SDĚLENÍ KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU, RADĚ, EVROPSKÉMU HOSPODÁŘSKÉMU A SOCIÁLNÍMU VÝBORU A VÝBORU REGIONŮ Uplatňování kritérií pro rozdělování prostředků mezi členské státy z Evropského fondu pro vnější hranice, Evropského fondu pro integraci státních příslušníků třetích zemí a Evropského návratového fondu /* KOM/2011/0448 v konečném znění */





SDĚLENÍ KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU, RADĚ, EVROPSKÉMU HOSPODÁŘSKÉMU A SOCIÁLNÍMU VÝBORU A VÝBORU REGIONŮ Uplatňování kritérií pro rozdělování prostředků mezi členské státy z Evropského fondu pro vnější hranice, Evropského fondu pro integraci státních příslušníků třetích zemí a Evropského návratového fondu SOUVISLOSTI ZPRÁVY Účel zprávy Pro období 2007–2013 Evropská unie vytvořila obecný program „Solidarita a řízení migračních toků“ s celkovými přidělenými prostředky ve výši 4,020 milionu EUR. Obecný program se skládá ze čtyř fondů a slouží k řešení otázky spravedlivého rozdílení úkolů mezi členské státy, pokud jde o finanční zatížení v důsledku zavádění integrovaného řízení vnějších hranic unie a provádění společných politik v oblasti azylu a imigrace[1]. Tyto fondy se liší od většiny ostatních finančních nástrojů EU tím, že zavádějí mechanismus ročního přidělování svých prostředků členským státům. Z tohoto důvodu základní právní akty ustanovující Fond pro vnější hranice[2], Evropský fond pro integraci státních příslušníků třetích zemí[3] (dále jen „Integrační fond“) a Evropský návratový fond[4] vyžadují, aby Komise předložila Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů zprávu o uplatňování kritérií přidělování prostředků členským státům a aby přezkoumala, zda jsou považovány za nutné úpravy těchto kritérií. Taková povinnost neexistuje pro Evropský fond pro uprchlíky, tedy čtvrtý fond obecného programu. Základní akty byly ustanoveny v roce 2000 a shrnují předchozí zkušenosti, včetně těch, které se týkají kritérií. Tato zpráva představuje přístup k uplatňování kritérií přidělování prostředků, zatímco doprovodný pracovní dokument útvarů Komise se podrobně zabývá výsledky v jednotlivých státech. Představením dat, použité metodologie a výsledků uplatňování kritérií mohou tyto dokumenty sloužit jako informace při úvahách členských států, ostatních orgánů a zúčastněných stran ohledně budoucnosti financování z EU v oblasti řízení migračních toků v rámci víceletého finančního rámce. Mechanismus ročního přidělování prostředků rámci fondů Členské státy většinou využívají fondy prostřednictvím sdílené metody čerpání. Rozpočet EU usiluje prostřednictvím ročních programů členských států o podporu strukturované intervence (vytváření kapacit) v členských státech, jakož i činností specificky zaměřených na základě vnitrostátních nebo místních okolností v dané oblasti politiky v rámci rozsahu činností stanoveného základními akty. Všechny činnosti jsou spolufinancovány ve společném rámci (strategické směry EU). Roční rozdělení zdrojů dostupných finančních prostředků EU mezi členské státy je pro každý fond založeno na konkrétních a objektivních kritériích, která odrážejí situaci členského státu s přihlédnutím k povinnostem, které členský stát plní jménem nebo k celkovému prospěchu Unie v dané politické oblasti: například vzhledem k délce hranic, které je potřeba chránit, a k počtu osob, které je překračují, počtu státních příslušníků třetích zemí, kteří mají legální pobyt a které je potřeba integrovat do společnosti, či počtu rozhodnutí o navrácení, které je nutné provést. Definice kritérií je nejkonkrétnějším vyjádřením zásady solidarity, o niž se Fondy opírají, a to v tom smyslu, že fondy EU by měly nejvíce prospívat členským státům, kterých se řízení migračních toků nejvíce dotýká. Každý rok Komise vychází při svých výpočtech jak ze statistik úřadu EUROSTAT, tak údajů ad hoc