EVROPSKÁ KOMISE V Bruselu dne 23.9.2020 COM(2020) 610 final 2020/0279(COD) Návrh NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY o řízení azylu a migrace a o změně směrnice Rady 2003/109/ES a navrhovaného nařízení (EU) XXX/XXX [o Azylovém a migračním fondu]



(Text s významem pro EHP) {SWD(2020) 207 final}



DŮVODOVÁ ZPRÁVA 1.SOUVISLOSTI NÁVRHU 1.1Odůvodnění a cíle návrhu V politických směrech Komise oznámila předsedkyně Ursula von der Leyenová nový pakt o migraci a azylu, který zahrnuje komplexní přístup k vnějším hranicím, azylovým a návratovým systémům, schengenskému prostoru volného pohybu a vnějšímu rozměru. Nový pakt o migraci a azylu předložený spolu s tímto návrhem nového nařízení o řízení azylu a migrace představuje nový směr v oblasti migrace založený na komplexním přístupu k jejímu řízení. Tento návrh zavádí společný rámec pro řízení azylu a migrace na úrovni EU, který je klíčovým příspěvkem ke komplexnímu přístupu a usiluje o podporu vzájemné důvěry mezi členskými státy. Na základě obecných zásad solidarity a spravedlivého sdílení odpovědnosti se nový pakt zasazuje o integrovanou tvorbu politik sdružujících politiky v oblasti azylu, migrace, navracení, ochrany vnějších hranic, boje proti převaděčství migrantů a vztahů s klíčovými třetími zeměmi, které odrážejí přístup mezirezortní spolupráce. Uznává se v něm, že komplexní přístup rovněž znamená silnější, udržitelnější a hmatatelnější vyjádření zásad solidarity a spravedlivého rozdělení odpovědnosti, které je v širším kontextu vyvážené a rozšiřuje zaměření nad rámec otázky, který členský stát je příslušný k posouzení žádosti o mezinárodní ochranu. Tyto zásady by se proto měly uplatňovat na celkové řízení migrace, od zajištění přístupu k mezinárodní ochraně až po řešení nelegální migrace a neoprávněného pohybu. Nikoliv jednotlivé členské státy, ale EU jako celek by měla řešit problémy spojené s řízením migrace, od zajištění rovnoměrného úsilí při vyřizování žádostí o azyl až po zajištění rychlé identifikace osob, které potřebují mezinárodní ochranu, nebo účinného navracení osob, které ochranu nepotřebují. Tlak na azylové systémy členských států také nadále představuje velkou zátěž pro členské státy prvního vstupu i pro azylové systémy jiných členských států z důvodu neoprávněného pohybu osob. Současný migrační systém je pro řešení těchto skutečností nedostatečný. V současné době neexistuje zejména žádný účinný mechanismus solidarity ani účinná pravidla odpovědnosti. Proto je nezbytný evropský rámec, který bude schopen řídit vzájemnou provázanost politik a rozhodnutí členských států. Tento rámec musí zohlednit neustále se měnící situaci v oblasti migrace, která znamená rostoucí složitost a zvýšenou potřebu koordinace. Cílem tohoto návrhu nového nařízení o řízení azylu a migrace je nahradit stávající dublinské nařízení a znovu zahájit reformu společného evropského azylového systému vytvořením společného rámce, který přispěje ke komplexnímu přístupu k řízení migrace prostřednictvím integrované tvorby politik v oblasti řízení azylu a migrace, včetně jeho vnitřních i vnějších složek. Tento nový přístup ukotvuje stávající systém v širším rámci, který je schopen odrážet přístup mezirezortní spolupráce a zajistit soudržnost a účinnost kroků a opatření provedených Unií a jejími členskými státy. Tento přístup zahrnuje rovněž nový a komplexnější mechanismus solidarity s cílem zajistit normální fungování migračního systému, jakož i zjednodušená kritéria a účinnější mechanismy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu. Tento návrh stanoví nový mechanismus solidarity, který je pružný a schopný lépe reagovat, tak aby se přizpůsobil různým situacím vyplývajícím z různých migračních výzev, jimž čelí členské státy, a to stanovením solidárních opatření, ze kterých si členské státy mohou vybrat za účelem svého přispění. Tento nový přístup k solidaritě poskytuje trvalou a různorodou podporu členským státům, které jsou vystaveny tlaku nebo jeho riziku, a zahrnuje zvláštní proces pro řešení specifičnosti vylodění po pátracích a záchranných operacích. Kromě toho budou členské státy moci kdykoli nabídnout dobrovolné příspěvky. Komise vždy zajistí koordinaci těchto opatření. Tento návrh obsahuje rovněž ustanovení na posílení navracení nelegálních migrantů. Za tímto účelem zavádí mechanismus pro usnadnění spolupráce se třetími zeměmi v oblasti navracení a zpětného přebírání osob, který doplňuje mechanismus zavedený článkem 25a nařízení (ES) č. 810/2009 o vízovém kodexu. Tento nový mechanismus zmocňuje Komisi k tomu, aby Radě předložila zprávu, v níž určí účinná opatření na povzbuzení a zlepšení spolupráce se třetími zeměmi s cílem usnadnit navracení a zpětné přebírání osob, jakož i spolupráci mezi členskými státy za tímto účelem, a to při řádném zohlednění celkových zájmů a vztahů s dotčenými třetími zeměmi. Komise bude vycházet z podkladů Evropské služby pro vnější činnost a delegací EU. Komise a Rada poté zváží veškerá další vhodná opatření, která mají být v tomto ohledu provedena, v mezích svých příslušných pravomocí. Tento mechanismus a nový koordinátor EU pro navracení, podporovaný sítí zástupců na vysoké úrovni a ohlášený v novém paktu o migraci a azylu, přispějí ke společnému strategickému a koordinovanému přístupu členských států, Komise a agentur Unie k navracení a zpětnému přebírání osob. Solidární opatření budou navíc zahrnovat i nové možnosti, jak si mohou členské státy vzájemně pomáhat při provádění návratů, a to formou patronátu nad návraty. V rámci této nové formy solidárního opatření by se členské státy zavázaly k navracení nelegálních migrantů jménem jiného členského státu, přičemž by prováděly veškeré činnosti nezbytné pro tento účel přímo z území členského státu, který této pomoci využívá (např. poradenství v oblasti navracení, vedení politického dialogu se třetími zeměmi, poskytování podpory pro asistovaný dobrovolný návrat a opětovné začlenění). Tyto činnosti doplňují činnosti prováděné Evropskou agenturou pro pohraniční a pobřežní stráž (EBCGA) na základě jejího mandátu a zahrnují zejména opatření, která agentura provést nemůže (např. nabízení diplomatické podpory členskému státu, který využívá pomoci, ve vztazích se třetími zeměmi). Pokud však návrat nebude dokončen do 8 měsíců, budou nelegální migranti přemístěni na území členského státu poskytujícího patronát s cílem pokračovat v úsilí o výkon rozhodnutí o navrácení. Nový přístup k řízení migrace zahrnuje rovněž zlepšení pravidel týkajících se příslušnosti k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu s cílem přispět k přiměřenému a rozumnému omezení neoprávněného pohybu. Tento návrh dále zavádí správní rámec založený na vnitrostátních strategiích členských států, který bude podkladem pro evropskou strategii pro řízení azylu a migrace, která stanoví strategický přístup k řízení azylu a migrace na evropské úrovni a k provádění azylové, migrační a návratové politiky v souladu s komplexním přístupem. Reforma společného evropského azylového systému Pakt vychází z návrhů Komise na reformu společného evropského azylového systému z let 2016 a 2018 a zavádí další nové prvky k zajištění rovnováhy potřebné pro společný rámec spojující všechny aspekty azylové a migrační politiky. Navrhovanou reformu azylové politiky z roku 2016 tvořilo sedm legislativních návrhů: přepracované dublinské nařízení, přepracované nařízení o Eurodacu, nařízení o zřízení Agentury Evropské unie pro azyl, nařízení o azylovém řízení, kvalifikační nařízení, přepracovaná směrnice o podmínkách přijímání a nařízení o rámci Unie pro znovuusídlování. V září 2018 Komise rovněž předložila pozměněný návrh nařízení, kterým se zřizuje Agentura EU pro azyl. Zatímco u řady těchto návrhů bylo dosaženo významného pokroku a bylo dosaženo předběžných politických dohod mezi společnými normotvůrci o návrzích kvalifikačního nařízení, směrnice o podmínkách přijímání, nařízení o rámci Unie pro znovuusídlování, nařízení o Eurodacu a prvního návrhu o zřízení Agentury EU pro azyl, menšího pokroku bylo dosaženo, pokud jde o návrhy dublinského nařízení a nařízení o azylovém řízení, zejména z důvodu rozdílných názorů v Radě. Rovněž schválení pouze některých návrhů azylové reformy před dosažením dohody o úplné reformě nemělo dostatečnou podporu. Spolu s tímto návrhem předkládá Komise návrh, kterým se mění návrh nařízení o azylovém řízení z roku 2016 a návrh nařízení, kterým se zavádí prověřování státních příslušníků třetích zemí a osob bez státní příslušnosti na vnějších hranicích, které vytvářejí hladké propojení všech fází řízení o migraci, včetně nové předvstupní fáze, jakož i rychlejšího navracení státních příslušníků třetích zemí, kteří nemají právo setrvat v Unii. Kromě toho Komise předkládá návrh, kterým se mění návrh přepracovaného znění nařízení o Eurodacu z roku 2016 s cílem zavést jasné a konzistentní propojení konkrétních osob a postupů, jimž podléhají, s cílem lépe pomoci při kontrole nelegální migrace a odhalování neoprávněného pohybu a podpořit provádění nového mechanismu solidarity. Komise rovněž předkládá návrh nařízení o řešení krizových situací s cílem stanovit nástroje nezbytné pro řešení krizových situací a situace vyšší moci. Cílem tohoto nástroje je řešit výjimečné situace hromadného přílivu státních příslušníků třetích zemí nebo osob bez státní příslušnosti, kteří nelegálně přijíždějí do členského státu, nebo bezprostřední riziko takového přílivu, neboť jeho rozsah a povaha činí azylový, přijímací a návratový systém členského státu nefunkčním a mohou mít závažné důsledky pro fungování společného evropského azylového systému a systému Unie pro řízení migrace nebo vést k nemožnosti jejich uplatňování; dále je jeho cílem i stanovit odchylná pravidla v situacích vyšší moci. 1.2Cíle návrhu

