-„vypracování komplexní střednědobé a dlouhodobé strategie pro celní IT systémy“ s cílem umožnit efektivní provádění celního kodexu Unie, „přičemž se mimo jiné zváží využití trvalé struktury pro řízení IT infrastruktury a zohlední již vyvinuté či zavedené IT systémy.“

To bylo projednáno v Radě během roku 2017 a na základě jednání byly dne 7. listopadu 2017 přijaty další závěry Rady vyzývající Komisi a členské státy k provedení pracovního programu celního kodexu Unie pro oblast IT, který je hlavní prioritou, a podrobnějšímu prozkoumání nových přístupů k vývoji a provozování celních informačních systémů.

Logickým konečným cílem by bylo prostředí jednotného portálu zaručující co nejjednotnější vztah s různými vládními orgány opírající se o soudržnou regulační strukturu.

Jednání s členskými státy poukázala na to, že je důležité, aby strategie IT pro celnictví v EU byla založena na vizi budoucnosti, a na význam dlouhodobějších cílů digitálního celnictví jako základu probíhající práce.

Uvedené problémy je třeba vnímat v souvislosti s potřebou realizovat systémy a jejich architekturu v souladu s celním kodexem Unie a jeho pracovním programem. Přestože valná většina práce bude dokončena do roku 2020, několik nových systémů přijde na řadu po tomto datu, stejně jako určitá rozšíření a aktualizace stávajících systémů. V zájmu zajištění ucelené a plně integrované struktury ve všech členských státech a zahrnutí všech systémů bude tato práce s největší pravděpodobností pokračovat až do roku 2025. To rovněž zdůrazňuje, že je zapotřebí evoluční přístup k minimalizaci rizik spojených s celními postupy vzhledem k významu stávajícího informačního ekosystému pro každodenní fungování celní unie. Současnou celkovou situaci z hlediska provádění celního kodexu Unie, včetně příslušných informačních systémů a lhůt jejich realizace, stanoví nedávná zpráva Komise o provádění celního kodexu Unie a výkonu pravomoci k přijímání aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284 kodexu.

Je jasné, že v porovnání s vytvořením ústředních nebo i distribuovaných systémů vyvíjených Komisí ve spolupráci s členskými státy by náklady na samostatné a nekoordinované činnosti členských států pravděpodobně byly výrazně vyšší. Studie provedené pro Komisi vskutku ukázaly, že největších úspor lze dosáhnout, pokud budou členské státy spolupracovat na vývoji, provozu a údržbě z 35 až 53 %, jestliže se zapojí minimálně deset členských států . Situaci komplikuje skutečnost, že členské státy mají rozdílné obchodní modely pro tvorbu vnitrostátních složek a jsou též v odlišné pozici s ohledem na váhu stávajících systémů. Některé členské státy mají významné interní odborné znalosti v oblasti IT, zatímco jiné více využívají poskytovatele třetích stran.

Aspekty financování jsou vnímány různě, jelikož ne všechny členské státy mají stejný objem přenosu na vývozu a dovozu, což narušuje jejich analýzu nákladů a přínosů, pokud vychází z čistě národních hledisek. Navíc, přestože všechny členské státy obdrží procento cla na základě vlastních zdrojů, které vyberou (20 %), obchodní toky do Unie a z ní se zpravidla koncentrují na několika místech. Téměř 80 % dovozních prohlášení je tak učiněno pouze ve třech členských státech. To také ovlivňuje uvažování členských států. A v neposlední řadě, mnoho celních správ namítá, že dostávají jen část z uvedených 20 %, která mají pokrýt náklady na vybírání.

Uvedené prostředky se využívají na vývoj nových systémů a provozování stávajících centralizovaných systémů a sítí opírajících se o specializovaná datová centra zahrnující ústřední útvar Komise pro oblast IT (GŘ pro informatiku) a útvar Komise pro celní politiku, GŘ pro daně a celní unii. S tím, jak roste úloha IT při provádění celní politiky, se zvyšuje i význam ústřední úlohy útvarů Komise jak při provozování ústředních systémů, které spočívá v každodenních provozních povinnostech v reálném čase při výkonu práva EU, tak při koordinaci činnosti členských států. Aby vše dobře fungovalo, jsou zapotřebí dostatečné zdroje a úzké partnerství s členskými státy.

