CS    CS  KOMISE EVROPSKÝCH SPOLE ČENSTVÍ 
V Bruselu dne 08.06.2004 
COM(2004)409 v kone čném znění 
. 
ZPRÁVA KOMISE 
založená na článku 11 rámcového rozhodnutí Rady ze dne 13. června 2002o boji proti 
terorismu 
{SEC(2004)688} 
. 
 
CS 2   CS OBSAH 
1. ZÁKLADNÍ ÚDAJE ................................................................................................... 3 
2. METODA A KRITÉRIA HODNOCENÍ TOHOTO                                
RÁMCOVÉHO ROZHODNUTÍ................................................................................. 3 
2.1.1. Rámcová rozhodnutí z čl. 34 odst. 2 písm. b) Smlouvy o Evropské unii .................... 3 
2.1.2. Kritéria hodnocení...................................................................................................... .. 4 
2.1.3. Kontext hodnocení ....................................................................................................... 4 
3. HODNOCENÍ.............................................................................................................. 5 ZPRÁVA KOMISE 
 
CS 3   CS 1. ZÁKLADNÍ  ÚDAJE 
Podle článku 11 rámcového rozhodnutí Rady ze dne 13. června 2002 o boji proti terorismu1 
(dále jen ‘rámcové rozhodnutí’) musí Komise vypracovat písemnou zprávu o opat řeních 
přijatých členskými státy pro dosažení souladu s tímto aktem. 
Odstavec 1 tohoto článku zavazuje členské státy, aby p řijaly opat ření nezbytná pro dosažení 
souladu s ustanoveními rámcového rozhodnutí nejpozd ěji do 31. prosince 2002. Podle 
odstavce 2 by m ěly členské státy ke stejnému dni sd ělit generálnímu sekretariátu Rady a 
Komisi zn ění předpisů, kterými ve svém vnitrostátním právu provád ějí povinnosti, jež pro n ě 
vyplývají z tohoto rámcového rozhodnutí. Na základ ě zprávy vypracované s pomocí 
získaných údaj ů a zprávy Komise ov ěří Rada do 31. prosince 2003, zda členské státy p řijaly 
opatření nezbytná pro dosažení souladu s tímto rámcovým rozhodnutím. 
Kvalita a v časnost vnitrostátních údaj ů poskytnutých Komisi má nevyhnuteln ě vliv na 
hodnotu a p řesnost této zprávy. Komise upozornila členské státy na jejich závazek formou 
dopisu zaslaného dne 9. prosince 2002. Do 31. prosince 2002 však p ředalo Komisi údaje o 
realizaci pouze p ět členských stát ů (Rakousko, N ěmecko, Irsko, Itálie a Portugalsko) a pouze 
dva z nich skute čně začlenily příslušná p řenášející ustanovení. Dokument vytvo řený na 
takovém základ ě by byl naprosto bezú čelný, a tak Komise musela p řipustit opožd ěné 
odpovědi a shromáždit dopl ňující údaje od kontaktníc h osob, když byly jmenovány členskými 
státy. Do února 2003 odpov ědělo dalších sedm členských stát ů (Belgie, Dánsko, Finsko, 
Řecko, Špan ělsko a Velká Británie), a čkoli dva z nich pouze odkázaly na nové návrhy 
právních p ředpisů. Švédsko bylo t řináctým členským státem, který odpov ěděl dne 5. listopadu 
2003. Lucembursko a Nizozemí neodpov ěděly. 
Ačkoliv byl proto termín p ředložení zn ění provád ěcích ustanovení stanovených v čl. 11 odst. 
2 rámcového rozhodnutí nejpozd ěji do 31. prosince 2002, byly vzaty v úvahu dodate čné údaje 
poskytnuté ke dni uzáv ěrky 15. února 2004. Tato zprá va tedy hodno tí situaci p řenesení 
povinností do vnitrostátního pr áva odvozenou z právních p ředpisů, které byly p ředány Komisi 
v tomto referen čním termínu. Pracovní dokument Komi se související s touto zprávou 
obsahuje podrobnou analýz u vnitrostátních opat ření provedených pro dosažení souladu s 
rámcovým rozhodnutím, a rovn ěž tabulku obsahujíc í vnitrostátní ustanovení provád ějící 
každý článek podle informací získaných Komisí. Údaje p ředané po tomto dni vezme Komise 
v úvahu v dopl ňující zpráv ě a podle nich bude aktualizova t údaje o vnitrostátních p ředpisech. 
2. METODA  A KRITÉRIA  HODNOCENÍ  TOHOTO  RÁMCOVÉHO  
ROZHODNUTÍ   
2.1.1.  Rámcová rozhodnutí z čl. 34 odst. 2 písm. b) Smlouvy o Evropské unii  
Toto rámcové rozhodnutí je založeno na Smlouv ě o založení Evropské unie, a zejména na 
článku 29, čl. 31 písm. e a čl. 34 odst. 2 písm. b této smlouvy. 
Rámcová rozhodnutí lze nejlépe p řirovnat k právnímu aktu sm ěrnice2. Oba akty jsou pro 
členské státy závazné, pokud jde o výsledek, který má být dosažen, ale ponechávají 
                                                 
1 Ú ř. věst. L164, 22.6.2002, s. 3. 
 
