Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k Návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o potírání násilí vůči ženám a domácího násilí

(COM(2022)105 final)

(2022/C 443/13)

Zpravodaj: José Antonio MORENO DÍAZ Spoluzpravodajka: Ody NEISINGH

Žádost o vypracování stanoviska Evropská komise, 02/05/2022 Právní základ článek 304 Smlouvy o fungování Evropské unie Odpovědný orgán Zaměstnanost, sociální věci, občanství Přijato v sekci 22/06/2022 Přijato na plenárním zasedání 13/07/2022 Plenární zasedání č. 571 Výsledek hlasování (pro/proti/zdrželi se hlasování) 200/7/7

1. Závěry a doporučení

1.1 Evropský hospodářský a sociální výbor (EHSV) vítá regulatorní novinku, kterou díky svému průřezovému přístupu představuje směrnice o potírání násilí vůči ženám, jež je společností velmi žádána.

1.2 Stejně tak je vzhledem k dosahu a rozšíření četných forem násilí páchaného na ženách nezbytné, aby politiky zaměřené na potírání těchto forem násilí nebyly politikami neutrálními, nýbrž aby byly utvářeny na základě jasného a jednoznačného genderového hlediska, které bude vyjádřeno způsobem usnadňujícím pochopení jeho potřebnosti a účinnosti.

1.3 EHSV by rád znovu uvedl, že považuje za nezbytné a naléhavé prosazovat ratifikaci Úmluvy č. 190 MOP o násilí a obtěžování a Istambulské úmluvy ze strany všech členských států, které tak dosud neučinily, a rovněž ze strany samotné EU.

1.4 EHSV se domnívá, že je třeba do této směrnice zahrnout všechny formy násilí vůči ženám, jako je mimo jiné institucionální násilí, sexuální a reprodukční vykořisťování, obtěžování na pracovišti, genderově podmíněné násilí v rodinném prostředí, podání toxických látek za účelem zneužití, obtěžování na ulici, sexuální obtěžování na základě pohlaví či genderu nebo nucená sterilizace žen se zdravotním postižením.

1.5 EHSV má za to, že by měla být zvolena možnost zahrnout násilí vůči ženám mezi tzv. „eurozločiny“, o nichž se hovoří v čl. 83 odst. 1 SFEU.

1.6 EHSV se domnívá, že do rámce sociálního dialogu a kolektivního vyjednávání by měla být zahrnuta konkrétní opatření, jejichž cílem bude zaručit obětem násilí vůči ženám možnost zachovat si zaměstnání a těm, které zaměstnání nemají, zajistit profesní začlenění.

1.7 EHSV se domnívá, že v souladu s postojem EP a s Úmluvou o odstranění všech forem diskriminace žen (CEDAW) je třeba používat namísto pojmu „sexuální pracovnice“ pojem „ženy živící se prostitucí“.

1.8 Výbor se domnívá, že za přitěžující okolnosti je třeba považovat aspekty, jako je existence předchozích výhrůžek adresovaných oběti nebo jejímu blízkému okolí či rodině a účel zisku.

1.9 Stejně tak je třeba i nadále věnovat zvláštní pozornost ženám a dívkám z etnických nebo kulturních menšin (jako jsou například Romové), migrantkám, zejména těm s neoprávněným pobytem, a dívkám a ženám v postavení uprchlic, které utíkají před válkou.

1.10 EHSV požaduje, aby byla zvláštní pozornost věnována také ženám se zdravotním postižením, které jsou více vystaveny genderově podmíněnému násilí i útokům kvůli samotnému zdravotnímu postižení.

1.11 V souvislosti s kybernetickým obtěžováním má za to, že by jej samy o sobě měly představovat chybějící souhlas a veřejné odhalení.

1.12 Výbor se domnívá, že odeslání obětí ke službám podpory by mělo být prováděno nejen včas a koordinovaně, ale také prioritně a co nejrychleji.

1.13 EHSV žádá Evropskou komisi, aby začlenila zdravotní služby, včetně služeb v oblasti sexuálního a reprodukčního zdraví, do seznamu základních služeb podpory pro oběti a aby naléhavě vyzvala všechny členské státy EU, aby neodkladně odstranily všechny překážky, jež ztěžují přístup k antikoncepci v akutních případech a ke službám umělého přerušení těhotenství se souhlasem těhotné ženy po znásilnění.