Vývoj a provozování informačních systémů mohou být nákladné. Komise má na období 2015 až 2020 rozpočet zhruba ve výši 380 milionů EUR v rámci programu Clo 2020, což zdůrazňuje rozsah a ambice projektů IT v souladu s celním kodexem Unie i prostředky, které EU do zřízení a provozu celních informačních systémů již investovala. Komise tyto prostředky používá v důsledně kontrolované struktuře zahrnující síť externích dodavatelů a dohody o spolupráci s členskými státy. Současný model Komise je tudíž optimalizovaný a do značné míry využívá řízení týmů externích dodavatelů.

Rovněž je jasné, že bude zapotřebí úzkého partnerství mezi Komisí a členskými státy, aby bylo zajištěno maximální využití odborných znalostí a zdrojů za účelem vytvoření nákladově efektivních informačních řešení, a to jak v rámci vývoje, tak v rámci provozování systémů.

5.MOŽNÉ VARIANTY STÁLÉ STRUKTURY

Každá změna obchodního modelu v rozsahu přesahujícím vylepšení stávajícího modelu si vyžádá čas, a to zejména tehdy, pokud je potřeba zřídit nové struktury. Radikální změna stávajících procesů by mohla ohrozit realizaci krátkodobých a střednědobých projektů v oblasti IT v souladu s celním kodexem Unie. To by bylo velice nežádoucí a v rozporu s jasným prohlášením Rady, že prioritou by mělo být provádění celního kodexu Unie. To posiluje názor, že současné úvahy by se měly zaměřit na delší časový horizont.

Z krátkodobého hlediska bude tudíž Komise muset nadále pracovat v souladu s pravidly stanovenými v rozhodnutí o elektronickém celnictví a celním kodexu Unie a v souladu s programem Clo 2020. S ohledem na tuto skutečnost posílila své útvary, které se zabývají celními informačními technologiemi, aby mohly provádět hlavní činnosti, jimiž jsou projekty v oblasti IT v souladu s celním kodexem Unie. Roční výdaje EU se pohybují kolem 70 milionů EUR. Uvedené posílení zahrnuje zvýšení počtu zaměstnanců GŘ pro daně a celní unii a nová ujednání s GŘ pro informatiku za účelem optimalizace součinnosti těchto útvarů. Další vývoj na tomto základě po roce 2020 však bude záviset na rozhodnutích, která mají být přijata v souvislosti s programem navazujícím na program Clo 2020. Orientační harmonogram pro vymezení nového modelu a jeho součástí je stanoven v příloze 2, aniž jsou dotčena budoucí rozhodnutí o financování.

Pokud by se měl současný model změnit, z dosavadních jednání vyplývá, že nejslibnější cesta by nejspíš zahrnovala přístup „sdíleného dodavatele IT“ prostřednictvím subjektu/agentury či jiné způsoby spolupráce.

Každý takový přístup však musí zohledňovat stávající operace IT.

Takový dodavatel by v zásadě mohl vyvíjet kompletní systémy, které se předají členským státům nebo Komisi, nebo zajišťovat některé vrstvy vývoje či provozu IT, případně by mohl mít na starosti kompletní vývoj a provoz. Pro ilustraci této otázky tzv. „vrstev“ níže uvedené schéma ukazuje hlavní stavební prvky oblasti IT Komise (GŘ pro daně a celní unii). Je jasné, že vzhledem ke složitosti a vzájemné závislosti jednotlivých složek informačního ekosystému je posuzování možných činností či částí takových činností, které se přidělí sdílenému dodavateli IT, obtížné. Je též jasné, že činnosti jsou rozděleny na obchodně neutrální část (níže označena oranžově) a obchodně specifickou část (níže označena zeleně), což může mít vliv na použitá řešení, zejména s ohledem na případnou součinnost různých oblastí politiky.

5.1.Sdílený dodavatel IT

Byly zkoumány různé varianty. V této fázi však nebyla vypracována podrobná analýza nákladů a přínosů, jelikož je potřeba blíže vymezit eventuální pokrytí jakékoli varianty s ohledem na vyjádření členských států v rámci jednání, která dosud proběhla,

zejména na semináři na vysoké úrovni v Tallinnu ve dnech 28. a 29. září 2017, a závěry Rady ze dne 7. listopadu 2017 .

