníží produkce odpadů o 18 milionů tun ve srovnání se základním scénářem a o 3,1 milionu tun oproti roku 2018. Ve srovnání s odhady základního scénáře na rok 2030 činí snížení emisí skleníkových plynů zhruba 23 milionů tun ekvivalentu CO2 (tj. 42 % celkových ročních emisí v Maďarsku) a monetizované environmentální externality se sníží o 6,4 miliardy EUR.

Nižší náklady na nakládání s odpady ve výši 4,2 miliardy EUR, dodatečné náklady na systémy opětovného použití a systémy zálohování a zpětného odběru ve výši 4,6 miliardy EUR a menší prodej a spotřeba obalů v hodnotě 51,7 miliardy EUR povedou k celkovým ekonomickým úsporám 47,2 miliardy EUR. Tato možnost s sebou naproti tomu nese dodatečné roční správní náklady ve výši 1,3 miliardy EUR, zejména na vydávání osvědčení o recyklovatelnosti obalů a o obsahu recyklovaného materiálu v plastových obalech. Odhaduje se, že z hlediska komplexních dopadů na zaměstnanost dojde k mírnému čistému nárůstu množství „zelených“ pracovních míst.

Jen opatření týkající se obsahu recyklovaného materiálu, jejichž cílem je podpořit účinné využívání zdrojů, sníží v EU potřebu fosilních paliv o 3,1 milionu tun ročně (tj. téměř 1/4 množství fosilních paliv, které je v současnosti potřeba k výrobě plastových obalů). K jakému celkovému snížení potřeby fosilních paliv možnost č. 2+ povede, je těžké vyčíslit, avšak skutečnost, že opatření týkající se obsahu recyklovaného materiálu se podílí na celkových úsporách emisí skleníkových plynů 22 %, naznačuje, že by se mohlo jednat o úspory fosilních paliv v řádovém rozsahu 12–15 milionů tun. Opatření, jejichž cílem je zlepšit recyklovatelnost, dále zvýší mezi lety 2018 a 2030 celkovou míru recyklace obalů z 66,5 % na 73 %, přičemž poklesne podíl skládkování z 18,7 % na 9,6 %. V důsledku tohoto úsilí o oběhovost bude potřeba podstatně méně původních surovin, jako je dřevo, sklo a hliník.