dodaných členskými státy. Jakmile jsou výpočty sděleny členským státům v roce N–1[5], jsou členské státy seznámeny i s příspěvkem EU na roční program, a mohou tak skutečně začít s výběrem činností, které budou spolufinancovány příslušnými programy. To jsou orientační částky („prozatímní příděly“), které budou potvrzeny nebo pozměněny, jakmile rozpočtový orgán příjme rozpočet EU v roce N–1. Struktura a obsah zprávy Tato zpráva se zaměřuje na výpočty pro rozpočtové roky 2007 – 2011 . Jedná se o konečné výpočty. Podle plánu, který byl ustanoven během jednání vedoucích k přijetí základních aktů, a na základě vstupu v platnost nařízení č. 862/2007 [6] (dále jen nařízení o statistice v oblasti migrace) byl posílen sběr dat. Použití nařízení o statistice v oblasti migrace na údaje používané pro rozdělení finančních prostředků v rámci fondů umožnilo zvýšit spolehlivost a srovnatelnost údajů. Zkušenosti s uplatňováním kritérií budou přezkoumány pro každý z fondů. Další informace o metodologii, sběru údajů a přehled a srovnávací analýza výsledků uplatňování údajů v rámci fondů jsou obsaženy v pracovním dokumentu útvarů Komise. OBECNÝ RÁMEC VÝPOČTŮ Hlavní zásady poskytování údajů a spolupráce mezi členskými státy a Komisí Od počátku a u všech fondů vedly následující zásady ke spolupráci mezi členskými státy a Komisí, včetně úřadu EUROSTAT, s cílem zajistit co nejlepší použití ustanovení základních aktů o klíčích pro rozdělování: 1. v prvé řadě je odpovědností členských států, aby poskytly přesné a spolehlivé údaje příslušné pro rozdělování finančních zdrojů mezi členské státy. Podle základních aktů jsou referenčními hodnotami „nejaktuálnější statistické údaje zveřejněné Komisí (EUROSTATEM) na základě údajů poskytnutých členskými státy v souladu s právem Společenství“. Členské státy dále musí „poskytnout v co nejkratší době prozatímní údaje“, pokud nesdělily Komisi (EUROSTATU) příslušné statistické údaje nebo pokud Komise (EUROSTAT) statistiky vůbec neprovádí, a informace, které Komise potřebuje k ověření těchto údajů[7]; 2. v případě, že tato povinnost nebude splněna, konečným následkem nedodání konkrétní kategorie údajů v souladu s příslušnými základními akty bude, že odpovídající kolonka v tabulce používané pro rozdělení zdrojů zůstane prázdná, s výjimkou případů, kdy by to bylo výhodné pro členský stát. Pro EU existují klíčové kontroly statistické kvality. EUROSTAT provádí program zabezpečování jakosti jako součást širších snah o zajištění toho, že členské státy splňují požadavky právních předpisů EU upravujících oblast statistiky. Spolupracuje s vnitrostátními dodavateli údajů s cílem hodnotit a zajistit správné provádění nařízení o statistice v oblasti migrace. Neustálé zlepšování pracovních postupů a kvality údajů Komise a členské státy spolupracovaly od počátku na zajištění dostupnosti a srovnatelnosti údajů. Byl ustanoven obecný rámec pro spolupráci a stávající soubory údajů a zdroje byly společně přezkoumány. V létě 2007 byly členským státům sděleny výsledky pro rozpočtové roky 2007 a 2008. Tyto první zkušenosti byly zhodnoceny a došlo k některým zlepšením. Rozhodlo se, že se bude v co nejvyšší míře pracovat na základě předvyplněných šablon od úřadu EUROSTAT a že se formalizují pracovní vztahy (síť kontaktních statistických míst). Tyto pracovní metody se tedy stabilizovaly a členské státy jsou s nimi zcela obeznámeny. První soubory údajů (referenční rok 2008) získané v rámci nařízení o statistice v oblasti migrace se používaly od rozpočtového roku 2010. KONKRÉTNÍ RÁMEC VÝPOČTŮ PRO KAŽDÝ FOND Fond pro vnější hranice Kritéria stanovená v základním aktu Články 14 a 15 rozhodnutí č. 574/2007/ES (dále jen „základní akt FVH“) stanovují kritéria rozdělení ročních zdrojů fondu mezi členské státy. Aby se vyjádřila solidarita s členskými státy, které ve prospěch EU nesou trvalou a těžkou finanční zátěž, ustanovení určují objektivní kritéria rozdělující zátěž podle typu hranic, s přihlédnutím k toku a k míře ohrožení na vnějších hranicích členských států. V článku 14 se stanoví, že celková částka dostupná pro tento fond musí být rozdělena mezi členské státy následujícím způsobem: 3. 