CS 4   CS vnitrostátním orgán ům na výb ěr formu a metody. Rámcová rozhodnutí však nemají p římý 
účinek. 
2.1.2.  Kritéria hodnocení 
Aby bylo možné vyhodnotit na základ ě objektivních kritérií, zda bylo rámcové rozhodnutí 
členským státem úpln ě provedeno, jsou stanovena ur čitá obecná kritéria týkající se sm ěrnic, 
které by m ěly být přiměřeně používány pro rámcová rozhodnutí, nap ř.:  
1. forma a metody provedení výsledku, kt erý má být dosažen, musí být vybrány 
způsobem, aby bylo zajišt ěno, že sm ěrnice skute čně funguje s p řihlédnutím k 
jejím cílům3; 
2. každý členský stát je povinen provést sm ěrnice způsobem, který spl ňuje 
požadavky na jasnost a pr ávní jistotu, a tak p řenést její ustanovení do 
vnitrostátních ustanovení  se závaznou platností4, 
3. provedení nemusí nutn ě vyžadovat p řesně znějící právní úpravu ve výslovném 
právním p ředpisu; proto m ůže být dostate čný i obecný právní kontext (nap ř. 
vhodná stávající opat ření), pokud je zajišt ěno úplné použití sm ěrnice 
dostatečně jasným a p řesným zp ůsobem5; 
4. směrnice musí být provedeny v p ředepsané časové lhůtě6. 
Oba akty jsou závazné, ‘pokud jde o výsledek, kt erý má být dosažen’. Ten lze definovat jako 
právní či faktický stav, který spravedliv ě posuzuje zájem, který má akt podle Smlouvy 
zajistit7. 
Obecné hodnocení uvedené v článku 11, do jaké míry dosáhly členské státy souladu s tímto 
rámcovým rozhodnutím, je podle možností zal oženo na shora uvedených kritériích. 
2.1.3.  Kontext hodnocení 
První předběžná poznámka se týká (právního) kont extu a návaznosti hodnotící zprávy. 
Zatímco Komise má v rámci prvního pilí ře pravomoc zahájit proti členskému státu postup o 
protiprávním jednání, tato možnost neexistuje v rámci TEU. Charakter a ú čel této zprávy se 
proto liší od zp rávy o provedení sm ěrnice prvního pilí ře členskými státy. Protože se však 
Komise pln ě účastní záležitostí t řetího pilí ře8, je vhodné ji pov ěřit úkolem faktického 
hodnocení provád ěcích opatření, které umožní Rad ě zhodnotit, do jaké míry provedly členské 
státy opat ření nezbytná pro dosažení souladu s rámcovým rozhodnutím. 
                                                                                                                                                         
2 Článek 249 Smlouvy ES. 
3 Viz p říslušné preceden ční právo o provád ění směrnic: případ 48/75 Royer  [1976 Sb. rozh. 497 - 518]. 
4 Viz p říslušné preceden ční právo o provád ění směrnic: případ 239/85 Komise vs. Belgie  [1986] Sb. rozh.  
3645 - 3659. Viz také p řípad 300/ 81 Komise vs. Itálie  [1983] Sb. rozh. 449 - 456. 
5 Viz p říslušné preceden ční právo o provád ění směrnic, např. případ 29/84 Komise vs. N ěmecko  [1985] 
Sb. rozh. 1661 - 1673. 
6 Viz podstatné preceden ční právo o provád ění směrnic, např. : případ 52/75 Komise vs. Itálie  [1976] Sb. 
rozh. 277 - 284, viz obecn ě výroční zprávy Komise o kontrole provád ění práva Spole čenství, nap ř. 
COM (2001) 309 v kone čném znění.  
7 Viz PJG Kapteyn a P. Verloren van Themaat ‘Úvod do práva Evropských spole čenství’, 3. vydání, 
1998, s. 328. 
8 Čl. 36 odst. 2 Smlouvy o Evropské unii. 
 