1.14 Výbor zastává názor, že soudní omezující příkazy a příkazy mimořádné ochrany v zájmu zajištění fyzické a psychologické integrity obětí musí nutně zahrnovat opatření, jež zamezí tomu, aby pachatel oběť obtěžoval nebo se k ní fyzicky přibližoval.

1.15 EHSV se domnívá, že ve všech podpůrných mechanismech a opatřeních pro oběti sexuálního násilí by měla být rovněž výslovně uvedena dostupnost a bezplatnost.

1.16 Výbor upozorňuje, že skutečnost, že poradenské služby a služby péče stanovené pro případy sexuálního obtěžování na pracovišti budou mít pouze externí povahu – přičemž není zmíněn význam sociálního dialogu, kolektivního vyjednávání a nezbytné účasti sociálních subjektů a jednání s nimi –, je limitující.

1.17 Vzhledem k úloze, kterou má vzdělávání při utváření genderových rolí a stereotypů, by se jeho preventivní funkce (realizovaná zejména prostřednictvím komplexního vzdělávání v oblasti sexuality) měla promítnout v rámci všech vzdělávacích etap a do institucionální spolupráce by měla být výslovně začleněna účast pedagogické komunity, organizací občanské společnosti (zejména feministických sdružení), sociálních partnerů a dotčených komunit.

1.18 Výbor míní, že zájem dítěte by měl převažovat nad systémem návštěv, pokud existují odůvodněné pochybnosti ohledně možnosti zaručit kontakt bezpečný jak z fyzického, tak z emočního hlediska.

1.19 Výbor vítá skutečnost, že do směrnice bylo začleněno mrzačení ženských pohlavních orgánů jako konkrétní trestný čin.

1.20 EHSV se domnívá, že porušení sexuálního a reprodukčního zdraví a práv v širším smyslu slova, jako je násilí v oblasti porodnictví a gynekologie, nucené těhotenství a odepření péče v souvislosti s potratem, by měla být rovněž potírána coby násilí vůči ženám. EHSV také se znepokojením konstatuje, že do definice násilí vůči ženám nejsou zahrnuta stávající omezení týkající se svobodného a bezpečného umělého přerušení těhotenství se souhlasem těhotné ženy, jakož i obtěžování, kterému především v blízkém okolí klinik čelí ženy, jež se pro uvedenou možnost rozhodnou.

1.21 Výbor se znepokojením konstatuje, že se v návrhu nehovoří o rozvoji plnohodnotného života v podmínkách svobody a rovnosti pro sirotky po obětech násilí vůči ženám.

1.22 EHSV vyjadřuje své hluboké znepokojení ohledně toho, že činnost extrémní pravice si za cíl svého boje vybrala návrhy týkající se genderové rovnosti, a zejména ohledně systematického popírání strukturálního násilí vůči ženám, tedy toho násilí, které je na nich pácháno prostě proto, že jsou ženami. Uvedené popírání nejen ztěžuje rovné soužití, ale útočí rovněž na hodnoty a zásady zakotvené v článku 2 SEU.

1.23 Výbor doporučuje, aby směrnice obsahovala finanční protokol, díky němuž bude možné zajistit účinné provádění přijatých opatření prostřednictvím odpovídajícího veřejného financování.

2. Obecné připomínky

2.1 Násilí vůči ženám je vrcholným projevem diskriminace žen. Je mechanismem kontroly založeném na nerovnosti mezi ženami a muži, která jej zase umožňuje a přiživuje.

2.2 EHSV vyjadřuje své hluboké znepokojení ohledně toho, že činnost extrémní pravice si za cíl svého boje vybrala návrhy týkající se genderové rovnosti, a zejména ohledně systematického popírání strukturálního násilí vůči ženám, tedy toho násilí, které je na nich pácháno prostě proto, že jsou ženami. Uvedené popírání nejen ztěžuje rovné soužití, ale útočí rovněž na hodnoty a zásady zakotvené v článku 2 SEU.

2.3 Evropská strategie pro rovnost žen a mužů na období 2020–2025 si jako jeden ze základních cílů stanovila ukončení genderově podmíněného násilí. K jejím dalším cílům rovněž patří boj proti genderovým stereotypům, odstranění rozdílů v odměňování žen a mužů v zaměstnání a v rámci pečovatelských povinností, zajištění rovného zastoupení žen a mužů v různých hospodářských odvětvích a dosažení vyrovnaného zastoupení žen a mužů v rozhodovacích pozicích a v politice.

