SPOLEČNÉ SDĚLENÍ EVROPSKÉMU PARLAMENTU A RADĚ Globální Evropa: nový přístup k financování vnější činnosti EU /* KOM/2011/0865 v konečném znění */





1. Souvislosti S 500 miliony obyvatel, více než 25 % světového hrubého domácího produktu a pětinou celosvětového obchodu je Evropská unie (EU) globálním hráčem. Přijímáním odpovědnosti za globální správu zaujímá EU aktivní politickou úlohu a má zvláštní regionální a globální zájmy. To se projevuje zejména tím, že poskytuje více než polovinu veškeré mezinárodní rozvojové pomoci a že je největším dárcem humanitární pomoci na světě. Úloha EU v globální správě se odráží v její aktivní podpoře demokracie, právního státu, ochrany lidských práv a lidské bezpečnosti spolu s dodržováním mezinárodních environmentálních a sociálních úmluv, v podpoře otevřeného obchodu a agendy důstojné práce. Svět se změnil. Současná hospodářská krize zvýraznila, že je nutné, aby Evropa měla hlubší a pevnější vztahy se svými partnery včetně sousedních regionů, jelikož mají zásadní dopad na finanční a ekonomické vyhlídky v Evropě. Výzvy spojené s bezpečností dostaly novou podobu s tím, jak se svět stává stále propojenějším. Nedostatek přírodních zdrojů, rychle rostoucí světová populace a hrozby spojené se změnou klimatu zpochybnily způsob, jakým jednáme s našimi mezinárodními partnery. Rozvojový svět se také rychle mění. V současné době dochází k mocenskému posunu, kdy narůstá seznam nových mocností, které vstupují na globální scénu. Zejména Brazílie, Rusko, Indie, Čína a Jihoafrická republika mají odlišné způsoby angažovanosti v jiných zemích a často také odlišné hodnoty. Se vznikem G20 se znovu definují pravidla globální správy. Řada oblastí, na nichž má EU velký zájem, jako je udržitelný rozvoj, bezpečnost včetně nešíření zbraní, odzbrojení a kybernetická bezpečnost, finanční předpisy, obchod a investice, změna klimatu, biologická rozmanitost a využívání nových technologií, si vyžaduje mnohostranná řešení. V tomto proměnlivějším globálním prostředí je zásadním zájmem EU prosazovat mezinárodní systém založený na pravidlech. Rozvíjející se ekonomiky rovněž hrají stále větší úlohu v rozvojových zemích, kde vzájemný obchod mezi jižními státy začíná převyšovat obchod mezi severními a jižními státy. Na druhé straně, nejchudší země čelí vzrůstající hrozbě marginalizace. A konečně, země v nejbližším sousedství Evropy procházejí obrovskými změnami v souvislosti se zahájením přechodu k demokracii v jižním Středomoří. Evropská unie se změnila. Lisabonská smlouva nabízí nový rámec k rozvíjení komplexního a soudržného přístupu EU. Stanoví také obecné zásady a cíle a celkový rámec vnější činnosti EU a zřizuje Evropskou službu pro vnější činnost (ESVČ) pod dohledem vysoké představitelky / místopředsedkyně, která má zajišťovat soudržnost vnější činnosti Unie. ESVČ a Komise úzce spolupracují při plnění úkolů vnější činnosti Unie v ústředí i v delegacích. Další pravomoci rovněž dostal Evropský parlament, a to zejména v oblasti rozpočtového procesu. Nová ustanovení Smlouvy o vztazích EU se zeměmi usilujícími o přistoupení a sousedními zeměmi, rozvojové spolupráci, humanitární pomoci a civilní ochraně by měla být doplněna o příslušné právní a finanční nástroje. Sdělení „Rozpočet – Evropa 2020“, které kolegium přijalo dne 29. června 2011, zdůraznilo oblasti, v nichž může EU hrát důležitou roli v měnícím se a globalizovaném světě, a jasně navázalo na strategii Evropa 2020 a na novou strukturu Lisabonské smlouvy. Ve víru globální hospodářské krize se EU musí snažit více než kdy jindy směrovat své zdroje tam, kde jsou nejvíce zapotřebí a kde by mohly mít největší dopad a přidanou hodnotu. Celkovým cílem vnější činnosti v rámci víceletého finančního rámce bude zajistit, aby přes hospodářskou krizi a rozpočtové důsledky byla EU schopna hovořit jedním hlasem a dostát svým ambicím při podpoře demokracie, míru, solidarity, stability a prosperity a snižování chudoby, a to jak na globální úrovni, tak v našem nejbližším okolí, a pomoci zajistit globální veřejné statky. To jsou hlavní zásady návrhů na revidované nástroje vnější činnosti doprovázejících toto sdělení[1]. 