CS Úřední věstník Evropské unie C 175/20

Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k tématu Hospodářská demokracie na vnitřním trhu

(2009/C 175/04)

Dne 27. září 2007 se Evropský hospodářský a sociální výbor, v souladu s čl. 29 odst. 2 Jednacího řádu, rozhodl vypracovat stanovisko z vlastní iniciativy k tématu

Hospodářská demokracie na vnitřním trhu.

Specializovaná sekce Jednotný trh, výroba a spotřeba, kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 6. listopadu 2008. Zpravodajkou byla paní SÁNCHEZ MIGUEL.

Na 449. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 3. a 4. prosince 2008 (jednání dne 3. prosince), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 110 hlasy pro, 29 hlasů bylo proti a 22 členů se zdrželo hlasování.

1. Závěry

1.1 Jednou ze základních podmínek pro to, aby bylo zajištěno uplatňování práv evropských občanů, je dosažení skutečné demokracie na vnitřním trhu – pouze pokud bude dosaženo tohoto pojetí, dojde k nastolení podmínek pro to, aby všechny subjekty účastnící se trhu pochopily a podpořily význam vnitřního trhu pro evropskou integraci.

1.2 Ochrana spotřebitelů byla dosud způsobem, jak postupně dosáhnout rovnováhy mezi účastníky trhu, ačkoliv je jisté, že evropská politika hospodářské soutěže poskytla legislativní nástroje, které snižují omezování hospodářské soutěže, které je obecně pro spotřebitele, pracovníky a občany velice škodlivé.

1.3 Hospodářská demokracie na trhu znamená nejen dosažení rovnosti všech účastníků trhu, nýbrž i zlepšení kvality života prostřednictvím:

— vývoje a uplatňování legislativních nástrojů politiky hospodářské soutěže a nutného začlenění spotřebitelů a dalších zúčastněných stran do rámce odpovědných orgánů na národní úrovni i na úrovni Společenství s kompetencí v této oblasti;

— prohloubení této politiky tak, aby byly uspokojeny ekonomické zájmy těch subjektů, které jsou přímo postiženy nepovolenými praktikami v oblasti hospodářské soutěže.

1.4 K dosažení tohoto cíle je nutné připravit konkrétní opatření, která zlepší a zajistí důvěru všech účastníků vnitřního trhu. Mohla by vycházet z:

— harmonizace a následné porovnatelnosti všech právních předpisů, alespoň u ústředních témat hmotného a procesního práva;

— ochrany účastníků trhu, která se musí provázat se základními právy obsaženými ve Smlouvách, aniž by bylo nutné přistoupit k novým postupům v rámci nezvyšování administrativní zátěže;

— účasti různých účastníků trhu v odpovědných orgánech – to je jeden z návrhů, jež EHSV uvedl již v mnoha jiných stanoviscích – a z vytvoření plynulé informační sítě.

1.5 EHSV aktivně podporoval a podporuje uplatňování rovných práv napříč všemi politikami, ve vyšší míře zastoupení občanské společnosti v orgánech Společenství a především v oblasti hospodářské soutěže. Jsme toho názoru, že v tuto chvíli záleží dosažení cílů lisabonské agendy, totiž aby se EU stala nejkonkurenceschopnější a nejdynamičtější ekonomikou světa, na zajištění hospodářské demokracie vnitřního trhu.

2. Souvislosti

2.1 Lisabonská smlouva v článku 6 Smlouvy o EU (1) uvádí, že Unie uznává práva, svobody a zásady obsažené v Listině základních práv Evropské unie (2), jež má stejnou právní sílu jako Smlouvy.

2.2 Listina vyhlašuje jako základní práva v Unii mimo jiné rovnost, právo na vlastnictví, ochranu spotřebitelů a přístup ke službám obecného zájmu, což jsou práva, která mají dopad na fungování a vytvoření vnitřního trhu.