2.4 Násilí vůči ženám a dívkám je jednou z nejvíce přetrvávajících forem genderově podmíněné diskriminace a porušují se jím lidská práva. V EU se polovina žen (53 %) vyhýbá určitým místům nebo situacím z obavy z fyzického nebo sexuálního napadení ( 1 ) a třetina uvádí, že se staly obětí fyzického nebo sexuálního násilí (33 %).

2.5 Vzhledem k dosahu a rozšíření četných forem násilí páchaného na ženách, je nezbytné, aby politiky zaměřené na potírání těchto forem násilí nebyly politikami neutrálními, nýbrž aby byly utvářeny na základě jasného a jednoznačného genderového hlediska, které bude vyjádřeno způsobem usnadňujícím pochopení jeho potřebnosti a účinnosti.

2.6 Každodenně jsou ženy ohroženy možností násilí na pracovišti, zejména pak ty, které pracují v odvětví dopravy (63 % z nich uvádí, že v poslední době bylo minimálně jednou vystaveno násilí) ( 2 ) a v odvětví služeb a prodeje ( 3 )

2.7 Vzrostlo také domácí násilí, a to kvůli opatřením omezujícím volný pohyb osob nařízeným s cílem zmírnit zdravotní krizi způsobenou pandemií COVID-19 ( 4 )

2.8 EHSV vítá skutečnost, že záměrem návrhu směrnice je prevence a potírání násilí vůči ženám a domácího násilí, s cílem zajistit vysokou míru bezpečnosti a možnost v plné míře požívat základních práv, včetně práva na rovné zacházení bez diskriminace. Ačkoli chápeme, že trestněprávní přístup je v rámci potírání násilí vůči ženám nezbytný, je naprosto nutné, aby byl doprovázen holistickým a komplexním přístupem s cílem předcházet násilí machistické povahy a toto násilí potírat a vymýtit.

3. Konkrétní připomínky

3.1 EHSV vítá regulatorní novinku, kterou díky svému průřezovému přístupu představuje směrnice o potírání násilí vůči ženám. Upozorňuje však, že je nezbytné aktivovat protokoly a provádět kampaně zaměřené na zvyšování povědomí a kvalifikace odborníků, aby se zabránilo jak institucionálnímu násilí, tak obviňování obětí kvůli externím faktorům, jež s danými násilnými činy nijak nesouvisí, jako je vzhled nebo chování oběti, její postavení, původ nebo jakákoli jiná vlastnost či situace.

3.2 EHSV sice hodnotí pozitivně skutečnost, že díky tomu, že byly do směrnice zahrnuty definice některých forem násilí vůči ženám, se vyjasnily pojmy a trestní souvislosti, je však nezbytné, aby se návrh zabýval všemi formami genderově podmíněného násilí vůči ženám a aby zahrnoval obecnou definici genderově podmíněného násilí, jako je definice uvedená v článcích 1 a 2 Deklarace Organizace spojených národů o odstranění násilí páchaného na ženách z roku 1993 nebo v článku 3 Istambulské úmluvy.

3.3 EHSV má za to, že měla být zvolena možnost zahrnout násilí vůči ženám mezi tzv. „eurozločiny“, o nichž se hovoří v čl. 83 odst. 1 SFEU.

3.4 EHSV vítá kriminalizaci násilí na základě pouhé absence souhlasu, aniž by bylo vyžadováno použití násilí nebo hrozby, aby bylo násilí stíhatelné. Tato právní definice tento trestný čin zahrnuje v souladu s Istambulskou úmluvou – uvedený pojem musí být uplatňován na nové formy znásilnění, jako je podání toxických látek za účelem zneužití.

3.5 Výbor uznává, že je důležité začlenit zvláštní opatření určená na ochranu obětí genderově podmíněného násilí v rodinném prostředí a pro jejich přístup ke spravedlnosti. EHSV nicméně požaduje, aby byla tato forma násilí zahrnuta mezi akty klasifikované podle směrnice jako trestné činy a současně byl stanoven společný rámec v oblasti trestů, přitěžujících okolností, jurisdikce a promlčení.

