CS Úřední věstník Evropské unie C 48/81

Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k tématu Nová energetická politika Evropské unie – provádění, účinnost a solidarita pro občany (stanovisko z vlastní iniciativy)

2011/C 48/15

Zpravodaj: pan HERNÁNDEZ BATALLER

Dne 18. března 2010 se Evropský hospodářský a sociální výbor, v souladu s čl. 29 odst. 2 Jednacího řádu, rozhodl vypracovat stanovisko z vlastní iniciativy k tématu

Nová energetická politika Evropské unie – provádění, účinnost a solidarita pro občany.

Specializovaná sekce Doprava, energetika, infrastruktura a informační společnost, kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 6. září 2010.

Na 465. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 15. a 16. září 2010 (jednání dne 16. září 2010), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 44 hlasy pro, 2 hlasy byly proti a 2 členové se zdrželi hlasování.

1. Závěry

1.1 Jde o to, podnítit fungování vnitřního trhu s energiemi, pokud jde o infrastruktury, režim veřejných zakázek, správné fungování trhu a ochranu spotřebitelů. Proto EHSV trvá na tom, že zásadní je nutný rozvoj energetických infrastruktur a transevropských sítí, aby se mohl vytvořit vnitřní trh s energiemi.

Zejména je třeba vypracovat mechanizmy pro stanovení kritérií tvorby cen, aby nedocházelo k rozsáhlým a neoprávněným rozdílům, které jsou často falešně odůvodňovány druhem používané energie, zdroji zásobování či rozvodnými sítěmi.

Dále by měla být stanovena kritéria a opatření za účelem racionalizace výroby energie na území členských států, přičemž je třeba zohlednit udržitelné využívání zdrojů a využít geografické a klimatické podmínky, k nimž patří zjištění optimálních časových období pro výrobu sluneční a větrné energie a energie z přílivu a odlivu.

1.1.1 Správné fungování trhů s energiemi vyžaduje transparentnost, aby měla konkurence přístup k energetickým sítí a k zákazníkům. Orgány v tomto ohledu musí předcházet vylučujícímu jednání, zneužívání dominantního postavení a tajným dohodám mezi podniky. Politika hospodářské soutěže se musí zaměřit také na dosahování blahobytu a zlepšení podmínek spotřebitelů, přičemž musí přihlédnout ke specifickým rysům, jako je nezbytnost zajištění bezpečnosti dodávek, přeprava energie a konečná distribuce. EHSV se odvolává na svá předchozí stanoviska o univerzální službě a službách obecného zájmu, v nichž již vyjádřil pevný postoj k ochraně spotřebitelů, v jehož rámci trval na tom, že je nezbytné jasně definovat termín univerzální služba a stanovit společná pravidla pro plnění účelu obecného zájmu.

1.1.2 Pokud se týče konkrétně postupů pro zadávání zakázek, je třeba předejít tomu, aby zadavatelé zneužívali svých pravomocí a opírali se při tom o zkreslenou interpretaci vyhrazení suverenity v čl. 194 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie (1) při možném stanovování finančně méně výhodných či diskriminačních podmínek pro přístup k plynárenským přepravním soupravám (2) či k síti pro přeshraniční obchod s elektřinou (3). Unie by měla vyvinout co nejvyšší úsilí na úrovni institucí s cílem posílit a zlepšit postupy, jež zajišťují transparentnost cen účtovaným konečným průmyslovým velkoodběratelům plynu a elektřiny (4).

1.1.3 Za těchto okolností je pravděpodobné, že dojde k přenastavení úlohy služeb obecného veřejného zájmu v rámci fungování vnitřního trhu; Lisabonská smlouva přiznává větší význam účinnému plnění úkolů, jež jim mohou být svěřeny orgány na vnitrostátní, regionální a místní úrovni (5). To je relevantní zvláště v oblasti energetiky, a to vzhledem k zásadní roli služeb poskytovaných významnými odvětvími.

