EVROPSKÁ KOMISE V Bruselu dne 6.6.2012 COM(2012) 280 final 2012/0150(COD) Návrh SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY, kterou se stanoví rámec pro ozdravné postupy a řešení problémů úvěrových institucí a investičních podniků a kterou se mění směrnice Rady 77/91/EHS a 82/891/ES, směrnice 2001/24/ES, 2002/47/ES, 2004/25/ES, 2005/56/ES, 2007/36/ES a 2011/35/ES a nařízení (EU) č. 1093/2010 (Text s významem pro EHP) {SWD(2012) 166 final}

{SWD(2012) 167 final}



DŮVODOVÁ ZPRÁVA 1.SOUVISLOSTI NÁVRHU Finanční krize byla vážnou zatěžkávací zkouškou pro schopnost vnitrostátních i unijních orgánů zvládat problémy v bankovních institucích. Finanční trhy v Unii jsou nyní natolik integrované, že domácí otřesy v jednom členském státě se mohou rychle přenést do jiných členských států. Za této situace Komise v říjnu 2010 vydala sdělení, v němž představila plány unijního rámce pro krizové řízení ve finančním sektoru. Tento rámec by příslušným orgánům poskytl společné a efektivní nástroje a pravomoci k preventivnímu řešení bankovních krizí, ochraně finanční stability a minimalizaci účasti daňových poplatníků na ztrátách v případě platební neschopnosti. Na mezinárodní úrovni vyzvali vedoucí činitelé zemí G20 k „revizi režimů řešení problémů a zákonů o úpadku na základě nedávných zkušeností tak, aby se zajistilo, že umožní řádnou likvidaci velkých, komplexních a přeshraničně působících institucí.“ V listopadu 2011 schválili v Cannes materiál Rady pro finanční stabilitu (FSB) „Klíčové atributy účinných režimů řešení problémů pro finanční instituce“ (dále jen „klíčové atributy“). Obsahují klíčové prvky, které FSB považuje za nezbytné pro efektivní režim řešení problémů. Jejich zavedení by mělo příslušným orgánům umožnit spořádané řešení problémů finančních institucí, aniž by daňoví poplatníci utrpěli ztrátu v důsledku podpory platební schopnosti a při zachování kontinuity jejich zásadních hospodářských funkcí. V červnu 2012 má G20 zahájit práce na hodnocení pokroku při provádění těchto ustanovení v různých jurisdikcích. V červnu 2010 přijal Evropský parlament z vlastní iniciativy zprávu o doporučeních k přeshraničnímu krizovému řízení v bankovním sektoru. Tato zpráva zdůraznila potřebu celounijního rámce pro řízení bank ve finančních obtížích a doporučila vývoj směrem k větší integraci a soudržnosti, pokud jde o požadavky na řešení problémů a opatření uplatňovaná na přeshraniční instituce. V prosinci 2010 přijala Rada (ECOFIN) závěry vyzývající k přijetí unijního rámce pro předcházení krizím, jejich řízení a řešení. V závěrech se zdůrazňuje, že by se rámec měl vztahovat na banky všech velikostí, měl by zlepšit přeshraniční spolupráci a měl by sestávat ze tří pilířů (přípravná a preventivní opatření, raná intervence a nástroje a pravomoci k řešení problémů). Rámec by měl „usilovat zejména o zachování finanční stability prostřednictvím ochrany důvěry veřejnosti a trhů; kladení důrazu v první řadě na prevenci a přípravu; poskytování důvěryhodných nástrojů k řešení; umožnění rychlého a rozhodného jednání; snížení morálního hazardu a v co možná největším rozsahu o snížení celkových nákladů veřejných zdrojů tím, že zajistí spravedlivé rozdělení břemene mezi zúčastněné strany finančních institucí; přispívání k hladkému řešení problémů přeshraničních skupin; zajištění právní jistoty; a omezování narušení hospodářské soutěže“. Dále má v druhé polovině roku 2012 skupina na vysoké úrovni podat Komisi zprávu o tom, zda by strukturální reformy bank EU provedené navíc k probíhajícím regulačním reformám posílily finanční stabilitu a zvýšily efektivitu a ochranu spotřebitelů. Návrhy této skupiny budou posouzeny zvlášť po dokončení prací. Konečně dne 30. května 2012 Komise oznámila, že zahájí proces „mapující hlavní kroky k plné hospodářské a měnové unii (zahrnující) mimo jiné postup směrem k bankovní unii včetně integrovaného finančního dohledu a jednotného systému pojištění vkladů“. 2.VÝSLEDKY KONZULTACÍ SE ZÚČASTNĚNÝMI STRANAMI A POSOUZENÍ DOPADŮ V období mezi lety 2008 a 2012 zorganizovaly útvary Komise řadu konzultací a diskusí s odborníky a klíčovými zúčastněnými stranami ohledně ozdravení bank a řešení jejich problémů. Jako poslední veřejná konzultace před přijetím návrhu byl v lednu 2011 pro konzultaci zveřejněn pracovní dokument útvarů Komise podrobně popisující možné varianty politiky zvažované útvary Komise. Konzultace skončila 3. března 2011. V dubnu 2012 byly zorganizovány cílené diskuse o jednom z nástrojů k řešení problémů, takzvaném nástroji odepsání závazků, za účasti odborníků z členských států, odvětví bankovnictví, akademické obce a advokátních společností. Diskuse se týkaly klíčových parametrů nástroje odepsání závazků, zejména událostí „spouštějících“ řešení problémů, rozsahu odpisů, jejich potenciální minimální úrovně, řešení problémů skupin a zachování právních účinků. Dokumenty týkající se veřejných konzultací lze nalézt na internetových stránkách Evropské komise. Na tomto základě Komise vypracovala připojený legislativní návrh. Útvary Komise pro návrh rovněž vypracovaly posouzení dopadů, jež lze nalézt na internetových stránkách Evropské komise. Byly zohledněny připomínky výboru pro posouzení dopadů, které vyjádřil ve svém prvním a druhém stanovisku v květnu a červnu 2011. Text posouzení dopadů byl dále aktualizován, aby odrážel nejnovější vývoj na mezinárodních fórech a zahrnoval výsledky diskusí o nástroji odepsání závazků z dubna 2012. Revidované posouzení dopadů konkrétně zlepšuje prezentaci právního a institucionálního kontextu tím, že popisuje odpovědnost vnitrostátních orgánů dohledu a orgánů příslušných k řešení a vztahy mezi návrhem týkajícím se odepsání závazků a plánovanými požadavky směrnice o kapitálových požadavcích (CRD IV). Posouzení dopadů lépe vysvětluje obsah jednotlivých variant, zejména nástroje odepsání závazků. Byly také doplněny dopady nástroje odepsání závazků na náklady financování pro banky a nefinanční malé a střední podniky. Byl přidán oddíl zabývající se soudržností návrhu s jinými regulačními návrhy. Dále byly vyjasněny mechanismy monitorování a hodnocení zdůrazněním nejvýznamnějších ukazatelů, které se mají sledovat.



Posouzení dopadů dospívá k těmto závěrům: Navrhovaný rámec Unie k řešení problémů bank dosáhne cílů zvýšení finanční stability, snížení morálního hazardu, ochrany vkladatelů a zásadních bankovních služeb, úspory veřejných peněz a ochrany vnitřního trhu pro finanční instituce. Očekává se, že rámec bude mít pozitivní sociální dopad: za prvé snížením pravděpodobnosti systémové bankovní krize a zamezením ztrát hospodářské prosperity, které po bankovní krizi následují, a za druhé minimalizací účasti daňových poplatníků na ztrátách vzniklých podporou institucí v případě platební neschopnosti. Náklady rámce vyplývají z možného zvýšení nákladů financování u institucí v důsledku odnětí implicitní jistoty státní podpory a z nákladů souvisejících s fondy pro řešení problémů. Instituce by mohly tyto zvýšené náklady přenést na zákazníky nebo akcionáře stlačením úrokových sazeb u vkladů, zvýšením úrokových sazeb u úvěrů a bankovních poplatků nebo snížením návratnosti vlastního kapitálu. Hospodářská soutěž by však mohla snížit schopnost institucí přenášet dále náklady v plné výši. Potenciální přínosy rámce, pokud jde o dlouhodobou hospodářskou prosperitu díky snížené pravděpodobnosti systémové krize, jsou podstatně vyšší než potenciální náklady. 3.Obecné vysvětlení: rámec pro ozdravné postupy a řešení problémů Potřeba účinného rámce pro ozdravení a řešení problémů Banky a investiční podniky (dále jen „instituce“) poskytují občanům, podnikům a celé ekonomice služby zásadního významu (jako je přijímání vkladů, úvěrování a provoz platebních systémů). Jelikož je činnost institucí z velké části založena na důvěře, mohou rychle ztratit životaschopnost, pokud zákazníci a protistrany ztratí důvěru v jejich schopnost plnit své závazky. V případě úpadku by banky byly likvidovány v běžném úpadkovém řízení. Rozsah vzájemné závislosti mezi institucemi však vytváří riziko systémové krize, kdy se mohou problémy v jedné bance rozšířit do celého systému. Vzhledem k tomuto systémovému riziku a významné hospodářské funkci, kterou instituce vykonávají, nemusí být běžné úpadkové řízení v některých případech vhodné a neexistence účinných nástrojů k řízení institucí v krizi příliš často vedla k použití veřejných finančních prostředků k obnovení důvěry i v relativně malé instituce, aby se zabránilo domino efektu, kdy by instituce v úpadku vážně poškodily reálnou ekonomiku.