2. Proč by měla Evropská unie investovat do vnějších vztahů? 2.1 Propojený svět Relativní váha našich hlavních partnerů roste jak z ekonomického, tak z politického hlediska, čímž EU stále více nutí, aby hovořila jedním hlasem. Události, k nimž dochází v jiných částech světa, mohou mít přímé důsledky pro evropské občany. Člověkem způsobené nebo přírodní katastrofy mohou narušit stabilitu v mnoha zemích. Jak jsme viděli v souvislosti s „arabským jarem“, mají události, k nimž dochází v našem sousedství, přímé a okamžité důsledky. EU má zvláštní zájem na proaktivním prosazování demokracie vedoucí ke stabilitě a k prosperitě v tomto regionu a nese za to odpovědnost. Naše společnosti jsou čím dál více globalizované. Každodenní život je utvářen globálními trendy v mezinárodním obchodu a investicích, energetice, migraci a změně klimatu. Naše planeta musí udržitelným způsobem sdílet omezené zdroje a my se musíme přizpůsobit měnícímu se prostředí. Současně musíme ve snaze o zajištění stabilní a spravedlivé mezinárodní správy pokračovat ve svém úsilí pomáhat všem, kteří by mohli zůstat stranou. Podobně mohou mít vnitřní politiky EU značný přímý dopad na třetí země a často je lze plně uskutečnit jedině v úzké spolupráci s našimi mezinárodními partnery. Ve světle vzrůstající vzájemné závislosti a svého závazku k účinnému multilateralismu je v životním zájmu EU aktivně se účastnit rozhodovacích procesů v globálním měřítku, zejména multilaterálních fór jako OSN, WTO, G8 a G20. Vypořádání se s globálními problémy, jako je změna klimatu, ztráta biologické rozmanitosti, terorismus, organizovaný zločin a kybernetická bezpečnost a nerovnováha v mezinárodním obchodě, vyžaduje užší spolupráci klíčových hráčů. EU se musí přizpůsobit této nové realitě při sledování svých zájmů v zahraničí a ve svých dvoustranných a mnohostranných vztazích musí sledovat konzistentní a soudržný přístup. Unie musí být vybavena na to, aby se dokázala vypořádat se všemi událostmi, které by mohly mít potenciální vliv na její občany, a to jak využíváním příležitostí, tak předvídáním možných rizik a hrozeb. 2.2 Přidaná hodnota EU V globalizovaném světě se stává stále důležitějším spojování sil. Přidaná hodnota EU je v řadě oblastí očividná: · Je možné spojovat zdroje, které lze použít na širokou škálu politik a nástrojů. Všechny členské státy EU mohou využívat širokého zeměpisného zastoupení EU ve třetích zemích, jež poskytuje platformu pro řešení specifických výzev kombinací řady nástrojů a opatření, jimž jednotlivé členské státy často nemohou konkurovat. · Zlepšení naší vyjednávací pozice a politického vlivu zvýšením celkové váhy a zastoupení na základě přesně definovaných společných zájmů a závazků. Stejně tak podpora multilaterálních diskusí a nacházení řešení záležitostí globálního zájmu, jako jsou změna klimatu, ochrana životního prostředí a energetická bezpečnost, · Plánování našich politik, standardů a hodnot na základě sdílených evropských zájmů tam – počínaje politikami rozšiřování a sousedství –, kde má EU nejlepší postavení k tomu, aby doprovázela své partnery při politické a ekonomické transformaci, pomáhala jim stabilizovat ekonomiku a dosáhnout souladu s pravidly a normami EU. · Zavádění osvědčených postupů, které budují vysokou mezinárodní důvěryhodnost v podpoře lidských práv, provádění demokratizace, včetně pozorování voleb, a zlepšování správy. Podobně i zachovávání vysokého stupně neutrality a nestrannosti při poskytování humanitární pomoci a konečně využívání našich dlouholetých zkušeností při mobilizování dlouhodobé a předvídatelné rozvojové pomoci v globálním měřítku, · Dosahování úspor z rozsahu při poskytování technické a finanční pomoci nebo při provádění spolupráce a poskytování diplomatických a rozvojových služeb v zahraničí. 