Komplexní přístup k řízení migrace je nezbytný pro vybudování vzájemné důvěry mezi členskými státy, a zajištění jednotného přístupu EU k azylu, řízení migrace, ochraně vnějších hranic a vztahům s příslušnými třetími zeměmi, přičemž je třeba uznat, že účinnost celkového přístupu závisí na společném a integrovaném řešení všech složek. Zohledňuje rovněž nedávné rozsudky Soudního dvora ve spojených věcech C-715/17, C-718/17 a C-719/17, v nichž Soudní dvůr konstatoval, že „zátěž [...] musí být v zásadě rozložena mezi všechny ostatní členské státy v souladu se zásadou solidarity a spravedlivého rozdělení odpovědnosti mezi členskými státy, jelikož touto zásadou se podle článku 80 SFEU řídí unijní politika v oblasti azylu“. Komise v roce 2016 navrhla systém, v němž by členský stát, který byl na základě hierarchie kritérií příslušnosti určen jako příslušný k posouzení žádosti o mezinárodní ochranu, zůstal trvale příslušný k posouzení jakýchkoli dalších žádostí nebo prohlášení téhož žadatele. Systém byl doplněn o povinný a automatický korekční přidělovací mechanismus, který by byl na základě referenčního klíče spuštěn, když by byl členský stát vystaven nepřiměřenému tlaku, čímž by byl zajištěn jasný a závazný systém sdílení odpovědnosti mezi členskými státy. Evropský parlament přijal dne 16. listopadu 2017 mandát k jednání, který obsahoval návrh na nahrazení kritéria prvního vstupu a standardního kritéria první žádosti systémem přidělování, v němž by si žadatel mohl vybrat, ke kterému ze čtyř členských států s nejmenším počtem žádostí bude přidělen. Na straně Rady se členské státy nedokázaly dohodnout na společném přístupu a jednání byla pozastavena. S cílem překonat současnou patovou situaci a poskytnout širší a pevný rámec pro migrační a azylovou politiku má Komise v úmyslu návrh z roku 2016 stáhnout. Tento návrh zrušuje a nahrazuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 604/2013 ze dne 26. června 2013, kterým se stanoví kritéria a postupy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu podané státním příslušníkem třetí země nebo osobou bez státní příslušnosti v některém z členských států (dále také „nařízení Dublin III“). Cílem tohoto návrhu je především: ·vytvořit společný rámec, který přispěje ke komplexnímu přístupu k řízení azylu a migrace na základě zásad integrované tvorby politik a solidarity a spravedlivého sdílení odpovědnosti; ·zajistit sdílení odpovědnosti prostřednictvím nového mechanismu solidarity zavedením systému průběžného poskytování solidarity za normálních okolností a pomoci členským státům s účinnými opatřeními (relokace nebo patronát nad návraty a další příspěvky zaměřené na posílení schopnosti členských států v oblasti azylu, přijímání a navracení a ve vnějším rozměru) řídit migraci v praxi tam, kde čelí migračnímu tlaku. Tento přístup rovněž zahrnuje zvláštní proces solidarity, který se použije na příjezdy po pátracích a záchranných operacích; ·posílit schopnost systému účinně a efektivně určit jediný členský stát příslušný k posouzení žádosti o mezinárodní ochranu. Zejména by omezil doložky o zániku příslušnosti, jakož i možnosti přesunu příslušnosti mezi členskými státy v důsledku jednání žadatele a výrazně zkrátil lhůty pro zaslání žádostí a obdržení odpovědí, aby se zajistilo, že žadatelům bude rychleji určen příslušný členský stát, a tím získají rychlejší přístup k řízení o udělení mezinárodní ochrany; ·odrazovat od zneužívání systému a předcházet neoprávněnému pohybu žadatelů v rámci EU, především zavedením jasných povinností žadatelů podat žádost v členském státě prvního vstupu nebo oprávněného pobytu a zůstat na území členského státu, který je určen jako příslušný. To si rovněž žádá přiměřené materiální důsledky v případě nedodržení těchto povinností. 1.3Soulad s platnými předpisy v této oblasti politiky Základním kamenem společného evropského azylového systému je systém určování členského státu příslušného k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu. Tento systém je plně propojen s právními a politickými nástroji v oblasti azylu, zejména azylovým řízením, normami, které musí žadatelé splňovat, aby mohli požívat mezinárodní ochrany, a podmínkami přijímání, jakož i znovuusídlení. Tento návrh je rovněž v souladu s pravidly týkajícími se ochrany vnějších hranic stanovenými v Schengenském hraničním kodexu a přispívá k cíli účinné správy vnějších hranic, který je nezbytným důsledkem volného pohybu osob v rámci Unie. Rozšířením oblasti působnosti opatření tak, aby řešila problémy spojené s migrací, návrh dále snižuje potřebu znovuzavedení hraničních kontrol na vnitřních hranicích. Kromě toho je zajištěn soulad s účinnou evropskou integrovanou správou hranic na unijní a vnitrostátní úrovni ve smyslu v nařízení o Evropské pohraniční a pobřežní stráži. Evropská integrovaná správa hranic je nezbytným důsledkem volného pohybu osob v rámci Unie a je základní složkou prostoru svobody, bezpečnosti a práva. Je rovněž ústředním prvkem tohoto návrhu a přispívá k provádění zásady integrované politiky s cílem zlepšit komplexní přístup k řízení migrace stanovený v tomto návrhu. Tento návrh je plně v souladu se sdělením o novém paktu o migraci a azylu a plánem iniciativ, který jej doprovází, včetně návrhu cílené změny nařízení o azylovém řízení a nařízení, kterým se zavádí prověřování, které zajistí, že migranti budou podrobeni kontrole totožnosti, kontrole zdraví a bezpečnostně prověřeni a budou nasměrováni buď k řízení o navrácení nebo k azylovému řízení, včetně případného azylového řízení na hranicích nebo řízení o navrácení na hranicích, jak je stanoveno v pozměňujícím návrhu nařízení o azylovém řízení. Návrh je rovněž v souladu s návrhem, kterým se mění návrh přepracovaného znění nařízení o Eurodacu z roku 2016. Tento návrh je rovněž zcela v souladu s plánem pro připravenost na migraci a pro migrační krize, který poskytuje operační rámec pro monitorování a předvídání migračních toků a migrační situace, zlepšování odolnosti a organizaci koordinované reakce na migrační krizi. Návrh zejména plně využívá vydaných zpráv a činností sítě vytvořené v rámci plánu. Návrh dále posiluje právní rámec a politiku EU v oblasti navracení tím, že posiluje schopnost Unie jednat v oblasti spolupráce se třetími zeměmi prostřednictvím mechanismu, který Komisi zmocňuje k tomu, aby zvážila a předložila opatření ke zlepšení této spolupráce nad rámec opatření, která jsou již stanovena ve vízovém kodexu. Je rovněž zajištěn soulad s již dosaženými prozatímními politickými dohodami o kvalifikačním nařízení, přepracované směrnici o podmínkách přijímání, nařízení o rámci Unie pro znovuusídlování a nařízení o zřízení Agentury Evropské unie pro azyl, které Komise plně podporuje. Jelikož cíle, na nichž jsou tyto návrhy založeny, zůstávají platné i dnes, mělo by být dohody o těchto návrzích dosaženo co nejdříve. Návrh dublinského nařízení, zveřejněný dne 4. května 2016, je však nezbytné stáhnout, neboť o něm nebylo možné dosáhnout dohody a neboť návrh nařízení o řízení azylu a migrace obsahuje nový strukturovaný mechanismus solidarity a zohledňuje i další změny navržené v roce 2016, jejichž hlavním cílem je zefektivnit postupy vedoucí k přemístění podle dublinského nařízení, jako je oznámení o přijetí zpět a omezení přenesení příslušnosti. V září 2015 Komise dále navrhla krizový relokační mechanismus s cílem vytvořit strukturální řešení krizových situací, jako jsou ty v Řecku a Itálii, které vedly ke dvěma rozhodnutím o relokaci, která Rada přijala v září 2015. Komise má v úmyslu stáhnout návrh krizového relokačního mechanismu ze září 2015 a zrušit směrnici o dočasné ochraně, protože návrh nařízení o řízení azylu a migrace obsahuje ustanovení, která mají řešit realitu migračních toků prostřednictvím relokací a patronátu nad návraty v době migračního tlaku, a protože návrh nařízení o řešení krizových situací a zásahů vyšší moci v oblasti migrace a azylu rovněž stanoví zvláštní pravidla pro relokaci a patronát nad návraty, aby se řešily krizové situace strukturálně. 1.4Soulad s ostatními politikami Unie Tento návrh je v souladu s komplexním dlouhodobým přístupem k řízení migrace stanoveným v novém paktu o migraci a azylu, včetně zapracování migrační politiky jako ústředního prvku do vztahů s partnery ze třetích zemí; začlenění správy vnějších hranic do širší politiky EU v oblasti řízení migrace; vytvoření bezproblémových, spravedlivých a účinných postupů v oblasti azylu a navracení a posilování schengenského prostoru volného pohybu založeného na důvěře mezi členskými státy. Klíčovou součástí tohoto přístupu je podpora legálních cest do EU s cílem přilákat talenty na trh práce EU a poskytování ochrany potřebným osobám prostřednictvím znovuusídlení a dalších doplňkových způsobů ochrany a vypracování zvláštních politik na podporu integrace státních příslušníků třetích zemí do evropských společností.

Zavedením rámce, který řeší celý přístup k řízení migrace prostřednictvím budování partnerství se třetími zeměmi, přispívá toto nařízení k cílům ambiciózní a široce pojaté vnější politiky EU založené na partnerství se třetími zeměmi. Tím se rovněž zajistí soulad s humanitárními cíli Unie vyjádřenými prostřednictvím podpory uprchlíků ve třetích zemích. Tento návrh je v souladu s návrhem nařízení o prověřování a přispívá zejména k silné ochraně základních práv prostřednictvím mechanismu monitorování, který je v něm stanoven. V návrhu nařízení, kterým se stanoví povinnost prověřovat na vnějších hranicích státní příslušníky třetích zemí, kteří v zásadě nesplňují podmínky vstupu, je navržen nový monitorovací mechanismus, který má zajistit, aby byla při prověřování dodržována základní práva a aby veškerá obvinění z porušení základních práv byla řádně prošetřena. Toto monitorování je součástí správních ustanovení navrhovaného nařízení, která stanoví, že členské státy by měly podle nařízení o prověřování začlenit výsledky svého vnitrostátního monitorovacího mechanismu do svých vnitrostátních strategií stanovených v tomto navrhovaném nařízení. Kromě toho budou ve výroční zprávě o řízení migrace obsaženy rovněž výsledky zpráv o monitorování a případné návrhy zlepšení. Za účelem podpory solidárních opatření zaměřených na relokaci a následné přesuny nad rámec přemisťování, na něž se vztahují postupy pro určení příslušnosti členských států, tento návrh předpokládá, že členským státům budou vyplaceny jednorázové částky, a je plně v souladu s rozpočtem EU s cílem podporovat tato opatření a účinné uplatňování nařízení. Tento návrh dále posiluje politiky v oblasti bezpečnosti. Prostřednictvím zvláštních pravidel stanovených v tomto nařízení bude příslušnost k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu rychle stanovena v případech, kdy daná osoba představuje riziko pro národní bezpečnost a veřejný pořádek, a zabrání se jakémukoli dalšímu přemístění těchto osob do jiných členských států. Návrh proto rovněž posiluje bezpečnostní cíl stanovený v návrhu nařízení o prověřování, podle něhož bude taková bezpečnostní kontrola povinná. 2.PRÁVNÍ ZÁKLAD, SUBSIDIARITA A PROPORCIONALITA 2.1Právní základ Tento návrh zrušuje a nahrazuje nařízení (EU) č. 604/2013 a rozšiřuje oblast působnosti tak, aby zahrnovala společný rámec, který vedle vytvoření širší koncepce solidarity přispívá ke komplexnímu přístupu k řízení migrace, a proto by měl být přijat na příslušném právním základě, konkrétně čl. 78 odst. 2 písm. e) a čl. 79 odst. 2 písm. c) Smlouvy o fungování Evropské unie, v souladu s řádným legislativním postupem. 2.2Proměnná geometrie Irsko je vázáno nařízením (EU) č. 604/2013 na základě oznámení svého přání účastnit se přijímání a uplatňování tohoto nařízení podle Protokolu o postavení Spojeného království a Irska s ohledem na prostor svobody, bezpečnosti a práva, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a Smlouvě o fungování EU. V souladu s výše uvedeným protokolem se Irsko může rozhodnout, zda se chce účastnit přijímání tohoto návrhu. Možnost účastnit se jeho uplatňování má i po přijetí návrhu. Podle Protokolu o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o EU a Smlouvě o fungování EU, se Dánsko neúčastní přijímání opatření podle hlavy V Smlouvy o fungování EU Radou (s výjimkou „opatření k určení těch třetích zemí, jejichž státní příslušníci při překračování vnějších hranic členských států musí mít vízum, a opatření o jednotném vzoru víz“). Vzhledem k tomu, že však Dánsko uplatňuje stávající dublinské nařízení na základě mezinárodní dohody, kterou uzavřelo s Evropským společenstvím v roce 2006, oznámí v souladu s článkem 3 uvedené dohody Komisi, zda si přeje části III, V a VII změněného nařízení provést. 2.3Dopad návrhu na státy přidružené k dublinskému systému, které nejsou členy EU Souběžně s přidružením několika zemí, jež nejsou členy EU, k schengenskému acquis uzavřela Unie několik dohod o přidružení těchto zemí také k dublinskému acquis / acquis Eurodac: – dohodu o přidružení Islandu a Norska, uzavřenou v roce 2001, – dohodu o přidružení Švýcarska, uzavřenou dne 28. února 2008, – protokol o přidružení Lichtenštejnska, uzavřený dne 7. března 2011. S cílem stanovit práva a povinnosti Dánska, které (jak je uvedeno výše) je přidruženo k dublinskému acquis / acquis Eurodac prostřednictvím mezinárodní dohody, vůči uvedeným přidruženým zemím schválila Unie a přidružené země dva další nástroje. V souladu s třemi uvedenými dohodami přijmou přidružené země dublinské acquis / acquis Eurodac a jeho vývoj bez výhrad. Neúčastní se přijímání žádných aktů, které mění dublinské acquis nebo které na něj navazují (včetně tohoto návrhu), musí však v určité lhůtě po jejich schválení Evropským parlamentem a Radou oznámit Komisi své rozhodnutí, zda přijímají obsah tohoto aktu, či nikoli. V případě, že Norsko, Island, Švýcarsko nebo Lichtenštejnsko nepřijmou akt, který mění nebo který navazuje na opatření související s dublinským acquis / acquis Eurodac, budou příslušné dohody ukončeny, ledaže smíšený výbor zřízený na základě dohod jednomyslně rozhodne jinak. Navrhované nařízení má širší oblast působnosti nad rámec předmětu výše uvedených dohod a stanoví komplexní přístup založený na společném rámci pro řízení migrace a zároveň zachovává základní ustanovení týkající se určení příslušnosti k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu, která zůstávají klíčovou součástí nařízení. Aby se zajistilo zachování dohod s Dánskem a přidruženými zeměmi upravujících jejich účast v dublinském systému, budou Dánsko, Norsko, Island, Švýcarsko a Lichtenštejnsko v případě přijetí tohoto aktu vázány pouze částmi III, V a VII tohoto nařízení.