Je proto třeba efektivní rámec pro spořádané řízení úpadků bank a zamezení tomu, aby se nákaza rozšířila na další instituce. Cílem takového rámce by bylo poskytnout příslušným orgánům společné a efektivní nástroje a pravomoci k preventivnímu řešení bankovních krizí, ochraně finanční stability a minimalizaci účasti daňových poplatníků na ztrátách. Příprava a prevence, raná intervence a řešení problémů Za tímto účelem by pravomoci dostupné příslušným orgánům měly obsahovat tři prvky: i) přípravné kroky a plány k minimalizaci rizik možných problémů (příprava a prevence); ii) v případě vznikajících problémů pravomoci s cílem zastavit zhoršování situace banky v rané fázi a zamezit tak platební neschopnosti (raná intervence); a iii) v případě, že platební neschopnost instituce představuje důvod k obavám v souvislosti s obecným veřejným zájmem (definovaným v článku 27 a 28), jasné prostředky ke spořádané reorganizaci nebo likvidaci banky za zachování jejích zásadních funkcí a maximálního možného omezení jakékoli účasti daňových poplatníků na ztrátách z důvodu platební neschopnosti (řešení problémů). Společně tyto pravomoci vytváří účinný rámec pro ozdravení, případně řešení problémů institucí. Jelikož riziko, které jakákoli jednotlivá banka představuje pro finanční stabilitu, nelze předem plně určit, měly by tyto pravomoci být příslušným orgánům k dispozici ve vztahu k jakékoli bance nehledě na její velikost nebo rozsah její činnosti. Řešení problémů – zvláštní úpadkové řízení pro instituce Ve většině zemí jsou banky i nebankovní společnosti ve finančních obtížích předmětem běžného úpadkového řízení. Taková řízení umožňují buď reorganizaci společnosti (což znamená zmenšení její dluhové zátěže dohodnuté s věřiteli), nebo její likvidaci a rozdělení ztrát věřitelům, nebo obojí. Ve všech případech platí, že věřitelé a akcionáři nejsou kompletně vyplaceni. Zkušenosti z různých bankovních krizí však ukazují, že insolvenční právní předpisy se nedokáží vždy účinně vypořádat s úpadkem finančních institucí vzhledem k tomu, že neumožňují, aby byla vhodně zvážena potřeba zamezit narušení finanční stability, zachovat zásadní služby nebo ochránit vkladatele. Navíc trvají úpadková řízení dlouho a v případě reorganizace vyžadují složitá jednání a dohody s věřiteli, přičemž existuje možnost poškození dlužníků a věřitelů, pokud jde o zpoždění, náklady a výsledek. Řešení problémů představuje alternativu k běžnému úpadkovému řízení a poskytuje prostředek k restrukturalizaci nebo likvidaci banky v úpadku, jejíž úpadek by byl důvodem k obavám v souvislosti s obecným veřejným zájmem (hrozba pro finanční stabilitu, kontinuitu zásadních služeb banky a/nebo bezpečí vkladů, aktiv klientů a veřejných prostředků). Řešení problémů by tak mělo u institucí dosáhnout podobných výsledků jako u běžných úpadkových řízení, se zohledněním unijních pravidel pro státní podporu, pokud jde o rozdělení ztrát mezi akcionáře a věřitele, a s ochranou finanční stability a omezením účasti daňových poplatníků na ztrátách z podpory při platební neschopnosti. V tomto procesu by mělo rovněž zajistit právní jistotu, transparentnost a předvídatelnost, pokud jde o zacházení s akcionáři a věřiteli banky, a zachovat hodnotu, která by jinak mohla být v konkursu zničena. Odstraněním implicitní jistoty veřejně financované záchrany institucí by varianta řešení problémů navíc motivovala nezajištěné věřitele, aby lépe posuzovali riziko spojené se svými investicemi. Koncepce mechanismů financování pro řešení problémů na úrovni členských států v souladu s pravidly pro státní podporu dále zajistí, že bude možné splnit celkové cíle rámce pro řešení problémů. Rovnováha mezi předvídatelností pro investory a diskreční pravomocí příslušných orgánů V zájmu ochrany stávajících vlastnických práv by mělo být řešení problémů banky zahájeno v době velmi blízké platební neschopnosti, tj. ve chvíli, kdy je banka na hranici úpadku. Rozhodnutí o momentu zahájení řešení problémů však může záviset na několika proměnných a faktorech spojených s převažujícími tržními podmínkami nebo specifickými otázkami likvidity nebo platební schopnosti, z čehož vyplývá potřeba určité míry diskrece orgánu příslušného k řešení. Podobně konkrétní opatření, která mají být přijata v rámci řešení problémů, by neměla být ve vztahu k jakékoli bance určována předem, nýbrž přijímána na základě konkrétních okolností. Je třeba unijní rámec s podobnými nástroji, zásadami a postupy, aby zajistil dostatečnou konvergenci v tom, jak vnitrostátní orgány provádějí řešení problémů. Při konstrukci tohoto rámce musí být nalezena rovnováha mezi nezbytnou diskreční pravomocí orgánů dohledu s cílem zohlednit specifika každého jednotlivého případu a nutností zajistit rovné podmínky a zachovat integritu jednotného trhu. Evropskému orgánu pro bankovnictví (EBA) by měla být svěřena jasná úloha k vydávání pokynů a technických norem pro zajištění jednotného uplatňování pravomocí k řešení problémů, k účasti na plánování řešení problémů ve vztahu ke všem přeshraničním institucím a k tomu, aby v případě neshody při uplatňování rámce prováděl závazné zprostředkování mezi vnitrostátními orgány. Úspěšné řešení problémů také vyžaduje dostatečné finanční prostředky, například pro vydávání záruk nebo poskytování krátkodobých úvěrů k obnovení životaschopnosti zásadních součástí řešeného subjektu. Tyto finanční prostředky by měl v zásadě poskytnout bankovní sektor, a to spravedlivě a proporcionálně a pokud je to možné, předem (s ohledem na hospodářské náklady). Tyto kroky společně zajistí, že nehledě na provedené příslušné opatření k řešení problémů ponesou náklady především samy instituce a jejich vlastníci a investoři. Vnitřní trh – zacházení s přeshraničními skupinami Přeshraniční skupiny jsou složeny z institucí usazených v různých členských státech. Rámec řešení problémů uznává existenci přeshraničních skupin v Evropě jako jeden z motorů integrace finančních trhů Unie. Rámec stanoví pro přeshraniční skupiny zvláštní pravidla zahrnující přípravu a prevenci (články 7, 8, 11, 12 a 15), ranou intervenci (článek 25) a fázi řešení problémů (články 80 až 83). Stanoví také pravidla týkající se převodu aktiv mezi subjekty patřícími do skupiny v době finančních potíží (články 16 až 22). Pravidla týkající se skupin usilují o vyvážení zájmů dosáhnout podle potřeby účinného řešení skupiny jako celku s ochranou finanční stability jak v členských státech, v nichž skupina provozuje činnost, tak v Unii. Účinné metody řešení problémů přeshraničních skupin jsou jediným způsobem, jak v Unii dosáhnout finanční stability, a zlepšit tak fungování jednotného trhu i v době krize. Aniž by se zapomínalo na nezbytná ochranná opatření pro hostitelské členské státy, účinné a rychlé řešení problémů skupiny minimalizující ztrátu hodnoty pro skupinu by mělo být zajištěno zejména přiznáním výrazné úlohy orgánu příslušnému k řešení problémů na úrovni skupiny. Nehledě na výraznou úlohu orgánu příslušného k řešení na úrovni skupiny budou zájmy orgánů příslušných k řešení v hostitelských státech dostatečně zohledněny díky: a) zřízení mechanismů spolupráce mezi orgány příslušnými k řešení vytvořením kolegií orgánů příslušných k řešení; b) uznání skutečnosti, že při přijímání rozhodnutí týkajících se skupin je nutné brát v úvahu finanční stabilitu ve všech členských státech, v nichž skupina provozuje činnost; c) koncepci jasného rozhodovacího procesu, který všem orgánům příslušným k řešení umožní předložit svá stanoviska a zároveň zajistí, že bude v souvislosti s řešením problémů skupiny přijato jediné rozhodnutí; a d) zřízení mechanismů pro řešení sporů mezi orgány příslušnými k řešení (zprostředkování orgánem EBA). EBA bude vykonávat úlohu závazného urovnávání sporů stanovenou v nařízení (EU) č. 1093/2010 o EBA, zejména v článku 19. V tomto kontextu se použijí veškerá příslušná pravidla uvedeného nařízení, včetně článku 38 a čl. 44 odst. 1. Všechny uvedené mechanismy by měly zajistit, aby řešení problémů skupiny nebo poskytnutí finanční podpory mezi spřízněnými institucemi žádné části skupiny neuškodilo a aby byl brán ohled na finanční stabilitu členského státu, v němž je umístěna pobočka. 4.PRÁVNÍ STRÁNKA NÁVRHU 4.1.Právní základ Právním základem pro tento návrh je článek 114 SFEU, který umožňuje přijetí opatření ke sbližování vnitrostátních právních předpisů, jejichž cílem je vytvoření a fungování vnitřního trhu. Návrh harmonizuje vnitrostátní právní předpisy o ozdravení a řešení problémů úvěrových institucí a investičních podniků v rozsahu nezbytném k zajištění toho, aby členské státy měly stejné nástroje a postupy k řešení systémových selhání. Harmonizovaný rámec by tak měl podpořit finanční stabilitu na vnitřním trhu díky tomu, že zajistí minimální kapacitu pro řešení problémů institucí ve všech členských státech a usnadní spolupráci mezi vnitrostátními orgány, které se zabývají přeshraničními skupinami v úpadku.

Článek 114 SFEU je tudíž vhodným právním základem. 4.2.Subsidiarita Podle zásady subsidiarity, která je stanovena v čl. 5 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie, by měla Unie v oblastech, které nespadají do její výlučné pravomoci, jednat pouze tehdy a do té míry, pokud cílů zamýšlené činnosti nemůže být dosaženo uspokojivě členskými státy na úrovni ústřední, regionální či místní, ale spíše jich, z důvodu jejího rozsahu či účinků, může být lépe dosaženo na úrovni Unie. Pouze akcí na úrovni Unie lze zajistit, aby členské státy používaly dostatečně slučitelná opatření k řešení problémů institucí v úpadku. Ačkoli je bankovní odvětví Unie vysoce integrované, režimy k řešení krizí bank spočívají na vnitrostátních základech a významně se liší. Mnoho vnitrostátních právních systémů momentálně neuděluje příslušným orgánům pravomoci nezbytné tomu, aby řádným způsobem zajistily likvidaci finančních institucí a zároveň zachovaly služby podstatné pro finanční stabilitu a minimalizovaly účast daňových poplatníků na ztrátách z podpory při platební neschopnosti. Takové divergentní vnitrostátní právní předpisy jsou špatně uzpůsobeny k odpovídajícímu zacházení s přeshraničním rozměrem krizí a komplikují režimy pro spolupráci mezi orgány domovského státu a orgány státu hostitelského. Významné rozdíly mezi vnitrostátními postupy pro řešení problémů by mohly vyústit v nepřijatelná rizika pro finanční stabilitu a ohrozit účinné řešení problémů přeshraničních skupin. Jelikož zavedení adekvátních mechanismů řešení problémů na úrovni Unie vyžaduje podstatnou harmonizaci vnitrostátní praxe a postupů, je vhodné, aby Unie navrhla nezbytná legislativní opatření. Řešení problémů je nicméně těsně spjato s neharmonizovanými oblastmi vnitrostátního práva, kupříkladu předpisy o úpadku a vlastnickým právem. Směrnice je tudíž vhodným právním nástrojem, neboť je nezbytná transpozice k zajištění toho, aby rámec byl proveden s dosažením zamýšleného dopadu v rámci specifik relevantního vnitrostátního práva. 4.3.Proporcionalita Podle zásady proporcionality by obsah ani forma činnosti Unie neměly překročit rámec toho, co je nezbytné pro dosažení cílů Smluv. Banka v úpadku by měla v zásadě podléhat běžnému úpadkovému řízení jako kterýkoli jiný podnik. Bankovní sektor se však od většiny jiných podnikatelských odvětví liší v tom, že vykonává zásadní funkce v ekonomice a je obzvláště zranitelný vůči systémovým krizím. Vzhledem k této skutečnosti může mít likvidace banky vážnější následky, než když trh opustí jiné podniky. To může odůvodňovat použití zvláštních pravidel a postupů v případě bankovní krize. Jelikož systémový význam úpadku banky nelze s plnou jistotou určit předem, měl by se navrhovaný rámec krizového řízení v zásadě uplatnit na všechny bankovní instituce nehledě na jejich velikost a složitost. Zatímco je jisté, že úpadek instituce globální velikosti a tržního významu, jež je globálně propojená, by způsobil závažné narušení celosvětového finančního systému a nepříznivé hospodářské následky v řadě zemí, je také zřejmé, že v situaci rozšířené krize může mít souběžný úpadek mnoha malých institucí tvořících významnou část bankovního sektoru v určité zemi podobně zničující účinky na ekonomiku. Rámec proto zajišťuje, aby měly orgány dohledu a orgány příslušné k řešení k dispozici zvláštní pravidla a postupy pro účinné řešení úpadku nebo situace úpadku se blížící u jakékoli banky v situaci systémového rizika. Vnitrostátní orgány však vezmou riziko, velikost a propojenost banky v úvahu v souvislosti s plány ozdravných postupů a řešení problémů a při použití různých nástrojů, které mají k dispozici, a zajistí, aby byl režim vhodně uplatňován. Ustanovení jsou proto přiměřená k tomu, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů. Omezení vlastnických práv, jež může obnášet výkon navrhovaných pravomocí, musí být navíc v souladu s Listinou základních práv, jak ji vykládá Evropský soudní dvůr. Z tohoto důvodu by mělo k zahájení řešení problémů dojít co nejblíže momentu platební neschopnosti a uplatnění pravomocí k řešení problémů by se mělo omezit na rozsah nezbytný ke splnění cíle veřejného zájmu, konkrétně zachování finanční stability v Unii. 4.4.Podrobné vysvětlení návrhu 4.4.1.Předmět a oblast působnosti (článek 1) Návrh se zabývá zvládáním krizí (přípravou, ozdravením a řešením problémů) ve vztahu ke všem úvěrovým institucím a některým investičním podnikům. Oblast působnosti návrhu je identická s oblastí působnosti směrnice o kapitálových požadavcích (CRD), kterou se harmonizují obezřetnostní požadavky pro instituce včetně finančních institucí, jež jsou součástí bankovní skupiny, a investiční podniky. Součástí tohoto rámce by měly být investiční podniky, neboť jak prokázal úpadek společnosti Lehman Brothers, jejich úpadek může mít vážné systémové důsledky. Pravomoci orgánů příslušných k řešení by se také měly vztahovat na holdingové společnosti, v nichž jedna nebo více dceřiných úvěrových institucí nebo investičních podniků splňuje podmínky pro řešení problémů a použití nástrojů a pravomocí k řešení problémů ve vztahu k mateřskému subjektu je nezbytné k řešení problémů jedné nebo více jeho dceřiných společností nebo k řešení problémů celé skupiny. 4.4.2.Orgány příslušné k řešení (článek 3) Návrh ukládá členským státům, aby udělily pravomoci k řešení problémů orgánům veřejné správy k zajištění toho, aby bylo možno včas realizovat cíle rámce. Návrh nespecifikuje konkrétní orgán, který by měl být jmenován orgánem příslušným k řešení, neboť to není nezbytné k zajištění účinného řešení problému a představovalo by to zásah do ústavních a správních režimů členských států. Je tudíž na členských státech, aby určily jako své orgány příslušné k řešení např. národní centrální banky, orgány finančního dohledu, systémy pojištění vkladů, ministerstva financí nebo jiné zvláštní orgány. Orgány příslušné k řešení budou muset mít odpovídající odborné znalosti a přiměřené zdroje k řízení řešení problémů bank na vnitrostátní i přeshraniční úrovni. Vzhledem k pravděpodobnosti střetů zájmů je stanoveno funkční oddělení činností k řešení problémů od ostatních činností jakéhokoli určeného orgánu. 4.4.3.Plány ozdravných postupů a řešení problémů (články 5 až 13) Včasnými kroky vycházejícími z plánů ozdravných postupů lze předejít vystupňování problémů a snížit riziko úpadku banky. Instituce budou muset vypracovat plány ozdravných postupů, v nichž se stanoví mechanismy a opatření, jež jim umožní přijmout včasné kroky k obnově dlouhodobé životaschopnosti v případě výrazného zhoršení jejich finanční situace. Skupiny budou muset vypracovat plány na úrovni skupiny i pro jednotlivé instituce v rámci této skupiny. Orgány dohledu budou plány ozdravných postupů posuzovat a schvalovat. Plány ozdravných postupů umožní obnovu platební schopnosti instituce způsobem, jenž minimalizuje účast daňových poplatníků na ztrátách z podpory platební schopnosti a chrání zásadní hospodářské funkce. Plán řešení problémů, vypracovaný orgány příslušnými k řešení ve spolupráci s orgány dohledu v normálních dobách, stanoví možnosti k vyřešení problémů instituce v celé škále scénářů, včetně systémové krize. Tyto plány by měly obsahovat údaje o použití nástrojů k řešení problémů a způsoby, jak zajistit kontinuitu zásadních funkcí. Plány řešení problémů skupiny budou obsahovat plán pro skupinu, jakož i plány pro každou instituci v rámci této skupiny. 4.4.4.Pravomoc řešit nebo odstraňovat překážky bránící obnovení platební schopnosti (články 14 až 16)