2.3 Zásada rovnosti občanů je jedna z hodnot, na kterých je Unie založena (čl. 2) a která stejně jako zásada demokracie Unie představuje povinnost, již podle článku 9 Smlouvy o EU musí Unie respektovat ve všech svých činnostech včetně ekonomických činností na vnitřním trhu.

Unie má výlučnou pravomoc v oblasti stanovení pravidel hospodářské soutěže (3), které jsou nezbytné pro fungování vnitřního trhu (čl. 3 odst. 1B).

2.4.1 Konkrétně jde o to, že s vnitřním trhem jsou neslučitelné nekalé praktiky, které jsou zakázány, a zneužívání dominantního postavení (antimonopolní opatření), zvláště proto, že mimo jiné způsobují poškození spotřebitelů, podniků či jiných účastníků trhu, jako jsou pracující.

2.4.2 Taktéž nevhodné použití či neuplatnění předpisů o sdružování podniků může způsobit vážnou újmu spotřebitelům, podnikům či dalším účastníkům vnitřního trhu, jako jsou pracující.

2.4.3 Náležitým referenčním bodem pro hodnocení uvedených účinků je to, zda se spotřebitelé cítí sdružením podniků poškozeni. Proto musí jít o zásadní účinky, jež se musí dostavit rychle a jež musí být ku prospěchu spotřebitelům těch dotyčných trhů, na nichž by v opačném případě pravděpodobně došlo k potížím s hospodářskou soutěží.

Unie má pro ochranu spotřebitelů k dispozici sdílenou pravomoc (čl. 4 odst. 2 F).

2.5.1 Při vymezování a provádění ostatních politik a činností Unie je třeba mít na paměti požadavky vyplývající z ochrany spotřebitele, jak stanovuje nový odstavec 12 reformní smlouvy.

2.5.2 Jde o horizontální zaměření politiky spotřebitelů, které je explicitně uznáno na úrovni původního práva Společenství, na jehož základě je pro vytvoření vnitřního trhu životně důležité mít na paměti zájem spotřebitelů ve všech relevantních politických a hospodářských oblastech, aby tak byl v Evropské unii zajištěn vysoký stupeň jejich ochrany.

2.5.3 V návrzích na sbližování právních předpisů v oblasti ochrany spotřebitele má Komise povinnost vycházet z vysoké úrovně ochrany (čl. 114 odst. 3 Smlouvy o fungování EU). Zmíněná povinnost Komise konkrétně znamená povinnost podporovat zájmy spotřebitelů a povinnost zabezpečit je prostřednictvím vysoké úrovně ochrany ze strany Unie (čl. 169 Smlouvy o fungování EU).

2.5.4 Dosud se harmonizace v oblasti ochrany spotřebitele obecně (4) zakládala na zásadě „minimální harmonizace“, kdy mohou členské státy přijmout či zachovat silnější ochranná opatření, což někdy vyústilo v kolize právních předpisů mezi ochranou spotřebitele a dotvořením vnitřního trhu.

EHSV zdůrazňoval ve svém stanovisku k tématu Regulace hospodářské soutěže a spotřebitelská politika (5), že volná soutěž je prospěšná pro všechny účastníky trhu, zvláště pak pro spotřebitele, avšak v nejdůležitějších liberalizovaných sektorech došlo ke skutečnému omezení volné hospodářské soutěže, k vyloučení spotřebitelů a jasnému omezení jejich hospodářských práv.

2.6.1 Byla zdůrazněna nezbytnost posílit systémy pro informaci a konzultace spotřebitelů, přičemž Evropská síť pro hospodářskou soutěž by mohla přizpůsobit své aktivity tak, aby byl věnován prostor informacím a připomínkám, které by národní či evropské spotřebitelské organizace předložily s ohledem na lepší účinnost politiky hospodářské soutěže na trzích a na uznání svých hospodářských práv.

