•dále: i) stanovit promlčecí doby dostatečně dlouhé, počítáno od spáchání trestných činů uvedených v článcích 3, 4 a 5, aby byly dané trestné činy účinně řešeny, za uplatnění minimálních promlčecích dob u těch trestných činů, které lze postihovat trestem odnětí svobody s horní hranicí trestní sazby ve výši nejméně čtyř let, a ii) přijmout nezbytná opatření s cílem umožnit výkon trestů (článek 12) a

Lhůta pro provedení této směrnice do vnitrostátního práva uplynula dne 6. července 2019. Do uvedeného data oznámilo úplné provedení směrnice pouze dvanáct členských států. Komise proto zahájila řízení pro nesplnění povinnosti proti zbývajícím čtrnácti členským státům, a to zasláním výzev těmto státům v září roku 2019. K dubnu 2021 se počet oznámení o úplném provedení zvýšil na 26, což znamená, že všechny členské státy, pro něž je tato směrnice závazná, nyní oznámily její úplné provedení do vnitrostátního práva.

Komise také v několika málo členských státech zjistila problémy ohledně souladu se směrnicí, které se týkají výkonu soudní příslušnosti založené na zásadě teritoriality a zásadě aktivní personality (čl. 11 odst. 1). Několik členských států navíc pro stíhání trestných činů v oblasti ochrany finančních zájmů Unie klade podmínky, které nejsou v souladu s čl. 11 odst. 4. Problém s prováděním článku 12, zjištěný v některých členských státech, se týká stanovení promlčecí doby pro výkon rozsudku uloženého za trestné činy uvedené v článcích 3, 4 nebo 5 na základě pravomocného odsuzujícího rozsudku, která je kratší než pět let vyžadovaných směrnicí PIF.

Podrobné hodnocení oznámených prováděcích opatření potvrdilo, že všechny členské státy provedly hlavní ustanovení směrnice PIF. Nicméně je třeba se zabývat zbývajícími problémy ohledně souladu se směrnicí, včetně problémů, které je nutné řešit, aby mohl úřad EPPO vést účinná vyšetřování a stíhání. Problémy ohledně souladu se týkají zejména nedostatků ve vnitrostátních právních předpisech provádějících trestněprávní definice v článcích 3, 4 a 5, a to:

Záměrem Komise je zajistit, aby všechny členské státy směrnici provedly jasně, přesně a správně, a to tak, že za účelem ochrany finančních zájmů Unie stanoví účinné, přiměřené a odrazující trestní sankce.

Toto hodnocení je primárně založeno na informacích, které členské státy poskytly Komisi prostřednictvím svých oznámení o vnitrostátních opatřeních provádějících směrnici PIF. Uvedené informace byly doplněny externím výzkumem zadaným Generálním ředitelstvím pro spravedlnost a spotřebitele (GŘ JUST) podle jeho rámcové smlouvy. Na základě tohoto posouzení Komise zahájila systematické výměny informací s členskými státy. Další informace a vysvětlení poskytnuté členskými státy během těchto výměn umožnily Komisi upřesnit svou analýzu až na úroveň nejpodstatnějších problémů ohledně souladu se směrnicí. Tyto problémy budou podrobněji představeny níže v oddílech 2 a 3.

Tato zpráva na základě čl. 18 odst. 1 směrnice PIF hodnotí, do jaké míry členské státy přijaly opatření nezbytná k dosažení souladu se směrnicí PIF. Zpráva zejména posuzuje, zda členské státy tuto směrnici provedly a zda vnitrostátní právní předpisy dosahují cílů směrnice a splňují její požadavky. Tato zpráva nemá vliv na pravomoci Komise podle článku 258 Smlouvy o fungování EU posuzovat dodržení povinností u jednotlivých vnitrostátních prováděcích opatření.

Pokud jde o příjmy jiné než plynoucí z vlastních zdrojů založených na DPH (čl. 3 odst. 2 písm. c)) a příjmy plynoucí z vlastních zdrojů založených na DPH (čl. 3 odst. 2 písm. d)), Komise rovněž zjistila problémy ohledně souladu se směrnicí, opět z důvodu užší oblasti působnosti vnitrostátních právních předpisů. Další problémy se týkají provedení jakýchkoli činů nebo opomenutí v souvislosti s:

Článek 3 směrnice PIF stanoví, že členské státy jsou povinny přijmout opatření nezbytná k zajištění toho, aby podvody poškozující finanční zájmy Unie byly považovány za trestný čin, pokud byly spáchány úmyslně. Za tímto účelem vymezuje čtyři kategorie jednání představujícího podvod poškozující finanční zájmy Unie. Tyto čtyři kategorie se týkají jednání nebo opomenutí v souvislosti s: i) výdaji nesouvisejícími se zadáváním veřejných zakázek (čl. 3 odst. 2 písm. a)); ii) výdaji souvisejícími se zadáváním veřejných zakázek (čl. 3 odst. 2 písm. b)); iii) příjmy jinými než plynoucími z vlastních zdrojů založených na DPH (čl. 3 odst. 2 písm. c)) a iv) příjmy plynoucími z vlastních zdrojů založených na DPH (čl. 3 odst. 2 písm. d)), jak je vysvětleno výše v oddíle 3.1.

