1.Souvislosti a účel

Tato zpráva splňuje následující požadavek podle čl. 23 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/36/EU ze dne 5. dubna 2011 o prevenci obchodování s lidmi, boji proti němu a o ochraně obětí, kterou se nahrazuje rámcové rozhodnutí Rady 2002/629/SVV: „Do 6. dubna 2016 předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu, ve které vyhodnotí účinky stávajících vnitrostátních právních předpisů, které stanoví trestný čin využívání služeb, jež jsou předmětem vykořisťování v rámci obchodování s lidmi, na prevenci obchodování s lidmi, a případně připojí vhodné návrhy“.

Odkaz na kriminalizaci služeb obětí obchodování s lidmi je uveden v čl. 18 (s názvem „Prevence“) odst. 1 a 4 směrnice 2011/36/EU, kde se stanoví: „1. Členské státy přijmou vhodná odrazující opatření zaměřená na snížení poptávky, která podporuje všechny formy vykořisťování spojené s obchodováním s lidmi; tato opatření mohou mít například podobu vzdělávání a odborné přípravy. […] 4. S cílem zvýšit účinnost prevence obchodování s lidmi a boje proti němu prostřednictvím odrazujících opatření zaměřených na snížení poptávky členské státy zváží, zda přijmou opatření, jejichž cílem je zařadit mezi trestné činy využívání služeb, které jsou předmětem vykořisťování podle článku 2, s vědomím, že dotčená osoba je obětí trestného činu uvedeného v článku 2“.

Tato zpráva přináší popis stávajících vnitrostátních právních předpisů, kterými se zařazuje mezi trestné činy využívání služeb obětí obchodování s lidmi, a posouzení dopadu takovýchto legislativních opatření. Přezkum nelegislativních opatření, která mohou existovat na vnitrostátní úrovni, nebo legislativních opatření, která se netýkají kriminalizace využívání služeb obětí obchodování s lidmi, je mimo rámec čl. 23 odst. 2. Je nutno poznamenat, že se nejedná o zprávu, která by posuzovala soulad s ustanoveními směrnice 2011/36/EU. Je třeba ji číst ve spojení se „zprávou hodnotící v souladu s čl. 23 odst. 1 směrnice 2011/36/EU o prevenci obchodování s lidmi, boji proti němu a o ochraně obětí, do jaké míry členské státy přijaly opatření nezbytná k dosažení souladu s touto směrnicí“ (COM(2016) 722). Zohledňuje rovněž první zprávu Komise o pokroku dosaženém v oblasti boje proti obchodování s lidmi (dále jen „zpráva o pokroku“).

Při vypracování této zprávy použila Komise informace, které získala od členských států prostřednictvím dotazníku rozeslaného v květnu roku 2016 a které byly prokonzultovány s občanskou společností v rámci Evropské platformy občanské společnosti pro boj proti obchodování s lidmi a Odborné skupiny Evropské komise pro otázky obchodování s lidmi.

Stávající vnitrostátní právní předpisy, které stanoví trestný čin využívání služeb, jež jsou předmětem vykořisťování v rámci obchodování s lidmi

2.Stávající vnitrostátní předpisy, které stanoví trestný čin využívání služeb, jež jsou předmětem vykořisťování v rámci obchodu s lidmi

2.1 Shrnutí odpovědí

Níže uvedená analýza je založena na odpovědích poskytnutých členskými státy. Komise nemůže vyloučit existenci jiných vnitrostátních ustanovení nebo opatření. S ohledem na potřeby analýzy požádala Komise členské státy, aby jí sdělily „stávající vnitrostátní předpisy, které stanoví trestný čin využívání služeb, jež jsou předmětem vykořisťování v rámci obchodování s lidmi; kdo je přesně považován za pachatele trestného činu; zda se uvažuje o tom, považovat za trestný čin všechny formy vykořisťování; zda právní předpisy požadují nutnost dokázat znalost skutečnosti, že daná osoba je obětí obchodování s lidmi, a jaký to má dopad na uplatitelnost právních předpisů; jaká opatření byla přijata, aby si veřejnost byla vědoma právních předpisů a zajistilo se lepší provedení; dostupné statistické údaje o trestních stíháních a odsouzeních a překážkách, jimž je nutno čelit; v případě, že neexistují žádné vnitrostátní právní předpisy, jaké jsou pro to důvody a jaká alternativní opatření jsou zavedena, aby se splnila povinnost zvážit zařazení mezi trestné činy; jak vyhodnocují dopad takových právních předpisů a zda mají relevantní návrhy; jaké konzultační procesy se používají; a zda zadaly vypracování posouzení a provedení výzkumu v oblasti takových právních předpisů“.

Hned zpočátku je nutno zdůraznit, že členské státy v dodaných informacích nerozvinuly, jak splnily zákonnou povinnost zvážit kriminalizaci využívání služeb obětí, která vyplývá z čl. 18 odst. 4 směrnice 2011/36/EU.

Z analýzy odpovědí členských států vyplývá, že v době vypracování této zprávy deset (10) členských států stanovilo využívání služeb, které jsou předmětem všech forem vykořisťování obětí obchodování s lidmi, jako trestný čin a patnáct (15) členských států kriminalizovalo využívání služeb obětí obchodování s lidmi pouze omezeně a selektivně.