2.6.2 Pokud jde o náhradu škod a újmy způsobených neplněním předpisů na ochranu hospodářské soutěže, EHSV se již vyslovil (6), v souvislosti se zelenou knihou vypracovanou Evropskou komisí, ve prospěch zpracování hlavních směrů Společenství tak, aby stanovily podmínky pro podávání žalob o náhradu škody způsobené porušováním ustanovení článků 81 a 82 Smlouvy.

2.6.3 EHSV se rovněž vyslovil pro vypracování regulace na úrovni Společenství ve věci hromadných žalob o náhradu škody, které by měly podávat subjekty zastupující sociální a hospodářské činitele, jež působí na vnitřním trhu, zvláště organizace spotřebitelů (7).

2.6.4 V současné době se připravuje stanovisko k bílé knize o žalobách o náhradu škody způsobené porušením antimonopolních pravidel ES (8); očekáváme jeho přijetí, a proto v této věci odkazujeme k obsahu stanoviska.

2.6.5 Toto stanovisko tedy nemá v úmyslu zabývat se otázkami týkajícími se civilních náhrad škod a způsobené újmy plynoucích z nedodržení pravidel na ochranu hospodářské soutěže ani podáváním hromadných žalob organizacemi spotřebitelů na vnitřním trhu, neboť jde o témata, k nimž se EHSV již vyslovil. Toto stanovisko se zaměří spíše na hospodářskou demokracii na vnitřním trhu.

3. Přístup ke konceptu hospodářské demokracie na vnitřním trhu

3.1 Politika hospodářské soutěže sleduje vytváření a zachování podmínek, jež umožňují konkurenceschopné fungování trhů, které je prospěšné jak spotřebitelům, tak podnikům. To předpokládá:

— stále účinněji bojovat proti praktikám, jež znamenají narušení podmínek hospodářské soutěže na trhu;

— vytvořit nezbytné podmínky k umožnění aktivní účasti spotřebitelů a všech, kdo mají hospodářská práva plynoucí z hospodářských aktivit na trhu, včetně pracujících, na politice hospodářské soutěže;

— podporovat neustálý vliv informací a to, aby konzultace mohla proběhnout flexibilně a s viditelnými výsledky;

— vytvořit právní nástroje či cesty k náležitému hájení zásady rovnosti účastníků trhu – nelze zapomínat na malé a střední podniky, které by také měly do značné míry z této politiky Společenství prospěch –, práva na vlastnictví, k zabezpečení ochrany spotřebitelů a přístupu ke službám obecného zájmu.

3.2 Takto se tedy dospělo k tématu, jímž je nezbytnost zaručit „hospodářskou demokracii na vnitřním trhu“. Její nastolení je implicitním cílem lisabonské agendy, jež usiluje o to, aby se Unie stala nejkonkurenčnějším a nejdynamičtějším hospodářstvím světa, které je schopné trvale udržitelného hospodářského rozvoje s větším množstvím lepších pracovních příležitostí a větší sociální soudržností (9).

Pro zaručení toho, že na vnitřním trhu bude existovat hospodářská demokracie, jež zlepší kvalitu života evropských občanů, jsou zásadní tři všeobecné směry, na které je třeba se zaměřit a jimiž je třeba se ubírat.

V první řadě jde o vypracování a uplatnění tradičních nástrojů politiky hospodářské soutěže, to znamená antimonopolních předpisů, předpisů týkajících se sdružování podniků a státních podpor, přičemž zvláštní pozornost je třeba věnovat vybraným odvětvím, především těm liberalizovaným.

3.3.1.1 To znamená službám obecného hospodářského zájmu, v nichž došlo k přechodu z monopolního režimu u těchto služeb k nedávno otevřenému tržnímu systému, na kterém má jeden podnik dominantní postavení, což s sebou nese omezení hospodářské soutěže z důvodu slabé míry proniknutí nových operátorů na trhy.