Ve všech pravděpodobných scénářích by vývoj a provozování informačních systémů zahrnovaly sdílenou odpovědnost mezi Komisí a členskými státy vzhledem k jejich příslušným pravomocím týkajícím se právních předpisů na úrovni EU a provádění těchto právních předpisů, v uvedeném pořadí. Ač by bylo možné uvažovat o změně rovnováhy mezi unijními a neunijními složkami, nevyřešilo by to hlavní problémy, pokud by se všechny systémy nestaly unijními složkami. A i tehdy by zůstalo otázkou, jaká struktura by byla nejlepší pro jejich realizaci a jaká by byla její interakce s vnitrostátními celními orgány a vnitrostátním právem.

Na tomto základě byla projednávána koncepce „sdíleného dodavatele IT“, který by v zásadě mohl zajistit vývoj a dokonce provoz a údržbu jak pro Komisi, tak pro členské státy. Cílem by bylo svěřit odpovědnost třetí straně, která by mohla dodávat služby, které by financovaly členské státy a Komise. Tím by se zajistila soudržnost řady informačních systémů a měly by se ušetřit náklady. Komisi nebo členským státům by navíc zůstala možnost přidělit určité provozní úkoly a činnosti třetí straně v závislosti na použitém právním mechanismu.

Pravděpodobná přidaná hodnota takové varianty by se odvíjela od nižších nákladů na jednotný vývoj, provozování a údržbu v porovnání s mnohonásobnými náklady v případě, kdy by všechny členské státy jednaly individuálně. Skutečné dopady uvedeného principu by však závisely na rozsahu činností takového „sdíleného dodavatele IT“ a na tom, do jaké míry by bylo možné minimalizovat vnitrostátní úpravy v zájmu standardizace přístupu. Jelikož je zapotřebí plná dostupnost v reálném čase za účelem provozu a údržby, musela by jakákoli struktura poskytovat záruky kontinuity činností, které by se týkaly všech dotčených členských států, pokud by měla na sebe takové činnosti převzít.

Velkým problémem je ve skutečnosti to, do jaké míry by systémy či jejich části mohla převzít třetí strana, a jejich vztah s ostatními součástmi informačního ekosystému.

„Sdíleným dodavatelem IT“ by v zásadě mohla být struktura působící na úrovni EU. Pokud by taková struktura měla podobu společného podniku, byly by specifické úkoly a správa výrazně odlišné. Mohla by mít rovněž podobu subjektu pro společné zadávání veřejných zakázek případně zřízeného prostřednictvím ujednání, jako je evropské seskupení pro územní spolupráci .

5.2.Struktura působící na úrovni EU

K této výzvě by bylo možné přistupovat zřízením struktury na úrovni EU, která by převzala specifické odpovědnosti. Přestože při jednáních s členskými státy zazněla například možnost zřízení nové agentury, tento nápad nemá mezi členskými státy v současné době dostatečnou podporu. Je to navíc komplikované vzhledem ke značné nejistotě ohledně možností financování z EU v budoucnosti i obavám vydat se

touto cestou bez jasné představy o vztahu mezi činnostmi subjektu a členských států, jsou-li celní procesy tak integrované v celé EU.

Další možností by bylo snažit se převést operace Komise na stávající strukturu EU, jako je stávající agentura EU.

V současnosti existuje pouze jediná taková agentura s mandátem zahrnujícím rozsáhlé informační systémy v oblasti spravedlnosti a vnitřních věcí, a tou je eu-LISA. Její mandát však nezahrnuje celnictví a v současné době ji plně zaměstnává realizace systémů spadajících do jejího mandátu. Jakákoli případná součinnost s touto agenturou by vyžadovala podrobnou hloubkovou analýzu, a to hlavně kvůli vysokému počtu, složitosti a úrovni vyspělosti stávajících celních informačních systémů. Riziko pro stávající celní operace by bylo příliš vysoké, aby bylo možné tuto variantu považovat za proveditelnou v krátkodobém či střednědobém horizontu. S ohledem na dokončování zbývajících projektů podle celního kodexu Unie by význam těchto rizik ještě vzrostl.

V této fázi, kdy se zvažuje použití stálé struktury, se členské státy tudíž ještě nedohodly na jasné představě o použití nové struktury k převzetí části vývoje anebo provozu/údržby celních informačních systémů. Členské státy se příliš soustředí na realizaci komplexní sítě projektů, které stanoví celní kodex Unie, a domnívají se, že šance, aby významně změnily způsob provádění činností za tímto účelem, je velmi malá. Je nutno vyjasnit mnoho různých prvků, a to je důvodem pro pokračování v hloubkové analýze.