30 % na vnější pozemní hranice; 4. 35 % na vnější námořní hranice; 5. 20 % na letiště; 6. 15 % na konzulární úřady. Ad 1+2. Co se týče pozemních a námořních hranic , 70 % je přiděleno podle délky vnějších hranic, případně prodloužených díky váženým faktorům. Zbývajících 30 % se přiděluje na základě pracovní zátěže vznikající při správě hranic (stanovených na základě průměrů z předchozích dvou let, co se týče počtu osob překračujících hranice na určených hraničních přechodech, počtu státních příslušníků třetích zemí zamítnutých na vnějších hranicích a počtu osob zadržených poté, co vnější hranice překročily nelegálně). Délka vnějších námořních hranic je stanovena jako vnější hranice pobřežního moře členských států v souladu s vymezením podle Úmluvy Organizace spojených národů o mořském právu. Vnější hranice však může být prodloužena v případě, kdy je zapotřebí rozsáhlých pravidelných operací, jejichž cílem je předcházet nedovolené migraci/nedovolenému vstupu v oblastech s vysokým rizikem. Ad 3. Co se týče letišť , výše přidělených prostředků se vypočte na základě pracovní zátěže vznikající při správě vzdušných hranic (stanovených na základě průměrů z předchozích dvou let, co se týče počtu osob překračujících hranice na určených hraničních přechodech a počtu státních příslušníků třetích zemí zamítnutých na vnějších hranicích). Ad 4. Co se týče konzulárních úřadů , výše přidělených prostředků se vypočte na základě počtu konzulárních úřadů a počtu žádostí o víza (pracovní zátěž). V článku 15 se stanoví rámec pro výpočet vážených faktorů pro vnější pozemní a námořní hranice . Agentura Frontex byla pověřena zjištěním stupně ohrožení na všech částech vnějších hranic (vysoký, střední, a normální stupeň ohrožení na pozemních hranicích a vysoký, střední, normální a nízký stupeň ohrožení na námořních hranicích). Zprávy jsou založeny na údajích, které agentuře Frontex zasílají orgány hraniční kontroly členských států v rámci sítě agentury FRONTEX pro analýzu rizik (FRAN). Kategorie údajů uvedené v základním aktu FVH jsou primárním zdrojem. Sběr údajů Výpočet rozdělení zdrojů v rámci fondu je složité, jelikož vyžaduje roční sběr mnoha různých údajů z různých zdrojů. Vzhledem ke složitosti různých údajů, které je potřeba shromáždit, Komise pro tento účel vydala pro členské státy podrobné pokyny. Pravidelně se vydávaly nové pokyny s přihlédnutím k vývoji právní a operační sítě, jakož i k informacím získaným v průběhu předchozích let. Kromě údajů, které jsou naprosto nezbytné pro výpočet přídělu Komise také pro potvrzení těchto základních dat požádala o doplňující údaje. Základní akt FVH uznává, že pouze v některých případech mohou být jako referenční hodnoty pro údaje o pracovní zátěži použity statistiky EU, a proto se situace Fondu pro ochranu vnějších hranic zásadně liší od ostatních fondů, kde se značná část, ne-li všechny údaje sbírají ze statistik EU. Údaje se shromažďují následujícím způsobem: - co se týče délky vnějších hranic a počtu letišť, byly údaje dodány členskými státy a Komise je potvrdila křížovou kontrolou různých zdrojů (tedy oficiálních internetových stránek ministerstev členských států, zpráv schengenského hodnocení atd.), - co se týče žádostí o víza , údaje o schengenských vízech (tedy krátkodobých, průjezdních a letištních průjezdních vízech) se získaly ze sběru dat, který provedla Rada, zatímco počet konzulárních úřadů se zjistil od členských států a byl potvrzen díky informacím dostupným prostřednictvím Rady, - údaje o zamítnutích a obavách se