3.3.1.2 V této oblasti by bylo třeba posílit zásah spotřebitelů, aby napomohli realizaci antimonopolních předpisů, to znamená, aby právě oni získali právo jednat před soudem a mohli iniciovat náležité řízení ve chvíli, kdy zjistí případné porušení antitrustových předpisů. K tomu jsou hlavními prostředky informovanost, výchova a uvědomělost spotřebitele samého a bezpochyby také podpora pravomoci spotřebitelů oprávněně jednat a zjednodušení přístupu jak spotřebitelů, tak organizací spotřebitelů k institucím a náležitým postupům.

Dále je třeba prohloubit politiku hospodářské soutěže, která se týká spotřebitelů a obecně osob, jež mají příjmy plynoucí ze svých hospodářských aktivit na trhu, a to včetně pracujících.

3.3.2.1 Praktiky pokřivující hospodářskou soutěž, jaké vedou podniky, které porušují předpisy, ať už jde o dohodu nebo o zneužití dominantního postavení na trhu, v konečném důsledku způsobují snížení příjmů či zvýšení nákladů postižených, což se dotýká vlastnického práva, které k uvedeným příjmům mají, a činí z nich oběti porušení právních předpisů.

3.3.2.2 Proto lze připodobnit důsledky porušení předpisů, jimiž se řídí hospodářská soutěž, neoprávněnému přivlastnění si výnosů spotřebitelů, všech osob, které mají příjmy plynoucí ze svých hospodářských aktivit, a podniků, které při svém působení na trhu dodržují předpisy pro hospodářskou soutěž. Tato nová vize politiky obrany hospodářské soutěže by navíc znamenala posílení pozice malých a středních podniků, které – jak známo – tvoří páteř evropského hospodářství.

A konečně je třeba konsolidovat a rozvinout nezbytnou spolupráci mezi členy Evropské sítě pro hospodářskou soutěž a Komisí, mezi vnitrostátními soudy a Komisí a mezi vnitrostátními úřady pro spotřebitele, národními organizacemi spotřebitelů a Komisí.

3.3.3.1 Vzájemná pomoc pomůže rychleji rozhodnout o tom, kdo má podat návrh na projednání předmětné záležitosti soudem, a umožní účinnější a lepší řešení otázek.

4. Připomínky k tématům, jež souvisejí s konceptem hospodářské demokracie

4.1 K tomu, aby bylo možné nastolit pravou hospodářskou demokracii, musí EU upravit svou politiku hospodářské soutěže a opatření pro aproximaci vnitrostátních právních předpisů potřebám a očekáváním evropských spotřebitelů a všech stran účastnících se trhu. Proto je zásadní přijít s konkrétními opatřeními k těmto tématům, která by zaručila a posílila důvěru všech zúčastněných ve vnitřní trh.

4.2 Harmonizace právních předpisů

Bez srovnatelných právních předpisů přinejmenším v hlavních otázkách jak hmotného, tak procesního práva by bylo obtížné hovořit o skutečné hospodářské demokracii na vnitřním trhu, jak je chápána v článku 114 Smlouvy o fungování EU a dále, zejména v článku 116.

4.2.1.1 O skutečném vnitřním trhu lze mluvit pouze tehdy, kdy se spotřebitel cítí bezpečně a má dostatečnou důvěru k tomu, aby nakupoval kdekoli v Evropské unii, a byl si jist, že je stejně účinně chráněn před možným porušením svých hospodářských práv ze strany podniků. Pohyb zboží a služeb napříč hranicemi umožní spotřebitelům hledat výhodnější nabídky, inovační výrobky a služby, a přijímat tedy výhodnější rozhodnutí. Je však především nezbytné dosáhnout toho, aby v předpisech na ochranu spotřebitelů v celé EU byly co nejmenší rozdíly.