Na základě plánu řešení problémů orgány příslušné k řešení posoudí, zda je možné obnovení platební schopnosti instituce nebo skupiny. Pokud orgány příslušné k řešení zjistí významné překážky bránící obnovení platební schopnosti instituce nebo skupiny, mohou od této instituce nebo skupiny požadovat přijetí opatření, která obnovení jejich platební schopnosti usnadní. Taková opatření mohou mimo jiné zahrnovat: snížení komplexnosti pomocí změn v právní a provozní struktuře k zajištění toho, aby zásadní funkce bylo možno právně a ekonomicky oddělit od funkcí ostatních; vypracování dohod o poskytování služeb, jež se budou týkat poskytování zásadních funkcí; omezení jednotlivých a souhrnných expozic; uložení požadavků na vykazování; omezení nebo ukončení stávajících nebo navrhovaných činností; omezení nebo zamezení vývoje nových druhů obchodní činnosti nebo produktů a emitování dalších konvertibilních kapitálových nástrojů. Posouzení možnosti obnovit platební schopnost skupin je založeno na koordinaci, konzultaci a společném posouzení orgánů příslušných k řešení problémů skupiny a orgánů příslušných k řešení problémů dceřiných společností, jiných příslušných orgánů a orgánu EBA. EBA bude mít významnou úlohu při zajišťování toho, aby posouzení možnosti obnovit platební schopnost a využití preventivních pravomocí příslušnými orgány bylo ve všech členských státech uplatňováno jednotně. Konkrétně bude třeba, aby vypracoval návrhy technických norem definujících parametry potřebné k posouzení systémového dopadu plánů řešení problémů, jakož i technické normy specifikující otázky, které mají být prozkoumány pro posouzení možnosti obnovit platební schopnost instituce nebo skupiny. 4.4.5.Vnitroskupinová finanční podpora (články 17–23) Cílem návrhu je překonat současná právní omezení týkající se poskytování finanční podpory jedním subjektem skupiny jinému subjektu skupiny. Instituce, které působí ve skupinové struktuře, budou s to vstoupit do dohod o poskytnutí finanční podpory (ve formě úvěru, poskytnutí záruk nebo poskytnutí aktiv k užití jako zajištění při transakci) ostatním subjektům v rámci skupiny, jež se nacházejí ve finančních obtížích. Taková raná finanční pomoc může být zaměřena na finanční problémy, jež se rozvinou u jednotlivých členů skupiny. Tato dohoda může být předem předložena ke schválení valnou hromadou každého účastnického subjektu v souladu s vnitrostátním právem a pověří řídící orgány, aby poskytly případnou finanční podporu za podmínek dohody. Na tomto základě se zvýší právní jistota, neboť bude jasné, kdy a jak lze takovou finanční podporu poskytnout. Dohody jsou dobrovolné a umožňují bankovním skupinám posoudit, zda taková ujednání budou v zájmu skupiny (skupina by mohla být více nebo méně integrovaná a sledovat více nebo méně důrazně společnou strategii), a označit společnosti, jež by měly být stranami dohody (může být vhodné vyloučit společnosti, jež se věnují rizikovějším činnostem). Orgán dohledu převádějícího subjektu bude mít pro jistotu pravomoc zakázat nebo omezit finanční podporu podle dohody, pokud převod ohrožuje likviditu nebo platební schopnost převádějícího subjektu nebo finanční stabilitu. 4.4.6.Raná intervence – zvláštní řízení (články 23–26) Návrh rozšiřuje pravomoci orgánů dohledu na intervenci v raném stádiu v případech, kdy se zhoršuje finanční situace nebo platební schopnost nějaké instituce. Pravomoci zvažované v návrhu doplňují pravomoci svěřené orgánům dohledu podle článku 136 CRD. Těmito pravomocemi nejsou dotčena jakákoli práva nebo procesní závazky stanovené právem obchodních společností. Pravomoci k rané intervenci zahrnují pravomoc uložit instituci, aby provedla mechanismy a opatření stanovená v plánu ozdravných postupů, vypracovat akční program a harmonogram pro jeho provádění, požádat vedení, aby svolalo valnou hromadu, nebo ji přímo svolat, navrhovat pořad jednání a přijetí některých rozhodnutí a požádat instituci, aby se svými věřiteli vypracovala plán restrukturalizace dluhu. Orgán dohledu by měl navíc pravomoc jmenovat na omezenou dobu zvláštního správce, pokud se má za to, že je platební schopnost instituce dostatečně ohrožena. Prvořadým úkolem zvláštního správce je obnovit finanční situaci instituce a zdravé a obezřetné řízení jejího podnikání. Zvláštní správce nahradí vedení instituce a bude mít veškeré jeho pravomoci, aniž jsou dotčena běžná práva akcionářů. Pravomoc jmenovat zvláštního správce bude sloužit jako prvek k udržení kázně pro vedení a akcionáře a jako prostředek na podporu řešení soukromým sektorem u problémů, které, pokud by zůstaly neřešeny, by mohly vést k úpadku instituce. 4.4.7.Podmínky pro řešení problémů (článek 27) Návrh stanoví společný parametr pro zahájení uplatňování nástrojů k řešení problémů. Příslušné orgány budou moci přijmout opatření, když je instituce v platební neschopnosti nebo je platební neschopnosti velmi blízko, takže pokud nebudou přijata žádná opatření, vstoupí instituce v blízké budoucnosti do platební neschopnosti. Zároveň je nezbytné zajistit, aby byla invazivní opatření zahájena pouze tehdy, pokud je zásah do práv zúčastněných stran oprávněný. Opatření k řešení problémů by proto měla být provedena pouze tehdy, pokud je instituce v úpadku nebo je její úpadek pravděpodobný a neexistuje žádné jiné řešení, jímž by se v přiměřeném časovém rámci instituce ozdravila. Intervence za pomoci opatření k řešení problémů musí být navíc odůvodněna veřejným zájmem, jak jej definuje článek 28. 4.4.8.Obecné zásady – zejména se žádný věřitel nesmí dostat do méně výhodného postavení (článek 29) Rámec stanoví řadu obecných zásad, které budou muset orgány příslušné k řešení respektovat. Tyto zásady se mimo jiné týkají rozdělení ztrát a zacházení s akcionáři a věřiteli a následků, které pro řízení instituce může mít použití uvedených nástrojů. Rámec stanoví, že ztráty, poté, co budou identifikovány postupem ocenění (článek 30), mají být mezi akcionáře a věřitele instituce rozděleny podle hierarchie nároků, kterou stanoví každý jednotlivý vnitrostátní režim úpadku. Avšak jak již bylo uvedeno výše (viz oddíl 3), běžná úpadková řízení dostatečně nezohledňují finanční stabilitu nebo jiné aspekty veřejného zájmu. Rámec pro řešení problémů proto stanoví pro rozdělení ztrát určité zásady, které bude nutné respektovat bez ohledu na ustanovení každého jednotlivého vnitrostátního režimu úpadku. Tyto zásady zní: a) ztráty by měly být nejprve plně přiděleny akcionářům a poté věřitelům a b) s věřiteli stejné třídy se může zacházet odlišně, pokud je to odůvodněno veřejným zájmem a zejména za účelem podpory finanční stability. Tyto zásady platí pro všechny nástroje k řešení problémů. V souvislosti s nástrojem odepsání závazků rámec navíc stanoví podrobnější hierarchii nároků (článek 43). Tato podrobnější hierarchie doplňuje hierarchii každého jednotlivého vnitrostátního insolvenčního práva a v případě nutnosti před ní má přednost. V případech, kdy věřitelé v ekonomickém vyjádření obdrží méně, než kdyby instituce byla likvidována v běžném úpadkovém řízení, musí příslušné orgány zajistit, že jim bude rozdíl nahrazen. Toto případné vyrovnání se uhradí z fondu pro řešení problémů. Zásada, že ztráty musí být rozděleny nejprve akcionářům a poté věřitelům, spolu se skutečností, že opatření k řešení problémů musí být přijata před využitím jakékoli mimořádné veřejné finanční podpory, má zásadní význam pro splnění cíle minimalizace účasti daňových poplatníků na ztrátách (článek 29). 4.4.9.Ocenění (článek 30) Uplatnění nástrojů a pravomocí k řešení problémů je založeno na posouzení reálné hodnoty aktiv a závazků instituce, u níž hrozí úpadek. Za tímto účelem rámec zahrnuje ocenění podle zásady „tržní hodnoty“. Tím bude zajištěno uznání ztrát v momentě, kdy bude u instituce zahájeno řešení problémů.

Ocenění by měl provést nezávislý odborník, s výjimkou naléhavých případů, kdy orgány příslušné k řešení přistoupí k prozatímnímu ocenění, jež bude následně doplněno definitivním oceněním za účasti nezávislého odborníka. Orgánům příslušným k řešení byly uděleny nezbytné pravomoci ke změně jejich opatření k řešení problémů, pokud dojde k rozporu mezi prozatímním a definitivním oceněním. 4.4.10.Nástroje a pravomoci k řešení problémů (články 31–64) Pokud jsou prahové podmínky k řešení problémů splněny, budou mít orgány příslušné k řešení pravomoc použít tyto nástroje k řešení problémů: a)prodej obchodních činností; b)překlenovací instituci; c)rozdělení aktiv; d)odepsání závazků. Aby tyto nástroje mohly použít, budou mít orgány příslušné k řešení pravomoci k převzetí kontroly nad institucí v úpadku nebo u níž úpadek hrozí, k převzetí role akcionářů a manažerů, k převodu aktiv i závazků a k právnímu vynucování smluv. Nástroje k řešení problémů mohou být uplatněny jednotlivě nebo ve spojení. Všechny do jisté míry znamenají restrukturalizaci banky. Tato restrukturalizace nedoprovází pouze odepsání závazků. Nástroj rozdělení aktiv musí být za všech okolností uplatněn ve spojení s jinými nástroji (článek 32). V příslušných případech musí být použití jakéhokoli nástroje k řešení problémů v souladu s rámcem Unie pro státní podporu. V tomto ohledu musí být jakékoli využití veřejné podpory a/nebo fondů pro řešení problémů na pomoc při řešení problémů instituce v úpadku oznámeno Komisi a bude posouzeno v souladu s příslušnými ustanoveními o státní podpoře s cílem určit, zda je slučitelné s vnitřním trhem. Návrh stanoví minimální soubor nástrojů k řešení problémů, který by měly přijmout všechny členské státy. Všechny vnitrostátní orgány však budou s to navíc zachovat si zvláštní vnitrostátní nástroje a pravomoci k zacházení s institucemi v úpadku, pokud jsou slučitelné se zásadami a cíli rámce Unie pro řešení problémů a se Smlouvou o fungování Evropské unie a pokud nepředstavují překážky účinnému řešení problémů skupiny. Vnitrostátní orgány příslušné k řešení by mohly tyto vnitrostátní nástroje a pravomoci použít, pouze pokud odůvodní, že jim žádný z nástrojů (použitý jednotlivě nebo ve spojení) obsažený v unijním rámci neumožňuje podniknout účinná opatření k řešení. Nástroj prodeje obchodních činností umožní orgánům příslušným k řešení uskutečnit prodej instituce nebo celé její obchodní činnosti nebo části její obchodní činnosti za obchodních podmínek, aniž by se vyžadoval souhlas akcionářů nebo dodržení procesních požadavků, jež by jinak byly použitelné. Pokud to za daných okolností bude možné, měly by orgány příslušné k řešení instituci nebo části její obchodní činnosti, které se mají prodat, uvést na trh. Nástroj překlenovací instituce umožňuje orgánům příslušným k řešení převést celou obchodní činnost instituce nebo její část na subjekt pod veřejnou kontrolou. Překlenovací instituce musí mít povolení v souladu se směrnicí o kapitálových požadavcích a bude provozována jako obchodní podnik v rámci mezí předepsaných předpisy pro státní podporu. Provoz překlenovací instituce je dočasný, jeho účelem je prodat obchodní činnost soukromému sektoru za situace, kdy k tomu nastanou vhodné tržní podmínky. Účelem nástroje rozdělení aktiv je umožnit orgánům příslušným k řešení převést znehodnocená nebo problematická aktiva na subjekt pro správu aktiv, který umožní, aby byly určitou dobu spravována a potom realizována. Aktiva by měla být převedena za tržní nebo dlouhodobou ekonomickou hodnotu (v souladu s článkem 30), takže jakékoli ztráty jsou uznány v momentě uskutečnění převodu. Aby se minimalizovala narušení hospodářské soutěže a rizika morálního hazardu, měl by se tento nástroj použít pouze ve spojení s jiným nástrojem k řešení problémů. Nástroj odepsání závazků (články 37 až 51) Nástroj odepsání závazků dá orgánům příslušným k řešení pravomoc odepsat závazky nezajištěných věřitelů za institucí v úpadku a proměnit její závazky na vlastní kapitál. Nástroj lze použít k rekapitalizaci instituce v úpadku nebo u níž úpadek hrozí, což příslušným orgánům umožní restrukturalizovat ji postupem pro řešení problémů a po reorganizaci a restrukturalizaci obnovit její životaschopnost. To poskytne orgánům větší pružnost v jejich reakci na úpadek velkých, komplexních finančních institucí. Nástroj by byl provázen odvoláním vedení odpovědného za problémy instituce a zavedením plánu ozdravných postupů podniku. Orgány příslušné k řešení by měly mít pravomoc odepsat veškeré závazky instituce. Některé závazky by však byly předem vyloučeny (například zajištěné závazky, pojištěné vklady a závazky se zbytkovou splatností kratší než jeden měsíc). Výjimečně, v případech odůvodněné nutnosti zajistit zásadní operace instituce a hlavní druhy jejích obchodních činností nebo finanční stabilitu (článek 38) by orgán příslušný k řešení mohl vyloučit závazky z derivátů. Harmonizované uplatňování možného vyloučení na úrovni Unie by zajišťovaly akty Komise v přenesené pravomoci. Pro uplatňování nástroje odepsání závazků je nezbytné, aby orgány příslušné k řešení mohly zajistit, aby instituce měly dostatečný objem závazků, které by mohly podléhat pravomocím k odepsání závazků. Minimální objem bude přiměřený a přizpůsobený pro každou kategorii institucí na základě jejich rizika nebo složení jejich zdrojů financování (článek 39). Harmonizované uplatňování minimálního požadavku na úrovni Unie by zajišťovaly akty Komise v přenesené pravomoci. Na základě zkušeností z nedávné finanční krize a z provedených modelových simulací by se přiměřený podíl celkových závazků, jenž by mohl podléhat odepsání, mohl například rovnat 10 % všech závazků (bez regulatorního kapitálu) Jak je vysvětleno v bodě 4.4.8, články 43 a 44 stanoví podrobnou hierarchii, která doplňuje hierarchii stanovenou každým jednotlivým vnitrostátním insolvenčním právem a v případě nutnosti před ní má přednost. V zásadě by měly být pohledávky akcionářů vyčerpány dříve než pohledávky podřízených věřitelů. Pouze po vyčerpání uvedených pohledávek mohou orgány příslušné k řešení zatížit ztrátami přednostní pohledávky (články 43 a 44). Mohou však existovat okolnosti, kdy by orgány příslušné k řešení mohly zasáhnout do práv věřitelů, aniž by vyčerpaly pohledávky akcionářů. Tyto okolnosti konkrétně souvisejí s nástrojem odepsání závazků a mohou nastat, pokud by řešená instituce měla určitý zbytkový kapitál (podle podmínek pro řešení problémů by instituce byla v úpadku nebo by její úpadek byl pravděpodobný, pokud vyčerpala celý nebo téměř celý svůj kapitál). V tomto případě by orgány příslušné k řešení poté, co rozdělily ztráty mezi akcionáře a snížily nebo zrušily většinu pohledávek akcionářů, mohly konvertovat podřízené – a v případě potřeby i nadřízené – závazky na kapitál. Tato konverze se bude muset provést způsobem, který vede k silnému rozředění zbývajících pohledávek akcionářů. 4.4.11.Omezení při výpovědi a ochranná opatření smluvních stran (články 68–73 a článek 77) Pro efektivní použití nástrojů k řešení problémů je nezbytné umožnit orgánům příslušným k řešení, aby mohly pozastavit výkon práva věřitelů a protistran vymáhat pohledávky a okamžitě vypořádat, urychlit nebo jinak ukončit smlouvy s institucí v úpadku. Takové pozastavení, které by trvalo nanejvýš do 17:00 následujícího pracovního dne, poskytne orgánům čas k určení a ocenění těch smluv, jež je třeba převést na solventní třetí stranu, a to bez rizika, že by se finanční smlouvy změnily co do hodnoty a rozsahu působnosti z důvodu výkonu práv protistran na ukončení. Práva na ukončení u protistran, jež by zůstaly s institucí v úpadku, by byla znovu uplatnitelná na konci pozastavení. Převod na solventní třetí stranu by se však nekvalifikoval jako případ neplnění, které zakládá možnost uplatnit právo na ukončení.