·kladení dalších podmínek pro definici „státního úředníka“, které zahrnují státní úředníky jiných členských států pouze tehdy, pokud byl trestný čin spáchán na území daného členského státu, a dále nezahrnutí „všech osob zastávajících výkonnou, správní […] funkci“, a to celkově či pouze ve vztahu k trestnému činu zpronevěry,

·nezahrnutí „státního úředníka jiného členského státu a státního úředníka třetí země“, a to celkově či pouze ve vztahu k trestnému činu zpronevěry,

Pokud jde o „pasivní korupci“, problém ohledně souladu se směrnicí se týká jednoho z aspektů trestného činu, a to konkrétně: „zdržení se jednání v souladu se svými povinnostmi“. V malém počtu členských států není tento aspekt do vnitrostátních právních předpisů zahrnut. Pokud jde o „aktivní korupci“, problémy ohledně souladu se směrnicí se týkají rozsahu definice, jelikož některé další aspekty („slíbí, nabídne nebo poskytne přímo nebo za pomoci prostředníka prospěch“ a „pro třetí stranu“) v některých členských státech chybí nebo nejsou provedeny správně.

Ustanovení čl. 4 odst. 1 směrnice PIF stanoví, že členské státy jsou povinny přijmout opatření nezbytná k zajištění toho, aby praní peněz ve smyslu čl. 1 odst. 3 směrnice (EU) 2015/849, které se týká majetku pocházejícího z trestných činů, na něž se vztahuje tato směrnice, bylo považováno za trestný čin. V několika členských státech nebylo toto ustanovení plně provedeno, a to buď z důvodu určitých nedostatků v samotné definici praní peněz, nebo kvůli tomu, že trestný čin uvedený ve směrnici PIF chybí mezi predikativními trestnými činy.

c) pravomoci vykonávat v rámci této právnické osoby kontrolu.

Článek 7 směrnice PIF stanoví, že vůči fyzickým osobám jsou členské státy povinny zajistit, aby bylo možné za trestné činy uvedené v článcích 3, 4 a 5 této směrnice ukládat účinné, přiměřené a odrazující trestní sankce (čl. 7 odst. 1). Za uvedené trestné činy musí být možné uložit maximální trestní sankci spočívající v trestu odnětí svobody (čl. 7 odst. 2). Za tyto trestné činy musí být možné uložit trest odnětí svobody s horní hranicí trestní sazby nejméně čtyř let, pokud jimi byla způsobena „značná škoda“ nebo získán „značný prospěch“ (čl. 7 odst. 3).

Pokud jde o soulad se směrnicí, Komise zdůrazňuje, že odpovědnost podniků by neměla být závislá na pravomocném rozsudku odsuzujícím fyzickou osobu, jak tomu je v jednom členském státě, neboť to narušuje možnost ukládat právnickým osobám účinné, přiměřené a odrazující sankce.

c) dočasný nebo trvalý zákaz provozování obchodní činnosti;

Členské státy jsou také povinny vyrozumět Komisi, pokud se rozhodnou rozšířit svou soudní příslušnost ve vztahu k trestným činům v oblasti ochrany finančních zájmů Unie, které byly spáchány: i) pachatelem, který má obvyklé bydliště na jejich území; ii) ve prospěch právnické osoby usazené na jejich území nebo iii) jedním z jejich úředníků, který jedná při výkonu svých služebních povinností (čl. 11 odst. 3).

Konečně v případech, kdy pachatel je jejich státním příslušníkem, členské státy nesmějí vázat výkon své soudní příslušnosti na splnění podmínky, že trestní stíhání může být zahájeno pouze na základě: i) oznámení učiněného obětí v místě, kde byl trestný čin spáchán, nebo ii) oznámení ze strany státu, na jehož území byl trestný čin spáchán (čl. 11 odst. 4). V těchto záležitostech Komise zjistila problémy ohledně souladu se směrnicí v několika málo členských státech. Pokud jde o stanovení soudní příslušnosti na základě teritoriality (čl. 11 odst. 1), jednalo se o dva problémy ohledně souladu. První souvisel s chybějící soudní příslušností ve vztahu k praní peněz ve smyslu čl. 4 odst. 1 této směrnice. Druhý souvisel s kladením dodatečných podmínek spočívajících například v tom, že u navádění ke spáchání trestných činů v oblasti ochrany finančních zájmů Unie nebo pomoci při jejich páchání: i) by hlavní pachatel měl jednat na jejich území nebo ii) trest stanovený vnitrostátním právem musí přesahovat určitou prahovou hodnotu.