Ačkoli členské státy postupně přijaly vnitrostátní opatření odpovídající článkům 101 a 102 (bývalé články 81 a 82), dosud přetrvávají výrazné rozdíly mezi jednotlivými vnitrostátními právními předpisy týkajícími se hospodářské soutěže. Tyto rozdíly se týkají jak konkrétních definic pojmů dominantní postavení, zneužití, hospodářská závislost, tak procesních práv spotřebitelů, uznání úlohy organizací spotřebitelů či vztahu posledně uvedených k vnitrostátním úřadům na ochranu hospodářské soutěže.

4.2.2.1 Zásada minimální harmonizace, použitá pro harmonizaci vnitrostátních právních předpisů, je nejvhodnější prostředek k dosažení cílů, jež žádá vnitřní trh a ochrana spotřebitelů. V porovnání se zásadou „země původu“ a dalšími typy ustanovení o vnitřním trhu týkajícími se vzájemného uznávání právních předpisů na ochranu spotřebitelů je tato zásada neslučitelná s „vysokou úrovní ochrany spotřebitelů“.

4.2.2.2 K dosažení zmíněné vysoké úrovně ochrany spotřebitelů, v souladu rovněž s posledními strategiemi Společenství pro politiku spotřebitelů na léta 2002–2006 a 2007–2013, by mělo smysl směřovat k plné harmonizaci v konkrétních otázkách, jež jsou považovány za životně důležité, jako jsou zásady, definice a některé procesní otázky.

Oběti porušení antimonopolních předpisů musí dosáhnout účinného a úplného odškodnění, aby se tak zabránilo nespravedlivému obohacení pachatelů. Za tímto účelem by bylo možné přijmout tyto nástroje:

— Postupy pro konfiskaci neoprávněných výnosů veřejnými orgány. Zabavené nelegální finanční prostředky by měly být určeny k cílům obecného zájmu, jež by měly být předem stanoveny ve vnitrostátních právních předpisech, přednostně k financování veřejných opatření na podporu obětem. Pokud by šlo o vnitrostátní opatření, měla by splňovat zásady rovnocennosti a účinnosti stanovené Evropským soudním dvorem.

— Stanovit vynucovací opatření – správní či trestní povahy –, jež by byla účinná, měla by odrazující účinek a byla by přiměřená, pro vážnější porušení předpisů týkající se fungování a vytvoření vnitřního trhu. Definice protiprávního chování by se měla zabývat věcmi, jež spadají do výlučné pravomoci Unie, aby bylo zaručeno co nejúčinnější použití práva Společenství na základě definice minimálních společných kritérií pro trestné činy (10). Lisabonská smlouva počítá s možností přijmout postupem spolurozhodování minimální pravidla týkající se vymezení trestných činů a sankcí v oblastech mimořádně závažné trestné činnosti s přeshraničním rozměrem (čl. 83 odst. 1 Smlouvy o fungování EU).

— Účinným opatřením může být veřejný charakter postihů, pokud budou vytvořeny cesty přístupné veřejnosti, jako jsou databáze subjektů porušujících hospodářskou soutěž apod. Postihy za chování poškozující hospodářskou soutěž jsou prvkem, který odrazuje tyto potenciální subjekty. V případě rozhodnutí spojených s udělením postihu umožňuje jejich veřejný charakter informovat oběti porušení předpisů o významu celé věci a napomáhá zvýšit povědomí občanů o opatřeních na ochranu hospodářské soutěže.

— V každém případě jde o opatření, jež jsou doplněním náhrady škod a újmy, kterými se v tomto stanovisku – jak již bylo řečeno – nebudeme zabývat, neboť očekáváme příslušnou bílou knihu o žalobách o náhradu škody způsobené porušením antimonopolních pravidel ES.

4.2.3.1 V souvislosti se zvýšením účinnosti kompenzace škod by bylo vhodné položit si otázku, zda by vnitrostátní soudy měly právo rozhodnout o konečném adresátovi správních pokut a začlenit je do občanského procesu pro stanovení kompenzace obětem porušení předpisů.