zakládají na sběru údajů o donucovacích opatřeních proti nedovolenému přistěhovalectví, a dále - údaje o počtu osob překračujících vnější hranice dodaly přímo členské státy. Pro některé členské státy, tedy hlavní dodavatele údajů v rámci fondu, se ukázalo, že interpretace a měření jsou v některých případech obtížné. Někdy se považovalo za obtížné určit, kde je podle fondu přesně místo „překračování vnějších námořních hranic“ a co je myšleno „počtem osob zadržených po nezákonném překročení hranice“. V jiných případech, i tehdy, kdy byl daný faktor správně pochopen, měly některé členské státy potíže s dodáním přesných čísel, jelikož údaje nebyly vůbec shromážděny, nebo nebyly shromážděny podle kritérií základního aktu FVH. V důsledku toho mohly být provedeny pouze odhady. Dále se členské státy setkaly s obtížemi při interpretaci definice rozsáhlých operací a definice rozšířené námořní hranice. Celkové hodnocení uplatňování kritérií Pro shrnutí, přes některé obtíže při uplatňování všech faktorů stanovených pro rozdělení zdrojů, se ukázalo možné shromáždit údaje potřebné pro použití kritérií v souladu se základním aktem FVH a dodat výpočet prozatímních přídělů členským státům včas, aby je mohly použít při přípravě ročních programů. Výsledky uplatňování kritérií jsou uvedeny v dokumentu SEK. Konečné rozdělení zdrojů ukazuje, že hlavními příjemci fondu byly členské státy, které nesou nejvyšší odpovědnost za provádění společné politiky řízení vnějších hranic: - Španělsko, Řecko a Itálie dostaly 48 % přídělů z fondu pro období 2007–2011, - dále jsou k hlavním příjemcům přidány Francie, Malta a Kypr; rozdělení fondu ukazuje, že 60 % finanční pomoci se soustřeďuje ve státech s pobřežím ve Středozemním moři a v oblasti Kanárských ostrovů, - zároveň členské státy, které mají pozemní hranici na východě (Polsko, Maďarsko, Finsko, Slovinsko, Rumunsko, Litva, Estonsko, Lotyšsko a Slovensko), dostávají 25 % celkových přídělů, - výsledky potvrzují záměr fondu být nástrojem finanční solidarity při integrovaném řízení hranic v EU. Evropský fond pro integraci státních příslušníků třetích zemí Kritéria stanovená v základním aktu Článek 12 základního aktu stanovuje kritéria rozdělení ročních zdrojů fondu mezi členské státy (dále jen „základní akt IF“)[8]. V souladu s čl. 12 odst. 1 obdrží každý členský stát z ročního přídělu fondu pevnou částku 500 000 EUR. Čl. 12 odst. 2 stanovuje kritéria rozdělení zbývajících dostupných ročních zdrojů mezi členské státy: 7. 40 % v poměru k průměru celkového počtu státních příslušníků třetích zemí, kteří po dobu předchozích tří let oprávněně pobývali v členských státech (IF1, „ dlouhodobě legálně pobývající státní příslušníci třetích zemí“); a dále 8. 60 % v poměru k počtu státních příslušníků třetích zemí, kterým po dobu předchozích tří let orgány členského státu vydaly povolení oprávněně pobývat na území tohoto členského státu (IF2, „ toky legálně pobývajících státních příslušníků třetích zemí“). Pro údaje o první kategorii se přihlíží k číslům za čtyři referenční data s cílem vypočíst průměr populace za tři roky. V souladu s čl. 12 odst. 3 základního aktu IF pro účely výpočtu stanoveného v čl. 12 odst. 2, písm. b), se vylučují následující kategorie osob: - sezónní pracovníci podle vymezení ve vnitrostátních právních předpisech, - státní příslušníci třetích zemí, kterým je povolen vstup za účelem studia, výměnných pobytů žáků, neplacené odborné přípravy nebo dobrovolné služby v souladu se směrnicí Rady č. 2004/114/ES, - státní příslušníci třetích zemí, kterým je povolen vstup za účelem vědeckého výzkumu v souladu se směrnicí Rady 2005/71/ES, - státní příslušníci třetích zemí, kterým bylo obnoveno povolení vydané úřady členského státu nebo u nichž došlo ke změně právního postavení , včetně státních příslušníků třetích zemí, kteří získají postavení