CS 5   CS Za druhé, rámcové rozhodnutí ne smí být pokládáno za skupinu díl čích ustanovení, ale za 
celek: globální systém, jehož složky jsou nevyhnuteln ě provázány. V podstat ě vyžaduje od 
členských stát ů, aby do svých právních systém ů začlenily kvalifikovaný pojem “teroristické 
trestné činy”, a zejména zvláštní terori stický úmysl, což také vyplývá z článků 2 (“Trestné 
činy spojené s teroristickými skupinami”) a 3 (“Trestné činy spojené s teroristickými 
činnostmi”). Tento požadavek je odvozen z povinnosti stanovené v čl. 5 odst. 2 trestat 
teroristické zlo činy vyšší sazbou trestu odn ětí svobody, než které se ukládají podle 
vnitrostátních právních p ředpisů za odpovídající “obe cné” delikty. Krom ě toho povinnosti 
stanovené v článku 9, který zajiš ťuje rozšířenou exteritoriální pravomoc bez možnosti vydávat 
prohlášení a stanoví mechanismus p řednostních faktor ů, které se musí vzít v úvahu v p řípadě 
jasných st řetů pravomoci, také p řesahují povinnosti obvykle uložené rámcovým rozhodnutím. 
Ačkoli je strukturáln ě podobné jiným akt ům zaměřeným na harmonizaci ur čité oblasti 
trestního práva, toto rámc ové rozhodnutí se tedy liší od t ěch, které nevyžadují za členění 
“zvláštních trestných činů”, pokud je chování, které má být trestáno, již zahrnuto v obecném 
trestním obvin ění9. V těchto případech lze dodržet povinnosti  týkající se trest ů také použitím 
obecných pravidel v dané v ěci. 
Ačkoli tedy hodnocení m ůže a bude odkazovat na jednotlivé články, nelze je posuzovat 
odděleně. Částečné provedení či neprovedení článku nebo části článku se rovn ěž projeví na 
souvisejících ustanoveních, kter é – budou-li posuzovány samostatn ě – by se mohly jevit v 
souladu s požadavky rámcového rozhodnutí, a bude mít vliv na systém jako celek. Nicmén ě, 
protože nesoulady dosud exis tují, hodnocení bude dle pot řeby přihlížet k obecnému zázemí 
trestního práva členských stát ů. 
3. HODNOCENÍ 
Pouze několik členských stát ů včas předalo Komisi všechna p říslušná zn ění svých 
prováděcích ustanovení. Faktické hodnocení a následné u činěné závěry se proto n ěkdy 
zakládají na neúplných informacích. Komise nezískala žádné informace od Lucemburska a 
Nizozemí a žádné konkrétní informace od Řecka. Ve dvanácti dalších členských státech je 
situace týkající se provedení  zvláštních ustanovení taková: 
Článek 1: Osm členských stát ů přijalo zvláštní opat ření, kterými jsou teroristické trestné činy 
považovány za samostatnou kategorii trestných činů, ačkoli existují rozdíly v rozsahu a 
metodách provedení a Irsko v sou časné době pozměňuje k tomu ú čelu své právní p ředpisy. 
Itálie a Velká Británie stanovily pouze omezený po čet zvláštních teroristických trestných 
činů, a potom kvalifikují obecné trestné činy podle teroristického úmyslu bu ď jako přitěžující 
okolnost (v Itálii) nebo s použitím  obecné definice terorismu (Vel ká Británie). Je patrno, že 
Německo neprovedlo toto ustanove ní tak, jak bylo stanoveno. 
Článek 2: Většina členských stát ů má nebo bude mít právní p ředpisy, které zajiš ťují 
samostatnou trestnost teroristických činů spáchaných ve spojení s teroristickými skupinami. 
Ve Švédsku a v Dánsku (krom ě určitých účastí) nejsou teroristické skupiny a vedení nebo 
účast na jejich činnosti zvláštním zp ůsobem stíhány, a čkoli v některých p řípadech ti, kte ří 
páchají takovou činnost, mohou být p řesto trestáni jako hlav ní nebo pomocné osoby v 
příslušných teroris tických trestných činech. 
                                                 
9 Nap říklad “krádež kreditní karty”, na kterou se vztahuje čl. 2 písm. a rámcového rozhodnutí Rady ze 
dne 28. kv ětna 2001 o potírání podvod ů a padělání bezhotovostních platebních prost ředků, by mohla 
být zahrnuta v obecném ustanovení o krádežích v trestním zákoníku. 
 