4.2.4 Jedním z cílů, které by bylo třeba vzít do úvahy při legislativních reformách pravidel pro vnitřní trh, by bylo, jak adekvátně zajistit úplnou harmonizaci právních předpisů v některých případech a současně zabránit snížení ochrany spotřebitelů v některých členských státech.

4.3 Dopad na základní práva

4.3.1 Porušení pravidel vnitřního trhu se dotýká řady základních práv v Unii, jako jsou rovnost před zákonem (článek 20 Listiny základních práv), právo na vlastnictví (článek 17), ochrana spotřebitelů (článek 38) a přístup ke službám obecného zájmu (článek 36), což jsou práva, jež mají rovněž hájit instituce a orgány Unie. Některá z nich – zejména zásada rovnosti před zákonem či zákaz nerovného zacházení – byla dokonce legislativně zpracována v oblasti hospodářské soutěže jako vůdčí princip pro chování všech ekonomických činitelů jak ve vztahu ke konkurenci, tak ve vztahu ke spotřebitelům (11).

4.3.2 To vyvolává následující otázky:

— Vyžaduje porušení těchto práv zvláštní způsob ochrany?

— Jaká ochrana by vyhovovala právu Společenství?

— Bylo by s ním v souladu, kdyby se na základě článků 17, 20 a 38 Listiny základních práv práva spotřebitelů, podniků a všech osob, které mají hospodářská práva plynoucí z hospodářských činností na trhu, včetně pracujících, promítla do specifických pravidel v předpisech pro volnou hospodářskou soutěž ve Společenství?

4.3.3 Zavedení „vysokého stupně ochrany“ by bylo možné považovat za způsob, jak uplatnit a chránit základní práva na trhu, protože zavedení zvláštního způsobu či jediného řízení by znamenalo vyšší administrativní zátěž. EHSV je toho názoru, že by bylo vhodnější použít již existující nástroje a posílit legitimitu organizací spotřebitelů. Bylo by však žádoucí podpořit prostřednictvích náležitých politik a kanálů, aby byla do specifických pravidel EU a členských států, zejména v určitých odvětvích – uzavírání smluv týkajících se základního zboží a služeb, ochrana hospodářské soutěže, nekalé praktiky –, zapracována explicitní ustanovení uznávající práva spotřebitele či jakékoli jiné osoby, jež se těší hospodářským právům, včetně pracujících, a jejich právo hájit je před soudem. Taktéž by to napomohlo k posílení informovanosti občanů a zvýšení jejich povědomí v dané věci, což považujeme za zásadní, jak jsme již několikrát zopakovali.

4.4 Zapojení různých subjektů trhu

4.4.1 Lisabonská smlouva v článku 15 Smlouvy o fungování EU stanovuje, že s cílem podpořit řádnou správu věcí veřejných a zajistit účast občanské společnosti jednají orgány, instituce a jiné subjekty Unie co nejotevřeněji. Transparentnost je základním požadavkem k tomu, aby občané přijali politiky Společenství.

Tato účast by měla probíhat prostřednictvím plynulých a účinných komunikačních mechanismů mezi Komisí, orgány pro hospodářskou soutěž a organizacemi spotřebitelů, aby bylo možné působit preventivně a u porušení předpisů, které vykazuje přeshraniční rysy. K tomu je nezbytné vyřešit následující otázky:

— Jakými opatřeními by bylo možné zlepšit spolupráci?

— Jak posílit onu preventivní stránku?

Evropský parlament navrhuje (12) zřídit úřad „evropského ochránce práv spotřebitelů“ a podporuje myšlenku jmenovat v Evropské komisi poradce, kteří by byli pověřeni vztahy se spotřebiteli. Za tímto účelem by bylo vhodné zřídit orgán „ad hoc“ jakožto evropského prostředníka pro spotřebitele, či ještě lépe posílit pravomoci již stávajícího evropského veřejného ochránce práv. V zájmu racionálního uvažování o prostředcích použitých na zabezpečení vysoké úrovně ochrany spotřebitelů v politice hospodářské soutěže a za účelem optimalizace stávajících zdrojů chápeme, že by v zásadě stačilo jmenovat radu pověřenou vztahy se spotřebiteli (13) v těch odděleních Komise, která mají zvláštní zájem na politice spotřebitelů.