dlouhodobě pobývajícího residenta v souladu se směrnicí Rady 2003/109/ES. Základní akt také stanoví, že jsou rovněž vyňaty údaje o žadatelích o azyl, uprchlících a osobách majících status podpůrné ochrany v souladu se směrnicí Rady 2004/83/ES a o osobách s dvojím občanstvím, včetně osob, které mají jedno z občanství členského státu. Sběr údajů Komise dodala podrobné pokyny pro členské státy ohledně definic údajů. Vnitrostátní zdroje a definice v oblasti migrace se zásadně liší a nutnost vyloučit různé kategorie údajů je problematická, když se jedná spíše o demografické údaje, než o administrativní status jednotlivců (legální či nelegální pobyt, typ povolení k pobytu). Pro rozpočtové roky 2007–2009 byly údaje požadované základním aktem IF shromážděny jednak na základě neformálního, ale pravidelného sběru údajů ohledně dlouhodobě pobývajících státní příslušnících třetích zemí, který provádí EUROSTAT (podle čl. 12 odst. 2 písm. a)), a jednak na základě žádostí ad hoc členským státům o údaje ohledně státních příslušníků třetích zemí, kterým bylo vydáno povolení oprávněně pobývat na území členského státu (pro čl. 12 odst. 2 písm. b)), v souvislosti s přípravou pilotní databáze o povolení k pobytu. Přijetí a vstup v platnost nařízení o statistice v oblasti migrace měly značný dopad. Byly upraveny pracovní metody. Se skutečným sběrem údajů o povoleních k pobytu podle článku 6 nařízení o statistice v oblasti migrace mohou být v zásadě všechny údaje požadované v rámci základního aktu IF, tedy jak údaje o dlouhodobých pobytech, tak o pohybech legálně pobývajících osob, založeny na statistikách EU. Vzhledem k závazné lhůtě pro dodání statistik o povoleních k pobytu podle nařízení o statistice v oblasti migrace (tj. konec června každého roku) a času, jehož je potřeba k ověření údajů, se zavedla praxe přezkoumávat údaje používané pro sdělené prozatímní příděly a v případě potřeby vydat opravu prozatímních přídělů zohledňující nejnovější údaje potvrzené úřadem EUROSTAT. Pro některé členské státy bylo vzhledem ke zvláštnostem vnitrostátních zdrojů údajů obtížné vyjmout údaje o žadatelích o azyl a osobách požívajících mezinárodní ochrany. V některých případech bylo nutné použít odhady na základě křížového odkazu na soubory údajů o azylu. V jiných případech vyžadovalo další práci vyloučení údajů o obnovení. V dalších případech se ukázalo nutné upravit údaje s přihlédnutím k definici povolení k pobytu. Nakonec jen velmi málo členských států dodalo dobrovolně údaje o povoleních k pobytu s předstihem, jak o to požádal úřad EUROSTAT. Před prováděním nařízení o statistice v oblasti migrace Komise prováděla v úzké spolupráci s dodavateli údajů řadu dodatečných kontrol. Provádění nařízení o statistice v oblasti migrace poskytuje odpovídající záruku kvality a srovnatelnosti údajů. Dále v některých konkrétních případech, jako například vyloučení některých kategorií údajů, se dále provádějí doplňující kontroly s cílem zajistit věrohodnost údajů poskytnutých členskými státy. Celkové hodnocení uplatňování kritérií Pro shrnutí, ukázalo se možné shromáždit údaje potřebné pro uplatnění kritérií v souladu se základním aktem IF a dodat výpočet prozatímních přídělů členským státům včas, aby je mohly použít při přípravě ročních programů. Přesto vzhledem k harmonogramu dodání údajů stanovenému v nařízení o statistice v oblasti migrace není možné v některých případech vyloučit revize údajů. Výsledky uplatňování kritérií jsou uvedeny v dokumentu SEK. Hlavními 5 příjemci jsou Itálie, Spojené království, Španělsko, Německo a Francie, kam proudí téměř 70 % přídělů. Vzhledem k objemu přistěhovalectví do těchto členských států a k problémům, s nimiž se EU potýkala v této oblasti v období 2007–2010, potvrzují výsledky záměr fondu být nástrojem finanční solidarity při rozvoji integrovaného řízení hranic v EU Evropský návratový fond Kritéria stanovená v základním aktu Článek 14 základního aktu stanovuje kritéria rozdělení ročních zdrojů fondu mezi členské státy (dále jen „základní akt NF“). V souladu s čl. 14 odst. 1 obdrží každý členský stát z ročního přídělu fondu pevnou částku 300 000 EUR. Tato částka by měla být navýšena na 500 000 EUR pro ty členské státy, které přistoupily k EU ke dni 1. května 2004 nebo po tomto datu. Čl. 14 odst. 2 stanovuje kritéria rozdělení zbývajících dostupných ročních zdrojů mezi členské státy: 9. 