Tato nezbytná omezení smluvních práv jsou vyvážena zárukami pro protistrany, jež zamezí, aby orgány rozdělily spojené závazky, práva a smlouvy: při částečném převodu vlastnictví se musejí spojená ujednání buď převést všechna, nebo nepřevést vůbec. K ujednáním se počítají dohody o nettingu při okamžitém vypořádání smluv, ujednání o započtení, dohody o finančním zajištění převedením vlastnického práva, dohody o zajištění a mechanismy strukturovaného financování. 4.4.12.Omezení soudních řízení (články 77 a 78) Podle článku 47 Listiny základních práv mají dotčené strany právo na řádný proces a na účinné prostředky nápravy vůči opatřením, která se jich týkají. Rozhodnutí přijatá orgány příslušnými k řešení by proto měla podléhat soudnímu přezkumu. Avšak za účelem ochrany třetích stran, které si koupily aktiva, práva a závazky instituce, jejíž problémy jsou řešeny na základě výkonu pravomocí k řešení problémů příslušných orgánů, a pro zajištění stability finančních trhů by soudním přezkumem neměl být dotčen žádný správní akt a/nebo transakce uzavřená na základě zrušeného rozhodnutí. Náprava protiprávního rozhodnutí by se proto měla omezit na přiznání náhrady škody, kterou dotčené osoby utrpěly. Dále je nezbytné zamezit podání nebo pokračování jiných žalob vůči řešené bance. Za tímto účelem rámec stanoví, že předtím, než vnitrostátní soud zahájí úpadkové řízení vůči instituci, oznámí jakýkoli návrh orgánu příslušnému k řešení; tento orgán má právo do 14 dnů od oznámení přijmout rozhodnutí o tom, že vůči dotčené instituci provede opatření k řešení problémů. 4.4.13.Přeshraniční řešení problémů (články 80–83) Rámec pro ozdravení a řešení problémů zohledňuje přeshraniční povahu některých bankovních skupin za účelem vytvoření komplexního a integrovaného rámce pro obnovu a řešení problémů bank v Unii. Proto musí být plány ozdravných postupů a řešení problémů vypracovány, schváleny a provedeny pro skupinu jako celek, se zohledněním specifik struktury každé skupiny a dělby odpovědnosti mezi vnitrostátními orgány hostitelské a domovské země. Stane se tak prostřednictvím opatření, která budou vyžadovat zesílenou spolupráci mezi vnitrostátními orgány a vytvoření pobídek pro uplatnění skupinového přístupu ve všech fázích přípravy, ozdravení a řešení problémů. Budou vytvořena kolegia k řešení problémů s jasně určeným vedením a s účastí Evropského orgánu pro bankovnictví (EBA). EBA bude usnadňovat spolupráci orgánů a případně bude zprostředkovávat. Cílem kolegií je koordinovat přípravná opatření a opatření k řešení problémů mezi vnitrostátními orgány k zajištění optimálních řešení na úrovni Unie. 4.4.14.Vztahy se třetími zeměmi (články 84–89) Protože mnohé instituce a bankovní skupiny Unie jsou činné ve třetích zemích, musí účinný rámec řešení problémů stanovit spolupráci s orgány třetích zemí. Návrh poskytuje orgánům Unie nezbytné pravomoci k podpoře opatření k řešení problémů v zahraničí u zahraniční banky v úpadku formou převodu jejích aktiv a závazků, jež jsou umístěny v jejich jurisdikci nebo se řídí právem jejich jurisdikce. Tato podpora by však byla poskytnuta pouze tehdy, pokud by zahraniční opatření zajistila spravedlivé a rovné zacházení pro místní vkladatele a věřitele a neohrozila by finanční stabilitu v členském státě. Orgány Unie příslušné k řešení by také měly mít pravomoc k použití nástrojů k řešení problémů na vnitrostátní pobočky institucí z třetích zemí, pokud je oddělené řešení problémů nezbytné z důvodů finanční stability nebo ochrany místních vkladatelů. Návrh stanoví, že se poskytne podpora zahraničním opatřením k řešení problémů, pokud orgány příslušné k řešení mají dohodu o spolupráci se zahraničním orgánem příslušným k řešení. Tyto dohody by měly zajistit efektivní plánování, rozhodování a koordinaci ve vztahu k mezinárodním skupinám. EBA by měl vypracovat a uzavřít rámcová správní ujednání s orgány třetích zemí v souladu s článkem 33 nařízení č. 1093/2010 a vnitrostátní orgány by měly uzavřít dvoustranná ujednání, jež budou co možná nejvíce v souladu s rámcovými ujednáními orgánu EBA. 4.4.15.Financování řešení problémů (články 90–99) Řešení problémů umožňuje lepší sdílení zátěže nákladů na řešení problémů mezi akcionáři a věřiteli v procesu řešení problémů, když jsou úpadková řízení považována za nevhodná kvůli možným rizikům pro finanční stabilitu. To však nemusí vždy stačit a může být nutné poskytnout další financování například pro poskytnutí likvidity překlenovací bance. Na základě minulých zkušeností je nezbytné zřídit mechanismy financování zajišťované samotnými institucemi, aby se minimalizovala účast daňových poplatníků na ztrátách z podpory platební schopnosti. Články 90 až 99 stanoví nezbytná ustanovení za tímto účelem. Článek 89 stanoví zřízení mechanismů financování v každém členském státě. Účely, pro něž je lze použít, jsou uvedeny v čl. 89 odst. 2; sahají od záruk po úvěry či příspěvky. Ztráty primárně nesou akcionáři a věřitelé, ale v zásadě nelze vyloučit jiné mechanismy financování. Článek 90 stanoví pravidla pro příspěvky do mechanismů financování; jedná se o smíšenou skladbu příspěvků ex ante doplněných příspěvky ex post, a pokud je to nezbytné, úvěrových facilit finančních institucí nebo centrální banky. Aby bylo zajištěno, že určité finanční prostředky budou vždy k dispozici, a vzhledem k procykličnosti spojené s financováním ex post, je stanoven minimální cíl objemu finančních prostředků, kterého má být dosaženo prostřednictvím příspěvků ex ante během deseti let. Na základě modelových výpočtů je optimální minimální cíl objemu finančních prostředků stanoven jako 1 % pojištěných vkladů. V zájmu posílení odolnosti vnitrostátních mechanismů financování článek 97 stanoví, že vnitrostátní mechanismy mají právo půjčovat si od svých protistran v jiných členských státech. Článek 98 stanoví rozdělení kompetencí různých vnitrostátních orgánů při řešení problémů skupin prostřednictvím pravidel o příslušných příspěvcích vnitrostátních mechanismů financování k řešení problémů skupin. Tento příspěvek bude založen na příspěvku, jenž byl dohodnut dříve v souvislosti s plány řešení problémů na úrovni skupiny. Vnitrostátní mechanismy financování spolu s úvěrovými mechanismy a sdílením vnitrostátních mechanismů v případě řešení problémů přeshraničních skupin (článek 98) tvoří evropský systém mechanismů financování. Článek 99 se zabývá úlohou systémů pojištění vkladů v rámci řešení problémů. Systémy pojištění vkladů mohou být vyzvány, aby přispěly k řešení problémů dvěma způsoby. Za prvé musí přispět za účelem zajištění trvalého přístupu k pojištěným vkladům. Systémy pojištění vkladů jsou v současnosti zřízeny ve všech členských státech v souladu se směrnicí 94/19/ES. Poskytují retailovým vkladatelům vyrovnání do výše 100 000 EUR za nedostupné vklady a poté vstupuje do jejich práv v úpadkových řízeních. Oproti tomu řešení problémů zamezuje nedostupnosti pojištěných vkladů, což je z hlediska vkladatele výhodnější. Je proto žádoucí, aby systém pojištění vkladů přispěl částkou rovnající se ztrátám, které by musel nést v běžných úpadkových řízeních, jak uvádí čl. 99 odst. 1. Pro zajištění dostatečného financování je zavedeno pořadí systémů pojištění vkladů v hierarchii pohledávek: tyto systémy mají stejné pořadí jako nezajištěné nepřednostní pohledávky. Příspěvek systémů pojištění vkladů musí být proveden v hotovosti, aby se absorbovaly ztráty spojené s pojištěnými vklady. Za druhé, i když členské státy musí minimálně využívat systémy pojištění vkladů za účelem poskytnutí hotovosti pro zajištění trvalého přístupu k pojištěným vkladům, zachovávají si diskreční pravomoc ohledně toho, jak řešení problémů financovat: mohou se rozhodnout vytvořit mechanismy financování, jež budou oddělené od systémů pojištění vkladů, nebo využít své systémy pojištění vkladů jako mechanismy financování podle článku 91. Skutečně existují synergie mezi systémy pojištění vkladů a řešením problémů. Pokud je zaveden rámec pro řešení problémů, který omezí nákazu, sníží se počet úpadků bank, a tudíž i pravděpodobnost úhrad ze systému pojištění vkladů. Návrh proto členským státům umožňuje využít systémy pojištění vkladů pro financování řešení problémů, a získat tak úspory z rozsahu. Tam, kde jsou uvedené dva mechanismy oddělené, odpovídá systém pojištění vkladů za ochranu pojištěných vkladatelů v rozsahu a za podmínek stanovených v čl. 99 odst. 1 až 4, zatímco oddělené mechanismy financování zřízené podle článku 91 zajišťují další financování. Naproti tomu pokud se členské státy rozhodnou pro jediný mechanismus financování, bude použit jak ke krytí ztrát postihujících pojištěné vklady, tak pro další účely podle článku 92. V takovém případě musí systém pojištění vkladů splňovat veškeré podmínky týkající se příspěvků, úvěrů a sdílení prostředků stanovené v článcích 93 až 98. V každém případě pokud se po poskytnutí příspěvku ze systému pojištění vkladů řešená instituce později dostane do úpadku a systém pojištění vkladů nemá dostatek prostředků na výplatu vkladatelů, musí tento systém mít zavedené mechanismy k okamžitému získání odpovídajících částek od svých členů.

