CS Úřední věstník Evropské unie C 138/19

Závěrečná zpráva úředníka pro slyšení (1)

Samopropisovací papír – nové rozhodnutí ve věci Bolloré

(Věc COMP/36.212)

2011/C 138/07

Tato věc se týká přijetí nového rozhodnutí vůči společnosti Bolloré. Komise přijala v roce 2001 rozhodnutí, v němž došla k závěru, že společnost Bolloré a další podniky se účastnily cenového kartelu a kartelu o rozdělení trhu se samopropisovacím papírem v rozporu s článkem 101 SFEU (2). Rozhodnutí stanovilo, že podnik Bolloré je zodpovědný za porušení Smlouvy kvůli přímé účasti na kartelové dohodě a kvůli zodpovědnosti jakožto mateřská společnost podniku Copigraph v době porušování Smlouvy (3).

Podnik Bolloré podal žalobu k Tribunálu, v níž mj. namítal, že Komise porušila jeho právo na slyšení, neboť prohlášení o námitkách jej činilo odpovědným pouze z důvodu odpovědnosti jakožto mateřské společnosti a nikoliv kvůli přímé účasti. Tribunál odvolání podniku Bolloré zamítl (4). Podnik Bolloré podal proti tomuto rozsudku následně opravný prostředek k Evropskému soudnímu dvoru („ESD“).

ESD došel k závěru, že právo na obhajobu bylo porušeno „v jednom podstatném bodě“. Podle ESD postupoval Tribunál chybně, když neučinil žádné právní závěry ze zjištění, že právo na obhajobu podniku Bolloré nebylo dodrženo. Soud došel zejména k závěru, že za daných okolností nelze vyloučit, že celé rozhodnutí je založeno na skutečnosti, v níž se podnik Bolloré nemohl hájit (5).

Dne 15. prosince 2009 vydala Komise nové prohlášení o námitkách vůči podniku Bolloré, které stanovilo, že společnost je zodpovědná jak za přímou účast na kartelové dohodě, tak i jakožto bývalá mateřská společnost podniku Copigraph.

Strana měla přístup ke spisu prostřednictvím dvou CD-ROMů dne 22. prosince 2009.

Slyšení se konalo dne 17. března 2010.

Podnik Bolloré uvedl, že jeho právo na obhajobu bylo porušeno, pokud jde o zásadu ne bis in idem a s ohledem na nepřiměřenou délku řízení. Na rozdíl od podniku Bolloré se nedomnívám, že by znovupřijetí rozhodnutí Komise po jeho zrušení Evropským soudním dvorem představovalo porušení principu ne bis in idem. Ve věci PVC II objasnil ESD, že princip ne bis in idem„sám o sobě nevylučuje obnovu řízení s ohledem na stejné protisoutěžní jednání v případech, kdy první rozhodnutí bylo zrušeno z procesních důvodů, aniž by byl hmotněprávně hodnocen skutkový stav“ (6). Soudní dvůr zrušil první rozhodnutí Komise v této věci, neboť došlo k porušení práva podniku Bolloré na slyšení, tedy pro porušení podstatné formální náležitosti. Soudní dvůr však neučinil žádné hmotněprávní závěry.

Za druhé, nesdílím argument podniku Bolloré, že trvání řízení před Komisí je nepřiměřené, a tudíž porušuje článek 6 Evropské úmluvy o lidských právech a článek 41 Listiny základních práv Evropské unie. Skutečnost, že od ukončení protiprávního jednání uplynulo 14 let samo o sobě nedokazuje, že Komise nejednala v přiměřené době. Žaloba podaná podnikem Bolloré proti prvnímu rozhodnutí byla evropskými soudy projednávána po dobu delší než 7 let. Tudíž více než polovinu celkového trvání řízení není možné přičítat Komisi. Podle judikatury evropských soudů není možné započítávat dobu, během níž byla věc projednávána v odvolacím řízení soudy, účely stanovení doby řízení před Komisí, a to ani v případě, že rozhodnutí je nakonec zrušeno pro chybu přičitatelnou Komisi (7).

Za všech okolností by opomenutí jednat v přiměřené době, pokud by bylo prokázáno, představovalo důvod pro zrušení rozhodnutí pouze, pokud by bylo prokázáno, že porušení této zásady negativně ovlivnilo schopnost daného podniku se hájit (8). Podnik Bolloré věděl o námitce odpovědnosti z toho důvodu, že byl mateřskou společností, od vydání prvního prohlášení o námitkách, jež mu bylo oznámeno v roce 2000, přičemž námitka přímé účasti mu byla oznámena prvním rozhodnutím z roku 2001. Kromě toho podnik Bolloré vycházel při své obhajobě právě z obsahu námitek Komise již v odvolání k Tribunálu, když mj. zpochybňoval svoji přímou účast v kartelu. Podnik Bolloré celkově nepředložil žádný přesvědčivý argument, aby doložil, že jeho právo na obhajobu bylo poškozeno v důsledku zdlouhavého správního řízení.

Celkově nemám za to, že právo na obhajobu podniku Bolloré bylo porušeno, pokud jde o procesní body uváděné touto stranou.

Podle mého názoru se návrh rozhodnutí vztahuje pouze na ty námitky, k nimž měly strany příležitost se vyjádřit.

Mám za to, že v tomto případě bylo právo na slyšení této strany dodrženo.

V Bruselu dne 21. června 2010. Michael ALBERS

(1) Podle článků 15 a 16 rozhodnutí Komise (2001/462/ES, ESUO) ze dne 23. května 2001 o mandátu úředníků pro slyšení v určitých řízeních ve věcech hospodářské soutěže (Úř. věst. L 162, 19.6.2001, s. 21).

(2) Úř. věst. L 115, 21.4.2004, s. 1.

(3) Odpovědný úředník pro slyšení poté ve své zprávě ze dne 5. prosince 2001 informoval o postupu vedoucímu k prvnímu rozhodnutí (Úř. věst. C 96, 21.4.2004, s. 39).

(4) Rozsudek Soudu ve spojených věcech Bolloré a další v. Komise, T-109/02 a další, Sb. rozh. 2007, s. II-947.

(5) Rozsudek Soudního dvora ve spojených věcech Papierfabrik August Kohler a další v. Komise, C-322/07 a další, dosud nezveřejněno ve Sb. rozh, body 34–48.

(6) Rozsudek Soudního dvora ve spojených věcech Limburgse Vinyl Maatschappij a další v. Komise (PVC II), C-238/99 a další, Sb. rozh. 2002, s. I-8375, body 61 a 62.

(7) Rozsudek Soudního dvora ve spojených věcech Limburgse Vinyl Maatschappij a další v. Komise (PVC II), citovaný výše, body 202 až 204; Rozsudek Soudu ve spojených věcech Limburgse Vinyl Maatschappij a ostatní v. Komise, T-305/94, Sb. rozh. 1999, s. II-931, bod 123; Rozsudek Soudu ve věci Solvay v. Komise, T-57/01, [2009], dosud nezveřejněno ve Sb. rozh, bod 124.

(8) Rozsudek Soudního dvora ve věci Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied v. Komise, C-105/04, Sb. rozh. 2006, s. I-8725, body 42–43.