50 % úměrně celkovému počtu státních příslušníků třetích zemí, kteří během posledních tří let nesplňovali nebo již nesplňovali podmínky pro vstup a pobyt na území členského státu a na které se vztahovalo rozhodnutí o navrácení podle vnitrostátního práva nebo práva Společenství, tj. správní nebo soudní rozhodnutí či akt uvádějící nebo prohlašující pobyt za nelegální a ukládající povinnost návratu („státních příslušníků třetích zemí, na které se vztahuje rozhodnutí o navrácení“); 10. 50 % úměrně počtu státních příslušníků třetích zemí, kteří během posledních tří let skutečně opustili území členského státu v důsledku správního či soudního rozhodnutí o vyhoštění, ať již dobrovolně nebo nuceně („účinné návraty“). Základní akt NF stanoví, že z těchto kategorií se vylučují státní příslušníci třetích zemí, kteří se nacházejí v průjezdní zóně členského státu a kterým byl odepřen vstup, a státní příslušníci třetích zemí, kteří byli předáni do jiného členského státu, zejména podle „dublinského nařízení“ o žadatelích o azyl[9]. Základní akt NF požaduje, aby se pro obě kategorie údaje sbíraly za tři referenční roky. Sběr údajů Členské státy byly požádány, aby zaslaly dostupná data v souladu s pokyny od Komise, a zejména v souladu s následujícími body: 11. v případě státních příslušníků třetích zemí, na které se vztahuje rozhodnutí o navrácení, počítat všechny státní příslušníky třetích zemí, na které se vztahuje rozhodnutí o navrácení v průběhu daného roku (nikoli státní příslušníky třetích zemí, kteří zůstávají v členském státě, a na něž na se vztahuje rozhodnutí o navrácení, na konci roku), a počítat pouze jeden příkaz na osobu. Takto se bude pracovní zátěž pro členské státy určovat podle počtu jednotlivých projednávaných případů vyplývajících ze záporných rozhodnutí v případech azylových a přistěhovaleckých žádostí během roku; 12. v případě účinných návratů počítat všechny státní příslušníky třetích zemí, kteří jsou skutečně navráceni do třetí země na základě příkazu k opuštění země, včetně asistovaného dobrovolného navracení a nucených návratů, avšak s výjimkou spontánních dobrovolných návratů. Pro rozpočtové roky 2008 a 2009 byly údaje požadované základním aktem NF shromážděny jednak na základě neformálního, ale pravidelného sběru údajů pro statistiky o donucovacích opatřeních proti nedovolenému přistěhovalectví, který provádí EUROSTAT, a jednak na základě žádostí ad hoc členským státům o údaje, které nejsou v předchozích souborech údajů. Soubory údajů pokrývaly pouze údaje o uskutečněných návratech, zatímco žádosti ad hoc měly za cíl sbírat údaje o státních příslušnících třetích zemí, na které se vztahuje rozhodnutí o navrácení. Od finančního roku 2010 byly upraveny pracovní metody. Nařízení o statistice v oblasti migrace by mohlo být použito, jelikož předpokládá sběr údajů od referenčního roku 2008. Článek 7 nařízení o statistice v oblasti migrace široce pokrývá obě kategorie údajů požadovaných základním aktem NF. Rozdíl mezi údaji shromážděnými podle článku 7 nařízení o statistice v oblasti migrace a údaji požadovanými základním aktem NF byl překonán přidáním dobrovolné tabulky zahrnuté do pravidelného sběru údajů úřadu EUROSTAT. Nařízení o statistice v oblasti migrace nestanoví členským státům povinnost dodávat údaje o počtu státních příslušníků třetích