2.4Subsidiarita Hlava V Smlouvy o fungování EU, která se týká prostoru svobody, bezpečnosti a práva, svěřuje některé pravomoci v této oblasti Evropské unii. Tyto pravomoci musí být vykonávány v souladu článkem 5 Smlouvy o Evropské unii, tj. pouze tehdy a do té míry, pokud cílů zamýšlené činnosti nemůže být dosaženo uspokojivě členskými státy, ale spíše jich, z důvodu jejího rozsahu či účinků, může být lépe dosaženo na úrovni Evropské unie. Tento návrh zefektivňuje stávající pravidla stanovená v nařízení (EU) č. 604/2013 a jeho cílem je zajistit jejich správné uplatňování, které omezí neoprávněný pohyb státních příslušníků třetích zemí mezi členskými státy, což jsou záležitosti, které jsou svou povahou přeshraniční. Tato pravidla doplňuje nový mechanismus solidarity, který má zavést systém pro řešení situací, kdy jsou členské státy vystaveny migračnímu tlaku. Tento přístup rovněž předpokládá začlenění solidárních opatření uplatňovaných na osoby, které přichází po pátracích a záchranných operacích, tak aby poskytl podporu členským státům, které se s těmito příchody potýkají. Dosažení těchto cílů vyžaduje opatření na úrovni EU, neboť jsou ze své podstaty přeshraniční. Je zřejmé, že opatření jednotlivých členských států nemohou uspokojivě reagovat na potřebu společného přístupu EU k tomuto společnému problému. 2.5Proporcionalita V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné k dosažení jeho cílů. Pokud jde o komplexní přístup založený na společném rámci, toto nařízení stanoví hlavní zásady tohoto přístupu opírající se o strukturu monitorování a řízení nezbytnou k zajištění jeho provádění. Prostřednictvím zásad integrované tvorby politik a zásad týkajících se solidarity a spravedlivého sdílení odpovědnosti mají členské státy společný zájem na zajištění soudržného provádění řízení migrace na úrovni EU. Tato ustanovení nepřekračují rámec toho, co je nezbytné pro dosažení cíle, kterým je účinné řešení situace. Pokud jde o zjednodušení pravidel pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu, navrhované změny jsou omezeny na to, co je nezbytné pro zajištění účinného fungování systému, a to jak v souvislosti s rychlejším přístupem žadatelů k řízení o udělení mezinárodní ochrany, tak s kapacitou správních orgánů členských států pro používání tohoto systému. Pokud jde o zavedení nového mechanismu solidarity, nařízení (EU) č. 604/2013 ve své současné podobě neobsahuje nástroje umožňující řešení situací, kdy členské státy čelí migračnímu tlaku. Stávající nařízení se navíc nezabývá specifickou situací, kterou představují osoby přicházející v návaznosti na pátrací a záchranné operace. Návrhem zavedená ustanovení o mechanismu solidarity se snaží tento nedostatek odstranit. Tato ustanovení nepřekračují rámec toho, co je nezbytné pro dosažení cíle, kterým je účinné řešení situace. 2.6Volba nástroje Vzhledem k tomu, že stávající dublinský mechanismus byl zřízen nařízením, používá se tentýž právní nástroj k zavedení komplexního přístupu založeného na společném rámci pro účinné řízení migrace, zefektivnění dublinského mechanismu a jeho doplnění o mechanismus solidarity. 3.VÝSLEDKY HODNOCENÍ EX POST, KONZULTACÍ SE ZÚČASTNĚNÝMI STRANAMI A POSOUZENÍ DOPADŮ Shromažďování znalostí o provádění a uplatňování stávajících právních předpisů 3.1Tvorba politiky založené na faktech Komise provedla analýzu situace a její výsledky jsou podrobněji uvedeny v pracovním dokumentu útvarů Komise, který je připojen k novému paktu o migraci a azylu, a v jeho legislativních a nelegislativních návrzích. Shrnuje nedávný vývoj v oblasti řízení migrace a podtrhuje, že klíčovým prvkem nového směru je obnovení reformy systému určování členského státu příslušného k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu a nový způsob sdílení zátěže. Analýza zdůrazňuje, že ačkoli se počet nelegálních vstupů do Unie od vrcholu krize v roce 2015 dramaticky snížil o 92 %, stále existuje řada strukturálních problémů, které vyvíjejí tlak na azylové, přijímací a návratové systémy členských států. Patří mezi ně rostoucí podíl žadatelů o mezinárodní ochranu bez skutečných nároků, u nichž je nepravděpodobné, že by jim byla poskytnuta ochrana v EU, což vede ke zvýšené administrativní zátěži a zpoždění při poskytování ochrany osobám, které ochranu skutečně potřebují, jakož i k přetrvávajícímu jevu dalšího pohybu migrantů v rámci EU. Kromě toho je třeba si uvědomit výzvy, jimž čelí orgány členských států při zajišťování bezpečnosti žadatelů a svých zaměstnanců v případě krize způsobené onemocněním COVID-19. Zatímco počet nelegálních vstupů se postupně snižoval, podíl migrantů přicházejících ze zemí s mírou uznaných žádostí nižší než 20 % vzrostl z 13 % v roce 2015 na 55 % v roce 2018. Zároveň se zvyšuje i podíl složitých případů, jejichž vyřizování je náročnější na zdroje, neboť příchod státních příslušníků třetích zemí v letech 2015–2016, kteří jednoznačně potřebovali mezinárodní ochranu, byl částečně nahrazen smíšeným přílivem osob státních příslušností s rozdílnou mírou uznaných žádostí. Bez ohledu na snížení počtu nelegálních vstupů v celé EU se počet žádostí o mezinárodní ochranu nadále zvyšuje a je ve srovnání s počtem příchozích čtyřnásobný. Tento trend poukazuje na žadatele, kteří nepodali žádost v prvním členském státě vstupu, na mnohonásobné žádosti o mezinárodní ochranu v rámci EU a na potřebu reformy stávajícího dublinského systému. Problémy spojené s vyloděními po pátracích a záchranných operacích přetrvávají. V roce 2019 se po pátracích a záchranných operacích vylodila polovina všech osob, které nelegálně vstoupily do EU přes moře, což pro některé členské státy představovalo mimořádnou zátěž pouze z důvodu jejich zeměpisné polohy. Analýza dále uvádí, že státní příslušníci třetích zemí, jejichž žádost o mezinárodní ochranu byla zamítnuta, což představuje přibližně 370 000 osob v EU ročně, musí být nasměrováni k řízení o navrácení. Podle statistik, které má Komise k dispozici, to představuje přibližně 80 % celkového počtu každoročně vydaných rozhodnutí o navrácení. Rostoucí podíl žadatelů o mezinárodní ochranu, u nichž není pravděpodobné, že takovou ochranu v EU získají, vede ke zvýšené zátěži při vyřizování nejen žádostí, k níž přispívá i navracení nelegálních migrantů, kteří nikdy nepožádali o mezinárodní ochranu nebo jejichž žádosti byly zamítnuty, a to i jako zjevně nedůvodné nebo nepřípustné. To přirozeně ovlivňuje rychlost udělování statusu osobám, které mezinárodní ochranu skutečně potřebují. Analýza zdůrazňuje, že v koncepci a provádění evropské azylové a migrační politiky existují významné strukturální nedostatky a slabá místa. Azylové a návratové systémy členských států zůstávají z velké části neharmonizované, což vede k rozdílům v normách ochrany, neefektivnosti postupů a podněcování neoprávněného pohybu migrantů, kteří usilují o lepší podmínky přijímání a vyhlídky na pobyt, po celé Evropě, což má nežádoucí dopady na schengenský prostor. Řízení migrace lze vnímat z pohledu různých oblastí politiky, z nichž každá má své vlastní zaměření a subjekty. V každé oblasti politiky je snaha řešit jednotlivé problémy, aniž by se zohlednilo, jak to ovlivňuje celkový rámec řízení migrace a jak to zapadá do komplexního rámce, který je nezbytný pro využití dobře řízeného systému. Podkladový dokument celkově potvrzuje, že chybí integrovaná tvorba politik, která slučuje různé politiky do soudržného celku. Tento dokument dále zdůrazňuje, že neexistence udržitelného systému, který by fungoval pro všechny členské státy, má důsledky pro možnost zajistit okamžitou a skutečnou reakci na vnější faktory. Konkrétně v současném dublinském systému ani ve společném evropském azylovém systému obecně neexistuje strukturovaný mechanismus solidarity, přestože tlak na jednotlivé členské státy se může značně lišit a náhle a nepředvídatelným způsobem se posouvat.

Kromě toho absence soudržného přístupu EU k vazbě mezi ukončením oprávněného pobytu v důsledku zamítavého rozhodnutí o azylu a zahájením řízení o navrácení, včetně žádosti o zpětné převzetí do třetích zemí, snižuje účinnost celého systému řízení migrace. Navíc nejsou k dispozici dostatečné ani spolehlivé údaje, nebo zdroje údajů nejsou dostatečně účinně využívány, aby poskytly úplný obraz. Kvantitativní údaje, které členské státy poskytly v lednu 2020 a které se týkaly intenzity neoprávněného pohybu pozorovaného v jejich zemích, byly nedostatečné; příspěvky od devatenácti členských států místo toho obsahovaly počet obdržených žádostí o mezinárodní ochranu a v některých případech také na počet příchozích/odchozích žádostí o přemístění podle dublinského nařízení. Tyto výzvy lze řešit pouze tím, že se evropský azylový a migrační systém stane účinnějším, komplexnějším a udržitelnějším, a to tak, že řízení migrace EU bude vnímáno jako soubor vzájemně propojených politik založených na integrované tvorbě politik a pravidlech, kde účinnost a nedostatky každé jednotlivé části ovlivňují systém jako celek. Analýza navíc poukazuje na to, že je zapotřebí širší koncepce solidarity. Tato koncepce solidarity by měla být ze své podstaty povinná, aby bylo možné předvídatelně a účinně reagovat na měnící se realitu s rostoucím podílem smíšených migračních toků směřujících do Unie a zajistit spravedlivé sdílení odpovědnosti v souladu se Smlouvou. Poskytování podpory jedním členským státem druhému je nezbytné nejen v podobě relokace žadatelů, kteří nejsou účastníky řízení na hranicích, ale také v některých případech jiných skupin, jako jsou žadatelé, kteří účastníky řízení na hranicích jsou, a rovněž osoby požívající mezinárodní ochrany. Kromě toho by členské státy měly mít možnost využívat solidarity v oblasti navracení, aby mohly lépe řídit rostoucí podíl smíšených migračních toků. Z údajů dále vyplývá, že solidarita mezi členskými státy ve formě účasti na budování kapacit a dalších projevů podpory se při pomoci členskému státu, který čelí migračnímu tlaku, ukázala jako účinná. Poučení z předchozích a probíhajících solidárních režimů zdůrazňuje, že solidarita by se měla neustále projevovat i v souvislosti s vyloděními po pátracích a záchranných operacích. Podkladový dokument rovněž zdůrazňuje, že migrační tlak pramení z různých faktorů a měl by být hodnocen podle řady kritérií, která přesahují z oblasti azylu do migrační situace členských států a hodnotí situaci EU jako celku (holistické kvalitativní posouzení). V některých případech se navíc osvědčila i podpora řádného fungování azylových, přijímacích a návratových systémů, jakož i správy hranic. Vzájemná podpora členských států a podpora na úrovni EU zaměřená na zlepšení a posílení vztahů s některými třetími zeměmi, zejména pokud jde o zpětné přebírání osob, by v některých případech mohla rovněž skutečně pomoci některým členským státům. Podkladový dokument zdůrazňuje potřebu zjednodušených a účinnějších pravidel pro postup určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu. Problémy související se stávajícími pravidly dublinského systému týkajícími se příslušnosti jsou v novém návrhu řešeny řadou opatření. Některá z nich byla navržena již v roce 2016 a jiná vycházejí ze stávajících dublinských pravidel. Odpovědnost členských států za migraci je rovněž třeba přizpůsobit tak, aby zohledňovala novou situaci a byla spravedlivě rozdělena s ohledem na širší rámec pro řízení migrace. Společná pravidla pro zvládání smíšených migračních toků, ať už při příjezdu, nebo v případě zadržení státních příslušníků třetích zemí, kteří se vyhnuli kontrolám na vnějších hranicích, ve vnitrozemí, jsou nezbytná pro zjištění totožnosti těchto osob, jakož i pro provádění zdravotních a bezpečnostních kontrol, a to na základě postupů, které již byly vyvinuty v rámci přístupu založeného na hotspotech. Další a rozsáhlá podpora by měla přijít z agentur EU a z finančních prostředků EU, a to jak při pomoci členským státům při poskytování solidárních příspěvků, které budou muset poskytovat, tak při řízení jejich různých povinností v oblasti migračních toků. 3.2Hodnocení ex post / kontroly účelnosti platných právních předpisů V návaznosti na svůj závazek oznámený v Evropském programu pro migraci zadala Komise v roce 2016 externí studie o hodnocení dublinského systému. V rámci hodnocení nařízení Dublin III se posuzovaly jeho účinnost, účelnost, relevance, soudržnost a přidaná hodnota EU. Zkoumalo se, do jaké míry nařízení naplňuje své cíle, širší politické potřeby EU a potřeby cílových zúčastněných stran. Součástí hodnocení byla hloubková studie týkající se praktického provádění nařízení Dublin III v členských státech. Hlavní zjištění jsou shrnuta níže a podrobněji popsána v pracovním dokumentu útvarů Komise, který je připojen k novému paktu a jeho návrhům. Kromě toho Evropský parlament požádal Evropskou radu pro uprchlíky a exulanty (ECRE), aby v únoru 2020 provedla studii na téma „Dublinské nařízení o žádostech o mezinárodní ochranu“. Relevance nařízení Dublin III Systém určování členského státu příslušného k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu je základním kamenem acquis EU v oblasti azylu a jeho cíle zůstávají v platnosti. Dokud v rámci Unie existují samostatné vnitrostátní azylové systémy, je zásadní mít nástroj EU pro stanovení kritérií a postupu pro určení příslušného členského státu. V opačném případě by se členské státy musely spoléhat na jednotlivé dohody, podobně jako v době před platností dublinského nařízení, což by určení příslušnosti členských států velmi ztěžovalo. Hodnocení došlo k závěru, že žádný vnitrostátní nebo bilaterální nástroj nemůže zajistit stejné celkové účinky, což by mohlo vést k neschopnosti zabývat se žádostmi o mezinárodní ochranu, které spadají do pravomoci různých členských států. Byly vyjádřeny rozdílné názory ohledně skutečného dopadu nařízení, které by mělo zajistit rychlý přístup k azylovému řízení pro žadatele a vést k dlouhodobé strategii odrazující od podávání vícenásobných žádostí. To by dále zvýšilo účinnost azylového systému, jelikož by se předcházelo jeho zneužívání a snížily by se celkové náklady. Nedávná studie Evropského parlamentu rovněž potvrzuje potřebu mít systém, v němž je jeden členský stát příslušný k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu na základě společných kritérií a souvisejících požadavků na dokazování, a to navzdory jeho současným nedostatkům. Provádění nařízení Nejvýznamnějším problémem, na který upozornila externí studie zadaná Komisí a který potvrdily členské státy i zúčastněné strany při konzultacích konaných po přijetí návrhu Komise v roce 2016, byl nedostatek důsledného a správného provádění ve všech členských státech. Dále byl učiněn závěr, že návrh nařízení Dublin III má řadu nedostatků, které ztěžují dosažení jeho hlavních cílů. Pořadí kritérií stanovených v nařízení Dublin III nezohledňuje realitu, jíž čelí migrační systémy členských států, a neusiluje o rovnoměrnost vynakládaného úsilí. Způsob určení příslušnosti zpomaluje přístup k azylovému řízení. V rámci stávajícího systému mohou žadatelé čekat až 10 měsíců (v případě žádosti o „přijetí zpět“) nebo 11 měsíců (v případě žádosti o „převzetí“), než je zahájeno posuzování žádosti o mezinárodní ochranu. To brání v dosažení cíle systému zajistit rychlý přístup žadatele k azylovému řízení. Vícenásobné žádosti o mezinárodní ochranu zůstávají společným problémem v EU. V roce 2019 podalo 32 % žadatelů předchozí žádosti v jiných členských státech. To naznačuje, že nařízení mělo jen malý nebo žádný vliv na dosažení cíle, kterým je zabránit žadatelům v podávání vícenásobných žádostí, a tím omezit neoprávněný pohyb. Je rovněž zřejmé, že nařízení Dublin III nebylo koncipováno tak, aby řešilo situace migračního tlaku nebo spravedlivého rozdělení odpovědnosti mezi členskými státy. Nezohledňuje ani situaci v oblasti řízení migrace smíšených migračních toků a následný tlak, který tyto toky vyvíjejí na migrační systémy členských států. 3.3Konzultace se zúčastněnými stranami Politický profil migrace v posledních letech a jednání o návrzích z roku 2016 znamenají, že již proběhla rozsáhlá a podrobná diskuse o otázkách, na něž se toto nařízení vztahuje. Kromě toho Komise při řadě příležitostí konzultovala Evropský parlament, členské státy a zúčastněné strany, aby shromáždila jejich názory na nový pakt o migraci a azylu. Zvláštní pozornost byla věnována spolupráci s Evropským parlamentem, který opakovaně vyjádřil význam holistického přístupu k udržitelné azylové a migrační politice. Potřeba uceleného přístupu k migraci byla rovněž podpořena v pozičních dokumentech předložených několika politickými skupinami v Evropském parlamentu a obecně se vyzývalo k rychlému uzavření návrhů týkajících se migrace a azylu. Evropský parlament vyjádřil názor, že holistický přístup k migraci by měl zohledňovat vnější rozměr EU, schopnost řešit základní příčiny migrace a rozvíjet nová partnerství se třetími zeměmi, stabilní pátrací a záchranný mechanismus a podporovat znovuusídlování, legální cesty a integrační opatření.

