1.ÚVOD

Nařízení (EU) č. 517/2014 vyžaduje snížení množství částečně fluorovaných uhlovodíků (HFC), jež mohou společnosti uvádět na trh v EU, tj. dovážet nebo vyrábět, aby došlo ke snížení emisí těchto plynů se silným skleníkovým efektem do ovzduší. Pomocí tohoto postupného snižování, jež bylo zahájeno v roce 2015, mají být omezeny povolené dodávky částečně fluorovaných uhlovodíků a do roku 2030 sníženy oproti období 2009–2012 o 79 %. Díky tomu se v roce 2030 ušetří dvě třetiny emisí v porovnání se scénářem bez jakýchkoli opatření. Významně se tím přispěje k dosažení cílů Unie v oblasti klimatu.

Emise částečně fluorovaných uhlovodíků se řeší i na celosvětové úrovni. V rámci Montrealského protokolu o látkách, které poškozují ozonovou vrstvu, bylo v tomto roce dosaženo dohody o postupném snižování globální spotřeby a výroby částečně fluorovaných uhlovodíků. Podpoří se tím celosvětové snížení emisí skleníkových plynů v kontextu Pařížské dohody.

Výrobci zařízení a výrobků, v nichž jsou použity částečně fluorované uhlovodíky, proto musí přejít k alternativním řešením, která budou šetrnější ke klimatu. Vzhledem k tomu, že v uplynulých letech došlo k významnému technickému pokroku, bylo u mnoha druhů zařízení a výrobků možné přejít na vhodné a energeticky účinné alternativy s nízkým potenciálem globálního oteplování. Tento přechod k alternativním řešením šetrnějším ke klimatu však mohou ohrozit netechnologické překážky, což může mít za následek příliš vysoké náklady.

S cílem zajistit plynulé zavedení opatření pro postupné snižování objemu částečně fluorovaných uhlovodíků a podpořit rozvoj zelených technologií se společní normotvůrci rozhodli požádat Komisi, aby zmapovala možná omezení při uvádění alternativ šetrnějších ke klimatu na trh. Podle čl. 11 odst. 6 nařízení (EU) č. 517/2014 Komise „na základě údajů poskytnutých členskými státy shromažďuje informace o vnitrostátních kodexech, normách nebo právních předpisech členských států, pokud jde o náhradní technologie využívající v chladicích a klimatizačních zařízeních, tepelných čerpadlech a pěnách alternativy k fluorovaným skleníkovým plynům“. Komise zveřejní do 1. ledna 2017 souhrnnou zprávu o shromážděných informacích.

Kromě analýzy situace na vnitrostátní úrovni jsou předmětem této zprávy právní předpisy a normy na evropské a mezinárodní úrovni, neboť tyto normy stanovují referenční hodnoty pro bezpečné používání zařízení v celé Evropě, které ve velké míře využívají společnosti. Mnohé rozvojové země přijímají evropské a mezinárodní normy, jež se jako součást jejich vlastních právních předpisů stávají povinnými. Pokud však tyto normy představují neopodstatněné překážky pro zavádění technologií šetrných ke klimatu, mají nežádoucí dopad i na trhy mimo EU.

Aby usnadnila řešení těchto problémů, Komise po přijetí nařízení (EU) č. 517/2014 vedla rozsáhlé konzultace se zúčastněnými stranami, včetně jednání v rámci konzultačního fóra zřízeného podle článku 23 uvedeného nařízení, a rovněž pověřila externího poradce vypracováním analýzy, jejíž součástí byl dotazník určený k získání informací od orgánů členských států. Tato zpráva vychází ze zmíněné analýzy a procesu konzultací.

2.VÝZNAM KODEXŮ, NOREM A PRÁVNÍCH PŘEDPISŮ

Kodexy, normy a právní předpisy mohou nepřímo ovlivnit používání alternativ k částečně fluorovaným uhlovodíkům tím, že stanoví požadavky pro konstrukci nebo výrobu zařízení a jeho konstrukčních částí, instalaci zařízení, jakož i pro provoz, údržbu a demontáž, jež nelze při používání konkrétní alternativní technologie splnit.