Při zásahu fondů pro řešení problémů bude pravděpodobně bez ohledu na typ vnitrostátních mechanismů financování (tj. fond pro řešení problémů oddělený od systému pojištění vkladů nebo využití systému pojištění vkladů jako fondu pro řešení problémů) přítomna státní podpora. 4.4.16.Soulad s články 290 a 291 Smlouvy o fungování EU Dne 23. září 2009 Komise přijala návrhy nařízení zřizujících orgány EBA, EIOPA a ESMA. V tomto ohledu by Komise ráda připomněla prohlášení, která učinila v souvislosti s články 290 a 291 SFEU při přijetí nařízení, jimiž byly zřízeny evropské orgány dohledu, podle nichž: „Pokud jde o postup přijímání regulačních norem, zdůrazňuje Komise jedinečný charakter odvětví finančních služeb, který vyplývá z Lamfalussyho struktury a který je výslovně uznán v prohlášení 39 ke Smlouvě o fungování EU. Komise má však závažné pochybnosti o tom, zda omezení její úlohy při přijímaní aktů v přenesené pravomoci a prováděcích opatření jsou v souladu s články 290 a 291 Smlouvy o fungování EU“. 4.4.17.Změny směrnice o likvidaci, směrnic o právu obchodních společností a nařízení o orgánu EBA (články 104–111) Směrnice 2001/24/ES stanoví vzájemné uznávání a vynucování reorganizačních nebo likvidačních opatření ve vztahu k úvěrovým institucím, jež mají pobočky v jiných členských státech. Cílem směrnice je zajistit, aby úvěrová instituce a její pobočky v jiných členských státech byly reorganizovány nebo likvidovány v souladu se zásadami jednoty a univerzality, aby bylo zajištěno, že existuje pouze jeden soubor úpadkových řízení, v němž se s úvěrovou institucí zachází jako s jedním subjektem. Jednota a univerzalita řízení jsou zárukou rovného zacházení s věřiteli bez ohledu na jejich státní příslušnost, sídlo nebo bydliště. Pro zajištění rovného zacházení s věřiteli rovněž v procesu řešení problémů se směrnice 2001/24/ES mění tak, aby se její oblast působnosti rozšířila na investiční podniky a na používání nástrojů k řešení problémů na jakýkoli subjekt, jenž spadá pod režim řešení problémů. Směrnice Unie o právu obchodních společností obsahují pravidla pro ochranu akcionářů a věřitelů. Některá z těchto pravidel mohou bránit rychlé akci ze strany orgánů příslušných k řešení. Druhá směrnice o právu obchodních společností vyžaduje, aby jakékoli zvýšení kapitálu v akciové společnosti bylo schváleno valnou hromadou, přičemž směrnice 2007/36 (směrnice o právech akcionářů) vyžaduje pro svolání této valné hromady lhůtu 21 dní. Není tudíž možné rychle obnovit finanční situaci úvěrové instituce pomocí zvýšení kapitálu. Návrhem se proto novelizuje směrnice o právech akcionářů tak, aby umožnila valné hromadě předem rozhodnout, že se použije zkrácená lhůta pro svolání valné hromady, jež má rozhodnout o zvýšení kapitálu v naléhavých situacích. Takový souhlas bude součástí plánu ozdravných postupů. To umožní rychlou akci, a přitom zachová akcionářské rozhodovací pravomoci. Směrnice o právu obchodních společností navíc vyžadují, aby zvýšení a snížení kapitálu, fúze a rozdělení byly předmětem schválení ze strany akcionářů a při každém zvýšení kapitálu upsaného peněžními vklady se použila předkupní práva. Směrnice o nabídkách převzetí kromě toho vyžaduje podání závazných nabídek, pokud kdokoli – včetně státu – získá akcie v kótované společnosti přesahující práh kontrolního balíku (obvykle 30–50 %). K vyřešení těchto překážek umožňuje návrh členským státům odchýlit se od uvedených ustanovení, jež vyžadují souhlas věřitelů nebo akcionářů nebo jinak brání efektivnímu a rychlému řešení problémů. V zájmu zajištění toho, aby orgány příslušné k řešení byly zastoupeny v Evropském systému finančního dohledu zřízeného nařízením (EU) č. 1093/2010 a toho, aby EBA měl odborné znalosti potřebné k plnění úkolů stanovených touto směrnicí, by nařízení (EU) č. 1093/2010 mělo být změněno tak, aby pojem příslušných orgánů zavedený uvedeným nařízením zahrnoval vnitrostátní orgány příslušné k řešení definované touto směrnicí. 4.4.18.Vstup v platnost Směrnice vstoupí v platnost dvacátým dnem po jejím zveřejnění v Úředním věstníku. V souladu s běžnou praxí je lhůta pro její provedení stanovena na 18 měsíců, tj. do 31. prosince 2014. Ustanovení o nástroji odepsání závazků podléhají delší lhůtě pro provedení a měla by být uplatňována od 1. ledna 2018. Tato lhůta zohledňuje pozorované cykly splatnosti stávajících dluhopisů, potřebu vyhnout se snižování pákového efektu a nutnost, aby instituce do roku 2018 provedly nové kapitálové požadavky. V souladu se Společným politickým prohlášením členských států a Komise ze dne 28. září 2011 o informativních dokumentech by členské státy měly k oznámení prováděcích opatření připojit srovnávací tabulky. Je to na místě vzhledem ke komplexnosti směrnice, která se týká různých témat a bude pravděpodobně vyžadovat několik prováděcích opatření, i vzhledem ke skutečnosti, že některé členské státy již přijaly právní předpisy, které tuto směrnici částečně provádějí. 5.DOPAD NA ROZPOČET Výše uvedené varianty politik budou mít důsledky pro rozpočet Unie. Tento návrh vyžaduje, aby EBA i) vypracoval přibližně 23 technických norem a 5 pokynů, ii) účastnil se práce kolegií pro řešení problémů, v případě neshod přijímal rozhodnutí a vykonával závazné zprostředkování a iii) uznával postupy třetích zemí k řešení problémů v souladu s článkem 85 a uzavíral nezávazná rámcová ujednání o spolupráci s třetími zeměmi v souladu s článkem 88. K vypracování technických norem má dojít 12 měsíců od data vstupu směrnice v platnost, jež se odhaduje na dobu mezi červnem a prosincem 2013. Návrh Komise obsahuje pro orgán EBA dlouhodobé úkoly, jež si od roku 2014 vyžádají zřízení 5 dalších pracovních míst (dočasných zaměstnanců). Dále se předpokládá, že 11 vyslaných národních odborníků bude plnit dočasné úkoly omezené na roky 2014 a 2015. 2012/0150 (COD) Návrh SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY,

kterou se stanoví rámec pro ozdravné postupy a řešení problémů úvěrových institucí a investičních podniků a kterou se mění směrnice Rady 77/91/EHS a 82/891/ES, směrnice 2001/24/ES, 2002/47/ES, 2004/25/ES, 2005/56/ES, 2007/36/ES a 2011/35/ES a nařízení (EU) č. 1093/2010 (Text s významem pro EHP) EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE, s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 114 této smlouvy, s ohledem na návrh Evropské komise, po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům, s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru, s ohledem na stanovisko Evropské centrální banky, v souladu s řádným legislativním postupem, vzhledem k těmto důvodům: (1)Finanční krize, která začala v roce 2008, ukázala, že na úrovni Unie je výrazný nedostatek vhodných nástrojů, s jejichž pomocí by bylo možné se účinně vypořádat s nezdravými nebo upadajícími úvěrovými institucemi. Tyto nástroje jsou potřeba zejména k tomu, aby se předešlo platební neschopnosti, nebo v případě, když už platební neschopnost nastane, aby minimalizovaly negativní následky zachováním systémově významných funkcí dotčených institucí. V době krize byly tyto problémy hlavním faktorem, který přinutil členské státy zachraňovat úvěrové instituce za použití veřejných finančních prostředků. (2)Finanční trhy Unie jsou vysoce integrované a vzájemně provázané, přičemž mnohé úvěrové instituce realizují velkou část své činnosti za hranicemi. Selhání přeshraniční úvěrové instituce může ovlivnit stabilitu finančních trhů v jiných členských státech, v nichž tato úvěrová instituce provozuje činnost. Neschopnost členských států převzít kontrolu nad úvěrovou institucí, u níž hrozí úpadek, a účinně řešit její problémy tak, aby nedošlo k většímu narušení systému, může oslabit vzájemnou důvěru mezi členskými státy a důvěryhodnost vnitřního trhu v oblasti finančních služeb. Stabilita finančních trhů je proto nezbytnou podmínkou pro zřízení a fungování vnitřního trhu. (3)Postupy pro řešení problémů úvěrových institucí nejsou v současné době na úrovni Unie nijak harmonizovány. Některé členské státy uplatňují na úvěrové instituce tytéž postupy jako v případě jiných podniků, které se ocitly v platební neschopnosti, v některých případech jsou tato pravidla pro úvěrové instituce přizpůsobena. Mezi právními a správními předpisy, jimiž se platební neschopnost úvěrových institucí v jednotlivých členských státech řídí, panují velké věcné i procedurální rozdíly. Finanční krize navíc odhalila, že obecné postupy pro řešení platební neschopnosti podniků nemusí být pro úvěrové instituce vhodné v tom, že vždy nezajišťují rychlost zásahu, pokračování základních funkcí úvěrové instituce ani zachování finanční stability. (4)Proto je nutný takový systém, který by příslušným orgánům poskytl nástroje k dostatečně včasnému a rychlému zásahu do nezdravé či upadající úvěrové instituce tak, aby bylo zajištěno pokračování jejích základních finančních a ekonomických funkcí a zároveň se minimalizovaly dopady selhání instituce na finanční systém, a k zajištění toho, že akcionáři a věřitelé ponesou přiměřené ztráty. Nové pravomoci by měly příslušným orgánům umožnit udržet si nepřetržitý přístup k vkladům a platebním transakcím, popřípadě prodat životaschopné části firmy a rozdělit spravedlivým a předvídatelným způsobem ztráty. Uvedené cíle by měly napomoci zamezit destabilizaci finančních trhů a minimalizovat náklady pro daňové poplatníky. (5)Některé členské státy již provedly legislativní změny, které zavádějí mechanismy pro řešení problémů krachujících úvěrových institucí; jiné oznámily svůj záměr takové mechanismy zavést v případě, že nebudou přijaty na úrovni Unie. Rozdíly mezi státy v podmínkách, pravomocech a procesech, týkajících se řešení problémů úvěrových institucí, pravděpodobně budou představovat překážku hladkého fungování vnitřního trhu a bránit spolupráci vnitrostátních orgánů při řešení situace krachujících přeshraničních bankovních skupin. To platí zejména tam, kde různé přístupy znamenají, že vnitrostátní orgány nemají stejnou úroveň kontroly či stejnou schopnost řešit problémy úvěrových institucí. Uvedené rozdíly mezi režimy řešení problémů rovněž mohou odlišně ovlivňovat náklady bankovního financování v jednotlivých členských státech a případně způsobit narušení hospodářské soutěže mezi bankami. Účinné režimy řešení problémů ve všech členských státech jsou také nezbytné z toho důvodu, že nelze omezovat instituce ve výkonu jejich práva usazování v rámci jednotného trhu finančními možnostmi jejich domovského členského státu zvládnout jejich úpadek. (6)Uvedené překážky by měly být odstraněny a měla by být přijata pravidla pro zajištění toho, aby ustanovení o vnitřním trhu nebyla oslabována. Za tím účelem by pravidla upravující řešení problémů institucí měla podléhat společným minimálním harmonizačním pravidlům. (7)Protože cílů opatření, která mají být přijata, totiž harmonizace pravidel a procesů pro řešení problémů úvěrových institucí, nemůže být uspokojivě dosaženo členskými státy, a tedy z důvodů dopadů selhání kterékoli instituce v celé Unii jich může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku je působnost této směrnice omezena na opatření nezbytně nutná pro dosažení uvedených cílů. (8)Ve snaze zajistit soudržnost s platnou právní úpravou Unie v oblasti finančních služeb a také maximální možnou finanční stabilitu v široké škále institucí by se režim řešení problémů neměl vztahovat jen na úvěrové instituce, ale rovněž na investiční podniky podléhající požadavkům obezřetnosti stanoveným směrnicí 2006/49/ES Evropského parlamentu a Rady ze dne 14. června 2006 o kapitálové přiměřenosti investičních podniků a úvěrových institucí. Tento režim by se měl rovněž uplatnit na finanční holdingové společnosti a smíšené finanční holdingové společnosti podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/87/ES ze dne 16. prosince 2002 o doplňkovém dozoru nad úvěrovými institucemi, pojišťovnami a investičními podniky ve finančním konglomerátu a o změně směrnice Rady 73/239/EHS, 79/267/EHS, 92/49/EHS, 92/96/EHS, 93/6/EHS a 93/22/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/78/ES a 2000/12/ES, jakož i na smíšené holdingové společnosti a finanční instituce, pokud jsou dceřinou společností úvěrové instituce nebo investičního podniku. Krize ukázala, že platební neschopnost subjektu ve skupině se může záhy projevit na platební schopnosti celé skupiny, a může tak mít dokonce systémové dopady. Příslušné orgány by tudíž měly mít k dispozici účinná opatření i pro takové subjekty, aby se zabránilo šíření nákazy a vznikl soudržný plán řešení problémů pro celou skupinu, jelikož platební neschopnost subjektu ve skupině by se mohla záhy projevit na platební schopnosti celé skupiny. (9)Použitím nástrojů a pravomocí k řešení problémů stanovených touto směrnicí mohou být narušena práva akcionářů a věřitelů. Zvláště pravomoc orgánů převádět akcie nebo veškerá aktiva instituce, popřípadě jejich část, soukromému kupujícímu bez svolení akcionářů do těchto vlastnických práv akcionářů zasáhne. Kromě toho pravomoc rozhodnout, které závazky by měly být z upadající úvěrové instituce převedeny s ohledem na cíle zajištění kontinuity služeb a zabránění negativnímu dopadu na finanční stabilitu, může ovlivnit rovné zacházení s věřiteli. (10)Vnitrostátní orgány by měly v souvislosti s plány ozdravných postupů a řešení problémů a při použití různých nástrojů, které mají k dispozici, vzít v úvahu riziko, velikost a propojenost instituce a zajistit, aby byl režim vhodně uplatňován.