Evropský parlament rovněž vyzval k zavedení systému povinné solidarity, který by zahrnoval relokaci a potřebu dlouhodobých řešení a silné solidarity v oblasti azylových opatření. To vyplynulo rovněž v souvislosti s koronavirovou pandemií, aby se zabránilo humanitárním krizím. Komise před zahájením přípravy nového paktu o migraci a azylu vedla nepřetržité diskuse se všemi členskými státy a pokračovala v nich průběhu jeho přípravy. Členské státy chápaly potřebu pokroku při řešení nedostatků stávajícího systému, potřebu nového systému spravedlivého sdílení odpovědnosti, k němuž by měly všechny členské státy povinnost přispívat, silné ochrany hranic, význam vnějšího rozměru migrace a lepší navracení. Záměr Komise nalézt nové formy solidarity, například patronát nad návraty, byl během konzultační fáze obecně vítán. Souběžně s tím uspořádalo rumunské, finské, chorvatské a německé předsednictví strategické i technické výměny názorů o budoucnosti různých aspektů migrační politiky, které tyto body dále zdůraznily. V rámci několika fór Rady uspořádaných během finského předsednictví, včetně konference Tampere 2.0, konané ve dnech 24. a 25. října 2019 v Helsinkách, a Salcburského fóra, které se konalo ve Vídni ve dnech 6. a 7. listopadu 2019, uvítaly členské státy záměr Evropské komise znovu zahájit dublinskou reformu s cílem nalézt nové formy solidarity, k nimž mohou smysluplně přispět všechny členské státy. Členské státy zdůraznily, že solidární opatření by měla jít ruku v ruce s opatřeními týkajícími se příslušnosti. Dále zdůraznily, že je naléhavě nutné bojovat proti neoprávněnému pohybu v rámci EU a vymáhat navracení osob, které mezinárodní ochranu nepotřebují. Komise rovněž vzala v úvahu řadu doporučení vnitrostátních a místních orgánů, nevládních a mezinárodních organizací, jako je Úřad vysokého komisaře OSN pro uprchlíky (UNHCR), Mezinárodní organizace pro migraci (IOM), think tanky a akademická obec, jak v souladu s normami v oblasti lidských práv namířit novým směrem a řešit současné výzvy v oblasti migrace. Podle jejich názoru by novým začátkem reformy měla být revize některých pravidel pro určení příslušnosti a stanovení mechanismu povinné solidarity, který by se vztahoval i na osoby vyloděné v návaznosti na pátrací a záchranné operace. Nevládní organizace se rovněž zasazují o společné chápání odpovědnosti mezi členskými státy a vyzvaly k tomu, aby revidovaná dublinská pravidla zahrnovala trvalejší relokační mechanismus. Komise rovněž vzala v úvahu názory zúčastněných stran, pokud je o potřebu vytvořit komplexní přístup k řízení migrace prostřednictvím uceleného přístupu k migraci a azylu. Konzultované zúčastněné strany vyjádřily své názory na to, jak vypracovat novou zásadu solidarity a spravedlivého sdílení odpovědnosti, a obecně uvítaly záměr Komise znovu zahájit reformu dublinského nařízení s cílem nalézt nové formy solidarity. Komisařka Johanssonová rovněž několikrát uspořádala cílené konzultace s organizacemi občanské společnosti, příslušnými místními nevládními organizacemi v členských státech a sociálními a hospodářskými partnery. V rámci tohoto konzultačního procesu se konkrétní doporučení zaměřila na společný přístup k normám specifickým pro děti v návaznosti na sdělení z roku 2017 o migrujících dětech a na potřebu vytvořit spravedlivý systém, který zajistí ochranu základních práv. Komise rovněž zohlednila podklady a studie Evropské migrační sítě, které byly zahájeny z její iniciativy a jejichž výsledkem bylo v posledních letech vypracování několika specializovaných studií a ad hoc průzkumů. 3.4Základní práva Tento návrh je plně slučitelný se základními právy a obecnými zásadami Unie i s mezinárodním právem a respektuje je. Zejména lepší informování žadatelů o azyl o použití tohoto nařízení a o jejich právech a povinnostech, které z něj vyplývají, jim na jedné straně umožní lépe bránit svá práva a na druhé straně přispěje k omezení neoprávněného pohybu, neboť žadatelé budou více ochotni dodržovat podmínky systému. Účinnost práva na opravný prostředek před soudem se zvýší tím, že se upřesní rozsah odvolání a stanoví se cíl, aby soudy přijímaly rozhodnutí v harmonizované lhůtě. O žádosti o odkladný účinek musí být rozhodnuto v harmonizované lhůtě. Právo na svobodu a právo na volný pohyb budou posílena zkrácením doby, po kterou může být osoba zadržována ve výjimečném případě stanoveném nařízením; zadržení je možné, pouze je-li to v souladu se zásadami nezbytnosti a přiměřenosti. Respektování soukromého a rodinného života bude posíleno, zejména rozšířením oblasti působnosti nařízení tak, aby zahrnovalo sourozence, jakož i rodiny, které vznikly v tranzitních zemích. Práva nezletilých osob bez doprovodu byla rovněž posílena díky lépe definovanému uplatňování zásady nejlepšího zájmu dítěte a díky zavedení mechanismu pro rozhodnutí o tom, co je nejlepším zájmem dítěte, kterým se bude přemístění nezletilé osoby za všech okolností řídit. Lhůta pro zaslání žádosti o převzetí je rovněž upravena tak, aby zohledňovala složitost případů týkajících se vyhledávání rodinných příslušníků a sloučení rodin. Pravidla týkající se důkazů byla zjednodušena s cílem zajistit rychlé určení příslušnosti a dále posílit právo na celistvost rodiny. Stejně tak bude vždy nutné upřednostnit relokaci nezletilých osob bez doprovodu a členské státy budou v tomto ohledu dostávat vyšší finanční pobídky ve formě příspěvku. Aby se zabránilo neoprávněnému pohybu, uděluje návrh právo na materiální podmínky přijetí pouze v tom členském státě, v němž má být žadatel přítomen, s výjimkou povinnosti všech členských států zajistit životní úroveň v souladu s právem Unie, včetně Listiny základních práv EU, a mezinárodními závazky. 4.ROZPOČTOVÉ DŮSLEDKY Celkové finanční zdroje nezbytné na podporu provádění tohoto návrhu činí 1 113,500 milionu EUR, které jsou plánovány na období 2021–2027. To by pokrylo provozní náklady včetně nákladů na přemístění ve formě jednorázových částek na přemístění podle tohoto navrhovaného nařízení a na přemístění v rámci relokací v souvislosti s ustanoveními o solidaritě, která se týkají relokace žadatelů o mezinárodní ochranu, osob požívajících mezinárodní ochrany a neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí. Pro relokaci nezletilých osob bez doprovodu jsou plánovány vyšší finanční pobídky. Finanční potřeby jsou slučitelné se stávajícím víceletým finančním rámcem a také vyžadují použití zvláštních nástrojů, jak jsou definovány v nařízení Rady (EU, Euratom) č. 1311/2013. 5.PODROBNÉ VYSVĚTLENÍ KONKRÉTNÍCH USTANOVENÍ NÁVRHU Toto nařízení stanoví společný rámec, jehož cílem je uznat, že problém nelegálních vstupů migrantů do Unie by neměly přebírat pouze jednotlivé členské státy, ale Unie jako celek. Nařízení přispívá ke komplexnímu přístupu tím, že podporuje integrovanou tvorbu politik v rámci své oblasti působnosti.