3. Strategické cíle V souladu s červnovým sdělením o víceletém finančním rámci budou vnější finanční nástroje EU sledovat tyto strategické cíle[2]: · podporu a obranu hodnot EU v zahraničí s tím, že stěžejní postavení v rámci vnější činnosti EU mají lidská práva, demokracie a právní stát, · investování do dlouhodobé prosperity a stability zemí sousedících s EU a podporu reformního procesu v zemích připravujících se na členství v EU, · podporu zájmů EU v zahraničí, jako je ochrana občanů EU, zlepšování obchodních příležitostí, prosazování norem a standardů EU, zajištění energetické bezpečnosti atd., · promítání politik EU do řešení hlavních globálních výzev, jako je boj se změnou klimatu, zastavení úbytku biologické rozmanitosti a ochrana globálních veřejných statků a zdrojů, · zvyšování dopadu rozvojové spolupráce EU, jejímž hlavním cílem je přispět k vymýcení chudoby, · posilování mechanismů evropské solidarity v situacích po přírodní nebo člověkem způsobené katastrofě, · zlepšení schopnosti předcházet krizím a řešit je, zachování míru, předcházení konfliktům a posilování mezinárodní bezpečnosti. 4. Základní zásady 4.1 Využívání nových příležitostí Důraz se pro období po roce 2013 bude klást na uzpůsobení postupů EU při navrhování, programování a poskytování vnější pomoci v nových politických, hospodářských a institucionálních okolnostech, přičemž se bude vycházet z toho, co se již osvědčilo. Řešení krátkodobých, střednědobých a dlouhodobých výzev v celé řadě otázek a mobilizace celé škály vnějších nástrojů na úrovni EU a členských států bude vyžadovat zvláštní úsilí, aby byla při sledování komplexního přístupu EU zajištěna celková politická soudržnost angažovanost vůči našim partnerům. Navrhovaná revize procesu programování zajistí větší soulad mezi jednotlivými oblastmi vnější činnosti EU a přístup více založený na výsledcích, a současně umožní flexibilní reakci na politické priority. Nová generace vnějších nástrojů usnadní politický dialog, jednání a provádění stávajících a budoucích dohod s našimi partnery, jež podpoří celkovou politickou strategii pro danou zemi. V tomto rámci zůstává klíčovou prioritou politická soudržnost v oblasti rozvoje. Současně EU posílí svůj dialog a koordinaci s dalšími veřejnými partnery včetně organizací občanské společnosti (mj. sociálních partnerů), místních orgánů, multilaterálních organizací, mezinárodních finančních institucí, dalších dárců a soukromého sektoru. 4.2 Maximalizace dopadu omezených zdrojů EU se musí snažit směrovat své zdroje tam, kde jsou nejvíce zapotřebí a kde by mohly mít největší dopad. Hlavní zásadou tohoto návrhu je diferencovanější přístup k partnerství a přidělování pomoci podle situace v dané zemi. EU by měla i nadále uznávat zvláštní význam podpory rozvoje ve svém sousedství a v subsaharské Africe. Na druhé straně je mnoho zemí, na které se přestává vztahovat dvoustranná rozvojová pomoc EU, protože dokáží financovat vlastní rozvoj. Pomoc bude přidělována na základě potřeb jednotlivých zemí, jejich kapacit, závazků, výkonu a potenciálního dopadu EU. Prioritou budou specifické potřeby ve zranitelných, křehkých, konfliktem či krizí postižených zemí. Diferenciace umožní vést různé způsoby spolupráce, jako je kombinování grantů a úvěrů mezinárodních finančních institucí, včetně Evropské investiční banky. Větší využívání inovativních finančních nástrojů by mělo mobilizovat další finanční zdroje, včetně