4.4.3 Možná by bylo třeba reformovat správní postup pro sankční řízení v rámci Komise, přitom je však nutné vyváženě respektovat zásadu důvěrnosti. Problém by se mohl vyřešit za pomoci zásad článku 41 Listiny základních práv Evropské unie, která zaručuje přístup ke spisu, právo na slyšení, odůvodnění rozhodnutí a právo na odvolání.

4.4.4 Měla by být posílena zpětná vazba ohledně minimálních standardů pro konzultace, a sice tím, že by byla zavedena povinnost, aby každé generální ředitelství vypracovávalo vyhodnocení dopadu konzultace ve věci všech návrhů zaslaných ke konzultaci, a ne pouze ke strategickým návrhům, jak připomněl EHSV (14). Komise by též měla projednat otázky, jež jsou velmi důležité pro všechny evropské občany, jako například použité jazyky, neutralitu otázek a termíny pro odpovědi.

4.4.5 Úloha, jakou mohou zaujímat sdružení spotřebitelů a další zastupitelské organizace, je jednou z otázek, kterou je třeba vyřešit, jakmile bude přijata jejich pravomoc účastnit se celého postupu pro podávání stížností; k řešení je třeba dospět za pomoci vhodného legislativního nástroje po skončení debaty o již zmíněné bílé knize o žalobách o náhradu škody způsobené porušením antimonopolních pravidel ES.

4.4.6 Zásadním prvkem je zvyšování povědomí občanů o významu občanské účasti na politice hospodářské soutěže. Na zakázané jednání, jako je utváření kartelů, které vytvářejí určité podniky, nemohou občané pohlížet jako na nedotknutelná témata či jako na témata, jež lze vyřešit pouze ve vysokých politických či ekonomických kruzích, ale jako na jednání s vážnými sociálními důsledky, které ohrožují a někdy poškozují vlastnické právo obětí. Proto by bylo třeba jednat a dospět k nejvhodnějším opatřením na výchovu evropského spotřebitele a zvyšování jeho povědomí tak, aby poznal důsledky tohoto druhu nekalých praktik, což by především znamenalo nadále podporovat činnost Sítě evropských středisek pro spotřebitele ve všech jejích podobách. Je nezbytné nadále investovat do otevírání středisek přinejmenším v každém z nejdůležitějších měst v každém členském státě a připravovat reklamní kampaně jak obecné, tak specifické pro určitá odvětví, které by umožnily rychle a jednoduše dostat do povědomí občanů jejich práva coby spotřebitelů, a střediska či organizace, kam by se měli obracet v případě reklamace či potřeby konzultace.

4.5 Služby obecného zájmu

4.5.1 Služby obecného zájmu se řídí právním základem pro zásahy Společenství v článku 14 Smlouvy o fungování EU a v protokolu č. 26. Pro zachování vysoké úrovně kvality, bezpečnosti a ekonomické přístupnosti, rovného zacházení a podpory univerzálního přístupu a práv uživatelů by bylo vhodné položit si a zodpovědět následující otázky:

— Jak by měla probíhat periodická hodnocení na úrovni Společenství?

— Jaká opatření by bylo třeba přijmout v souvislosti s narušováním hospodářské soutěže v nedávno liberalizovaných odvětvích?

— Jak dosáhnout toho, aby měl z otevírání trhů prospěch spotřebitel?

4.5.2 Obecně řečeno, nedostatek transparentnosti v řízení těchto služeb, vysoké a neodůvodněné ceny, kterými trpí průmysloví zákazníci a spotřebitelé, naléhavě žádá řešení položených otázek.