3.6 Více než polovina Evropanek uvádí, že se někdy stala obětí sexuálního obtěžování (55 %) ( 5 ) , a proto se EHSV domnívá, že směrnice nemůže tuto formu násilí vůči ženám ignorovat ani ve svém návrhu definice ani v systému trestů, přitěžujících okolností, jurisdikce a promlčení ( 6 )

3.7 Třetina žen, které se staly obětí sexuální obtěžování, jej zažila v pracovním prostředí ( 7 ) . Proto EHSV považuje za nezbytné, aby se směrnice zabývala uvedenou formou násilí, jakož i provedením a aktualizací – ze strany zaměstnavatelů – konkrétních opatření zaměřených na potírání sexuálního obtěžování a obtěžování na základě pohlaví v pracovním prostředí, včetně kybernetického násilí nebo kybernetického obtěžování ( 8 ) . EHSV proto požaduje, aby byl do návrhu zahrnut trestný čin obtěžování na pracovišti.

3.8 Nepřímé násilí, které zažívají ženy prostřednictvím násilí namířeného proti osobám z jejich blízkého okolí či rodiny s cílem napadnout je emočně, se projevuje zejména vůči jejich dětem. EHSV míní, že zájem dítěte by měl převažovat nad systémem návštěv, pokud existují odůvodněné pochybnosti ohledně možnosti zaručit kontakt s nezletilým, který bude bezpečný jak z fyzického, tak z emočního hlediska.

3.9 S ohledem na to, že ekonomická samostatnost je základním prvkem posilování postavení obětí násilí v rodinném prostředí a jejich zotavení, EHSV se znepokojením konstatuje, že nejsou zahrnuta konkrétní opatření v rámci sociálního dialogu a kolektivního vyjednávání, jejichž cílem by bylo zaručit těmto osobám možnost zachovat si zaměstnání a těm, které zaměstnání nemají, zajistit profesní začlenění.

3.10 Vzhledem k tomu, že je EHSV obeznámen s výsledky zprávy Evropského parlamentu o pohlavním vykořisťování a prostituci a jejich dopadu na rovnost žen a mužů ( 9 ) , a v souladu s článkem 6 Úmluvy o odstranění všech forem diskriminace žen (CEDAW) a obecným doporučením č. 38 Výboru pro odstranění diskriminace žen ze dne 6. listopadu 2020 ohledně obchodování s ženami a dívkami v souvislosti s celosvětovou migrací má za to, že je vhodné hovořit o daných ženách jako o „ženách živících se prostitucí“, nikoli jako o „sexuálních pracovnicích“.

3.11 Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/36/EU ( 10 ) považuje za neplatný souhlas oběti, pokud je získán za použití hrozeb, síly či nátlaku, zneužití moci či zranitelného postavení nebo poskytnutím či obdržením platby či výhod s cílem získat souhlas osoby. EHSV se domnívá, že kuplířství nebo zisk pocházející ze sexuálního vykořisťování jiné osoby by měly být zahrnuty v rámci trestů stanovených v kapitole 2 směrnice, jež se zabývá „trestnými činy týkajícími se sexuálního vykořisťování“.

3.12 EHSV sdílí znepokojení zvláštní zpravodajky Rady OSN pro lidská práva ( 11 ) ohledně nárůstu tzv. náhradního mateřství. Souhlasí s vyjádřením Evropského parlamentu ( 12 ) , který jej považuje za určitou formu reprodukčního vykořisťování, jež poškozuje důstojnost ženy. Domnívá se proto, že uvedenou praktiku (pokud jde o právní úkon se ziskem nebo přínosem pro kteroukoli ze stran, včetně reklamy) je třeba považovat za formu násilí vůči ženám a zařadit na stejnou úroveň jako sexuální vykořisťování (a začlenit ji do kapitoly 2 a do článku 1).

3.13 Násilí vůči ženám představuje nejrozšířenější porušení lidských práv v Unii, ale jeho prevalence je větší mezi ženami a dívkami ve zranitelném postavení, a proto je třeba i nadále věnovat zvláštní pozornost ženám a dívkám z etnických nebo kulturních menšin, jako jsou například Romové.