zdrojů soukromého sektoru. Tím se zajistí maximální možný dopad vydaných prostředků EU v situaci, kdy je rozpočet velmi napjatý. EU rovněž zajistí koncentraci vnějších výdajů, díky níž nevzniknou nedostatky v účinnosti plynoucí z odvětvového rozptylu a roztříštění pomoci. Je třeba se více zaměřit na investování do základů a hnacích mechanismů udržitelného růstu podporujícího začlenění a na podporu lidských práv, demokracie a dalších klíčových prvků řádné správy, včetně prosazování rovnosti žen a mužů a ženských práv. V rychle se měnícím světě byly v minulosti finanční nástroje EU omezovány nedostatkem flexibility. Nástroj stability byl vytvořen částečně za účelem vyřešení tohoto problému. S cílem ještě více zvýšit kapacitu EU v oblasti reakce na nepředvídané události byly zavedeny nové mechanismy k provedení revize nástrojů za účelem zvýšení flexibility, zejména přidělením finančních prostředků na nepředvídané potřeby a definováním minimálních přidělených částek. S cílem zajistit účinnější poskytování pomoci EU se navrhuje, aby se ve všech vnějších nástrojích používala zjednodušená pravidla a postupy programování a poskytování pomoci EU, včetně pravidel obsažených v revidovaném finančním nařízení. Zjednodušení by mělo v prvé řadě znamenat přínos pro partnerské země a regiony, ale díky omezení administrativní zátěže umožní také účinnější řízení. Horizontální legislativní nástroj zajistí značnou harmonizaci finančních předpisů. EU bude sledovat cíl vzájemné odpovědnosti při přidělování a vyplácení finančních prostředků. Celkově budou vnější nástroje EU brát při přidělování vnější pomoci partnerským zemím více v úvahu lidská práva, demokracii a řádnou správu. Co se týče zemí procesu rozšíření a sousedních zemí, přidělování prostředků pro jednotlivé země a poskytování pomoci by mělo být více spojeno s pokrokem při provádění reforem. V případě rozvojových zemí posílí EU vzájemnou odpovědnost v souvislosti se závazky a s plněním cílů dohodnutých s partnerskými zeměmi. Budou přezkoumány orientační příděly pro jednotlivé země podle měnících se podmínek a výše uvedených kritérií. Humanitární pomoc bude i nadále založena na potřebách a na dodržování zásad neutrality, nestrannosti a nezávislosti. V souladu s ustanoveními Lisabonské smlouvy budou nové nástroje zavádět nové mechanismy k zajištění demokratičtější debaty o vnější pomoci EU prostřednictvím většího zapojení Evropského parlamentu. Příkladem je využívání aktů v přenesené pravomoci[3], jež může zvýšit flexibilitu vnějších nástrojů. Rovněž se zlepší demokratická kontrola nad Evropským rozvojovým fondem (ERF) díky tomu, že bude sladěn s nástrojem pro rozvojovou spolupráci, přičemž budou současně zohledněny specifické rysy uvedeného nástroje. 5. Revidovaný a zjednodušený proces programování Největší inovací v této revizi vnějších nástrojů EU jsou změny navrhované pro proces programování. Lisabonská smlouva ukládá EU a jejím členským státům jasný závazek koordinovat své politiky vnější činnosti[4], včetně rozvojové spolupráce[5]. 5.1. Dohoda o komplexních společných strategiích EU K dosažení tohoto cíle a k zajištění většího dopadu a viditelnosti ve vztazích se třetími zeměmi musí EU a členské státy sdílet jasnou strategii ve svých vztazích s partnerskými zeměmi nebo regiony. Ve vhodných případech by to mohlo znamenat vypracování společného rámcového dokumentu na základě společné analýzy[6]. Společný rámcový dokument by v sobě zahrnul všechny aspekty vnější činnosti EU a všechny nástroje EU s cílem dosáhnout odpovídající rovnováhy mezi flexibilitou a předvídatelností, stejně jako mezi krátkodobými, střednědobými a dlouhodobými cíli. Společný rámcový dokument by definoval strategické linie činností a širokou kombinaci politik, odkazující k nástrojům a politikám EU a členských států, které by bylo možné v dané zemi či regionu využít, a zohledňující diplomatické a politické aspekty (společná zahraniční a bezpečnostní politika, politický dialog, demokracie a lidská práva atd.), rozvojovou spolupráci, bezpečnost, humanitární pomoc a vnější promítání vnitřních politik. Jak se odráží v návrzích nových nástrojů, pokud je pro danou partnerskou zemi nebo region připraven společný rámcový dokument, použije se pro proces programování, a tudíž již není nutno pro danou zemi nebo region vypracovávat strategický dokument. 