Rozšíření soudní příslušnosti na pachatele podléhající služebnímu řádu za specifických podmínek, či bez nich bylo v souladu s čl. 11 odst. 2 vnitrostátními právními předpisy upraveno ve dvanácti členských státech.

Přibližně polovina členských států rozšířila svou soudní příslušnost ve vztahu k trestným činům v oblasti ochrany finančních zájmů Unie spáchaným: i) pachatelem, který má obvyklé bydliště na jejich území, nebo ii) ve prospěch právnické osoby usazené na jejich území a/nebo iii) jedním z jejich úředníků, který jedná při výkonu svých služebních povinností (čl. 11 odst. 3). Problémy ohledně souladu s čl. 11 odst. 4 se týkají kladení podmínky, že trestní stíhání může být zahájeno pouze: i) na základě oznámení učiněného obětí v místě, kde byl trestný čin spáchán, nebo ii) na základě stížnosti poškozené strany (pokud je taková stížnost pro trestní stíhání podle zahraničního práva vyžadována).

3.8 Promlčecí doba (článek 12)

V souladu s čl. 12 odst. 1 směrnice PIF jsou členské státy povinny přijmout nezbytná opatření ke stanovení promlčecí doby. Tato doba musí být dostatečně dlouhá, počítáno od spáchání trestného činu, aby byly trestné činy uvedené v článcích 3, 4 a 5 účinně vyšetřovány a stíhány a aby bylo provedeno účinné soudní řízení a vydáno soudní rozhodnutí. Směrnice stanoví minimální promlčecí doby u těch trestných činů, které lze postihovat trestem odnětí svobody s horní hranici trestní sazby ve výši nejméně čtyř let (čl. 12 odst. 2 a 3). Směrnice také stanoví promlčecí doby pro vykonatelnost trestů na základě odsuzujícího rozsudku pro trestné činy uvedené v článcích 3, 4 a 5 (čl. 12 odst. 4). Problém s provedením do vnitrostátních právních předpisů v některých členských státech existuje v promlčecí době pro výkon rozsudku uloženého na základě pravomocného odsuzujícího rozsudku za trestné činy uvedené v článcích 3, 4 nebo 5, která je kratší než pět let vyžadovaných čl. 12 odst. 4.

4. ZÁVĚRY

Směrnice PIF byla přijata s cílem posílit ochranu před trestnými činy poškozujícími finanční zájmy Unie. Směrnice přináší přidanou hodnotu tím, že stanoví: i) společná minimální pravidla pro definování trestných činů a ii) sankce pro boj proti podvodům a dalšímu protiprávnímu jednání poškozujícímu finanční zájmy Unie. Všechny členské státy provedly do vnitrostátního práva hlavní ustanovení směrnice PIF.

Nicméně hodnocení ukazuje, že provedení směrnice je stále třeba zlepšit, zejména za účelem zajištění: i) konzistentního provedení definic trestných činů uvedených v článcích 3, 4 a 5 a ii) odpovědnosti – a sankcí – týkajících se právnických osob a fyzických osob v souladu s články 6, 7, a 9. Je rovněž třeba řádně provést ustanovení o výkonu soudní příslušnosti (článek 11) a promlčecích dobách (článek 12).

K řádnému provedení je zapotřebí dalších legislativních opatření na straně členských států, aby se jejich vnitrostátní právní předpisy dostaly do naprostého souladu s požadavky směrnice PIF. To je obzvláště důležité pro to, aby úřad EPPO mohl vést účinná vyšetřování a stíhání.

Ze strany členských států je také zásadní, aby Evropské komisi předkládaly statistické údaje o trestních řízeních a jejich výsledcích (čl. 18 odst. 2). Toto předkládání údajů je stěžejní k posouzení toho, zda se na základě směrnice PIF dosáhlo ochrany finančních zájmů Unie.

Komise bude v souladu s článkem 18 směrnice PIF nadále posuzovat dodržování této směrnice členskými státy a přijme veškerá vhodná opatření, aby zajistila soulad s jejími ustanoveními v celé Evropské unii.