1.1.4 V tomto smyslu bude citlivým tématem nastavení právního rámce, jenž by měl na jedné straně přiznat široké rozhodovací pravomoci členským státům (viz článek 1 protokolu č. 26 připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a Smlouvě o fungování Evropské unie a zároveň čl. 194 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie) a na straně druhé zajistit volnou hospodářskou soutěž na vnitřním trhu, zvláště vzhledem k judikatuře Soudního dvora z doby před vstupem Lisabonské smlouvy v platnost, aniž by byla dotčena pravomoc členských států zajistit přístup ke službám obecného hospodářského zájmu (6); je nicméně nutné dodržet soulad se smlouvami (7) a v každém případě možné výjimky z norem stanovených ve smlouvách vyplývající z vnitřního výkonu pravomocí v této oblasti bude nutné interpretovat restriktivně (8).

2. Úvod

2.1 Evropský energetický sektor se bude muset v příštích 40 letech vyrovnat s mnoha výzvami, jež si vyžádají zásadní změny v zásobování energiemi, jejich přenosu a spotřebě. Za účelem řešení těchto výzev na evropské úrovni provádí Evropská komise v současné době konzultace s ohledem na přípravu nové energetické strategie pro období 2011–2020 a akční plán pro rok 2050. Výbor vypracovává stanoviska k oběma iniciativám.

2.2 Za účelem rozvoje rozsáhlé a jednotné evropské strategie, s níž lze řešit budoucí výzvy, musí Evropská unie využít nové pravomoci, které s Lisabonskou smlouvou získala v energetické oblasti, a vyzvat členské státy k úzké spolupráci u řady otázek, které právně spadají do jejich pravomocí či do sdílených pravomocí. Některé z aktuálních otázek by si mohly vyžádat nové změny Smluv, či dokonce Smlouvu novou (např. návrh Jacquese Delorse na zřízení Evropského energetického společenství). V tomto stanovisku odkazujeme na Lisabonskou smlouvu a opatření, která jsou nutná pro zajištění toho, že sdílené pravomoci, které stanovuje uvedená smlouva, jsou vykonávány způsobem, který zaručuje jednotný přístup a dodržování jak práv spotřebitelů, tak rozdílných pravomocí EU a členských států.

2.3 Článek 194 Smlouvy o fungování Evropské unie (9) stanoví nový základ pro jednání na nadnárodní úrovni v oblasti energetiky; existují však jistá omezení vyplývající jednak ze samotného právního rámce – ta jsou výslovně stanovena v primárním právu a v platném institucionálním právu – a jednak z budoucího skloubení s některými právy uznanými Listinou základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“).

2.4 V tomto smyslu bude moci energetická politika Unie sledovat své cíle – fungování trhu s energiemi, zabezpečení dodávek energie, účinnost, energetické úspory a inovace, propojení sítí –, pokud budou tyto cíle plně v souladu s fungováním vnitřního trhu a slučitelné se zlepšováním životního prostředí (čl. 194 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie). Za tímto účelem sleduje Komise zvláště cíle zajištění bezpečnosti dodávek, udržitelného využívání zdrojů energie a přístupu k energii za ceny, které jsou přijatelné pro spotřebitele a konkurenční, jelikož integrace evropského trhu s energiemi není samostatným cílem, nýbrž opatřením, které je zásadní pro dosažení uvedených cílů.

2.5 Stejně tak budoucí opatření, která Unie přijme v souladu s řádným legislativním postupem za účelem dosažení těchto cílů, se nedotýkají práva členského států určit podmínky pro využívání svých energetických zdrojů, jeho volby mezi různými energetickými zdroji a základní skladby jeho zásobování energií (čl. 194 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie).

2.6 Toto ustanovení, jež výslovně zachovává oblasti suverenity členských států, jim také zajišťuje široké pole působnosti, v souladu s ustanovením čl. 2 odst. 6 Smlouvy o fungování Evropské unie (10), aniž by tím bylo dotčeno to, že jejich jednání se musí řídit „duchem solidarity“, jak stanoví výše uvedený čl. 194 odst.1 Smlouvy o fungování Evropské unie.

2.7 Vzhledem k tomu, že energetika je zahrnuta mezi sdílené pravomoci (čl. 4 odst. 2 písm. i) Smlouvy o fungování Evropské unie) s cílem pokud možno do budoucna předejít střetům mezi veřejným zájmem Unie, národními zájmy jejích členských států (11), specifickými zájmy podniků z tohoto odvětví, právy občanů a právy spotřebitelů a uživatelů, je vhodné, aby Evropský hospodářský a sociální výbor vydal k této otázce nějaký oficiální postoj.