CS 6   CS Článek 3: Je patrno, že pouze čtyři členské státy mají právní p ředpisy, které jsou pln ě v 
souladu s povinnostmi uvedenými v tomto článku. Irsko by m ělo zajistit soulad s tímto 
ustanovením poté, co vstoupí v platnost nové právní p ředpisy. Zbývající členské státy, které 
poskytly Komisi informace, budou schopny zajistit soulad s tímto ustanovením pouze částečně. 
Článek 4: Ačkoli pouze n ěkteré členské státy mají zvlášt ní ustanovení v této v ěci, je patrno, 
že s použitím obecných pravidel o návodu nebo pomoci k trestným činům budou moci 
nepřímo zajistit soulad s tímto článkem za p ředpokladu, že budou pln ě provedeny 
předcházející články.  
Článek 5: Ačkoli pouze dva členské státy to výslovn ě uvedly v údajích poskytnutých Komisi, 
je patrno, že všechny státy budou schopny sp lnit podmínky stanovené v odstavci 1. Osmi 
členským stát ům se poda řilo nebo poda ří splnit povinnost uloženou v odstavci 2. V p řípadě 
Německa, Špan ělska, Irska a Velké Británie nelze konstatovat, že bu dou za všechny p říslušné 
trestné činy ukládány vyšší tresty. Co  se týká odstavce 3, pokud jd e o vedení teroristické 
skupiny, sedm členských stát ů stanovilo požadované  tresty a další t ři státy, ve kterých není 
toto jednání výslovn ě stíháno, by také částečně dosáhly souladu s tímto ustanovením. 
Španělsko dosáhlo souladu s tímto ustanovením, je n pokud jde o vedení te roristické skupiny, 
která pouze hrozí spácháním teroristických činů. Co se týká ú časti na činnostech teroristické 
skupiny, osm členských stát ů zcela splnilo stanov ené podmínky a v dalších čtyřech členských 
státech lze tyto podmínky pokládat za částečně splněné.  
Článek 6: Vnitrostátní právo v šesti členských státech výslovn ě předpokládá zvláštní 
okolnosti stanovené v tomto článku, zatímco zbývající státy neuvedly zvláštní opat ření, 
kterými by se provád ělo toto nepovinné ustanovení.  
Článek 7: Osm členských stát ů má nebo bude mít, po dokon čení svého normotvorného 
postupu, právní p ředpisy, kterými bude zajišt ěno, že právnické osoby lze činit odpov ědnými 
za teroristické trestné činy. Z nich však pouze čtyři státy poskytly dostatek informací, aby 
prokázaly, že budou schopny zajistit soulad s čl. 7 odst. 2. Špan ělsko, Rakousko, Švédsko a 
Velká Británie neposkytly dostatek informací, které by umožnily pokládat tento článek za 
provedený v plném rozsahu. 
Článek 8: Sedm členských stát ů stanovilo nebo stanoví pokuty trestní nebo jiné povahy pro 
právnické osoby. V ětšina z nich také používá všechny nebo n ěkteré z nepovinných sankcí 
uvedených v tomto ustanovení. 
Článek 9: Všechny členské státy budou z řejmě schopny zajistit soulad s tímto článkem, 
pokud jde o uplatn ění územního principu v čl. 9 odst. 1 písm. a, čl. 9 odst. 1 písm. b a čl. 9 
odst. 4. Pokud jde o exteritoriální soudní p říslušnost, v ětšina členských stát ů má nebo bude 
mít pravidla, která v r ůzné míře zahrnují principy aktivní a pasi vní právní subjektivity, jak 
stanoví čl. 9 odst. 1 písm. c a e. Čl. 9 odst. 1 písm. d byl výslovn ě proveden v Rakousku a 
bude proveden v Irsku, a čkoli je patrno, že Itálie, Portugalsko a Finsko by také zajistily soulad 
s tímto ustanovením. Osm členských stát ů má nebo bude mít právní p ředpisy, které budou v 
souladu s čl. 9 odst. 3, a další t ři budou schopny zajistit částečný soulad s tímto ustanovením. 
Závěrem, zatímco v Irsku bude částečně proveden čl. 9 odst. 2, ostatní členské státy z řejmě 
nezačlenily do svého vnitrostátního práva kritéria řešení platných st řetů soudní p říslušnosti 
uvedených v tomto ustanovení. 
 
CS 7   CS Článek 10: Pouze Rakousko poskytlo dostatek informací, aby prokázalo soulad s čl. 10 odst. 
1, ačkoli je pravd ěpodobné, že teroristické trestné činy jsou ve všech členských státech 
pokládány pro ú čely vyšetřování a stíhání za spole čenské trestné činy. Osm členských stát ů 
poskytlo informace o dodate čných opat řeních na pomoc rodinám ob ětí terorismu, na které se 
vztahuje čl. 10 odst. 2. 
Článek 12: Komise nezískala zvláštní informace o provedení v Gibraltaru. 
S ohledem na p ředchozí obsah zprávy žádá Komise členské státy, které tak dosud neu činily, 
aby zajistily rychlé a úplné provedení tohot o rámcového rozhodnutí ve svém vnitrostátním 
právu a neprodlen ě informovaly o p řijatých opat řeních se zn ěním statutárních nebo správních 
předpisů zavedených na jeho podporu.