(11)Pro zajištění žádoucí rychlosti opatření a k zaručení nezávislosti na ekonomických aktérech a aby nedošlo ke střetu zájmů by členské státy měly k plnění funkcí a úkolů ve vztahu k řešení problémů podle této směrnice jmenovat orgány veřejné správy. Členské státy by měly zajistit, aby byly těmto orgánům příslušným k řešení přiděleny odpovídající zdroje. Jmenování veřejných orgánů by nemělo vyloučit ani delegování v rámci odpovědnosti orgánu příslušného k řešení. Není ovšem nutné předepisovat členskému státu konkrétní orgán, který by měl jako svůj orgán příslušný k řešení jmenovat. Harmonizace tohoto aspektu by sice usnadnila koordinaci, současně by však představovala výrazný zásah do ústavních a správních systémů členských států. Dostačující míry koordinace lze dosáhnout i s využitím méně rušivého požadavku: veškeré vnitrostátní orgány podílející se na řešení problémů institucí by měly být zastoupeny v kolegiích k řešení problémů, na jejichž půdě se bude uskutečňovat koordinace na přeshraniční úrovni nebo úrovni Unie. Členské státy by si tedy samy měly zvolit orgán, který bude za použití nástrojů k řešení problémů a za výkon pravomocí stanovených v této směrnici odpovědný. (12)S ohledem na dopady, které může mít úpadek úvěrové instituce nebo investičního podniku na finanční systém a ekonomiku členského státu, i eventuální potřebu využít k řešení krize veřejných finančních prostředků, by do procesu krizového řízení a řešení problémů měla být již v počáteční fázi zapojena ministerstva financí i další dotčená ministerstva členských států. (13)Účinné řešení problémů institucí nebo skupin fungujících v celé Unii vyžaduje spolupráci mezi příslušnými orgány a orgány příslušnými k řešení v rámci kolegií pro dohled a řešení problémů ve všech fázích uvedených v této směrnici, od přípravy plánů ozdravných postupů a řešení problémů po vlastní řešení problémů instituce. V případě, že mezi vnitrostátními orgány dojde k neshodě ohledně rozhodnutí, jež se mají přijmout vůči institucím v souladu s touto směrnicí, by měl Evropský orgán pro bankovnictví (EBA) jako poslední instance plnit úlohu závazného zprostředkování. Za tímto účelem by měl být Evropský orgán pro bankovnictví zmocněn přijímat rozhodnutí, kterým se vnitrostátním orgánům uloží podniknout určitá opatření nebo se jich zdržet, v souladu s ustanoveními nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1093/2010 ze dne 24. listopadu 2010 o zřízení Evropského orgánu dohledu (Evropského orgánu pro bankovnictví), o změně rozhodnutí č. 716/2009/ES a o zrušení rozhodnutí Komise 2009/78/ES. (14)V zájmu zajištění jednotného a důsledného přístupu v oblasti, na niž se vztahuje tato směrnice, by měl být Evropský orgán pro bankovnictví rovněž zmocněn k přijetí pokynů a vypracování regulačních a technických norem, které Komise schválí akty v přenesené pravomoci podle článku 290 Smlouvy o fungování Evropské unie. (15)V zájmu účinného jednání s institucemi, kterým hrozí úpadek, by příslušné orgány měly mít pravomoc ukládat přípravná a preventivní opatření. (16)Má zásadní význam, aby všechny instituce vypracovaly a pravidelně aktualizovaly plány ozdravných postupů uvádějící opatření, která tyto instituce mají přijmout za různých okolností nebo scénářů. Tyto plány by měly být podrobné a měly by vycházet z realistických předpokladů aplikovatelných v celé škále důkladných a náročných scénářů. Požadavek na vypracování plánu ozdravných postupů by však měl být používán přiměřeně s ohledem na systémový význam instituce či skupiny. V souladu s tím by měl i požadovaný obsah zohledňovat povahu zdrojů financování instituce a míru spolehlivě dostupné podpory skupiny. Instituce by měly mít povinnost předkládat své plány orgánům dohledu k celkovému posouzení, včetně toho, zda jsou tyto plány komplexní a dokázaly by skutečně a včas obnovit životaschopnost instituce, a to i v obdobích finančního napětí. (17)Pokud instituce nepředloží adekvátní plán ozdravných postupů, měly by mít orgány dohledu pravomoc uložit uvedené instituci, aby přijala veškerá nezbytná opatření k odstranění nedostatků plánu, včetně změn jejího obchodního modelu nebo její strategie financování. Tímto požadavkem může být dotčena svoboda podnikání zaručená článkem 16 Listiny základních práv. Omezení tohoto základního práva je však nezbytné pro dosažení cílů finanční stability a pro ochranu vkladatelů a věřitelů. Konkrétněji je takové omezení nezbytné pro posílení podnikatelské činnosti institucí a k zamezení tomu, aby instituce nadměrně rostly nebo přijímaly nadměrná rizika, aniž by byly schopny řešit neúspěchy a ztráty a obnovit svůj kapitál. Toto omezení je rovněž přiměřené, jelikož pouze preventivní opatření může zajistit, že budou přijata adekvátní předběžná opatření, a proto je v souladu s článkem 52 Listiny základních práv Evropské unie. (18)Nezbytnou složkou účinného řešení problémů je jeho plán. Příslušné orgány by měly mít k dispozici veškeré informace, které potřebují, aby naplánovaly, jak mohou být základní funkce instituce či přeshraniční skupiny odděleny od ostatní obchodní činnosti a převedeny tak, aby se zajistilo zachování a pokračování základních funkcí. Požadavek na vypracování plánu řešení problémů by však měl být zjednodušen s ohledem na systémový význam instituce či skupiny. (19)Orgány příslušné k řešení by měly mít pravomoc požadovat změny struktury a organizace institucí či skupin tak, aby odstranily praktické překážky uplatňování nástrojů k řešení problémů a zajistily obnovení platební schopnosti dotčených subjektů. Vzhledem k potenciálně systémové povaze všech institucí je pro zachování finanční stability zásadní, aby příslušné orgány mohly řešit problémy jakékoli instituce. Aby bylo respektováno právo podnikat stanovené v článku 16 Listiny základních práv, mělo by být právo uvážení příslušných orgánů omezeno na to, co je nezbytné ke zjednodušení struktury a operací instituce výlučně pro zlepšení její platební schopnosti. Kromě toho by veškerá opatření uložená pro tyto účely měla být v souladu s právem Unie. Opatření by neměla být přímo ani nepřímo diskriminační s ohledem na státní příslušnost a měla by být odůvodněna nadřazeným důvodem veřejného zájmu na finanční stabilitě. Při stanovení toho, zda byla opatření přijata ve veřejném zájmu, by měly být orgány pro řešení problémů jednající ve veřejném zájmu schopny dosáhnout svých cílů řešení problémů, aniž by se musely setkávat s jakýmikoli překážkami, bránícími uplatňování nástrojů k řešení problémů či omezujícími schopnost těchto orgánů vykonávat pravomoci, které jim byly svěřeny. Opatření by navíc neměla překračovat minimální rámec nezbytný k dosažení cílů. Při rozhodování o opatřeních, která mají být přijata, by orgány příslušné k řešení měly vzít v úvahu varování a doporučení Evropské rady pro systémová rizika zřízené nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1092/2010 ze dne 24. listopadu 2010 o makroobezřetnostním dohledu nad finančním systémem na úrovni Evropské unie a o zřízení Evropské rady pro systémová rizika. (20)Navržená opatření, směřující k řešení či odstranění překážek bránících obnovení platební schopnosti instituce či skupiny, by institucím neměla bránit ve výkonu práva usazování, které jim uděluje Smlouva o fungování Evropské unie. (21)Plány ozdravných postupů a řešení problémů by neměly předpokládat přístup k mimořádné veřejné finanční podpoře nebo vystavovat riziku ztrát daňové poplatníky. Přístup k likviditním facilitám centrálních bank, včetně krizových facilit v oblasti likvidity, by neměl být považován za mimořádnou veřejnou finanční podporu pod podmínkou, že je instituce v okamžiku poskytnutí likvidity solventní a takové poskytnutí likvidity není součástí většího balíku pomoci, že je facilita zcela pokryta kolaterálem, přičemž se na něj se použije snížení hodnoty v závislosti na jeho kvalitě a tržní hodnotě, že centrální banka příjemci účtuje sankční úrokovou sazbu a že je opatření přijato z vlastní iniciativy centrální banky a zejména není zajištěno protizárukou státu. (22)Poskytování finanční podpory jedním subjektem přeshraniční skupiny jinému subjektu téže skupiny je v současnosti omezeno řadou ustanovení vnitrostátních právních předpisů. Cílem těchto ustanovení je chránit věřitele a akcionáře každého ze subjektů. Nezohledňují však vzájemnou závislost subjektů téže skupiny, ani skupinový zájem. Na mezinárodní úrovni byla koncepce skupinového zájmu rozvinuta prostřednictvím judikatury či zákonných předpisů pouze v některých právních systémech. Tato koncepce kromě zájmu jednotlivých subjektů skupiny přihlíží i k nepřímému zájmu, který mají jednotlivé subjekty skupiny na prosperitě skupiny jako celku. Koncepce se však v jednotlivých členských státech liší a neskýtá potřebnou právní jistotu. Je tudíž vhodné stanovit, za jakých podmínek je možné převádět finanční podporu mezi subjekty přeshraniční bankovní skupiny s ohledem na zajištění finanční stability skupiny jako celku. Finanční podpora mezi subjekty skupiny by měla být dobrovolná. Je vhodné, aby členské státy přímo ani nepřímo nepodmiňovaly výkon práva na usazování existencí dohody o poskytování finanční podpory. (23)V zájmu zachování finanční stability je důležité, aby příslušné orgány dokázaly napravit narušenou finanční a hospodářskou situaci instituce dříve, než se instituce dostane do bodu, kdy již příslušné orgány nebudou mít jinou možnost než přistoupit k dalším fázím řešení problémů. Za tím účelem by příslušné orgány měly být vybaveny pravomocemi k včasnému zásahu, včetně pravomoci nahradit řídící orgán instituce zvláštním správcem; to by sloužilo jako prostředek nátlaku na dotčenou instituci, aby přijímala opatření k obnovení svého finančního zdraví a/nebo reorganizovala své obchodní činnosti tak, aby svou životaschopnost zajistila již v rané fázi. Úkolem zvláštního správce by mělo být přijímat veškerá nezbytná opatření a podporovat řešení za účelem nápravy finanční situace instituce. Jmenováním zvláštního správce by však neměla být dotčena žádná práva akcionářů nebo vlastníků nebo procedurální povinnosti stanovené právem Unie nebo vnitrostátním právem obchodních společností a mělo by respektovat mezinárodní závazky Unie či členských států týkající se ochrany investic. Mezi pravomoci rané intervence by měly patřit i pravomoci již stanovené směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2006/48/ES ze dne 14. června 2006 o přístupu k činnosti úvěrových institucí a o jejím výkonu pro okolnosti kromě těch, které jsou považovány za ranou intervenci, a také další situace považované za nezbytné k obnově finančního zdraví instituce. (24)Rámec pro řešení problémů by měl zajistit včasné zahájení řešení problémů předtím, než se finanční instituce dostane do rozvahové platební neschopnosti a než se zcela vyčerpá její vlastní kapitál. Řešení problémů by se mělo zahájit, když podnik již není nebo je pravděpodobné, že již nebude životaschopný, a jiná opatření k zabránění úpadku se projevila jako nedostatečná. Skutečnost, že instituce nesplňuje požadavky na schválení, by neměla sama o sobě ospravedlňovat zahájení řešení problémů, zejména pokud instituce dosud je nebo pravděpodobně bude životaschopná. Instituce by měla být považována za instituci v úpadku nebo u níž je úpadek pravděpodobný, pokud porušuje nebo poruší kapitálové požadavky pro pokračující povolení, protože utrpěla nebo pravděpodobně utrpí ztráty, které vyčerpají veškerý celý nebo téměř celý její kapitál, pokud aktiva instituce jsou nebo budou menší než její závazky, pokud instituce není nebo nebude schopna splácet své splatné závazky, nebo pokud instituce vyžaduje mimořádnou veřejnou finanční podporu. Skutečnost, že instituce potřebuje od centrální banky krizovou pomoc v oblasti likvidity, by neměla být sama o sobě podmínkou postačující k prokázání toho, že instituce není nebo nebude v blízké budoucnosti schopna splácet své splatné závazky. V zájmu zachování finanční stability, zejména v případě systémového nedostatku likvidity, by neměly státní záruky na likviditní facility poskytnuté centrálními bankami nebo státní záruky na nově vydané závazky vyvolat řešení problémů, pokud je splněna řada podmínek. Opatření státních záruk by měla být zejména schválena v rámci státní podpory, neměla by být součástí většího balíku pomoci a