2.8 Komise představila soubor návrhů velkého rozsahu, jimiž mají být splněny závazky, které si Evropská unie předsevzala splnit do roku 2020 v oblasti boje proti změně klimatu a podpory energie z obnovitelných zdrojů. V tomto směru se Rada a Parlament zavázaly snížit emise skleníkových plynů o 20 %, stanovit 20 % kvótu pro obnovitelné zdroje a zvýšit energetickou účinnost o 20 %, na základě čehož Komise přijala nové obecné nařízení o blokových výjimkách, podle něhož mají státní podpory pro obnovitelné zdroje za předpokladu, že splní jistá kritéria, výjimku z oznamovací povinnosti.

2.9 Mezi ústřední témata, jimiž se zabývá nová energetická strategie pro Evropu na roky 2011–2020, již připravila Komise, patří kromě ochrany občanů jako spotřebitelů a přístupu k energetickým službám a k pracovním místům vytvořeným v rámci nízkouhlíkového hospodářství také tato:

— provedení již schválených politik z balíčků týkajících se liberalizace trhu s energiemi a změny klimatu a plánu pro strategické energetické technologie („plán SET“);

— plán dekarbonizace energetického odvětví do roku 2050;

— technologické inovace;

— posílení a koordinace vnější politiky;

— snížení energetických potřeb (akční plán pro energetickou účinnost), zejména nutnost rozvoje energetické infrastruktury za účelem dosažení zásobování a distribuce v souladu s poptávkou panující na vnitřním trhu s energiemi.

2.10 Tyto kroky Komise, z nichž některé ještě musí schválit Rada a Parlament, a jejich budoucí provádění členskými státy (například v případě distribuce zemního plynu, rozšíření využívání energie z obnovitelných zdrojů a opatření na podporu energetické účinnosti aplikované v odvětví dopravy, výstavby atd.) jsou v linii směřující k naplnění cílů strategie Evropa 2020.

3. Obecné připomínky

3.1 Je však třeba určit kroky, jež jsou vzhledem k tomu, že ve smlouvách není dostatečným způsobem stanoven právní základ, potřebné pro vytvoření – v krátkodobém výhledu – skutečné energetické politiky odpovídající výzvám stojícím před EU 21. století. V tomto smyslu již jsou podporovány některé iniciativy, jako iniciativa J. Delorse zaměřená na uzavření nové smlouvy o evropském energetickém společenství, jež by EU přiznala pravomoci ke stimulaci vytváření více lepších sítí, které by na nadnárodní úrovni propojily energetické infrastruktury a měly společné finanční a další prostředky na V+V+i v oblasti energetiky, nebo obchodních nástrojů pro společné operace na mezinárodních trzích s energetickými produkty, mimo jiné (12).

3.2 V souvislosti s výše uvedeným článkem 194 Smlouvy o fungování Evropské unie je třeba zahájit úvahy o rozsahu tří oblastí, jež budou ovlivněny veřejnými politikami na vnitřní i nadnárodní úrovni, a totiž: ochrana a rozvoj práv občanů Unie, soulad uplatňování výjimek v oblasti národní bezpečnosti států s energetickou bezpečností na nadnárodní úrovni a slučitelnost opatření na vnitrostátní úrovni s dotvořením a fungováním vnitřního trhu s energiemi, zejména co se týče dopravních a distribučních infrastruktur, propojovacích sítí, režimu veřejných zakázek a práv spotřebitelů.

3.3 Jádro práv nejtěsněji související s budoucími energetickými opatřeními EU je zajisté uznáno v rámci Hlavy IV (Solidarita) Listiny, konkrétně v článcích 36 (Přístup ke službám obecného hospodářského zájmu), 37 (Ochrana životního prostředí) a 38 (Ochrana spotřebitele). Bylo by vhodné zvážit možné dopady ratifikace všemi členskými státy protokolu č. 14 Evropské úmluvy o lidských právech, jenž spolu s Lisabonskou smlouvou otevírá dveře přistoupení EU k této úmluvě.