zemí, kteří byli navráceni do třetích zemí . Vyžaduje pouze údaje o počtu státních příslušníků třetích zemí, kteří byli navráceni do třetí země na základě příkazu k opuštění země (případy podle dublinského nařízení jsou však vyloučeny). Doplňující dobrovolná tabulka v souboru údajů podle nařízení o statistice pokrývá údaje o účinných návratech do třetích zemí. V rámci rozpočtu na rok 2011 všechny členské státy dobrovolně dodaly tuto doplňující tabulku. Proto nebyly nutné žádné další ad hoc žádosti konkrétně pro NF. V případě několika členských států došlo k obtížím při předkládání údajů. To je často způsobeno povahou vnitrostátních zdrojů údajů. Často bylo nutné provést dodatečné revize, aby se vyloučily údaje o žadatelích o azyl a státních příslušnících třetích zemí v průjezdní zóně. Rovněž se ukázalo, že v některých členských státech byl počet rozhodnutí o navrácení nižší, než počet účinných návratů. Tato v zásadě nelogická situace vznikla v dotčených členských státech na základě skutečnosti, že někteří státní příslušníci třetích zemí byli navráceni v rámci zvláštních dvoustranných dohod nebo režimů, které mají členské státy se třetími zeměmi, bez předchozího vydání rozhodnutí o navrácení. Aby bylo možné řádně zhodnotit tyto údaje, byly členské státy vyzvány, aby Komisi poskytly vysvětlující poznámku se všemi příslušnými informacemi o těchto dohodách či režimech, včetně počtu státních příslušníků třetích zemí, kteří byli navráceni, a to rozdělené podle občanství. V závislosti na správě případů migračních toků vznikly různé variace. Provádění nařízení o statistice v oblasti migrace poskytuje odpovídající záruku kvality a srovnatelnosti údajů. Dále v některých konkrétních případech, jako například vyšší počet rozhodnutí o navrácení než počet účinných návratů, se dále provedly doplňující kontroly s cílem zajistit věrohodnost údajů poskytnutých členskými státy. Celkové hodnocení uplatňování kritérií Pro shrnutí, přes některé drobné obtíže při jednotném uplatňování definic stanovených logikou základního aktu NF se ukázalo možné shromáždit údaje potřebné pro použití kritérií v souladu se základním aktem NF a dodat výpočet prozatímních přídělů členským státům včas, aby je mohly použít při přípravě ročních programů. Výsledky uplatňováním kritérií jsou uvedeny v dokumentu SEK. Třemi hlavními příjemci jsou Řecko, Spojené království a Španělsko. Společně s Německem, Francií a Itálií proudí do těchto zemí téměř 67 % přídělů. Vzhledem k tlaku migrace, jíž tyto země čelí, a při zohlednění změn toků nedovolených vstupů, k nimž došlo v průběhu let ze španělského pobřeží (Kanárské ostrovy) směrem k centrální středozemní cestě a k řeckým hranicím s Albánií a Tureckem, potvrzují výsledky záměr fondu být nástrojem finanční solidarity při řízení návratů v EU. ZÁVĚREČNÉ POZNÁMKY Základní akty pro všechny čtyři fondy vstoupily v platnost v létě 2007, několik týdnů před termínem dodání prvních výpočtů rozdělení zdrojů členským státům. Díky přípravným pracím členských států a Komise na údajích pro příděly, které předcházely vstupu v platnost, byla Komise schopna dodat členským státům do července 2007 informace o přídělech pro roky 2007 a 2008, jak bylo požadováno. Současně s extrapolací pro období 2009–2013 posloužily tyto číselné údaje členským státům jako vodítko při stanovování orientačního finančního rámce na základě víceleté strategie čerpání fondů. V průběhu rozpočtových roků 2007 – 2011 zásady a pracovní metody, které se postupně každý rok stanovovaly a upevňovaly, začaly nést ovoce. Poslední rozpočet ukázal, že v rostoucí míře zjednodušovaly a usnadňovaly práci na výpočtech. Použitá metodologie se ukázala být účinnou. Komise proto byla většinou schopna předložit členským státům výpočty včas. Nařízení o statistice v oblasti migrace je stále více páteří systému sběru údajů v rámci