4.6 Úloha politiky hospodářské soutěže na vnitřním trhu

4.6.1 Vytváření nezbytných předpisů pro politiku hospodářské soutěže, aby fungoval vnitřní trh, je ve výlučné pravomoci Unie.

4.6.2 Politika hospodářské soutěže musí zaručit, aby spotřebitelé měli co nejlepší možnosti volby, co se týče ceny, kvality a pestrosti, zejména pokud jde o základní zboží a služby, jako potraviny, bydlení, vzdělávání, zdravotnictví, energetika, doprava a telekomunikace; spotřebitelům by se měly nabízet za nižší ceny.

Nicméně účinnost trhu by bylo třeba doplnit o kvalitu života a blaho spotřebitelů jakožto konečný cíl. Naplnění tohoto předpokladu vyžaduje zapracování aktivní účasti spotřebitelů do právního rámce namísto toho, aby byli pasivními příjemci v rámci této koncepce blaha spotřebitelů.

4.6.3.1 K tomu je třeba upravit stávající právní rámec tak, aby došlo ke změně výkladu norem, nebo aby vznikly nové právní instituce pro politiku hospodářské soutěže. Konečně bylo by vhodné zvážit přijetí nových právních opatření, jež by doplnila či nahradila opatření stávající.

V Bruselu dne 3. prosince 2008 předseda Evropského hospodářského a sociálního výboru Mario SEPI generální tajemník Evropského hospodářského a sociálního výboru Martin WESTLAKE

(1) Číslování článků vychází z konsolidovaného znění Smlouvy o Evropské unii a Smlouvy o fungování Evropské unie zveřejněných v Úř. věst. C 115, 9.5.2008.

(2) Odkazuje se na Listinu ve znění upraveném ve Štrasburku dne 12. prosince 2007, která byla zveřejněna v Úř. věst. C 303, 14.12.2007. Toto druhé vyhlášení bylo nezbytné, neboť vysvětlující poznámky pod čarou byly k Listině připojeny až po jejím prvním vyhlášení v prosinci 2000 na vrcholné schůzce v Nice.

(3) Viz Pokyny pro posuzování horizontálních spojování podle nařízení Rady o kontrole spojování podniků, Úř. věst. C 31, 5.2.2004, s. 5.

(4) Jako výjimku lze uvést směrnici 2005/27/ES o nekalých obchodních praktikách.

(5) Úř. věst. C 309, 16.12.2006, s. 1.

(6) Úř. věst. C 324, 30.12.2006, s. 1.

(7) Úř. věst. C 162, 25.6.2008, s. 1.

(8) KOM(2008) 165 v konečném znění. Úř. věst. C 309, 16.12.2006, s. 1.

(9) Závěry předsednictví. Evropská rada, Feira, 2000.

(10) K tomu viz návrh Komise o trestněprávní ochraně životního prostředí KOM(2007) 51 v konečném znění a judikaturu ESD ve věcech C-176/03 a C-440/05.

(11) Viz čl. 101 odst. 1 písm. d) a čl. 102 písm. c) Smlouvy o fungování EU.

(12) Zpráva evropského poslance Lasse Lehtinena ke strategickému programu na léta 2007–2013 ohledně spotřebitelů.

(13) Článek 153 odst. 2 Smlouvy o založení Evropského společenství stanovuje, že „požadavky vyplývající z ochrany spotřebitele budou brány v úvahu při vymezování a provádění jiných politik a činností Společenství“. Tato povinnost spočívá na všech úřednících evropských institucí. Funkce poradce pověřeného vztahy se spotřebiteli by mohla přispět k upozornění ostatním úředníkům a připomenout jim závazek, který mají k občanům při každodenní pracovní činnosti.

(14) Viz Zelená kniha o evropské iniciativě pro transparentnost, Úř. věst. C 324, 30.12.2006.