5.2. Podpora flexibilnějšího a reaktivnějšího procesu programování EU musí zjednodušit svůj proces programování, aby byl schopen rychleji reagovat na možné změny situace a aby byl flexibilnější a usnadnil společné programování s členskými státy, což by se pro EU mělo stát normou. Programování finančních prostředků musí být založeno na jasné strategii stanovené ve strategických dokumentech pro každou partnerskou zemi nebo region s víceletými příděly nad určitou hranici[7]. Za strategický dokument lze považovat kterýkoli z těchto dokumentů: 1. vnitrostátní strategický dokument partnerské země (národní rozvojový plán apod.) uznávaný Komisí a službami ESVČ; 2. společný programový dokument vypracovaný ESVČ a útvary Komise spolu s členskými státy; 3. strategický dokument pro jednotlivé země/regiony nebo obdobný dokument vypracovaný ESVČ a útvary Komise. Jak bylo uvedeno výše, měl by jako strategický dokument sloužit i společný rámcový dokument, pokud existuje. Vypracování jednoho z těchto dokumentů neznamená, že jich nelze vytvořit více, nicméně k programování finančních prostředků EU je zapotřebí alespoň jednoho z nich. V těsném sousedství budou v zemích, které již s EU uzavřely akční plán či rovnocenný dokument, strategické dokumenty pro jednotlivé země nahrazeny jednotnými podpůrnými rámci. U nástroje předvstupní pomoci podpoří nové strategické dokumenty pro jednotlivé země soudržnost mezi všemi oblastmi politiky, které tento nástroj pokrývá. Na základě strategického dokumentu by programování finančních prostředků EU mělo být v zásadě stanoveno ve víceletém orientačním programu nebo obdobném programu. Tam, kde je to možné, se ESVČ a útvary Komise budou snažit vypracovávat společné víceleté programové dokumenty s členskými státy. Programování finančních prostředků EU se provádí v reakci na potřeby a strategie partnerských zemí a programové období by v zásadě mělo být sladěno s jejich strategickými cykly. Cyklus programování EU se může v jednotlivých zemích lišit a objem předem plánovaných finančních prostředků nemusí tudíž pokrýt celý cyklus období 2014–2020 ani všechny prostředky orientačně přidělené dané zemi. Vyšší stupeň flexibility je zásadní u nestabilních států a u států v krizových a pokrizových situacích, včetně států postižených konfliktem, kdy bude možné pomoc EU rychle (pře)programovat podle společného rámcového dokumentu nebo strategického dokumentu pro danou zemi a/nebo jiných strategií EU v oblasti předcházení krizím, reakce na krize a jejich řešení a budování míru. Měla by tak být vytvořena potřebná kombinace přístupů a nástrojů, zejména díky zajištění vhodné rovnováhy mezi přístupem zaměřeným na bezpečnost, na rozvoj a na humanitární hodnoty, a krátkodobá reakce by měla dokonale navazovat na dlouhodobou podporu. Proces (pře)programování by se měl zaměřit zejména na klíčové oblasti, jako je správa, obnova poskytování sociálních služeb a zajištění živobytí, budování míru a státu, a zabývat se zjištěnými základními příčinami nestability nebo (rizika obnoveného) konfliktu, jakož i ohrožeností katastrofami. Proces přijímání nebo úprav víceletých orientačních programů by se měl zkrátit vzhledem k tomu, jak rychle se politické situace často vyvíjejí. Programové dokumenty budou dle potřeby upravovány. 