uplatnění záručních opatření by mělo být přísně časově omezeno. V obou případech musí být banka solventní. (25)Pravomoci orgánů příslušných k řešení by se měly vztahovat i na holdingové společnosti, pokud je jak holdingová společnost, tak dceřiná instituce v úpadku nebo je jejich úpadek pravděpodobný. Bez ohledu na skutečnost, že holdingová společnost nemusí být v úpadku nebo její úpadek nemusí být pravděpodobný, by se pravomoci orgánů příslušných k řešení také měly vztahovat na holdingové společnosti, v nichž jedna nebo více dceřiných úvěrových institucí nebo investičních podniků splňuje podmínky pro řešení problémů a použití nástrojů a pravomocí k řešení problémů vůči holdingové společnosti je nezbytné k řešení problémů jedné nebo více její dceřiných společností nebo k řešení problémů celé skupiny. (26)Jestliže je instituce v úpadku nebo je její úpadek pravděpodobný, vnitrostátní orgány by měly mít k dispozici minimální harmonizovaný soubor nástrojů a pravomocí pro řešení problémů. Na jejich uplatňování by se měly vztahovat společné podmínky, cíle a obecné zásady. Jakmile orgán příslušný k řešení rozhodne o zahájení postupu pro řešení problémů instituce, měla by být běžná úpadková řízení vyloučena. Členské státy by měly být schopny udělit orgánům příslušným k řešení pravomoci a nástroje nad rámec těch, jež jsou jim uděleny podle této směrnice. Uplatnění takových dalších nástrojů a pravomocí by však mělo být v souladu s zásadami a cíli řešení problémů stanovenými touto směrnicí. Uplatněním takových nástrojů a pravomocí by zejména nemělo být dotčeno účinné řešení přeshraničních skupin a měly by zajistit, aby akcionáři nesli ztráty. (27)S cílem zabránit morálnímu hazardu by instituce, která je v platební neschopnosti, měla mít možnost trh opustit bez ohledu na svou velikost a provázanost na ostatní subjekty bez toho, že by došlo k narušení systému. Instituce v úpadku je v zásadě likvidována v rámci běžných úpadkových řízení. Likvidace v souladu s postupy běžných úpadkových řízení by však mohla ohrozit finanční stabilitu, přerušit poskytování základních služeb a ovlivnit ochranu vkladatelů. V takovém případě je zde veřejný zájem na uplatnění nástrojů k řešení problémů. Cíli řešení problémů by tudíž mělo být zajištění kontinuity základních finančních služeb, zachování stability finančního systému, zmírnění morálního hazardu minimalizováním toho, aby se instituce v úpadku spoléhaly na veřejnou finanční podporu, a ochrana vkladatelů. (28)Než bude možné přijmout rozhodnutí zachovat instituci v platební neschopnosti jako trvající podnik, měla by být vždy zvážena její likvidace v běžném insolvenčním řízení. Instituce v platební neschopnosti by měla být zachována jako trvající podnik v maximální možné míře za použití soukromých prostředků.Toho lze dosáhnout prostřednictvím prodeje či fúze s kupujícím ze soukromého sektoru nebo po odepsání závazků instituce nebo po kapitalizaci závazků s cílem provést rekapitalizaci. (29)Při uplatňování nástrojů k řešení problémů a vykonávání pravomocí pro řešení problémů by orgány příslušné k řešení měly zajistit, aby odpovídající podíl ztrát nesli akcionáři a věřitelé, aby došlo k výměně vedení, aby náklady na řešení problémů byly co nejnižší a aby se všemi věřiteli instituce v platební neschopnosti, kteří jsou zařazeni do téže kategorie, bylo nakládáno obdobně. V případě, že použití nástrojů řešení problémů zahrnuje poskytnutí státní podpory, měl by být zásah posouzen v souladu s příslušnými pravidly státní podpory. Otázky státní podpory mohou mimo jiné vyvstat, pokud jsou při řešení problémů institucí v úpadku využity fondy pro řešení problémů nebo systémy pojištění vkladů. (30)Omezení práv akcionářů a věřitelů by měla být v souladu s článkem 52 Listiny základních práv. Nástroje k řešení problémů by proto měly být uplatněny pouze na instituce, jež jsou v úpadku nebo je u nich úpadek pravděpodobný, a pouze pokud je to nezbytné ke splnění cíle finanční stability v obecném zájmu. Nástroje k řešení problémů by se konkrétně měly použít, pokud instituci nelze likvidovat v běžném úpadkovém řízení bez destabilizování finančního systému a pokud jsou tato opatření nezbytná k zajištění rychlého převodu a kontinuity systémově významných funkcí a pokud neexistuje reálná perspektiva alternativního soukromého řešení, včetně zvýšení kapitálu stávajícími akcionáři nebo jakoukoli třetí stranou, jež by postačovalo k obnovení plné životaschopnosti instituce.

(31)Zásah do majetkových práv by neměl být nepřiměřený. Dotčeným akcionářům a věřitelům by proto neměly vzniknout větší ztráty, než které by jim vznikly, pokud by v době přijetí rozhodnutí o řešení problémů došlo k likvidaci instituce. V případě částečného převodu aktiv řešené instituce na soukromého kupujícího nebo překlenovací banku by zbývající část řešené instituce měla být likvidována v běžném úpadkovém řízení. V zájmu ochrany akcionářů a věřitelů, kteří zůstanou v úpadkovém řízení instituce, by tito akcionáři a věřitelé měli mít nárok obdržet v úpadkovém řízení úhradu svých pohledávek, která by neměla být nižší než odhad toho, co by získali zpět, pokud by v běžném úpadkovém řízení byla likvidována celá instituce. (32)V zájmu ochrany práva akcionářů a věřitelů na to, aby nezískali méně, než by získali v běžném úpadkovém řízení, by měly být stanoveny jasné povinnosti ohledně ocenění aktiv a závazků instituce a měl by být poskytnut dostatečný čas na řádný odhad zacházení, jehož by se jim dostalo, pokud by instituce byla likvidována v běžném úpadkovém řízení. Měla by existovat možnost zahájit takové ocenění již ve fázi rané intervence. Před přijetím jakýchkoli opatření k řešení problémů by měl být proveden odhad hodnoty aktiv a závazků instituce a zacházení, jehož by se akcionářům a věřitelům dostalo v běžném úpadkovém řízení. Takové ocenění by mělo podléhat soudnímu přezkumu pouze společně s rozhodnutím o řešení problémů. Dále by měla existovat povinnost provést po uplatnění nástrojů k řešení problémů srovnání ex post mezi zacházením, jehož se akcionářům a věřitelům skutečně dostalo, a zacházením, jehož by se jim dostalo v běžném úpadkovém řízení. Pokud je zjištěno, že úhrada pohledávek akcionářů a věřitelů byla nižší, než částka, kterou by získali v běžném úpadkovém řízení, měli by mít nárok na úhradu rozdílu. Na rozdíl od ocenění před přijetím opatření k řešení problémů by mělo být možné napadnout toto srovnání odděleně od rozhodnutí o řešení problémů. Členské státy by měly mít volnost rozhodnout o postupu pro kompenzaci jakéhokoli rozdílu v zacházení s akcionáři a věřiteli, jenž byl identifikován. Tento případný rozdíl by měl být uhrazen z mechanismů financování zřízených v souladu s touto směrnicí. (33)Je důležité, aby byly při úpadku instituce uznány ztráty. Hlavní zásadou pro ocenění aktiv a závazků institucí v úpadku by měla být jejich tržní hodnota v okamžiku, kdy jsou uplatněny nástroje k řešení problémů, pokud trhy řádně fungují. Když jsou trhy skutečně nefunkční, lze ocenění provést na základě řádně odůvodněné dlouhodobé ekonomické hodnoty aktiv a závazků. V naléhavých případech by mělo být možné, aby orgány příslušné k řešení provedly rychlé ocenění aktiv a závazků instituce v úpadku. Takové ocenění by mělo být prozatímní a mělo by se použít do doby, než bude provedeno nezávislé ocenění. (34)K zachování důvěry trhů a minimalizaci dalšího šíření nákazy je nutné rychlé jednání. Jakmile je instituce považována za instituci v úpadku nebo u níž je úpadek pravděpodobný, orgány příslušné k řešení by neměly s přijetím patřičných kroků otálet. Okolnosti, za nichž může dojít k úpadku instituce, a zejména zohlednění možné naléhavosti situace by měly orgánům příslušným k řešení umožnit přijmout opatření k řešení problémů, aniž by byla uložena povinnost nejprve uplatnit pravomoci k rané intervenci. (35)Nástroje k řešení problémů by měly být použity před poskytnutím jakékoli kapitálové injekce veřejného sektoru nebo odpovídající mimořádné veřejné finanční podpory instituci. To by však pro účely financování řešení problémů nemělo bránit využití systémů pojištění vkladů nebo fondů k řešení problémů. V tomto ohledu by využití mimořádné veřejné finanční podpory nebo fondů k řešení problémů, včetně systémů pojištění vkladů, na pomoc při řešení problémů institucí v úpadku mělo být posuzováno v souladu s příslušnými ustanoveními o státní podpoře. (36)Nástroje k řešení problémů by měly zahrnovat prodej obchodních činností soukromému kupujícímu, zřízení překlenovací instituce, oddělení dobrých aktiv instituce v úpadku od špatných a odepsání závazků instituce v úpadku. (37)Tam, kde byly nástroje k řešení problémů využity k převodu systémově důležitých služeb či životaschopné obchodní činnosti na zdravý subjekt, jakým je kupující ze soukromého sektoru nebo překlenovací instituce, měla by zbylá část instituce projít likvidací v odpovídajícím časovém rámci s ohledem na nutnost toho, aby instituce v úpadku poskytla služby a podporu tak, aby kupující či překlenovací instituce mohli provádět činnost či poskytovat služby, které na ně v důsledku daného převodu přešly. (38)Nástroj prodeje obchodních činností by měl příslušným orgánům umožnit prodat instituci nebo část jejích obchodních činností jednomu či více kupujícím bez svolení akcionářů. Při uplatnění nástroje prodeje obchodních činností by příslušné orgány měly provést kroky k uvedení instituce nebo části jejích obchodních činností na trh v otevřeném, transparentním a nediskriminačním procesu a usilovat o dosažení co nejvyšší prodejní ceny. (39)Za účelem ochrany práva akcionářů a věřitelů na to, aby nezískali méně, než by získali v běžném úpadkovém řízení, by veškeré výnosy z částečného převodu aktiv měly být využity ve prospěch řešené instituce. V případě převodu všech akcií nebo všech aktiv, práv a závazků instituce by veškeré výnosy z převodu měly být využity ve prospěch akcionářů instituce v úpadku. Při výpočtu těchto výnosů by se měly odečíst náklady vzniklé úpadkem instituce a během procesu řešení problémů. (40)Za účelem včasného prodeje obchodních činností a ochrany finanční stability by mělo být posouzení kupujícího kvalifikované účasti provedeno bezodkladně, odchylně od lhůt stanovených směrnicí 2006/48/ES. (41)Informace týkající se prodeje instituce v úpadku a jednání s potenciálními nabyvateli před uplatněním nástroje prodeje obchodních činností budou pravděpodobně mít systémový význam. V zájmu zajištění finanční stability je důležité, aby bylo zveřejnění takových informací požadovaných směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2003/6/ES ze dne 28. ledna 2003 o obchodování zasvěcených osob a manipulaci s trhem (zneužívání trhu) odloženo po dobu nezbytnou k vypracování plánu a struktury řešení problémů instituce v souladu se lhůtami povolenými v rámci režimu zneužívání trhu. (42)Hlavním účelem překlenovací instituce jako instituce ovládané orgánem příslušným k řešení by bylo zajistit, aby klientům instituce, která je v platební neschopnosti, byly i nadále poskytovány základní finanční služby a aby instituce i nadále vykonávala základní finanční činnosti. Překlenovací instituce by měla být provozována jako životaschopný trvající podnik a měla by být co nejdříve vrácena na trh nebo likvidována, pokud nebude životaschopná. (43)Nástroj rozdělení aktiv by měl příslušným orgánům umožnit převést málo výkonná či znehodnocená aktiva na samostatný subjekt. Tento nástroj by měl být použit pouze ve spojení s ostatními nástroji, aby instituce v úpadku nezískala neoprávněnou soutěžní výhodu. (44)Účinný režim řešení problémů by měl minimalizovat náklady řešení problémů instituce v úpadku, které nesou daňoví poplatníci. Měl by rovněž zajistit, aby by bylo možné řešit problémy velkých a systémově významných institucí bez ohrožení finanční stability. Nástroj odepsání závazků tohoto cíle dosahuje tím, že zajišťuje, aby akcionáře a věřitele instituce postihly odpovídající ztráty a aby nesli příslušnou část nákladů. Za tím účelem Rada pro finanční stabilitu doporučila, aby zákonné pravomoci odepsat závazky byly součástí rámce řešení problémů jako doplňková možnost ve spojení s dalšími nástroji k řešení problémů. (45)Pro zajištění toho, aby orgány příslušné k řešení měly potřebnou flexibilitu k rozdělení ztrát mezi věřitele za různých okolností, je