3.3.1 Jedná se však o ustanovení, jež zavádějí zásadu institucionální iniciativy EU, jež však výslovně neuznávají subjektivní práva (13), ačkoliv v případě ochrany životního prostředí a spotřebitelů existuje pevný evropský právní rámec pro ochranu individuálních zájmů i tzv. „rozptýlených zájmů“. Provádění Protokolu o službách obecného zájmu, který je přílohou Smlouvy o Evropské unii a Smlouvy o fungování Evropské unie, ovšem pravděpodobně zlepší přístup občanů k různým zdrojům energie, čímž se zohlední zejména situace nejvíce znevýhodněných skupin obyvatelstva.

3.3.2 Z výše uvedených důvodů se dá předpokládat, že dojde k pnutí mezi legislativou Unie a legislativami členských států, vzhledem k tomu, jak těžké je skloubit úkol nadnárodní úrovně liberalizovat a/nebo harmonizovat hlavní prvky fungování trhu s energiemi v Evropě a úkol států ochránit sociální blahobyt (14). Komise se však domnívá, že spolupráce s členskými státy naopak spíše zvýší národní bezpečnost.

3.3.3 A to především proto, že – jak je všem známo – Listina stanoví pouze minimální stupeň ochrany práv a svobod, jež uznává (15), a na území některých členských států je její uplatňování omezené (16). Jde o to, zachovat v co nejvyšší možné míře sociální soudržnost za účelem zajištění solidárních práv, jak co se týče přístupu nejchudších vrstev obyvatel k energii, tak přístupu zranitelných skupin a postižených osob.

3.3.4 A zejména z toho důvodu, že zničující důsledky stávající celosvětové hospodářské krize na zaměstnanost – tedy rušení pracovních míst –, na platy – tedy jejich úpravy – a na schopnost moci veřejné udržet sociální dávky znamenají nebezpečí vyloučení širokých vrstev obyvatelstva z přístupu k energiím a potažmo vzniku „energetické chudoby“.

3.4 Další otázkou, kterou je třeba vyřešit, je otázka souladu mezi strategiemi národní bezpečnosti členských států a potřebou zajistit bezpečnost dodávek energie na úrovni nadnárodní.

3.4.1 Trasy a zdroje Evropské unie pro zásobování energiemi musí podpořit bezpečnost dodávek Unie jako celku a jejích jednotlivých členských států. V budoucnu bude zabezpečení dodávek záviset na vývoji palivové skladby, na rozvoji těžby v Evropské unii a ve třetích zemích, které ji zásobují, na investicích do skladovacích zařízení a na trasách v rámci i mimo Evropskou unii.

3.4.2 Vzhledem k tomu, že čl. 4 odst. 2 Smlouvy o Evropské unii uznává jako „základní funkci“ státu ochranu národní bezpečnosti, přičemž za ni státům výslovně přiznává výhradní odpovědnost, bude třeba stanovit oblasti, v nichž se EU a její členské státy budou muset dohodnout na politické a normativní úrovni, aby mohly dosáhnout synergií a komplementarit, jež požaduje čl. 194 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie.

3.4.3 Za tímto účelem by se měly prozkoumat možnosti institucionálního posílení Agentury pro spolupráci energetických regulačních orgánů (17), mezi jejíž úkoly patří podpora výměny osvědčených postupů a spolupráce mezi regulačními orgány a hospodářskými subjekty, vydávání stanovisek týkajících se souladu veškerých rozhodnutí přijatých národními regulátory s povinnostmi na nadnárodní úrovni a za určitých okolností i rozhodování o způsobech a podmínkách přístupu a provozní bezpečnosti infrastruktur pro elektřinu a plyn, jež propojují alespoň dva členské státy. Koordinace a spolupráce mezi členskými státy za dohledu agentury se stává nutnou. Jakékoliv rozšíření či změna pravomocí Agentury však musí být v souladu s obecnými omezeními, které stanovila judikatura Evropského soudního dvora, zejména v rozsudku ve věci Meroni (18).

3.4.4 Je třeba zaručit provádění normativního acquis Unie v oblasti zabezpečování dodávek energie – které bylo vypracováno a přijato ještě před zakotvením čl. 4 odst. 2 Smlouvy o Evropské unii a jež zahrnuje jak opatření na striktně nadnárodní úrovni (19), tak opatření v oblasti Společné zahraniční a bezpečnostní politiky a rovněž postoj Evropské rady ze zasedání na jaře 2010 k otázce bezpečnosti dodávek energie přijatý „ad hoc“ (20) – a k jeho souladu s některými ustanoveními Evropské energetické charty týkajících se využíván infrastruktur pro přenos energie a přepravu energetických surovin a produktů (21).