Fondu pro navracení a Integračního fondu. Systém zavedený pro sběr údajů Fondu pro ochranu vnějších hranic je odlišný, ale také se ukazuje jako vhodný. Kontroly zavedené v každém systému, přestože nejsou vždy nejvhodnější s ohledem na vnitřní omezení zdrojů údajů, validační nástroje a administrativní kapacita pro analýzu údajů v EU přesto tvoří pevný základ, na němž je možné pokračovat ve výpočtech pro další rozpočtové roky. Co se týče definic souborů údajů, je možné, že se stále budou vyskytovat rozdíly mezi nařízením o statistice v oblasti migrace a kritérii stanovenými v základních aktech. Byla nalezena řešení na dvoustranném základě a dále se bude usilovat o další zlepšení spolupráce a výměny údajů mezi členskými státy a Komisí, včetně úřadu EUROSTAT. Úřad EUROSTAT sleduje kvalitu údajů používaných při sběru referenčních hodnot – ať už jsou tyto údaje dodány v rámci konkrétních předpisů upravujících oblast statistiky nebo na základě dobrovolných dohod. Toto sledování a kontroly kvality jsou nicméně omezeny na normální statistické praktiky a odráží obvyklé rozdělení úkolů a odpovědnosti mezi úřad EUROSTAT a vnitrostátní dodavatele údajů. Je třeba poznamenat, že sestavování evropských statistik je proces, který vychází ze spolupráce a zásadně závisí na spolehlivosti údajů dodaných vnitrostátními orgány. Vzhledem k velkému významu zajištění kvality statistik používaných pro příděly ze všech čtyř fondů, zavedl úřad EUROSTAT speciální program pro zajištění kvality a dále se bude pracovat na zlepšení kvality. Komise byla sice díky všem těmto ukazatelům většinou schopna dodat konečné výpočty včas, je třeba uznat, že množství a složitost údajů, které je potřeba shromáždit a ověřit každý rok, představuje opakující se administrativní zátěž pro členské státy i pro Komisi. Je možné, že existují nákladově efektivnější způsoby zajištění používání klíčů pro rozdělování, které se snaží vyjádřit zásadu solidarity, o niž se fondy opírají. Výsledky uplatňování kritérií, jak jsou podrobně stanovena v pracovním dokumentu útvarů Komise, který doprovází toto sdělení, jsou obecně vnímány jako uspokojivé. Uplatňování kritérií splnilo své cíle stanovené Evropským parlamentem a Radou v základních aktech všech čtyř fondů obecného programu „Solidarita a řízení migračních toků“, jelikož sblížilo většinu dostupných zdrojů EU kolem členských států, kterých se nejvíce dotýkají úkoly spojené s řízením migračních toků státních příslušníků třetích zemí do EU. Za těchto podmínek se další návrhy na úpravu kritérií nepovažují za nutné. [1] KOM(2005) 123 v konečném znění. [2] Čl. 52 odst. 3 písm. a) rozhodnutí č. 574/2007/ES (Úř. věst. L144, 6.6.2007, s.22). [3] Čl. 48 odst. 3 písm. a) rozhodnutí č. 435/2007/ES (Úř. věst. L168, 28.6.2007, s.18). [4] Čl. 50 odst. 3 písm. a) rozhodnutí č. 575/2007/ES (Úř. věst. L144, 6.6.2007, s.45). [5] Příděly jsou pouze orientační, jelikož celkové prostředky fondů musí do konce roku v celkovém rozpočtu Evropské unie schválit rozpočtový orgán. Dále jsou prozatímní, jelikož musí být formálně schváleny Komisí. [6] Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 862/2007 ze dne 11. července 2007 o statistice Společenství v oblasti migrace a mezinárodní ochrany a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 311/76 o sestavování statistik o zahraničních pracovnících (Úř. věst. L 199, 31.7.2007, s. 23). [7] Článek 12 Integračního fondu, článek 13 Evropského fondu pro uprchlíky a článek 14 Fondu pro ochranu vnějších hranic a návratového fondu. [8] Rozhodnutí Rady 2007/435/ES (Úř. věst. L 168, 28.6.2007, s. 18). [9] Nařízení Rady (ES) č. 343/2003 ze dne 18. února 2003, kterým se stanoví kritéria a postupy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o azyl podané státním příslušníkem třetí země v některém z členských států (Úř. věst. L50, 25.2.2003, s.1).