3.14 EHSV podporuje všechna náležitá legislativní opatření zaměřená na ochranu žen se zdravotním postižením před veškerými formami vykořisťování, násilí a zneužívání, včetně aspektů založených na pohlaví, jakož i vhodná opatření pro prevenci těchto činů, zejména náležité formy pomoci a podpory pro ženy se zdravotním postižením zohledňující genderové otázky. Za tím účelem EHSV podporuje myšlenku, aby na všechna zařízení a programy navržené pro péči o ženy se zdravotním postižením účinně dohlížely nezávislé orgány.

3.15 Stejně tak EHSV kvituje všechna vhodná opatření na podporu fyzického, kognitivního a psychologického zotavení, rehabilitace a opětovného sociálního začlenění žen se zdravotním postižením, které se stanou obětí některé z forem násilí nebo zneužití, a to mimo jiné tím, že jim budou poskytnuty služby ochrany. Vyžaduje, aby byla zvláštní pozornost věnována rovněž ženám se zdravotním postižením, které jsou více vystaveny genderově podmíněnému násilí i útokům kvůli samotnému zdravotnímu postižení (nucená sterilizace, zbavení právní způsobilosti ze strany členů rodiny).

3.16 Migrantky, zejména ty s neoprávněným pobytem, musí být chráněny tím, že pokud zformulují oznámení, bude jim okamžitě udělen samostatný a dočasný průkaz o povolení k pobytu ( 13 ) . Stejně tak pokud během procedury vyjde najevo, že nemají legální doklady, nemělo by se přistupovat k informování příslušných migračních orgánů.

3.17 EHSV velmi pozitivně hodnotí začlenění kybernetického obtěžování a sdílení intimního nebo zmanipulovaného materiálu bez souhlasu mezi formy násilí vůči ženám a dívkám, vyjadřuje však své znepokojení ohledně požadavku, který stanoví, že má-li být toto jednání považováno za trestný čin, je nutné, aby byl materiál poskytnut „velkému počtu (…) uživatelů“. Jde o nepřesný, nekonkrétní a velmi subjektivní požadavek, který se nezabývá skutečným poškozením pověsti, jež může být někdy větší, pokud je materiál sdílen pouze s osobami z nejužšího sociálního, rodinného nebo pracovního prostředí. Výbor se domnívá, že chybějící souhlas a veřejné odhalení by měly samy o sobě představovat kybernetické obtěžování, aniž by se hodnotilo, zda byl materiál sdílen s velkým počtem uživatelů, nebo zda jich bylo velké množství či zda jich bylo dost (čl. 7 písm. a) a b), čl. 8 písm. c) a čl. 9 písm. a)).

3.18 Rozšíření používání internetu a sociálních sítí způsobuje, že sdílení materiálu se sexuálním obsahem bez souhlasu je stále častější praktikou, s větším dopadem, a proto oběti více poškozuje. Výbor vyjadřuje své znepokojení ohledně rozšíření této praktiky a má za to, že tresty a promlčecí lhůta stanovené pro tento trestný čin (článek 7) by měly odpovídat těm, jež jsou stanoveny v článcích 12 a 15 pro čin kybernetického pronásledování (článek 8).

3.19 EHSV pozitivně hodnotí zavedení cílené odborné přípravy pro orgány příslušné pro přijímání a postupování trestních oznámení týkajících se trestných činů stanovených ve směrnici, domnívá se však, že by kromě toho měla být stanovena konkrétní opatření zaměřená na kontrolu a hodnocení účinnosti systému, jakož i konkrétní sankce pro případ, že příslušné orgány nedodrží zásadu náležité péče (čl. 37 odst. 6).

3.20 Výbor vítá požadavek „dostatečných“ zkušeností u osob, útvarů nebo služeb, které vyšetřují a stíhají násilí vůči ženám a dívkám, zejména v případě právníků, orgánů a zaměstnanců soudů, soudců, státních zástupců, advokátů, asistentů poskytujících podporu obětem a útvarů poskytujících služby restorativní justice, zdravotnických pracovníků, sociálních služeb, vzdělávacích a dalších relevantních pracovníků, kteří by mohli přijít do kontaktu se zranitelnými skupinami nebo oběťmi. EHSV nicméně upozorňuje na to, že vnímání dostatečnosti či nedostatečnosti zkušeností může být subjektivní záležitost. Vzhledem k tomu, že jednou z hlavních chyb při intervenci v dané věci je právě chybějící odborná příprava a povědomí zapojených subjektů, doporučuje, aby byla cílená odborná příprava vyžadována nejen pro odborníky, kteří dále postupují trestní oznámení nebo jsou v kontaktu s oběťmi, ale také pro ty, kteří jsou zapojeni do vyšetřování či stíhání stanoveného v kapitole 3 (čl. 17 odst. 1).