3.4.5 Za účelem posílení bezpečnosti dodávek a solidarity mezi členskými státy v případě stavu nouze pro Unii, a zejména na podporu členských států vystavených méně příznivým geografickým či geologickým podmínkám vypracují členské státy společné plány preventivních či nouzových opatření na supranacionální či dokonce transnacionální úrovni. Tyto plány budou pravidelně aktualizovány a budou zveřejňovány. Fond soudržnosti a strukturální fondy by mohly v budoucnu poskytovat významnou finanční podporu pro tyto plány.

3.4.6 S cílem lépe ochránit výše uvedené cíle by bylo vhodné přijmout co nejdříve a na základě článku 122 nebo 194 Smlouvy o fungování Evropské unie opatření, jež by v případě závažných potíží, která by se mohla dotknout více členských států, regulovala dodávky určitých energetických produktů, a další, jež by určila postup na stanovení finanční pomoci členským státům postiženým přírodními katastrofami nebo dotčeným mimořádnými událostmi. Dále je třeba zvážit používání článku 149 Smlouvy o fungování Evropské unie jako dodatečný právní základ pro uskutečnění uvedených cílů v případě, kdy to umožní zvláštní okolnosti, které zdůvodní přijetí nadnárodních opatření.

3.4.7 Vzhledem k výzvám a cílům stojícím před Evropskou unií v oblasti energetiky se zdá být nezbytné podpořit zavedení skutečné „evropské veřejné energetické služby“, jejímž úkolem by – za současného dodržení zásady subsidiarity – bylo mimo jiné zřídit veřejný rejstřík o spotřebních návycích jednotlivých členských států v oblasti energetiky, druzích energie, které se v nich spotřebovávají, prostředcích pro předcházení katastrof souvisejících s využíváním a přenosem energie a koordinaci civilní ochrany za tímto účelem atd.

V Bruselu dne 16. září 2010. předseda Evropského hospodářského a sociálního výboru Mario SEPI

(1) Nadnárodní právní rámec je v současné době stanoven směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2004/17/ES ze dne 31. března 2004 (Úř. věst. L 134) ve znění směrnice 2005/51/ES (Úř. věst. L 257) a nařízení 2083/2005/ES (Úř. věst. L 333).

(2) V zájmu usnadnění volného obchodu budou od roku 2011 platit podmínky stanovené v nařízení Evropského parlamentu a Rady 715/2009/ES ze dne 13. července 2009 (Úř. věst. L 211).

(3) Od roku 2011 budou platit také podmínky stanovené v nařízení Evropského parlamentu a Rady 714/2009/ES (Úř. věst. L 211).

(4) V souladu s cíli směrnice Rady 90/377/EHS ze dne 29. června 1990 (Úř. věst. L 185), směrnic Evropského parlamentu a Rady 2003/54/ES a 2003/55/ES ze dne 26. června 2003 (Úř. věst. L 176) a návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 29. listopadu 2007 (KOM(2007) 735 v konečném znění).

(5) Protokol č. 26 o službách veřejného zájmu připojený ke Smlouvě o Evropské unii a Smlouvě o fungování Evropské unie doplňuje článek 14 Smlouvy o fungování Evropské unie a nabízí Evropskému soudnímu dvoru nový základ pro interpretaci článku 36 Listiny.

(6) Soudní dvůr členským státům přiznal mimo jiné právo podmínit definici hospodářských služeb obecného zájmu, jež zadávají konkrétním podnikům, zájmy vnitrostátní politiky; rozsudek ze dne 23. října 1997, věc C-159/94, Komise vs. Francie, Sb. rozh., s. I-5815, odstavec 49.

(7) Rozsudek Soudního dvora ze dne 23. května 2000, věc C-209/98, Sydhavnens Stens, Sb. rozh.. s. I-3743, odstavec 74.

(8) Rozsudek Soudního dvora ze dne 17. května 2001, věc C-340/99, TNT Traco, Sb. rozh.. s. I-4109, odstavce 56-58.

(9) Zveřejněné v Úř. věst. C 83, 30.3.2010, s. 47.