6. Navrhovaná struktura pro nový okruh rozpočtu pro vnější činnost 6.1 Spolupráce s partnerskými zeměmi Evropská unie se bude při spolupráci s vnějšími partnery zaměřovat na čtyři široké politické priority, jež přímo uplatňují ustanovení Smlouvy: rozšíření, sousedství, spolupráci se strategickými partnery a rozvojovou spolupráci. Finančním pilířem strategie rozšíření zahrnujícím všechny aspekty interní politiky a tematické záležitosti zůstane nástroj předvstupní pomoci (NPP). Cílem bude zajistit, aby kandidátské země a potenciální kandidátské země byly plně připraveny na možné přistoupení tím, že se podpoří v začleňování nových strategií a politik EU do jejich národních priorit. Důraz bude kladen na podporu politických reforem, zejména na posilování demokratických institucí a právního státu a na prosazování lidských práv a základních svobod, sociálně-ekonomický rozvoj, regionální spolupráci, přijímání a provádění acquis, cíle pro rok 2020 a přípravu na správu vnitřních politik po případném přistoupení. Bude posílena soudržnost mezi finanční podporou a celkovým pokrokem při provádění předvstupní strategie. Evropský nástroj sousedství bude přínosem pro země sousedící s EU, jelikož podpoří hlubší politickou spolupráci, užší ekonomickou integraci s EU a účinný a udržitelný přechod k demokracii. Spolupráce se zeměmi sousedícími s EU bude založena na zásadě „víc za víc“, jak se navrhuje ve společném sdělení vysoké představitelky EU pro zahraniční a bezpečnostní politiku a Evropské komise nazvaném „Nový přístup k sousedství, jež prochází změnami“[8]. Nástroj pro rozvojovou spolupráci se zaměří na boj s chudobou. Rovněž přispěje k dosažení dalších cílů vnější činnosti EU, zejména k posílení udržitelného ekonomického, sociálního a environmentálního rozvoje, stejně jako k podpoře demokracie, právního státu, řádné správy a dodržování lidských práv. Nástroj bude obsahovat: i) Zeměpisné programy na podporu dvoustranné a regionální spolupráce s rozvojovými zeměmi, která nespadá pod evropský nástroj sousedství, NPP nebo evropský rozvojový fond. Vzhledem k nutnosti řešit potřeby a priority partnerských zemí a zajistit jejich zapojení – v souladu s mezinárodními závazky v oblasti účinnosti pomoci – se bude nástroj pro rozvojovou spolupráci nadále zaměřovat především na zeměpisné programy. ii) Racionalizované tematické programy s větší flexibilitou, aby mohly rychle reagovat na nové globální výzvy. Program pro globální veřejné statky a výzvy se bude soustředit na hlavní globální veřejné statky a výzvy, jako je změna klimatu, životní prostředí, energetika, lidský rozvoj, zajištění potravin a udržitelné zemědělství, jakož i migrace, a současně zajistí soudržnost s cílem snížit chudobu. Nejméně 25 % prostředků z tohoto programu bude určeno na změnu klimatu a cíle v oblasti životního prostředí, aby bylo dosaženo cíle strategie Evropa 2020. Nejméně 20 % prostředků z programu zaměřeného na globální veřejné statky a výzvy bude určeno na podporu sociálního začlenění a lidského rozvoje a zejména hlavních priorit, jako je základní úroveň zdravotní péče a vzdělávání. Program pro organizace občanské společnosti a místní orgány se bude snažit tyto subjekty podpořit v tom, aby se zapojily do rozvojových strategií a procesů.iii) Panafrický program v rámci nástroje pro rozvojovou spolupráci bude podporovat provádění strategického partnerství mezi Afrikou a EU spolu s dalšími nástroji spolupráce s africkými zeměmi a regiony. Prostřednictvím posílení začleňování vnějšího rozměru vnitřních politik EU do nástroje pro rozvojovou spolupráci a jeho programování se řádným způsobem přihlédne k soudržnosti a souladu celkové politiky EU, přičemž se zohlední potřeby a priority partnerských zemí v souladu