Návrh zachovává vazbu mezi příslušností v oblasti azylu a dodržováním povinností členských států chránit vnější hranice, s přihlédnutím k mezinárodním závazkům při provádění pátracích a záchranných operací a s určitými výjimkami, jež mají ochraňovat rodinný život a nejlepší zájem dítěte. Stávající kritéria pro určení příslušnosti jsou v zásadě zachována, ale navrhují se cílené změny, zejména s cílem posílit celistvost rodiny rozšířením definice rodinného příslušníka, vyjasněním odpovědnosti členského státu po pátracích a záchranných operacích a zavedením nového kritéria týkajícího se získání diplomů o vzdělání. Hlavní prováděné změny mají na jedné straně zlepšit účinnost systému, zejména posílením příslušnosti určitého členského státu k posouzení žádosti o mezinárodní ochranu, poté co byla tato příslušnost stanovena. Na druhé straně tyto změny slouží k omezení neoprávněného pohybu, především zrušením určitých pravidel pro zánik nebo přesun příslušnosti mezi členskými státy. Systém je doplněn novým přístupem k solidaritě založeným na rámci, který umožňuje posouzení situace v členských státech a v EU v reálném čase. Kromě toho jsou stanovena procesní pravidla pro usnadnění relokace a patronátu nad návraty jako prostředku solidarity. 5.1Stanovení společného rámce založeného na komplexním přístupu k řízení migrace Za účelem provádění společného rámce stanoví návrh řadu zásad, jimiž by se mělo řídit provádění řízení migrace, včetně potřeby integrované tvorby politik a zajištění zásady solidarity a spravedlivého rozdělení odpovědnosti. Je stanovena struktura řízení, v jejímž rámci budou mít členské státy zavedeny vnitrostátní strategie týkající se provádění tohoto rámce, včetně plánování pro případ nepředvídané události, aby se zabránilo vzniku migračních tlaků, a také monitorování základních práv. Tyto strategie přispějí k nové evropské strategii pro provádění různých prvků zahrnujících komplexní přístup a stanoví strategický přístup k řízení migrace na úrovni Unie, který umožní výhled do budoucna, pokud jde o rizika a příležitosti spojené s řízením migrace a o to, jak je nejlépe řešit. Komise každoročně zveřejní zprávu o řízení migrace, která bude obsahovat krátkodobý výhled vývoje situace v oblasti migrace a umožní včasnou reakci na měnící se trendy v oblasti migrace a reakce na výsledky monitorovacího rámce. Tento rámec bude doplněn systémem pravidelného monitorování migrační situace prostřednictvím zpráv o situaci, které bude podávat Komise. Tato činnost bude podpořena úkony v rámci plánu pro připravenost na migraci a pro migrační krize, zejména v rámci monitorování a podávání zpráv, které jsou v něm stanoveny. 5.2Mechanismus solidarity ·Solidární opatření, která budou členské státy povinny zajistit v situacích migračního tlaku Zavádí se nový mechanismus, který je schopen zajistit solidaritu, jež bude schopna řešit migrační tlak. Mechanismus solidarity je koncipován flexibilně, aby mohl být použit v situacích s různými migračními toky a realitou. Solidární příspěvky, které budou členské státy povinny poskytovat, budou buď ve formě relokace, nebo patronátu nad návraty a je rovněž možnost přispět na opatření, která posílí kapacitu členských států v oblasti azylu, přijímání a navracení a ve vnějším rozměru. Členské státy budou povinny přispívat prostřednictvím podílu vypočteného na základě distribučního klíče založeného z 50 % na HDP a z 50 % na počtu obyvatel. Podíl členského státu, který využívá pomoci, se zahrne do distribučního klíče, aby bylo zajištěno, že všechny členské státy uplatní zásadu spravedlivého rozdělení odpovědnosti. Relokace Navrhovaný rozsah relokace zahrnuje žadatele o mezinárodní ochranu, kteří nejsou předmětem řízení na hranicích podle nařízení (EU) XXX/XXX [nařízení o azylovém řízení]. Veškeré smysluplné vazby mezi osobou, která má být přemístěna, a přemísťujícím členským státem jsou zabudovány jako procedurální prvek. V případě migračního tlaku budou relokace zahrnovat rovněž osoby požívající mezinárodní ochrany po dobu až tří let od udělení mezinárodní ochrany těmto osobám. Patronát nad návraty Navrhované nařízení zahrnuje možnost, aby se členské státy rozhodly, že poskytnou svůj solidární příspěvek formou patronátu nad návraty. V rámci patronátu nad návraty se členský stát zavazuje podporovat členský stát, který je vystaven migračnímu tlaku, prováděním nezbytných činností k navracení jednotlivě identifikovaných neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí z území členského státu využívajícího povinné solidární opatření, a to v úzké koordinaci. Za tímto účelem by členský stát poskytující patronát například poskytoval poradenství ohledně navracení a opětovného začlenění neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí, pomáhal by dobrovolnému návratu a opětovnému začlenění nelegálních migrantů prostřednictvím jejich programu a zdrojů, vedl nebo by podporoval politický dialog se třetími zeměmi s cílem usnadnit zpětné přebírání nelegálních migrantů přítomných v členském státě, který využívá pomoci, a zajistit vydání platného cestovního dokladu. Pokud se však toto úsilí po osmi měsících ukáže jako neúspěšné, členský stát poskytující patronát dotčené osoby přemístí a bude pokračovat ve svém úsilí o jejich navrácení v souladu se směrnicí 2008/115/ES o navracení. Činnosti, na něž se vztahuje patronát nad návraty, doplňují činnosti prováděné Evropskou agenturou pro pohraniční a pobřežní stráž a zahrnují zejména činnosti, které agentura nemůže provádět na základě svého mandátu (např. nabízení diplomatické podpory přijímajícímu členskému státu ve vztazích se třetími zeměmi). Pokud členské státy uvedou, že budou provádět patronát nad návraty, uvedou rovněž státní příslušnost třetích zemí, pro které jsou ochotny návraty podporovat: cílem je zajistit, aby byl patronát využíván k navracení státních příslušníků třetích zemí, pro něž mohou dotčené členské státy zajistit přidanou hodnotu. ·Solidární opatření po vylodění při pátracích a záchranných operacích Výroční zpráva o řízení migrace bude obsahovat krátkodobé prognózy týkající se všech tras vylodění v návaznosti na tyto operace a solidární reakci, která by byla nutná k tomu, aby se přispělo k plnění potřeb členských států vylodění, pokud jde o relokaci žadatelů, kteří nejsou účastníky řízení na hranicích, nebo kapacitních potřeb dotčených členských států. Zpráva rovněž uvede podíl požadovaných solidárních opatření pro každý členský stát a celkový počet státních příslušníků třetích zemí, na něž se solidární opatření vztahují. Ostatní členské státy poté informují, jaký druh solidárního opatření hodlají přijmout buď prostřednictvím relokace žadatelů, nebo opatřeními v oblasti posilování kapacit nebo vnějšího rozměru. Jsou-li příspěvky členských států dostatečné, přijme Komise prováděcí akt, kterým se vytvoří rezervoár solidarity s cílem poskytnout podporu při řešení problémů, jimž čelí členský stát, kde se osoby vyloďují. Pokud z informací členských států vyplývá, že potřeby uvedené ve zprávě o řízení migrace by nebyly splněny, přijme Komise prováděcí akt, který stanoví podíly jednotlivých členských států podle distribučního klíče pro relokaci. Pokud členské státy uvedly, že mají v úmyslu přijmout opatření v oblasti kapacity nebo vnějšího rozměru, stanoví Komise opatření v prováděcím aktu. Pokud však údaje členských států o přijetí opatření v oblasti kapacity nebo vnějšího rozměru představují více než 30 % požadovaného počtu osob, které mají být relokovány, Komise zajistí, aby členské státy musely přispět na relokaci polovinou svého podílu. V takových případech se mohou členské státy rovněž rozhodnout, že přispějí prostřednictvím patronátu nad návraty. V průběhu roku, jak dochází k vylodění, využije Komise fond a připraví seznamy k rozdělení osob, které mají být přemístěny do přispívajících členských států, z každého vylodění nebo skupiny vylodění. Pokud hrozí, že rezervoáry solidarity nebudou v důsledku rostoucího počtu vyloďování dostatečné, Komise prováděcí akt změní a stanoví dodatečný objem plánovaných opatření pro relokaci pro členský stát nebo členské státy, z nichž bude mít prospěch, přičemž tato částka by měla být omezena na 50 % částky stanovené v prováděcích aktech. Kromě toho, pokud hrozí, že se členský stát vylodění dostane pod migrační tlak, může být jeho rezervní rezervoár solidarity využit pro účely rychlého přemístění osob, dokud nebude přijat prováděcí akt předpokládaný pro případ tlaku. K tomuto účelu mohou být rovněž použity rezervoáry jiných členských států, kde probíhá vylodění, pokud to neohrozí fungování jejich rezervoáru. Pokud bude ve zprávě o řízení migrace zjištěno, že se členské státy potýkají se zvláštními problémy v důsledku toho, že jsou na jejich území přítomni státní příslušníci třetích zemí, kteří jsou zranitelnými žadateli o mezinárodní ochranu, bez ohledu na to, jak překročili vnější hranice, může být rezervoár solidarity rovněž využit pro účely rychlého přemístění těchto osob.

Povinná solidarita v situacích migračního tlaku Posouzení migračního tlaku a solidární reakce Pokud členský stát informoval Komisi o tom, že je vystaven migračnímu tlaku, který zahrnuje i riziko tlaku v důsledku velkého počtu příchozích osob včetně případů, kdy tyto příchody pocházejí z pátracích a záchranných operací, provede Komise posouzení situace s přihlédnutím ke konkrétní situaci v daném členském státě, a to na základě řady kritérií a dostupných informací, včetně informací shromážděných v rámci plánu pro připravenost na migraci a pro migrační krize. Pokud z posouzení vyplyne, že je členský stát vystaven migračnímu tlaku, určí se v něm celkové potřeby členského státu a uvedou vhodná opatření potřebná k řešení situace a všechny ostatní členské státy přispějí prostřednictvím opatření týkajících se relokace nebo patronátu nad návraty nebo kombinací těchto opatření. Pokud členský stát sám využívá pomoci, není povinen přispívat na solidaritu. Členské státy uvedou druh příspěvků, které poskytnou, v plánech solidární reakce, které jsou zasílány Komisi. Kromě toho, pokud zpráva o migračním tlaku naznačuje potřebu dalších solidárních opatření zaměřených na posílení kapacity v oblasti azylu, přijímání nebo navracení nebo opatření v oblasti vnějšího rozměru s cílem řešit migrační toky, mohou přispívající členské státy taková opatření uvést ve svých plánech solidární reakce namísto relokace nebo patronátu nad návraty. Tato opatření by mohla mít různou podobu, od pomoci při zavádění posílených přijímacích kapacit, včetně infrastruktury nebo jiných systémů, s cílem zlepšit podmínky přijímání žadatelů o azyl. To by mohlo zahrnovat i financování zaměřené na řešení situace v oblasti azylu a migrace v konkrétní třetí zemi, která vytváří konkrétní migrační toky do členského státu. V oblasti navracení by tato opatření mohla zahrnovat například finanční nebo jinou pomoc zaměřenou na infrastrukturu a zařízení, jež mohou být nezbytná ke zlepšení vymáhání navracení nebo poskytnutí materiálních či dopravních prostředků pro provádění operací. Pokud Komise usoudí, že jsou přiměřené podílu členského státu a jsou v souladu s cíli stanovenými v Azylovém a migračním fondu, budou tyto příspěvky upřesněny v prováděcím aktu. Pokud však údaje členských států o přijetí opatření v oblasti kapacity nebo vnějšího rozměru představují více než 30 % požadovaného počtu osob, které mají být relokovány nebo se na ně vztahuje patronát nad návraty, Komise zajistí, aby členské státy musely na tato opatření přispět polovinou svého podílu. Členský stát může rovněž požádat o snížení svého podílu, pokud může prokázat, že za posledních pět let byl odpovědný za více než dvojnásobek průměru EU na obyvatele u žádostí o mezinárodní ochranu, a může požádat o odpočet 10 % svého podílu. Odpočet pak bude poměrně rozdělen mezi ostatní členské státy. Prováděcí akty Komise týkající se solidárních opatření Do dvou týdnů od předložení plánů solidární reakce přijme Komise prováděcí akt, v němž stanoví solidární opatření, která mají členské státy přijmout ve prospěch členských států vystavených migračnímu tlaku. Prováděcí akt stanoví celkový počet osob, které mají být relokovány nebo na které se vztahuje patronát nad návraty, s přihlédnutím ke kapacitě a potřebám členského státu, který využívá pomoci v oblasti azylu a navracení, zjištěným v posouzení, a stanoví podíl každého členského státu na základě distribučního klíče upraveného v souladu s žádostmi členských států, které prokázaly, že mají nárok na odpočet. Akt stanoví také opatření v oblasti budování kapacit, operativní podpory nebo opatření v rámci vnějšího rozměru, která přispívající členský stát přijal místo relokace a patronátu nad návraty. Prováděcí akt se přijme v souladu s článkem 8 nařízení (EU) č. 182/2011, podle něhož je Komise v závažných, naléhavých a řádně odůvodněných případech z důvodu migračního tlaku ve zvýhodněných členských státech zmocněna přijímat okamžitě použitelné prováděcí akty, které zůstávají v platnosti po dobu nepřesahující jeden rok. ·Obecná ustanovení o solidaritě Fórum solidarity V situacích migračního tlaku, kdy solidární příspěvky uvedené členskými státy v plánech solidární reakce neodpovídají potřebám zjištěným v posouzení migračních tlaků, svolá Komise fórum solidarity, které členským státům poskytne příležitost upravit kategorii jejich příspěvků v jejich plánech solidární reakce. Pokud předpokládané solidární příspěvky nepostačují k zajištění účinného fungování solidární podpory pro vylodění, k němuž došlo v návaznosti na pátrací a záchranné operace, svolá Komise fórum solidarity dříve, než přijme dodatečný prováděcí akt stanovený v uvedeném článku. Jiné formy solidarity Členský stát může kdykoli požádat jiné členské státy o dobrovolnou solidární podporu. Každý členský stát může dobrovolně přispívat ve prospěch tohoto členského státu, a to i prostřednictvím relokace žadatelů o mezinárodní ochranu, na něž se vztahuje řízení na hranicích v souladu s nařízením (EU) XXX/XXX [nařízení o azylovém řízení], nebo relokace neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí. Kromě toho mohou členské státy učinit dobrovolné příspěvky zaměřené na posílení kapacity členských států v oblasti azylu, přijímání a navracení a ve vnějším rozměru. Členské státy, které přispěly nebo plánují přispět solidárními opatřeními, informují Komisi předložením plánu solidární podpory, který je přílohou tohoto návrhu. Pokud tyto dobrovolné příspěvky odpovídají opatřením stanoveným v prováděcím aktu o migračním tlaku, výše příspěvků členských států se odečte od podílu uvedeného v prováděcím aktu. Řízení o relokaci Navrhované nařízení stanoví postupy, které je třeba dodržet před relokací a po ní, a povinnosti členského státu, který využívá pomoci, i členského státu relokace. Povinnosti členského státu, který využívá pomoci, zahrnují povinnost identifikovat a registrovat dotčené osoby za účelem relokace a povinnost zajistit, aby dotyčná osoba nepředstavovala nebezpečí pro národní bezpečnost ani pro veřejný pořádek. Pokud členský stát, který využívá pomoci, dospěje k závěru, že dotčená osoba takové bezpečnostní riziko představuje, nebude tato osoba přemístěna. Pokud je osoba, která má být přemístěna, žadatelem, musí členský stát, který využívá pomoci, rovněž primárně posoudit, zda nemůže být sám určen jako příslušný členský stát podle kritérií sloučení rodiny nebo pobytu/víza před zahájením relokačního řízení, neboť tyto osoby by měly silnou vazbu na přijímající členský stát a neměly by být relokovány jinam. Povinnosti členského státu relokace zahrnují povinnost relokovat osobu, která nepředstavuje nebezpečí pro národní bezpečnost nebo veřejný pořádek, a pokud je tato osoba žadatelem, provést postup pro určení příslušného členského státu, pokud tak nebylo učiněno ve členském státě, který využívá pomoci. Pokud je daná osoba osobou požívající mezinárodní ochrany, musí členský stát relokace automaticky přiznat příslušný status udělený členským státem, který využívá pomoci, aby se zajistilo, že si tato osoba zachová svůj status a odpovídající práva, i když bude relokována do jiného členského státu. Postup patronátu nad návraty Členský stát, který se zaváže poskytovat patronát nad návraty, musí spolupracovat a úzce koordinovat své kroky s členským státem, který využívá pomoci, s cílem určit konkrétní podpůrná opatření, která jsou nezbytná pro navracení jednotlivě identifikovaných neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí z území členského státu, který využívá pomoci. Na základě výsledku koordinace mezi dotčenými členskými státy by členský stát poskytující patronát přijal nezbytná opatření zaměřená na usnadnění a úspěšné ukončení řízení o navrácení, například poskytováním podpory pro asistovaný dobrovolný návrat a opětovné začlenění, vedením nebo podporou politického dialogu s konkrétními třetími zeměmi, zajištěním identifikace a vydávání platných cestovních dokladů nebo organizováním praktických opatření pro návratové operace, jako jsou charterové nebo pravidelné lety. V této fázi však zůstává členský stát, který pomoci využívá, odpovědný za provádění řízení o navrácení (např. vydání rozhodnutí o navrácení, odvolání) ve vztahu k dotčeným osobám a použije směrnici o navracení.