vhodné, aby tyto orgány měly pravomoc použít nástroj odepsání závazků jak v případech, kdy je cílem vyřešit problémy instituce v úpadku jako trvajícího podniku, existuje-li realistická vyhlídka, že je možné obnovit životaschopnost instituce, tak tehdy, kdy jsou systémově důležité služby převedeny na překlenovací instituci a zbývající část instituce ukončí činnost a je likvidována. (46)V případě, že je nástroj odepsání závazků uplatněn s cílem obnovit kapitál instituce v úpadku, aby mohla dále fungovat jako trvající podnik, měla by řešení problémů prostřednictvím odepsání závazků vždy doprovázet výměna vedení a následná restrukturalizace instituce a jejích činností, směřující k odstranění příčin úpadku. Tato restrukturalizace by měla proběhnout na základě plánu reorganizace podniku. Pokud je to na místě, takové plány by měly být slučitelné s plánem restrukturalizace, který má instituce povinnost předložit Komisi v souladu s rámcem Unie pro státní podporu. Konkrétně navíc k opatřením, jejichž cílem je obnovení dlouhodobé životaschopnosti instituce, by plán měl obsahovat opatření, kterými se podpora omezuje na minimum, kterými se sdílí zátěž a která omezují narušení hospodářské soutěže. (47)Není vhodné uplatnit nástroj odepsání závazků u nároků, které jsou zajištěné, kolateralizované či jinak zaručené. Aby však bylo zajištěno, že bude nástroj odepsání závazků účinný a dosáhne svých cílů, je žádoucí, aby jej bylo možno uplatnit na co nejširší škálu nezajištěných závazků instituce v úpadku. Je ovšem vhodné některé druhy nezajištěných závazků z působnosti nástroje odepsání závazků vyloučit. Z důvodu veřejného pořádku a účinného řešení problémů by se nástroj odepsání závazků neměl vztahovat na vklady chráněné podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/19/ES ze dne 30. května 1994 o systémech pojištění vkladů, na závazky vůči zaměstnancům instituce v úpadku či na obchodní závazky související se zbožím a službami nezbytnými pro každodenní fungování instituce. (48)Vkladatelé držící vklady zajištěné v rámci systémů pojištění vkladů by neměli podléhat uplatnění nástroje odepsání závazků. Systém pojištění vkladů nicméně přispívá k financování procesu řešení problémů v rozsahu, v jakém by musel odškodnit vkladatele. Uplatnění pravomocí k odepsání závazků by zajistilo, že vkladatelé budou mít nadále přístup ke svým vkladům, což je hlavním důvodem, proč byly systémy pojištění vkladů zřízeny. Pokud by v takových případech nebylo stanoveno zapojení uvedených systémů, jednalo by se o neoprávněnou výhodu vůči zbytku věřitelů, kteří by podléhali uplatnění pravomocí orgánu příslušného k řešení. (49)Orgány příslušné k řešení by obecně měly používat nástroj odepsání závazků způsobem, který respektuje rovnocenné zacházení s věřiteli a zákonné pořadí nároků v souladu s příslušným insolvenčním právem. Ztráty by měly být nejprve absorbovány nástroji regulatorního kapitálu a měly by být přiděleny akcionářům buď cestou zrušení akcií nebo silného rozředění podílů. Pokud tyto nástroje nebudou postačovat, podřízené závazky by měly být konvertovány nebo odepsány. A prioritní závazky by měly být konvertovány nebo odepsány, pokud byly konvertovány nebo odepsány celé podřízené třídy. (50)Aby instituce nestrukturovaly své závazky způsobem, který oslabuje účinnost nástroje odepsání závazků, je vhodné stanovit, že by instituce měly vždy mít celkovou částku kapitálu, podřízených závazků a prioritních závazků podléhajících nástroji odepsání závazků, vyjádřenou jako procentní podíl celkových závazků instituce, které se nepovažují za kapitál pro účely směrnice 2006/48/ES nebo směrnice 2006/49/ES. Orgány příslušné k řešení by rovněž měly mít pravomoc požadovat, aby tento podíl byl zcela nebo zčásti složen z kapitálu a podřízených závazků.

(51)Členské státy by měly zajistit, aby v okamžiku neživotaschopnosti vydávající instituce ztráty plně absorbovaly nástroje vedlejšího kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2. Proto by orgány příslušné k řešení měly mít povinnost v tomto bodě tyto nástroje plně odepsat nebo je konvertovat do nástrojů kmenového kapitálu tier 1, a to v okamžiku neživotaschopnosti a ještě předtím, než budou podniknuty další kroky k řešení problémů. Za tím účelem by okamžik neživotaschopnosti měl být chápán jako okamžik, kdy příslušný vnitrostátní orgán rozhodne, že instituce splňuje podmínky pro řešení problémů, nebo okamžik, kdy tento orgán rozhodne, že instituce přestane být životaschopná, pokud uvedené kapitálové nástroje neodepíše. Skutečnost, že tyto nástroje mají být příslušnými orgány odepsány nebo konvertovány za podmínek vyžadovaných touto směrnicí, by měla být uznána v podmínkách, jimiž se tyto nástroje řídí, a v jakémkoli prospektu nebo nabídkových dokumentech zveřejněných nebo poskytnutých v souvislosti s těmito nástroji. (52)Díky tomu, že instituci zachová jako trvající podnik, by měl nástroj odepsání závazků maximalizovat hodnotu pohledávek věřitelů, zvýšit jistotu trhu a poskytnout jistotu protistranám. Pro ujištění investorů a tržních protistran a minimalizaci jeho dopadu je nutné umožnit, aby nástroj odepsání závazků nebyl uplatňován do 1. ledna 2018. (53)Orgány příslušné k řešení by měly mít veškeré zákonné pravomoci, které mohou být v různých kombinacích uplatněny při používání nástrojů k řešení problémů. Měly by mezi ně patřit pravomoci k převodu akcií, aktiv, práv nebo závazků instituce v úpadku na jiný subjekt, například jinou instituci nebo překlenovací instituci, pravomoci k odepsání nebo zrušení akcií nebo k odepsání nebo konverzi závazků instituce v úpadku, pravomoc nahradit vedení a pravomoc pozastavit úhradu závazků. Nutné mohou být také doplňkové pravomoci, včetně pravomoci vyžadovat od ostatních částí skupiny kontinuitu základních služeb. (54)Není nutné předepisovat přesný způsob, jakým by měly orgány příslušné k řešení do instituce, která je v platební neschopnosti, zasahovat. Orgány příslušné k řešení by měly mít na výběr mezi převzetím kontroly prostřednictvím přímého zásahu do instituce nebo prostřednictvím úředního příkazu. Měly by se rozhodovat podle okolností daného případu. Nezdá se být nutné zavádět v této fázi v zájmu účinné spolupráce mezi členskými státy jediný model. (55)Rámec řešení problémů by měl zahrnovat procesní požadavky, jimiž se zajistí, že se opatření k řešení problémů řádně oznámí a zveřejní. Avšak vzhledem k tomu, že informace získané orgány příslušnými k řešení a jejich odbornými poradci během procesu řešení problémů budou nejspíše citlivé, měl by se na ně předtím, než se rozhodnutí o řešení problémů zveřejní, vztahovat účinný režim důvěrnosti. (56)Vnitrostátní orgány by měly mít doplňkové pravomoci k zajištění účinnosti převodu akcií nebo dluhových nástrojů a aktiv, práv a závazků. Tyto pravomoci by měly zahrnovat pravomoc vyjmout z převáděných nástrojů nebo aktiv práva třetích stran, pravomoc vymáhat smlouvy a stanovovat kontinuitu ujednání ve vztahu k příjemci převedených aktiv a akcií. Práva zaměstnanců ukončit pracovní smlouvu by však neměla být dotčena. Právo některé ze stran ukončit smlouvu z důvodů jiných, než je pouhé nahrazení instituce v úpadku novou institucí, by rovněž nemělo být dotčeno. Orgány příslušné k řešení by také měly mít doplňkovou pravomoc uložit zbytkové instituci, u níž probíhá likvidace v souladu s postupy běžného úpadkového řízení, aby poskytovala nezbytné služby, které umožní, aby instituce, na kterou byly na základě použití nástroje prodeje obchodních činností nebo nástroje překlenovací instituce převedeny aktiva či akcie, provozovala své obchodní činnosti. (57)Podle článku 47 Listiny základních práv mají dotčené strany právo na řádný proces a na účinné prostředky nápravy vůči opatřením, která se jich týkají. Rozhodnutí přijatá orgány příslušnými k řešení by proto měla podléhat soudnímu přezkumu. Avšak vzhledem k tomu, že tato směrnice se má vztahovat na extrémně naléhavé situace a že pozastavení platnosti jakéhokoli rozhodnutí orgánů příslušných k řešení by mohlo bránit kontinuitě základních služeb, je nezbytné stanovit, že podání jakéhokoli návrhu na přezkum a jakýkoli předběžný soudní příkaz nemohou pozastavit vymáhání rozhodnutí v rámci řešení problémů. Kromě toho za účelem ochrany třetích stran, které si koupily aktiva, práva a závazky instituce, jejíž problémy jsou řešeny na základě výkonu pravomocí k řešení problémů příslušných orgánů, a pro zajištění stability finančních trhů by soudním přezkumem neměl být dotčen žádný správní akt nebo transakce uzavřená na základě zrušeného rozhodnutí. Náprava protiprávního rozhodnutí by se proto měla omezit na přiznání náhrady škody, kterou dotčené osoby utrpěly. (58)Je v zájmu účinného řešení problémů a zamezení sporům o příslušnost, aby nebyla vůči instituci v úpadku zahajována žádná běžná úpadková řízení či aby se v nich nepokračovalo, zatímco orgán příslušný k řešení vykonává své pravomoci k řešení problémů nebo uplatňuje nástroje k řešení problémů. Je rovněž užitečné a nezbytné pozastavit na omezenou dobu některé smluvní závazky, aby orgán příslušný k řešení měl čas zavést do praxe nástroje k řešení problémů. (59)Aby se zajistilo, že orgány příslušné k řešení, pokud převádějí aktiva a závazky kupujícímu ze soukromého sektoru nebo překlenovací instituci, budou mít patřičný čas na to, aby identifikovaly smlouvy, které je zapotřebí převést, je vhodné uvalit přiměřená omezení na práva protistran finanční smlouvu okamžitě vypořádat, urychlit ji nebo jiným způsobem ukončit před uskutečněním převodu. Takové omezení je nezbytné z toho důvodu, aby příslušné orgány mohly získat úplnou představu o rozvaze instituce v úpadku, beze změn hodnoty nebo rozsahu v důsledku případného rozsáhlého uplatnění práv na ukončení smlouvy. Aby se zajistilo, že k zasahování do smluvních práv protistran dojde pouze v minimální nezbytné míře, mělo by se omezení práv na ukončení uplatnit jedině ve vztahu k opatřením týkajícím se řešení problémů, přičemž práva na výpověď vyplývající z jakéhokoli jiného neplnění, včetně nezaplacení nebo nedodání marže, by měla zůstat zachována. (60)Pro zachování legitimních ujednání kapitálového trhu v případě převodu některých, nikoli však všech aktiv, práv a závazků instituce v úpadku je vhodné zahrnout záruky, které zabrání dělení propojených závazků, práv a smluv. Toto omezení účelového výběru z propojených smluv by mělo zahrnovat smlouvy se stejnou protistranou kryté zajišťovacími dohodami, dohody o finančním zajištění s převedením vlastnického práva, dohody o vzájemném započtení pohledávek, dohody o nettingu při okamžitém vypořádání smlouvy a ujednání o strukturovaném financování. Pokud se používá záruka, orgány příslušné k řešení by měly mít povinnost převést všechny propojené smlouvy v rámci chráněného ujednání nebo je všechny ponechat ve zbytkové bance v úpadku. Tyto záruky by měly zajistit, že nebude dotčeno nakládání s expozicemi krytými nettingovou dohodou pro regulatorní účely podle směrnice 2006/48/ES. (61)Pokud mají orgány příslušné k řešení v úmyslu převést soubor propojených smluv a převod nemůže nabýt účinnosti ve vztahu ke všem smlouvám obsaženým v souboru, protože některá práva nebo závazky zahrnutá ve smlouvách se řídí právem území mimo Unii, převod by neměl být proveden. Jakýkoli převod porušující toto pravidlo by měl být neplatný. (62)Zajištěním toho, aby orgány příslušné k řešení měly k dispozici stejné nástroje a pravomoci, se usnadní koordinovaný postup v případě úpadku přeshraniční skupiny, k podpoře spolupráce a zabránění nejednotným vnitrostátním reakcím budou však zřejmě nezbytné další kroky. Orgány příslušné k řešení by při řešení problémů subjektů ve skupině měly mít povinnost spolupracovat a svůj postup konzultovat v rámci kolegií k řešení problémů za účelem odsouhlasení režimu řešení problémů na úrovni skupiny. Kolegia k řešení problémů by měla být založena kolem jádra stávajících dohledových kolegií začleněním orgánů příslušných k řešení a případně pro skupinové subjekty začleněním ministerstev financí. V případě krize by se kolegium k řešení problémů mělo stát fórem pro výměnu informací a koordinaci opatření k řešení problémů. (63)Řešení problémů přeshraničních skupin by mělo dosáhnout rovnováhy mezi potřebou toho, aby postupy zohledňovaly naléhavost situace a umožňovaly e