se zásadami účinnosti pomoci. Díky koncepci diferenciace bude lépe vyřešena návaznost humanitární pomoci na rozvojovou pomoc, přičemž se priority dostane zemím, které se potýkají s problémy přechodu, pokud jde o přidělené prostředky. Zvláštní úprava programování a flexibility pro země v krizových a pokrizových situacích by měla podpořit lepší koordinaci mezi okamžitou obnovou a rozvojem. V této souvislosti by možnost ponechat prostředky nepřidělené umožnila mobilizovat finanční prostředky k řešení problémů přechodu prostřednictvím úprav víceletých orientačních programů. Spolupráce s africkými, karibskými a tichomořskými státy bude většinou i nadále financována mimo rozpočet, a to v rámci 11. evropského rozvojového fondu (ERF). Z ERF bude rovněž hrazena spolupráce se zámořskými zeměmi a územími. Rozdíly v mechanismech přispívání členských států do 11. ERF by měly být více sladěny s mechanismy přispívání do souhrnného rozpočtu EU, aby se umožnila pozdější integrace ERF do rozpočtu EU. Partnerství mezi EU a Grónskem je zaměřeno na zachování jejich vzájemných těsných vztahů a současně na podporu udržitelného rozvoje grónské společnosti. Toto partnerství by mělo být posíleno a mělo by zahrnout oblasti jako suroviny vzhledem k jejich významnému hospodářskému potenciálu v této zemi. Nový nástroj partnerství podpoří a posílí zájmy EU a společné zájmy a zajistí strategii Evropa 2020 globální dosah. Nahrazuje nástroj pro průmyslově vyspělé země a umožní EU účinně a flexibilně reagovat na cíle v oblasti spolupráce vyplývající z našich vztahů s partnerskými zeměmi a řešit výzvy globálního významu. Ačkoli nástroj bude klást zvláštní důraz na strategické partnery a rozvíjející se ekonomiky, jeho působnost zůstane globální. Může rovněž založit nové vztahy se zeměmi, na které se přestává vztahovat dvoustranná rozvojová spolupráce. Nebude existovat žádná povinnost klasifikovat výdaje jako oficiální rozvojovou pomoc, ačkoliv by tato možnost měla zůstat zachována. Nástroj partnerství by také mohl přispět k úsilí EU v oblasti klimatu a biologické rozmanitosti, ale nebudou k tomu ex ante vyčleněny žádné finanční prostředky. Budoucí nástroje vnější činnosti by také měly umožnit, aby EU a její členské státy zvýšily svůj vliv v politických a ekonomických partnerstvích, jichž se účastní, a splnily závazky, které učinily na různých fórech. EU má například ambici přidělit nejméně 20 % prostředků ze svého rozpočtu jako příspěvek k vytvoření nízkouhlíkové společnosti odolné vůči změně klimatu a zahrnout činnosti týkající se klimatu a biologické rozmanitosti do svých vnějších nástrojů. Kromě finančního krytí programu „Erasmus pro všechny“ v rámci okruhu 1 rozpočtu EU a v zájmu prosazování mezinárodního rozměru vysokoškolského vzdělávání bude v souladu s cíli vnější činnosti EU stanovenými v článku 21 Smlouvy o EU přidělena orientační celková částka 1 812 100 000 EUR z různých nástrojů vnější činnosti (nástroj pro rozvojovou spolupráci, evropský nástroj sousedství, nástroj předvstupní pomoci, nástroj partnerství a Evropský rozvojový fond) na akce v oblasti mobility ve vzdělávání do zemí mimo EU a z těchto zemí a politického dialogu s orgány/institucemi/organizacemi ze zemí způsobilých v rámci těchto nástrojů vnější činnosti. 6.2 Podpora demokracie a lidských práv v globálním měřítku Posílení evropského nástroje pro demokracii a lidská práva umožní EU poskytnout větší podporu rozvoji prosperujících občanských společností a jejich specifické úlohy jakožto klíčových aktérů přinášejících pozitivní změnu v podpoře lidských práv a demokracie. Zvýší se rovněž schopnost EU rychle reagovat na naléhavé případy porušování lidských práv a podpora mezinárodním a regionálním mechanismům na ochranu lidských práv. Podporovat se bude rovněž provádění volebních pozorovatelských misí, sledování jejich doporučení a zlepšování demokratických a volebních procesů. 