3.21 To, jak rychle se obětem dostane péče, je zásadním faktorem dosažení odpovídajícího zotavení, rehabilitace a regenerace. EHSV se proto domnívá, že odeslání obětí ke službám podpory by mělo být prováděno nejen včas a koordinovaně, ale také prioritně a co nejrychleji (čl. 20 odst. 2).

3.22 Proto EHSV vítá opatření navržená s cílem zajistit přístup obětí ke komplexním, přizpůsobeným, obecným a specializovaným službám podpory, které budou odpovídat jejich zvláštním potřebám. Vyjadřuje však politování nad tím, že v seznamu služeb odborné podpory, kterou mají členské státy poskytovat obětem (čl. 27 odst. 1), je uvedena pouze podpora v právní etapě nebo při vyšetřování a soudním řízení, a nikoliv přístup ke zdravotním službám, včetně služeb v oblasti sexuálního a reprodukčního zdraví, jež mají pro oběti zásadní význam. Kromě toho EHSV konstatuje s velkým znepokojením, že nejsou konkrétně uvedeny služby v oblasti sexuálního a reprodukčního zdraví, včetně antikoncepce v akutních případech a potratu, tedy služby podpory, které jsou nejen nezbytné, ale také neodkladné, a k nimž musí mít oběti sexuálního násilí přístup (článek 28). Podle OSN a Evropského soudu pro lidská práva může povinnost donosit dítě, které je výsledkem znásilnění, představovat formu krutého, nelidského a ponižujícího násilí, což je závažné. EHSV žádá Evropskou komisi, aby začlenila zdravotní služby, včetně služeb v oblasti sexuálního a reprodukčního zdraví, do seznamu základních služeb podpory pro oběti a aby naléhavě vyzvala všechny členské státy EU, aby neodkladně odstranily všechny překážky, jež ztěžují přístup k antikoncepci v akutních případech a ke službám umělého přerušení těhotenství se souhlasem těhotné ženy po znásilnění.

3.23 Vysídlené ženy a ženy utíkající před ozbrojeným konfliktem jsou vystaveny zvýšenému riziku genderově podmíněného násilí. Sexuální násilí je často používáno jako válečná zbraň a ženám a dívkám ve větší míře hrozí, že se stanou oběťmi obchodování s lidmi a pohlavního vykořisťování. EHSV zdůrazňuje, že podpora, ochrana a přístup k nezbytným zdravotním službám, jako je péče v případě psychických traumat a přístup ke službám v oblasti sexuálního a reprodukčního zdraví, mimo jiné k antikoncepci v akutních případech a potratu, jsou nanejvýš důležité a měly by být zajištěny ve všech evropských zemích.

3.24 Výbor zastává názor, že soudní omezující příkazy a příkazy mimořádné ochrany v zájmu zajištění fyzické a psychologické integrity obětí musí nutně zahrnovat opatření, jež zamezí tomu, aby pachatel oběť obtěžoval nebo se k ní fyzicky přibližoval. A to nejen pokud jde o omezení nebo zákaz vstupu do obydlí nebo na pracoviště (čl. 21 odst. 1), ale také pokud jde o veřejný prostor obecně, přičemž je třeba zahrnout případy, kdy by přiblížení mezi obětí a pachatelem mohlo být považováno za nebezpečné či podezřelé chování porušující zákon (čl. 21 odst. 2).

3.25 EHSV vítá přístupnost a bezplatnost telefonních linek pomoci obětem a specializované péče v krizových centrech pro pomoc obětem sexuálního násilí, domnívá se však, že přístupnost a bezplatnost je třeba také výslovně zahrnout do všech podpůrných mechanismů a opatření pro oběti sexuálního násilí, do preventivních opatření za účelem informování o právech, která jim náležejí, jakož i v souvislosti s řízením týkajícím se soudní ochrany a odškodnění.