Členské státy poskytující patronát by podpůrná opatření prováděly během předem stanoveného období, které je stanoveno na osm měsíců. Tato lhůta by začala plynout ode dne, kdy Komise přijme prováděcí akt o solidaritě v situacích migračního tlaku. Pokud se na státní příslušníky třetích zemí, na které by se vztahoval patronát nad návraty, v okamžiku přijetí prováděcího aktu ještě nevztahuje rozhodnutí o navrácení, počítá se lhůta od okamžiku vydání rozhodnutí o navrácení, nebo v případě, že osoby neúspěšně požádaly o azyl a následně obdržely rozhodnutí o navrácení, od okamžiku, kdy státní příslušníci třetích zemí již nemají právo setrvat a není jim umožněno dále setrvat. Pokud by přes společné úsilí dotčených členských států nebylo navracení úspěšně provedeno, byli by státní příslušníci třetích zemí po uplynutí osmiměsíčního období přemístěni na území členského státu poskytujícího patronát. Za tímto účelem by se obdobně použil postup popsaný v předchozím oddíle. ·Finanční podpora Návrh stanoví finanční pobídky k relokaci. Na každou přemístěnou osobu bude poskytnut finanční příspěvek ve výši 10 000 EUR (i v případě následného patronátu nad návratem, pokud návrat nebyl úspěšný). Pokud je relokována nezletilá osoba bez doprovodu, finanční příspěvek bude činit 12 000 EUR. Kromě toho bude poskytnut finanční příspěvek ve výši 500 EUR na pokrytí nákladů souvisejících s relokací osob a s postupy stanovenými v tomto nařízení. ·Změny jiných právních nástrojů Návrh obsahuje změnu nařízení (EU) XXX/XXX [o Azylovém a migračním fondu] s cílem zavést finanční ustanovení na podporu tohoto navrhovaného nařízení. Návrh rovněž obsahuje změnu směrnice 2003/109/ES (směrnice o dlouhodobém pobytu). Pro osoby, které potřebují ochranu, bude vyhlídka na získání právního postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta v kratší době důležitou pomocí k usnadnění úplné a rychlé integrace osob požívajících mezinárodní ochrany v členském státě bydliště. Osoby požívající mezinárodní ochrany by měly mít možnost získat právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta v členském státě, který jim poskytl mezinárodní ochranu, po třech letech oprávněného a nepřetržitého pobytu v daném členském státě, přičemž je třeba zajistit, aby se na osoby požívající mezinárodní ochrany vztahovaly stejné podmínky jako na ostatní státní příslušníky třetích zemí, aby mohly získat právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta. 5.3Zjednodušení postupu pro určení příslušnosti a zlepšení jeho účinnosti K zajištění toho, aby řízení o určení příslušnosti k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu řádně a udržitelně fungovalo, splňovalo cíl zajistit rychlý přístup k přezkumnému postupu a k ochraně osob, které ochranu potřebují, a odrazovalo od neoprávněného pohybu, se navrhuje několik zlepšení sytému, konkrétně: ·Žadatel je povinen podat žádost v členském státě prvního neoprávněného vstupu nebo, v případě oprávněného pobytu, v daném členském státě, jak bylo navrženo v roce 2016. Poté je žadatel povinen být přítomen v daném členském státě během řízení o určení a v příslušném členském státě po jeho určení. Cílem je zajistit řádné řízení toků, usnadnit určení příslušného členského státu, a tím i rychlejší přístup k řízení o udělení mezinárodní ochrany, a zabránit neoprávněnému pohybu. Touto změnou se vyjasňuje, že žadatel nemá právo si vybrat, ve kterém členském státě žádost podá, ani zvolit si, který členský stát má být k posouzení žádosti příslušný. V případě nedodržení této povinnosti má žadatel materiální nároky při přijetí pouze ve státě, v němž je povinen být přítomen. ·Osoby, kterým byla poskytnuta okamžitá ochrana podle nařízení (EU) XXX/XXX [nařízení o řešení krizových situací a případů vyšší moci v oblasti azylu a migrace], jsou zahrnuty do definice žadatele, aby se zajistilo, že i když jejich žádosti nejsou vyřízeny (jsou pozastaveny), členský stát, který udělil tento status ochrany, není zproštěn povinnosti určit členský stát příslušný k posouzení žádosti a dodržovat kritéria a mechanismy stanovené v tomto nařízení. Pokud je za příslušný členský stát určen jiný členský stát, měla by být bezprostřední ochrana ukončena v okamžiku přemístění. Pokud by se dotčené osoby přestěhovaly do jiných členských států a požádaly tam o mezinárodní ochranu, byl by příslušný členský stát rovněž povinen je přijmout zpět v souladu s postupy stanovenými v tomto nařízení. ·Jak bylo navrženo v roce 2016, před uplatněním kritérií pro určení příslušného členského státu ukládá nařízení členským státům povinnost zajistit, aby osoba před provedením přemístění nepředstavovala nebezpečí pro národní bezpečnost nebo veřejný pořádek členského státu. Tato povinnost se vztahuje na všechny osoby, na něž se vztahují postupy stanovené v nařízení, i když tato osoba nebyla prověřena nebo z jakéhokoli jiného důvodu neprošla bezpečnostní kontrolou. Je na prvním členském státě, ve kterém byla žádost zaregistrována, aby posoudil, zda existují oprávněné důvody považovat žadatele před uplatněním kritérií příslušnosti za nebezpečí pro národní bezpečnost nebo veřejný pořádek členského státu. Pokud z posouzení vyplyne, že žadatel bezpečnostní riziko představuje, stává se příslušným členským státem tento členský stát. V situaci, kdy dotčená osoba představuje bezpečnostní riziko poté, co již byla stanovena odpovědnost, může k předání dojít za předpokladu, že je dodrženo zvláštní ustanovení odkazující na výměnu informací souvisejících s bezpečností. ·Požadavek na spolupráci žadatelů je posílen s cílem zajistit, aby orgány měly k dispozici veškeré informace potřebné k určení příslušného členského státu a toho, zda žadatel splňuje podmínky pro přiznání mezinárodní ochrany, a aby se zabránilo obcházení pravidel, zejména skrývání se. Nařízení stanoví pro žadatele přiměřené povinnosti, pokud jde o včasné poskytnutí veškerých údajů a informací důležitých pro určení příslušného členského státu a rovněž o spolupráci s příslušnými orgány členských států. Také výslovně uvádí, že žadatelé jsou povinni být přítomni a k dispozici orgánům daného členského státu a respektovat rozhodnutí o přemístění. Nesplnění právních závazků stanovených v nařízení bude mít pro žadatele přiměřené procesní důsledky, jako je nepřihlédnutí k informacím, které byly bezdůvodně předloženy pozdě. ·Nařízení rozšiřuje rozsah informací, které musí být žadatelům poskytnuty. Osobní pohovor má za cíl usnadnit řízení o určení příslušného členského státu tím, že pomáhá získat všechny nezbytné informace. Nemělo by však vést k pozdržení řízení, pokud se žadatel skrývá nebo pokud již byl poskytnut dostatek informací. ·Pravidlo, podle kterého se kritéria určují na základě stavu v době, kdy byla žádost poprvé registrována v členském státě, platí pro všechna kritéria, včetně kritérií týkajících se rodinných příslušníků a nezletilých osob. Jednoznačná mezní lhůta pro poskytnutí relevantních informací umožní rychlé posouzení a rozhodnutí. ·Nařízení zachovává rozšířenou definici rodinných příslušníků navrženou v roce 2016 dvěma způsoby: zahrnuje 1) sourozence žadatele a 2) zahrnuje rodinné vztahy vzniklé po opuštění země původu, ale před příchodem na území daného členského státu. Sourozenci jsou vymezenou, avšak důležitou kategorií, kde je poměrně snadné prokázat a ověřit rodinný vztah, a proto je možnost zneužití nízká. Rozšíření o rodiny, které vznikly během tranzitu, odráží nedávné migrační jevy, jako je delší pobyt mimo zemi původu před příchodem do EU, včetně uprchlických táborů. Cílem tohoto cíleného rozšíření definice rodiny je zajistit smysluplnou vazbu mezi dotčenou osobou a příslušným členským státem, a to rovněž s přihlédnutím k širším důsledkům pro dotčené rodiny; očekává se tedy, že toto rozšíření rovněž sníží riziko neoprávněného pohybu nebo skrývání se v případě osob, na něž se vztahují rozšířená pravidla. ·Pravidla týkající se důkazů nezbytných pro stanovení příslušnosti jsou pružnější, zejména s cílem usnadnit účinné slučování rodin. Pravidla objasňují, že formální důkaz, jako jsou originály listinných důkazů a testování DNA, by neměl být nezbytný v případech, kdy jsou nepřímé důkazy soudržné, ověřitelné a dostatečně podrobné pro stanovení příslušnosti. ·Ke zjednodušení a posílení kritérií příslušnosti stanovených v článcích 19, 21 a 22 byla navržena řada změn. Aby se zvýšila stabilita systému, byla v článku 19 objasněna kritéria příslušnosti, pokud jde o víza a povolení k pobytu, a jejich uplatňování bylo prodlouženo na tři roky. Stejně tak v článku 21 o neoprávněném vstupu bylo ustanovení o zániku příslušnosti po uplynutí 12 měsíců od neoprávněného vstupu prodlouženo na tři roky a ustanovení týkající se neoprávněného pobytu bylo vypuštěno, neboť se z důvodu obtížného poskytnutí nezbytných důkazů ukázalo být v praxi obtížně použitelné. Pokud jde o kritérium vstupu s osvobozením od vízové povinnosti, zrušuje se výjimka týkající se následných vstupů do členského státu, ve kterém platilo osvobození od vízové povinnosti, v souladu s přístupem, že zpravidla by měl být příslušný členský stát prvního vstupu, a za účelem předcházení neoprávněnému pohybu po vstupu. ·Kromě toho se doplňuje nové kritérium týkající se držení diplomu nebo kvalifikace vydané vzdělávací institucí sídlící v členském státě, aby bylo zajištěno, že žadatelova žádost bude posouzena v členském státě, v němž má smysluplné vazby. Tento diplom nebo kvalifikace by měly představovat přinejmenším středoškolské vzdělání odpovídající úrovni 2 Mezinárodní standardní klasifikace vzdělání provozované vzdělávací institucí nebo vysokoškolskou institucí definovanými ve směrnici Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/801, v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo správní praxí členských států. ·Nařízení stanoví kratší lhůty pro jednotlivé kroky řízení, aby se zrychlil postup pro určení příslušnosti a žadatelé měli rychlejší přístup k azylovému řízení. To se týká lhůt pro podání žádosti o převzetí a odpovědi na tuto žádost (s výjimkou nezletilých osob bez doprovodu), lhůt pro oznámení o převzetí a pro rozhodnutí o přemístění.