Konkrétněji:

1) Členské státy, které zařadily mezi trestné činy všechny formy vykořisťování (BG, EL, HR, CY, LT, MT, PT, RO, SI, UK)

Deset (10) členských států oznámilo, že mají vnitrostátní právní předpis, který jako trestný čin stanoví využívání služeb, jež jsou předmětem vykořisťování v rámci obchodování s lidmi (BG, EL, HR, CY, LT, MT, PT, RO, SI, UK), a týká se všech forem vykořisťování.

BG informovalo Komisi, že podle bulharského trestního zákoníku (článek 159c) každý, kdo využívá jinou osobu, jež je obětí obchodování s lidmi, ke zhýralému chování, nucené práci nebo žebrání, odebrání lidských orgánů, tkání, buněk nebo tělních tekutin či ji udržuje ve stavu silného podmanění, bez ohledu na její souhlas, bude potrestán odnětím svobody v délce tří až deset roků a pokutou ve výši 10 000 až 20 000 leva. HR má podobné ustanovení, ale jde dokonce ještě dále, protože ukládá stejné sankce každému, kdo vědomě využívá oběť nebo její služby spolu s osobami, jež jsou obviněny ze spáchání trestného činu obchodování s lidmi. CY sděluje, že se v článku 17 zákona 60(I)/2014 stanoví, že každá osoba, která může důvodně předpokládat, že práce nebo služby, jež využívá, jsou poskytovány obětí obchodování s lidmi, páchá trestný čin podle zákona o boji proti obchodování s lidmi. EL stanovilo takové vnitrostátní právní ustanovení v roce 2013 zákonem 4198/2013, kterým se trestají takové osoby, jež vědomě přijmou práci od osoby, která je obětí obchodování s lidmi, a rovněž takové osoby, jež mají vědomě pohlavní styk s osobou, která je obětí obchodování s lidmi. LT oznámila, že podle článku 147-2 trestního zákoníku každá osoba, která využije služeb poskytovaných oběťmi obchodování s lidmi a která věděla nebo měla vědět, že jsou oběťmi, bude potrestána pokutou nebo opatřeními omezujícími svobodu. Je třeba poznamenat, že osoba, která spáchá takový čin a následně dobrovolně informuje donucovací orgány a aktivně spolupracuje dříve, než je z jeho spáchání podezírána, může být zproštěna trestněprávní odpovědnosti. Kromě toho nesou odpovědnost za takové jednání rovněž právní subjekty. MT informovala Komisi, že každá osoba zapojená do poskytování služeb či práce nebo je využívající s vědomím, že osoba, která takové služby či práci poskytuje, je obětí obchodování s lidmi, se proviní spácháním trestného činu a v případě odsouzení bude potrestána odnětím svobody v délce od osmnácti měsíců do pěti roků. Podobná ustanovení existují v PT a SI (ukládající trest odnětí svobody v délce až tři roky a pokutu). RO informovalo Komisi, že podle článku 216 rumunského trestního zákoníku bude kromě organizátora obchodování s lidmi trestně stíhána každá osoba, která využívá služeb uvedených v článku 182 trestního zákoníku (o vykořisťování) a která si je vědoma, že jsou tyto služby poskytovány obětí obchodování s lidmi.

2) Členské státy, které nemají výslovná právní ustanovení nebo které kriminalizovaly využívání služeb obětí obchodování s lidmi omezeně a selektivně

Čtrnáct (14) členských států uvedlo, že nemají zavedena žádná výslovná vnitrostátní právní ustanovení, kterými se mezi trestné činy zařazuje využívání služeb, jež jsou předmětem všech forem vykořisťování obětí obchodování s lidmi (AT, BE, CZ, DE, EE, ES, FR, HU, IT, LV, LU, NL, PL, SK). Některé členské státy (FI, IE, SE) přesto zavedly právní předpisy zaměřené na využívání obětí obchodování s lidmi, ale pouze u specifických forem vykořisťování. Konkrétně FI a IE oznámily, že mají stávající vnitrostátní právní předpisy, které jsou zaměřeny pouze na využívání obětí obchodování s lidmi za účelem sexuálního vykořisťování. SE hlásí, že sice nemá žádné zvláštní ustanovení, kterým se mezi trestné činy zařazuje využívání služeb oběti obchodování s lidmi, ale že uplatňuje ustanovení podle zákona o zákazu nákupu sexuálních služeb, která mohou pokrýt využívání služeb poskytovaných oběťmi obchodování s lidmi za účelem sexuálního vykořisťování.

Pokud jde o ty členské státy, které nezavedly taková výslovná ustanovení, podle informací, které poskytly, lze v některých případech použít ustanovení související se sexuálními trestnými činy nebo sexuálním vykořisťováním dětí (např. IT, ES, NL a BE). IT sice nemá žádná taková výslovná ustanovení, avšak sděluje, že zavedla obecně jako trestný čin podle článku 603a italského trestního zákoníku nezákonné zprostředkování a vykořisťování práce. AT sice nemá žádné výslovné ustanovení o obětech obchodování s lidmi, ale nedávno přijalo ustanovení o pohlavním styku s osobami proti jejich vůli využitím jejich nesnází nebo po předchozím zastrašení.