3.26 Výbor vítá začlenění specializované pomoci v případě sexuálního obtěžování v pracovním prostředí a pověření, aby byla řešena preventivní opatření na úrovni členských států, upozorňuje však na to, že skutečnost, že stanovené poradenské služby a služby péče budou mít pouze externí povahu (článek 30) a že není zmíněn význam sociálního dialogu, kolektivního vyjednávání a nezbytné účasti sociálních subjektů – a zejména odborů, které jsou legitimními zástupci zájmů a práv pracovníků – a jednání s nimi, je limitující. Stejně tak se znepokojením a překvapením konstatuje, že je v tomto typu násilí vůči ženám zvažována „mediace“.

3.27 V tomto smyslu považuje EHSV za nezbytné a naléhavé prosazovat ratifikaci Úmluvy č. 190 MOP o násilí a obtěžování a Istambulské úmluvy ze strany všech členských států, které je dosud neratifikovaly, a rovněž ze strany samotné EU.

3.28 Výbor vítá začlenění preventivních opatření namířených proti genderově podmíněnému násilí v oblasti vzdělávání, včetně většího důrazu na komplexní sexuální výchovu. Avšak vzhledem k úloze, kterou má vzdělávání při utváření genderových rolí a stereotypů, by se měl uvedený mandát promítnout v rámci všech vzdělávacích etap, ať už budou jakékoli, a do institucionální spolupráce by měla být výslovně začleněna účast pedagogické komunity, organizací občanské společnosti (zejména feministických sdružení), sociálních partnerů a dotčených komunit (čl. 36 odst. 2).

3.29 Stejně tak EHSV pozitivně hodnotí spolupráci a koordinaci členských států při shromažďování údajů a při zjišťování příčin, prevalence a dopadů násilí vůči ženám, má však pochybnosti, zda z pouhé výzvy k akci, již představuje výraz „podporují“ uvedený v čl. 44 odst. 7, bude možné vyvodit skutečný závazek, přičemž se domnívá, že by bylo mnohem účinnější a ambicióznější stanovit povinnost přijmout specifická a konkrétní opatření v určité lhůtě (čl. 44 odst. 7).

3.30 V případě diaspor migrantů, které se nacházejí v různých státech Unie coby hostitelských zemích, je třeba vzít v úvahu formy násilí vůči ženám a dívkám, jež jsou součástí kulturních zvyklostí jejich původních komunit. Výbor proto vítá skutečnost, že bylo do směrnice zahrnuto mrzačení ženských pohlavních orgánů jako konkrétní trestný čin, upozorňuje však, že je zapotřebí maximální opatrnost, aby se kampaně zaměřené na zvyšování povědomí a na prevenci vyhýbaly stigmatizaci žen náležejících k těmto komunitám a aby se přístup zohledňující kulturní aspekty stanovený v čl. 37 odst. 2 v souvislosti se zjišťováním následků uplatňoval také na preventivní kampaně. Výbor se domnívá, že v tomto smyslu je zásadním aspektem práce se samotnými komunitami a v jejich rámci s cílem předcházet kulturním významům této praxe a odstranit je (čl. 36 odst. 6) ( 14 )

3.31 EHSV vítá skutečnost, že nucený potrat a nucená sterilizace jsou uznány jako konkrétní formy násilí. Porušení sexuálního a reprodukčního zdraví a práv v širším smyslu slova, jako je násilí v oblasti porodnictví a gynekologie, nuceného těhotenství a odepření péče v souvislosti s potratem, by měla být rovněž potírána coby násilí vůči ženám. EHSV také se znepokojením konstatuje, že do definice násilí vůči ženám nejsou zahrnuta stávající omezení týkající se svobodného a bezpečného umělého přerušení těhotenství se souhlasem těhotné ženy, jakož i obtěžování, kterému především v blízkém okolí klinik čelí ženy, jež se pro uvedenou možnost rozhodnou.

3.32 Výbor se znepokojením konstatuje, že se v návrhu nehovoří o rozvoji plnohodnotného života v podmínkách svobody a rovnosti pro sirotky po obětech násilí vůči ženám: nezbytným předpokladem toho je, aby mohli překonat svou zvláštní zranitelnost vyplývající z násilí, které zažili, a znásobenou případným zavražděním jejich matek, a domoci se nápravy. V tomto posledním případě je zásadní usnadnit jim přístup k občanskoprávnímu odškodnění za trestné činy, které na nich byly spáchány, a zrychlit řízení o pozůstalosti v době po spáchání trestného činu s cílem urychleně jim umožnit získat přístup k jejich majetku a dědickým právům ( 15 )

3.33 Výbor s politováním konstatuje, že nebyl předložen žádný finanční protokol, jenž by tuto směrnici podložil, a že proto není zaručeno veřejné financování této směrnice a služeb a opatření, které navrhuje.