·Uplynutí lhůt povede pouze k přesunu příslušnosti mezi členskými státy pouze v některých případech. Takové přesuny zřejmě vedly k obcházení předpisů a ztěžování řízení. Byla tudíž zrušena pravidla vedoucí k přesunu příslušnosti v případě, že lhůta pro zaslání oznámení o přijetí zpět uplynula, jakož i pravidla vedoucí k zániku nebo přesunu příslušnosti v důsledku chování žadatele. Pokud žadatel utíká z členského státu, aby se vyhnul přemístění do příslušného členského státu, bude moci přemisťující členský stát využít zbývající dobu šestiměsíční lhůty k provedení přemístění od okamžiku, kdy bude žadatel orgánům znovu k dispozici. ·Jak bylo navrženo v roce 2016, žádosti o přijetí zpět byly převedeny na pouhá oznámení o přijetí zpět vzhledem k tomu, že příslušný členský stát bude zřejmý ze shody v systému Eurodac. Vyrozuměný členský stát bude mít nyní možnost rychle vznést proti oznámení námitku z důvodu, že platí omezená pravidla pro přesun příslušnosti a její ukončení, tj. pokud jiný členský stát danou osobu nepřemístil včas do příslušného členského státu, použil diskreční ustanovení nebo dotyčná osoba opustila území členských států v souladu s rozhodnutím o navrácení. To bude důležitým nástrojem pro řešení problému neoprávněného pohybu vzhledem k tomu, že v současnosti je počet žádostí o přijetí zpět vyšší než počet žádostí o převzetí. ·Byla doplněna povinnost příslušného členského státu přijmout zpět osobu požívající mezinárodní ochrany nebo znovuusídlenou osobu, která podala žádost nebo která neoprávněně pobývá v jiném členském státě. Tato povinnost poskytne členským státům nezbytný právní nástroj k vymáhání přemístění zpět, jež je důležité pro omezení neoprávněného pohybu. ·Pravidla týkající se opravných prostředků byla upravena tak, aby se odvolací řízení podstatně zrychlilo a harmonizovalo. Kromě toho, že vyjasňuje práva žadatele požádat o odkladný účinek rozhodnutí o přemístění během odvolání nebo přezkumu, návrh stanoví konkrétní, krátkou lhůtu, v níž mohou soudy takové rozhodnutí přijmout. ·Dohodovací řízení jako mechanismus řešení sporů, které nebylo od zakotvení do Dublinské úmluvy v roce 1990 (i když v mírně odlišné podobě) formálně použito, se mění tak, aby bylo více funkční a usnadnilo se jeho používání. ·Cíle stávajícího mechanismu včasného varování a připravenosti převezme nová Agentura Evropské unie pro azyl, jak je uvedeno zejména v kapitole 5 (o monitorování a hodnocení) a v kapitole 6 (o operativní a technické pomoci) návrhu na zřízení Agentury Evropské unie pro azyl. Zrušení tohoto mechanismu navrženého v roce 2016 bylo proto v tomto nařízení zachováno. ·Zřizuje se síť příslušných jednotek, jejíž činnost podpoří Agentura Evropské unie pro azyl a jež má pomoci zlepšit praktickou spolupráci a sdílení informací o všech záležitostech souvisejících s uplatňováním tohoto nařízení, včetně vytváření praktických nástrojů a pokynů. ·Pokud jde o nezletilé osoby bez doprovodu, návrh vyjasňuje, že příslušný bude členský stát, ve kterém nezletilá osoba podala první žádost o mezinárodní ochranu, ledaže by se prokázalo, že to není v nejlepším zájmu nezletilého. Toto pravidlo umožní rychle určit příslušný členský stát, a tudíž této zranitelné skupině žadatelů umožní rychlý přístup k řízení, rovněž díky navrhovanému zkrácení lhůt. ·Ustanovení týkající se záruk pro nezletilé osoby bez doprovodu je upraveno tak, aby posouzení nejlepšího zájmu bylo operativnější. Před přemístěním nezletilé osoby bez doprovodu do jiného členského státu by tudíž měl přemisťující členský stát zajistit, že tento členský stát neprodleně podnikne nezbytná opatření podle nařízení o azylovém řízení a směrnice o podmínkách přijímání. Stanoví se dále, že před jakýmkoli rozhodnutím o přemístění nezletilé osoby bez doprovodu musí pracovníci s potřebnou kvalifikací urychleně provést posouzení jejího nejlepšího zájmu. 2020/0279 (COD) Návrh NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY o řízení azylu a migrace a o změně směrnice Rady 2003/109/ES a navrhovaného nařízení (EU) XXX/XXX [o Azylovém a migračním fondu]



(Text s významem pro EHP) EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE, s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 78 odst. 2 písm. e) a čl. 79 odst. 2 písm. a), b) a c) této smlouvy, s ohledem na návrh Evropské komise, po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům, s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru, s ohledem na stanovisko Výboru regionů,

v souladu s řádným legislativním postupem, vzhledem k těmto důvodům: (1)Vytvořením prostoru svobody, bezpečnosti a práva by Unie měla zajistit, že na vnitřních hranicích neprobíhá kontrola osob, a rozvíjet společnou politiku v oblasti azylu, přistěhovalectví a řízení vnějších hranic Unie, která je založena na solidaritě mezi členskými státy a je spravedlivá vůči státním příslušníkům třetích zemí. (2)Proto je nutný komplexní přístup s cílem posílit vzájemnou důvěru mezi členskými státy a propojit politiku v oblasti řízení azylu a migrace, a to i pokud jde o vztahy s příslušnými třetími zeměmi, přičemž je třeba uznat, že účinnost tohoto přístupu závisí na společném a integrovaném řešení všech složek. (3)Toto nařízení by mělo k tomuto komplexnímu přístupu přispět stanovením společného rámce pro činnost Unie a členských států v oblasti politik řízení azylu a migrace, a to rozvedením zásady solidarity a spravedlivého rozdělení odpovědnosti v souladu s článkem 80 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva o fungování EU“). Členské státy by proto měly přijmout veškerá nezbytná opatření, mimo jiné s cílem poskytnout potřebným osobám přístup k mezinárodní ochraně a odpovídajícím podmínkám přijetí, umožnit účinné uplatňování pravidel týkajících se určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu, navracet neoprávněně pobývající státní příslušníků třetích zemí, předcházet nelegální migraci a neoprávněnému pohybu mezi státy a poskytovat podporu jiným členským státům v podobě solidárních příspěvků jakožto jejich příspěvku ke komplexnímu přístupu. (4)Společný rámec by měl propojit řízení společného evropského azylového systému a řízení migrační politiky. Cílem migrační politiky by mělo být zajištění účinného řízení migračních toků, spravedlivého zacházení se státními příslušníky třetích zemí oprávněně pobývajícími v členských státech a předcházení nelegální migraci a převaděčství migrantů a posílení opatření pro boj proti těmto jevům. (5)Společný rámec je nezbytný k účinnému řešení rostoucího počtu smíšených příchodů osob, které potřebují mezinárodní ochranu, a osob, které ji nepotřebují, neboť problém nelegálního příjezdu migrantů do Unie by neměl být záležitostí pouze jednotlivých členských států, ale Unie jako celku. Aby bylo zajištěno, že členské státy budou mít k dispozici nezbytné nástroje k účinnému zvládnutí tohoto problému, který se týká i jiných osob než žadatelů o mezinárodní ochranu, měli by do oblasti působnosti tohoto nařízení spadat i nelegální migranti. Oblast působnosti tohoto nařízení by měla rovněž zahrnovat osoby požívající mezinárodní ochrany, znovuusídlené nebo přijaté osoby, jakož i osoby, jimž byla poskytnuta okamžitá ochrana. (6)Za účelem zohlednění přístupu mezirezortní spolupráce a zajištění soudržnosti a účinnosti činností a opatření přijatých Unií a jejími členskými státy jednajícími v rámci jejich příslušných pravomocí je zapotřebí integrovaná tvorba politik v oblasti řízení azylu a migrace, včetně jejích vnitřních i vnějších složek, což je součástí komplexního přístupu. (7)Členské státy by měly disponovat dostatečnými lidskými a finančními zdroji a infrastrukturou pro účinné provádění politik v oblasti řízení azylu a migrace a měly by zajistit vhodnou koordinaci mezi svými příslušnými orgány i s vnitrostátními orgány ostatních členských států. (8)Komise by měla v rámci strategického přístupu přijmout evropskou strategii řízení azylu a migrace týkající se provádění politik v oblasti řízení azylu a migrace. Strategie by měla být založena na příslušných zprávách a analýzách vypracovaných agenturami Unie a na vnitrostátních strategiích členských států. (9)Vnitrostátní strategie členských států by měly zahrnovat informace o plánování pro případ nepředvídané události a o provádění zásad integrované tvorby politik a solidarity a spravedlivého rozdělení odpovědnosti podle tohoto nařízení a právních závazků, které z něj vyplývají na vnitrostátní úrovni. (10)Aby se zajistilo zavedení účinného systému monitorování s cílem zajistit uplatňování acquis v oblasti azylu, měly by být v těchto strategiích rovněž zohledněny výsledky monitorování prováděného Agenturou Evropské unie pro azyl a agenturou Frontex, hodnocení prováděného v souladu s nařízením Rady č. 1053/2013, jakož i výsledky monitorování prováděného v souladu s článkem 7 nařízení (EU) XXX/XXX [nařízení o prověřování]. (11)Vzhledem k tomu, že je důležité zajistit, aby byla Unie připravena a schopna se přizpůsobit vývoji a rozvoji situace v oblasti řízení azylu a migrace, měla by Komise každoročně přijmout zprávu o řízení migrace, v níž uvede pravděpodobný vývoj situace v oblasti migrace a připravenost Unie a členských států reagovat na tuto situaci a přizpůsobit se jí. Zpráva by měla rovněž obsahovat výsledky zpráv o monitorování, které jsou stanoveny ve vnitrostátních strategiích, a měla by navrhnout zlepšení tam, kde jsou patrné nedostatky. (12)Aby se zajistilo zavedení nezbytných nástrojů na pomoc členským státům při řešení problémů, které mohou vzniknout v důsledku toho, že jsou na jejich území přítomni státní příslušníci třetích zemí, kteří jsou zranitelnými žadateli o mezinárodní ochranu, bez ohledu na to, jak překročili vnější hranice, měla by zpráva rovněž uvádět, zda se dané členské státy s takovými problémy potýkají. Tyto členské státy by rovněž měly mít možnost využívat „solidárního rezervoáru“ pro relokaci zranitelných osob. (13)K účinnému provádění společného rámce a zjišťování nedostatků, řešení problémů a předcházení vzniku migračního tlaku by Komise měla monitorovat situaci v oblasti migrace a pravidelně o ní podávat zprávy. (14)Účinná návratová politika je základním prvkem dobře fungujícího systému Unie pro řízení azylu a migrace, přičemž osoby, které nemají právo pobývat na území Unie, by se měly navrátit. Vzhledem k tomu, že významný podíl žádostí o mezinárodní ochranu lze považovat za nepodložený, je nezbytné účinnost návratové politiky posílit. Zvýšení účinnosti navracení a snížení rozdílů mezi azylovým řízením a řízením o navrácení by snížilo tlak na azylový systém, usnadnilo by uplatňování pravidel pro určení členského státu příslušného k posuzování těchto žádostí a přispělo by k účinnému přístupu potřebných osob k mezinárodní ochraně. (15)Pro posílení spolupráce se třetími zeměmi v oblasti navracení a zpětného přebírání neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí je nezbytné vytvořit nový mechanismus, který bude zahrnovat všechny příslušné politiky a nástroje EU, s cílem zlepšit koordinaci různých opatření v různých jiných oblastech politiky než migrace, které mohou Unie a členské státy za tímto účelem přijmout. Tento mechanismus by měl vycházet z analýzy provedené v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 810/2019 nebo z jakýchkoli jiných dostupných informací a měl by zohledňovat celkové vztahy Unie s danou třetí zemí. Tento mechanismus by měl rovněž sloužit k podpoře používání patronátu nad návraty. (16)Aby se zajistilo spravedlivé rozdělení odpovědnosti mezi členskými státy a vyváženost jejich úsilí, měl by být vytvořen účinný mechanismus solidarity, který zajistí, aby žadatelé měli rychlý přístup k řízení o udělení mezinárodní ochrany. Tento mechanismus by měl stanovit různé druhy solidárních opatření a měl by být pružný a schopný přizpůsobit se vyvíjející se povaze migračních výzev, kterým určitý členský stát čelí. (17)Vzhledem k potřebě zajistit hladké fungování mechanismu solidarity zavedeného tímto nařízením by Komise měla zřídit a svolat fórum solidarity složené ze zástupců všech členských států. (18)Vzhledem ke zvláštní povaze vylodění, k nimž dochází v souvislosti s pátracími a záchrannými operacemi prováděnými členskými státy nebo soukromými organizacemi, ať už pod vedením členských států nebo samostatně v souvislosti s migrací, by toto nařízení mělo stanovit zvláštní postup vztahující se na osoby vyloděné v návaznosti na tyto operace bez ohledu na to, zda dochází k migračnímu tlaku.