6.3 Předcházení krizím a jejich řešení Bude posílen nástroj stability, aby odrážel komplikovanější mezinárodní souvislosti. Z neprogramovatelné kapacity se budou řešit krizové situace, včetně přírodních katastrof. Programovatelná kapacita se zaměří na budování kapacit pro připravenost na krize a na řešení globálních a nadregionálních hrozeb, jako je terorismus, organizovaný zločin, nedovolené obchodování, ochrana kritické infrastruktury a veřejného zdraví a snižování rizik spojených s chemickými, biologickými, radiologickými a jadernými materiály. Dále bude podporovat opatření, která mají zajistit přiměřené uspokojení zvláštních potřeb žen a dětí v případě krize nebo konfliktu, rovněž v souvislosti s násilím páchaným na základě pohlaví. Nástroj pro spolupráci v oblasti jaderné bezpečnosti bude i nadále zaměřen na podporu vysoké úrovně jaderné bezpečnosti, radiační ochrany a používání účinné a efektivní ochrany pro jaderné materiály ve třetích zemích, zejména v přímém sousedství, v rámci podpory mezinárodních úmluv a standardů. 6.4 Další finanční nástroje pro vnější činnost Jedním z dalších vnějších nástrojů, jimiž EU disponuje, je makrofinanční pomoc třetím zemím. Tento nástroj se používá ve výjimečných případech k udělení finanční pomoci makroekonomické povahy za účelem odstranění dočasných potíží s platební bilancí. Podmínkou udělení je účast MMF a využití pomoci směřuje zejména do zemí sousedících s EU. Jakékoli rozhodnutí o udělení makrofinanční pomoci bude v souladu s prioritami vnější činnosti EU. Přestože nejsou podrobně uvedeny v předchozím textu, budou z okruhu víceletého finančního rámce na období 2014–2020 „Globální Evropa“ nadále financovány nástroje jako humanitární pomoc a civilní ochrana. Kromě toho se bude z rozpočtu na společnou zahraniční a bezpečnostní politiku i nadále podporovat činnost bez vojenských a obranných důsledků. 7. Soudržnost nástrojů Různé nástroje vnější činnosti EU budou nadále prováděny v týchž zemích jako dříve. Pro rozvíjející se ekonomiky, na které se přestává vztahovat dvoustranná rozvojová spolupráce, jako je Brazílie, Čína a Indie, by měla být vytvořena odlišná partnerství nad rámec dvoustranné rozvojové spolupráce za použití různých nástrojů, jež mají k dispozici. Mohly by to být nástroje jako programy regionální rozvojové spolupráce a tematické programy v rámci nástrojem pro rozvojovou spolupráci, evropského nástroje pro demokracii a lidská práva, nástroje stability, nástroje partnerství, vnější prvky vnitřních nástrojů… V souladu s ustanoveními nové Smlouvy budou ESVČ a útvary Komise klást zvláštní důraz na soudržnost kombinace různých politik a nástrojů ve fázi jejich programování. [1] Nástroj předvstupní pomoci, nástroj evropského sousedství, nástroj rozvojové spolupráce, nařízení Komise, kterým se provádí rozhodnutí Rady o vztazích mezi Evropským společenstvím na jedné straně a Grónskem a Dánským královstvím na straně druhé, nástroj partnerství, evropský nástroj pro demokracii a lidská práva, nástroj stability, nástroj pro spolupráci v oblasti jaderné bezpečnosti. Tím se bude řídit i používání nástrojů souvisejících s humanitární pomocí, civilní ochranou a makrofinanční pomocí. [2] KOM(2011) 500 „Rozpočet – Evropa 2020“, část II. [3] Na základě článku 290 SFEU. [4] Články 21 a 22 Smlouvy o EU. [5] Článek 210 SFEU. [6] Kromě zemí usilujících o přistoupení, kde strategické plánování finanční pomoci provádí Komise na základě strategie pro rozšíření. [7] Přesné částky je třeba určit. Návrh nařízení o nástroji pro rozvojovou spolupráci již tuto možnost stanoví. Co se týče NPP, lze víceleté programy přijímat bez ohledu na finanční částku. [8] KOM(2011) 303.