V Bruselu dne 13. července 2022. Předsedkyně Evropského hospodářského a sociálního výboru Christa SCHWENG

(1) FRA (2014), Násilí na ženách: průzkum napříč EU.

(2) ETF (2019), Time's Up for Violence Against Women (Čas ukončit násilí na ženách).

(3) Eurofound (2017), 6th European Working Condition Survey (6. průzkum pracovních podmínek v Evropě).

(4) Evropská unie (2021), 2021 report on gender equality in the EU (Zpráva o genderové rovnosti v EU z roku 2021).

(5) Studie založená na vzorku 42 000 žen. Zdroj: Násilí na ženách: průzkum napříč EU, Agentura Evropské unie pro základní práva, 2014.

(6) S ohledem na závazky přijaté na dnech věnovaných iniciativě Me Too pořádaných v únoru 2019 v Evropském parlamentu, v jejichž rámci zazněl požadavek, aby kandidáti a kandidátky v květnových volbách přijali rozhodný závazek s cílem potírat konkrétně sexuální obtěžování.

(7) Studie založená na vzorku 42 000 žen. Zdroj: Násilí na ženách: průzkum napříč EU, Agentura Evropské unie pro základní práva, 2014.

(8) V tomto smyslu vyzdvihuje jako správnou praxi ve Španělsku článek 48 základního zákona 3/2007 ze dne 22. března o věcné rovnosti žen a mužů.

(9) Zpráva Evropského parlamentu o pohlavním vykořisťování a prostituci a jejich dopadu na rovnost žen a mužů (2013/2103(INI)). Výbor pro práva žen a rovnost pohlaví. Zpravodajka: Mary Honeyball. A7-0071/2014. 3.2.2014. Viz také usnesení Evropského parlamentu ze dne 10. února 2021 o provádění směrnice 2011/36/EU o prevenci obchodování s lidmi, boji proti němu a o ochraně obětí (2020/2029(INI)).

(10) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/36/EU ze dne 5. dubna 2011 o prevenci obchodování s lidmi, boji proti němu a o ochraně obětí, kterou se nahrazuje rámcové rozhodnutí Rady 2002/629/SVV (Úř. věst. L 101, 15.4.2011, s. 1).

(11) Organizace spojených národů. Rada pro lidská práva. Report of the Special Rapporteur on the sale and sexual exploitation of children, including child prostitution, child pornography and other child sexual abuse material (Zpráva zvláštní zpravodajky o prodeji a sexuálním vykořisťování dětí, včetně dětské prostituce, využívání dětí v pornografii a dalších materiálech, které ukazují sexuální zneužívání dětí). A/HRC/37/60. Rada pro lidská práva, 37. zasedání od 26. února do 23. března 2018.

(12) Jak obhajuje usnesení Evropského parlamentu ze dne 17. prosince 2015 o výroční zprávě o lidských právech a demokracii ve světě za rok 2014 a o politice Evropské unie v této oblasti, 2015/2229(INI), které odsuzuje náhradní mateřství či existenci „náhradních rodiček“, protože tato praktika „znevažuje lidskou důstojnost ženy, neboť její tělo a jeho reprodukční funkce jsou využívány jakožto komodita“, vyzývá, aby byla bezodkladně prozkoumána zákonnost této praktiky v rámci různých nástrojů v oblasti lidských práv, a vybízí k jejímu zákazu, neboť „spočívá v reprodukčním vykořisťování a využívání lidského těla pro finanční nebo jiný zisk, zejména v případě zranitelných žen v rozvojových zemích“.

(13) V této oblasti představuje správnou praxi španělský zákon o přistěhovalectví (článek 31a základního zákona 4/2000).

(14) The Multisectorial Academic Program to prevent and combat female Genital Mutilation (Víceodvětvový akademický program zaměřený na prevenci mrzačení ženských pohlavních orgánů a jeho potírání) (FGM/C). Evropská komise 2016–2018.

(15) V tomto smyslu považuje za správnou praxi ve Španělsku základní zákon 2/2022 ze dne 21. března o zlepšení ochrany sirotků, kteří se stali obětmi genderově podmíněného násilí.