(19)Vzhledem k opakující se povaze vylodění při pátracích a záchranných operacích na různých migračních trasách by výroční zpráva o řízení migrace měla obsahovat krátkodobé prognózy vylodění předpokládaných při těchto operacích a stanovit solidární reakci, která by byla nezbytná k tomu, aby se přispělo k plnění potřeb členských států, kde se osoby vyloďují. Komise by měla přijmout prováděcí akt, kterým se vytvoří soubor solidárních opatření (dále jen „rezervoár solidarity“) s cílem pomoci členskému státu vylodění řešit problémy s tímto vyloděním spojené. Tato opatření by měla zahrnovat relokaci žadatelů o mezinárodní ochranu, kteří nejsou účastníky řízení na hranicích, nebo opatření v oblasti posilování kapacit v oblasti azylu, přijímání a navracení či operativní podpory nebo opatření vnějšího rozměru. (20)Aby bylo možné včas reagovat na konkrétní situaci po vylodění při pátracích a záchranných operacích, měla by Komise za pomoci agentur Unie usnadnit rychlou relokaci způsobilých žadatelů o mezinárodní ochranu, kteří nejsou účastníky řízení na hranicích. Za koordinace Komise by Agentura Evropské unie pro azyl a Evropská agentura pro pohraniční a pobřežní stráž měly vypracovat seznam způsobilých osob, které mají být relokovány, s uvedením rozdělení těchto osob mezi přispívající členské státy. (21)Vyloděné osoby by měly být přiměřeným způsobem rozděleny mezi členské státy. (22)Celkový příspěvek každého členského státu do rezervoáru solidarity by měl být určen na základě informací od členských států o tom, jakými opatřeními chtějí přispět. Pokud příspěvky členských států nepostačují k zajištění udržitelné solidární reakce, měla by být Komise zmocněna přijmout prováděcí akt, který stanoví celkový počet státních příslušníků třetích zemí, na něž se má relokace vztahovat, a podíl tohoto počtu pro každý členský stát vypočtený podle distribučního klíče založeného na počtu obyvatel a HDP každého členského státu. Pokud by z informací od členských států o opatřeních, která hodlají přijmout v oblasti kapacity nebo vnějšího rozměru, vyplývalo, že dojde k deficitu přesahujícímu 30 % celkového počtu relokací uvedeného ve zprávě o řízení migrace, měla by mít Komise možnost upravit příspěvky těchto členských států, které by pak měly přispět polovinou svého podílu určeného podle distribučního klíče buď formou relokací, nebo pokud tak státy uvedou, patronátem nad návraty. (23)Aby bylo zajištěno, že budou kdykoli k dispozici podpůrná opatření k řešení konkrétní situace vylodění při pátracích a záchranných operacích, kdy počet vyloděných osob po pátrací a záchranné operaci dosáhl pro jeden nebo více členských států, které využívají pomoci, 80 % rezervoárů solidarity, měla by Komise přijmout pozměněné prováděcí akty, které zvýší celkový počet příspěvků o 50 %. (24)Mechanismus solidarity by měl rovněž řešit situace migračního tlaku, zejména v těch členských státech, které jsou nebo by mohly být migračnímu tlaku vystaveny z důvodu své zeměpisné polohy. Komise by proto měla přijmout zprávu, v níž určí, zda je členský stát migračnímu tlaku vystaven, a stanoví opatření, která by tento členský stát mohla podpořit při řešení situace migračního tlaku. (25)Při posuzování toho, zda je členský stát vystaven migračnímu tlaku, by Komise měla na základě širokého kvalitativního posouzení zohlednit širokou škálu faktorů, včetně počtu žadatelů o azyl, neoprávněných překročení hranic, vydaných a vykonaných rozhodnutí o navrácení a vztahů s příslušnými třetími zeměmi. Solidární reakce by měla být koncipována případ od případu, aby byla přizpůsobena potřebám daného členského státu. (26)Relokovány by měly být pouze osoby, u nichž je větší pravděpodobnost, že budou mít právo pobývat v Unii. Působnost relokace žadatelů o mezinárodní ochranu by proto měla být omezena na osoby, na něž se nevztahuje řízení na hranicích stanovené v nařízení (EU) XXX/XXX [nařízení o azylovém řízení]. (27)Mechanismus solidarity by měl zahrnovat opatření na podporu spravedlivého rozdělení odpovědnosti mezi členskými státy a vyváženosti jejich úsilí, a to i v oblasti navracení. Prostřednictvím patronátů nad návraty by se měl členský stát zavázat, že podpoří členský stát, který je vystaven migračnímu tlaku, při provádění nezbytných činností k navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí, přičemž je třeba mít na paměti, že členský stát, který využívá pomoci, zůstává odpovědný za provádění návratu po dobu, kdy se dané osoby nacházejí na jeho území. Pokud by byly tyto úkony po uplynutí lhůty osmi měsíců neúspěšné, měly by členské státy poskytující patronát tyto osoby přemístit v souladu s postupy stanovenými v tomto nařízení a uplatnit směrnici 2008/115/ES; je-li to relevantní, mohou členské státy uznat rozhodnutí o navrácení vydané členským státem, který využívá pomoci, na základě směrnice Rady 2001/40. Patronát nad návraty by měl být součástí společného systému EU pro navracení, včetně operativní podpory poskytované prostřednictvím Evropské agentury pro pohraniční a pobřežní stráž a uplatňování koordinačního mechanismu na podporu účinné spolupráce se třetími zeměmi v oblasti navracení a zpětného přebírání osob. (28)Členské státy by měly oznámit druh solidárních příspěvků, které učiní, dokončením plánu solidární reakce. Pokud členské státy využívají pomoci samy, neměly by být povinny poskytovat solidární příspěvky jiným členským státům. Zároveň by členský stát, který v předchozích letech čelil značné migrační zátěži z důvodu vysokého počtu žádostí o mezinárodní ochranu, měl mít možnost požádat o snížení svého podílu na solidárním příspěvku členským státům, které jsou vystaveny migračnímu tlaku, pokud takový příspěvek spočívá v relokaci nebo patronátu nad návraty. Toto snížení by mělo být úměrně rozděleno mezi ostatní členské státy, které uvedená opatření přijímají. (29)Pokud se podle zprávy o řízení migrace zjistí, že členský stát, který je vystaven migračnímu tlaku, má potřeby v oblasti kapacitních opatření v oblasti azylu, přijímání a navracení nebo vnějšího rozměru, měly by mít přispívající členské státy možnost přispět k plnění těchto potřeb namísto relokace nebo patronátu nad návraty. Aby bylo zajištěno, že tyto příspěvky budou úměrné podílu přispívajícího členského státu, měla by mít Komise možnost tyto příspěvky prováděcím aktem zvýšit nebo snížit. Pokud by z informací od členských států o opatřeních, která hodlají přijmout v oblasti kapacity nebo vnějšího rozměru, vyplývalo, že dojde k deficitu přesahujícímu 30 % požadovaného počtu osob, které mají být relokovány nebo na které se vztahuje patronát nad návraty, měla by mít Komise možnost upravit příspěvky těchto členských států tak, aby bylo zajištěno, že přispějí polovinou svého podílu na relokaci nebo patronát nad návraty. (30)K zajištění komplexní a účinné solidární reakce a v zájmu přehlednosti pro členské státy, které mechanismus využívají, by Komise měla přijmout prováděcí akt upřesňující příspěvky jednotlivých členských států. Tyto příspěvky by měly vždy vycházet z druhu příspěvků, který dotčený členský stát uvedl v plánu solidární reakce, s výjimkou případů, kdy je členský stát nepředložil. V takových případech by opatření stanovená prováděcím aktem pro dotčený členský stát měla určit Komise. (31)Při uplatňování mechanismu solidarity by měl být použit distribuční klíč založený na počtu obyvatel a velikosti ekonomiky členských států, který umožní určit celkový příspěvek každého členského státu. (32)Členský stát by měl mít možnost dobrovolně přijmout z vlastního podnětu nebo na žádost jiného členského státu jiná solidární opatření s cílem pomoci mu při řešení migrační situace nebo při předcházení migračnímu tlaku. Tyto příspěvky by měly zahrnovat opatření zaměřená na posílení kapacity členského státu, který je vystaven tlaku, nebo na reakci na migrační trendy prostřednictvím spolupráce se třetími zeměmi. Tato solidární opatření by navíc měla zahrnovat relokaci státních příslušníků třetích zemí, na které se vztahuje řízení na hranicích, jakož i neoprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí. Pokud členské státy poskytují dobrovolné příspěvky ve formě relokace nebo patronátu nad návraty, měly by být tyto příspěvky zohledněny v prováděcím aktu stanoveném s ohledem na situace migračního tlaku, aby byla podpořena dobrovolná solidarita. (33)Společný evropský azylový systém (CEAS) je postupně budován jako společný prostor ochrany založený na úplném uplatňování a začlenění Ženevské úmluvy o právním postavení uprchlíků ze dne 28. července 1951 ve znění Newyorského protokolu ze dne 31. ledna 1967 (dále jen „Ženevská úmluva“), tak aby žádná osoba nebyla vrácena zpět tam, kde by byla vystavena pronásledování, tj. na zásadě nenavracení. V tomto ohledu, a aniž jsou dotčena kritéria příslušnosti ve smyslu tohoto nařízení, jsou členské státy, které respektují zásadu nenavracení, pokládány za bezpečné země pro státní příslušníky třetích zemí. (34)Je vhodné, aby do společného evropského azylového systému byla začleněna jasná a proveditelná metoda pro určení členského státu příslušného k posouzení žádosti o mezinárodní ochranu. Uvedená metoda by měla být založena na objektivních a spravedlivých kritériích jak pro členské státy, tak pro dotčené osoby. Mělo by být zejména možné urychleně určit příslušný členský stát tak, aby byl zaručen účinný přístup k řízení o poskytnutí mezinárodní ochrany a aby nebyl ohrožen cíl urychleného vyřízení žádostí o mezinárodní ochranu. (35)Toto nařízení by mělo vycházet ze zásad, na nichž je založeno nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 604/2013, a současně rozvíjet zásadu solidarity a spravedlivého rozdělení odpovědnosti jako součást společného rámce. Nový mechanismus solidarity by proto měl umožnit posílení připravenosti členských států na řízení migrace, řešení situací, kdy členské státy čelí migračnímu tlaku, a usnadnění pravidelné solidární podpory mezi členskými státy. (36)Toto nařízení by se mělo vztahovat na žadatele o doplňkovou ochranu a na osoby, které mají nárok na doplňkovou ochranu, aby bylo zajištěno rovné zacházení se všemi žadateli a osobami požívajícími mezinárodní ochrany a soulad se stávajícím acquis Unie v oblasti azylu, zejména s nařízením (EU) XXX/XXX [kvalifikační nařízení]. (37)Osoby, kterým byla poskytnuta okamžitá ochrana podle nařízení (EU) XXX/XXX [nařízení o řešení krizových situací a zásahů vyšší moci v oblasti azylu a migrace], by měly být i nadále považovány za žadatele o mezinárodní ochranu s ohledem na jejich podanou (pozastavenou) žádost o mezinárodní ochranu ve smyslu nařízení (EU) XXX/XXX [nařízení o azylovém řízení]. Jako takové by měly spadat do oblasti působnosti tohoto nařízení a měly by být považovány za žadatele pro účely uplatnění kritérií a postupů pro určení členského státu příslušného k posuzování jejich žádostí o mezinárodní ochranu nebo řízení o relokaci, jak je stanoveno v tomto nařízení. (38)S cílem omezit neoprávněný pohyb a zajistit, aby členské státy měly nezbytné nástroje k zajištění přemístění osob požívajících mezinárodní ochrany, které vstoupily na území jiného členského státu, než je příslušný členský stát, aniž by splňovaly podmínky pobytu v tomto jiném členském státě, do příslušného členského státu, a k zajištění účinné solidarity mezi členskými státy, by se toto nařízení mělo vztahovat rovněž na osoby požívající mezinárodní ochrany. Obdobně by se toto nařízení mělo vztahovat na osoby znovuusídlené nebo přijaté členským státem v souladu s nařízením (EU) XXX/XXX [nařízení o rámci Unie pro znovuusídlování] nebo osoby, kterým byla udělena mezinárodní ochrana nebo humanitární status v rámci vnitrostátního programu znovuusídlování.

(39)Vzhledem k tomu, že je důležité usnadnit plnou integraci osob požívajících mezinárodní ochrany v členském státě bydliště, by měla být zároveň stanovena možnost získat právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta po kratší lhůtě. Osoby požívající mezinárodní ochrany by měly mít možnost získat právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta v tom členském státě, který jim poskytl mez