Ačkoli jsou vhodné alternativy nezřídka šetrnější ke klimatu a energeticky účinnější než částečně fluorované uhlovodíky, mají zase jiná omezení, jakými jsou například hořlavost, nedostatečná kompatibilita materiálu a toxicita nebo mohou vyžadovat vyšší provozní tlak. Tyto vlastnosti je však obvykle možné řešit prostřednictvím vhodné konstrukce výrobku a řádné údržby zařízení. Mezi alternativy, které jsou šetrné ke klimatu a které lze použít, patří: oxid uhličitý (CO2), amoniak (NH3), uhlovodíky a nenasycené částečně fluorované uhlovodíky (HFO).

Je sice zapotřebí dodržovat úrovně bezpečnosti a minimalizovat rizika, avšak normy, kodexy a právní předpisy by měly být přizpůsobeny technickému pokroku a v kontextu postupného snižování objemu částečně fluorovaných uhlovodíků a Pařížské dohody by měly umožňovat používání alternativ šetrnějších ke klimatu, pokud je to bezpečné.

Přehled příslušných právních předpisů a norem na evropské úrovni

Výrobci výrobků a zařízení, montéři a koncoví uživatelé musí dodržovat řadu právních předpisů a norem platných na evropské úrovni. Některé požadavky se týkají bezpečného používání chladiv nebo činidel pro vyfukování pěny (napěňovadel). Nicméně většina požadavků se však přímo nevztahuje na použití konkrétního chladiva nebo napěňovadla, ale zahrnují všeobecné bezpečnostní aspekty.

Evropské normy stanovují evropské normalizační organizace CEN a CENELEC, které při vypracování technických specifikací využívají účasti zástupců příslušného odvětví. Na rozdíl od právních předpisů není používání norem všeobecně povinné (nejsou-li obsaženy v právních předpisech nebo v obchodních smlouvách), ale obecně se uznává, že dodržování příslušné evropské normy je důležitým způsobem, jak prokázat, že používání zařízení je bezpečné. Z toho vyplývá, že ačkoli nemusí být povinné, normy se ve velké míře uplatňují, a mají proto významný dopad.

Některé normy přijaté na evropské úrovni jsou v souladu s širšími mezinárodními normami a kodexy, jako jsou například normy IEC a ISO. Přehled nejdůležitějších evropských norem týkajících se používání chladiv a napěňovadel je uveden v tabulce 1.

Tabulka 1: Přehled evropských norem týkajících se použití v odvětví chladicích a klimatizačních zařízení, tepelných čerpadel a pěnových výrobků

Norma Účel EN 378: 2008 Chladicí zařízení a tepelná čerpadla – Bezpečnostní a environmentální požadavky. Norma EN 378 stanoví praktická pravidla pro vymezení důležitých parametrů, jako je například maximální množství náplně chladiva. Tato norma je harmonizovaná s některými z výše uvedených směrnic EU. IEC EN 60335-2-24 Požadavky na bezpečnost elektrických spotřebičů pro domácnost a podobné účely IEC EN 60335-2-40 Požadavky na bezpečnost elektrických tepelných čerpadel, klimatizátorů vzduchu a odvlhčovačů IEC EN 60335-2-89 Požadavky na bezpečnost elektrických chladicích spotřebičů pro komerční účely EN 1127-1 Výbušná prostředí — Prevence a ochrana proti výbuchu EN 60079 Požadavky na elektrická zařízení v prostorách s nebezpečím výbuchu; rozsáhlý soubor norem, z nichž některé jsou velmi důležité pro chladicí a klimatizační zařízení a tepelná čerpadla EN 13463 Neelektrická zařízení pro prostředí s nebezpečím výbuchu

Nejdůležitější normy pro chladicí a klimatizační zařízení a tepelná čerpadla jsou EN 378, jakož i normy pro výrobky IEC EN 60335-2-40 (pro klimatizační systémy) a IEC EN 60335-2-89 (pro zabudovaná nebo oddělená chladicí zařízení pro komerční účely), které mají přednost před normou EN 378. Norma EN 378 byla teprve nedávno přepracována. Na mezinárodní úrovni je její paralelní normou ISO 5149. V současnosti jsou na mezinárodní úrovni v příslušných výborech IEC projednávány změny norem IEC 60335-2-40 a IEC 60335-2-89. Předpokládá se, že po schválení nové verze těchto norem budou paralelní evropské normy IEC EN 60335-2-40 a IEC 60335-2-89 odpovídajícím způsobem upraveny. Příslušnými technickými výbory pro normalizaci těchto norem na evropské úrovni jsou: CEN/TC 182 „Chladicí systémy, bezpečnostní a environmentální požadavky“ a CLC/TC 61 „Bezpečnost elektrických spotřebičů pro domácnost a podobné účely“.