(10)

Tento článek stanoví: „Rozsah a způsob výkonu pravomocí Unie určují ustanovení Smluv týkající se jednotlivých oblastí.“

(11) Jako obzvláště komplexní se může jevit vztah mezi právními úpravami a administrativními postupy podle čl. 2 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie, jež opravňuje jak Unii, tak její členské státy přijímat v této oblasti právně závazné akty, přičemž členské státy vykonávají svou pravomoc v rozsahu, v jakém ji Unie nevykonala či v jakém se Unie rozhodla svou pravomoc přestat vykonávat. Kromě toho jediný článek Protokolu č. 25 (o výkonu sdílených pravomocí) připojené ke Smlouvě o Evropské unii a Smlouvě o fungování Evropské unie stanoví, že „(…) přijala-li Unie v některé oblasti opatření, vztahuje se rozsah tohoto výkonu jejích pravomocí pouze na prvky, které jsou upraveny předmětným aktem Unie, a tudíž se nevztahuje na celou oblast“.

(12) Viz průzkumné stanovisko CESE 990/2010 Energetická nejistota v kontextu liberalizace a ekonomické krize.

(13) Viz: BENOÎT ROHMER, F., VVAA: Commentary of the Charter of Fundamental Rights of the European Union, Brusel, 2006, s. 312 a další, a rovněž: LUCCARELLI, A., in VVAA: L’Europa dei diritti. Commento alla Carta dei diritti fondamentali del’Unione Europea, Bologna, 2002, s. 251 a další.

(14) Viz MOREIRO GONZÁLEZ, C. J.: „El objetivo del bienestar social en el contexto de crisis económica mundial“, Gaceta Jurídica de la UE y de la Competencia, Nueva Época, 11, 5, 2009, s. 7 a další.

(15) Viz články 51 a 52 Listiny a prohlášení (č. 1) členských států o Listině základních práv připojené k závěrečnému aktu mezivládní konference, na níž byla dne 13.12.2007 přijata Lisabonská smlouva, Úř. věst. C 83, 30.3.2010, s.337, a rovněž Vysvětlení k Listině základních práv vypracovaná pod vedením prezídia Konventu, který vypracoval Listinu základních práv Evropské unie; byla aktualizována pod vedením prezídia Evropského konventu; Úř. věst. C 302/2, 14.12.2007, s. 17 a další.

(16) Jak je stanoveno v protokolu č. 30 o uplatňování Listiny základních práv Evropské unie v Polsku a ve Spojeném království připojeném ke Smlouvě o Evropské unii a Smlouvě o fungování Evropské unie, a v prohlášeních (č. 61 a 62) Polské republiky a (č. 53) České republiky, připojených k závěrečnému aktu mezivládní konference, na které byla přijata Lisabonská smlouva.

(17) Agentura byla zřízena nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 713/2009 ze dne 13. července 2009 (Úř. věst. L 211, 14.8.2009).

(18) V tomto smyslu je třeba připomenout, že judikatura Evropského soudního dvora nepovoluje Komisi postupovat regulační či výkonné pravomoci, toto je povoleno pouze v případě, že jsou tyto pravomoci výslovně uvedeny ve Smlouvě (Rozsudek Meroni, 17. července 1959, Sb.rozh. s. 331).

(19) Viz například: sdělení Komise Druhý strategický přezkum energetické politiky – Akční plán EU pro zabezpečení dodávek energie a jejich solidární využití, KOM(2008) 781 v konečném znění, v němž navrhuje mimo jiná relevantní opatření změnu směrnice 2006/67/ES o minimálních zásobách ropy nebo ropných produktů, na jejímž základě byly přijaty směrnice Rady 2009/119/ES ze dne 14. září 2009, Úř. věst. L 265, a směrnice 2004/67/SE o opatřeních na zajištění bezpečnosti dodávek zemního plynu; zelená kniha Na cestě k zabezpečené, udržitelné a konkurenceschopné evropské energetické síti, KOM(2008) 782 v konečném znění, atd.

(20) Brusel, 26. března 2010, dok. Co EUR 4, CONCL 1.

(21) Rozhodnutí Rady a Komise 98/181/ES, ESUO a EURATOM (Úř. věst. L 69, 23.9.1997) a rozhodnutí Rady 2001/595/ES (Úř. věst. L 209, 13.7.2001).