DŮVODOVÁ ZPRÁVA

1.SOUVISLOSTI NÁVRHU

•Odůvodnění a cíle návrhu

Služby se na HDP a zaměstnanosti v EU podílejí přibližně 70 %, proto je pro vytváření pracovních míst a růst v EU nesmírně důležitá podpora konkurenceschopnosti trhů služeb EU. Směrnice o službách, jež byla přijata v roce 2006, uvádí obecná ustanovení, která usnadňují usazování poskytovatelů služeb a posilují jejich schopnost poskytovat přeshraniční služby na jednotném trhu. Směrnice urychlila v členských státech EU řadu reforem a během deseti let přinesla zvýšení HDP EU odhadem o 0,9 %.

V oblasti růstu a pracovních míst však stále ještě máme značný nevyužitý potenciál. Trhy služeb v EU by měly prospěch z rychlejšího růstu produktivity a efektivnějšího přidělování zdrojů. Podíl přeshraničního obchodu službami a investic do této oblasti je nadále nízký. Odstranění zbývajících překážek, které stojí v cestě intenzivnějším přeshraničním aktivitám v oblasti služeb, přispěje k posílení hospodářské soutěže, což přinese větší výběr a nižší ceny pro spotřebitele, jakož i více inovací. Zaměříme-li se na tyto překážky v rámci, který již stanoví směrnice o službách, vznikne potenciál navýšit v EU HDP o další 1,7 %. Lépe fungující trhy služeb navíc budou mít pozitivní vliv na konkurenceschopnost průmyslu, neboť výrobní sektor EU je důležitým odběratelem a konečným uživatelem v odvětví služeb. Služby činí v EU 40 % hodnoty konečného výrobku. Konkurenceschopný výrobní sektor je tudíž podmínkou dobře fungujících trhů služeb.

Proto Evropská rada zdůraznila, že „při vytváření nových pracovních míst, podpoře produktivity a zajištění atraktivního prostředí pro investice a inovace bude zásadní dosažení hlubšího a spravedlivějšího jednotného trhu“. Jednou z deseti priorit Evropské komise je vytvoření lépe fungujícího vnitřního trhu. Ve strategii pro jednotný trh, která byla přijata v říjnu 2015, Komise oznámila řadu opatření, díky nimž se má jednotný trh služeb bez hranic stát skutečností. Cíl je jasný: omezit překážky, a usnadnit tak poskytovatelům služeb, aby využívali nových obchodních příležitostí, a současně zaručit kvalitní služby pro zákazníky. Tento návrh na strategii pro jednotný trh navazuje.

Směrnice o službách stanoví vyvážený právní rámec k dosažení těchto cílů. Zajišťuje, aby byly vnitrostátní právní předpisy nediskriminační, opodstatněné a přiměřené, a sloužily tak ke splnění cílů veřejného zájmu. Kromě toho požaduje, aby členské státy odstranily překážky administrativní povahy, které v praxi poskytovatele služeb odrazují od přeshraničního podnikání. Tento návrh nebude mít na směrnici o službách, ani na důležité zásady, jež uvedená směrnice zavádí, vliv.

Tyto zásady, jež směrnice o službách zavedla, umožnily pozitivní pokrok na cestě k lepšímu fungování trhů služeb v EU. V řadě klíčových odvětví služeb však větší integraci jednotného trhu stále stojí v cestě překážky. Jedná se především o odvětví služeb, jako jsou služby poskytované podnikům a stavebnictví, kde pro poskytovatele služeb není vždy snadné využívat obchodních příležitostí v jiných členských státech. Při rozšiřování svého podnikání do zahraničí čelí administrativním překážkám. To se potvrdilo prostřednictvím rozsáhlých kontaktů s poskytovateli služeb. Patří sem mimo jiné nedostatek jasnosti ohledně dodržování stávajících pravidel, který společnosti, zejména malé a střední podniky, odrazuje od toho, aby se pokoušely využít obchodních příležitostí v jiných členských státech. Podle poskytovatelů služeb je obtížné získat informace o platných regulačních požadavcích a postupech, které musí být splněny pro přístup na trh jiného členského státu. Vnitrostátní pravidla se navíc často vztahují pouze na vnitrostátní situace, aniž by v nich byly vysvětleny způsoby jejich uplatnění v případě poskytovatelů služeb z jiných členských států EU. Poskytovatelé služeb, kteří se pokouší trvale usadit v jiném členském státě či dočasně poskytovat přeshraniční služby, jsou tudíž toho názoru, že pochopit to, jakými pravidly je třeba se řídit a jak, je často obtížné. Splnění administrativních formalit v různých členských státech je pro poskytovatele služeb často složité a nákladné.

Cílem elektronického evropského průkazu služeb je tudíž omezit složité administrativní postupy určené pro poskytovatele služeb, kteří chtějí rozšířit své činnosti do jiných členských států. Současně se díky uvedenému průkazu zajistí uplatňování odůvodněných právních předpisů ze strany členských států. Poskytovatelé služeb jej budou moci dobrovolně použít jakožto alternativu při prokazování souladu s platnými vnitrostátními pravidly. Poskytovatelům služeb, kteří rozšiřují své podnikání do zahraničí, umožňuje, aby pro splnění formalit využili zcela elektronický postup na úrovni EU, čímž jim nabízí větší právní jistotu a významně omezuje složité administrativní postupy. Pomocí tohoto elektronického průkazu budou mít možnost vyhnout se administrativním překážkám, například nejistotě spojené s nevědomostí, který z daných požadavků uplatnit, dále vyplňování různých formulářů v cizích jazycích, překladům, osvědčením nebo potvrzením pravosti dokumentů i jiným než elektronickým procedurálním krokům. Ve srovnání se současnou situací by úspory nákladů na formality, které spadají pod postup týkající se uvedeného elektronického průkazu, byly významné a mohly by se pohybovat ve výši až 50 % či dokonce více.

Pokud poskytovatel služby hodlá poskytovat přeshraniční službu dočasně, elektronický průkaz by vydal domovský členský stát. Hostitelský členský stát by měl možnost vznést proti vydání elektronického průkazu námitky v případech, kdy mu směrnice o službách již povoluje tak učinit z některého z naléhavých důvodů obecného zájmu uvedených v článku 16. Po vydání elektronického průkazu by poskytovatel služeb mohl dočasně poskytovat přeshraniční služby v hostitelském členském státě. V souladu s článkem 16 směrnice o službách si hostitelské členské státy ponechávají nezměněné rozhodovací pravomoci, jež jim umožní žádost o evropský elektronický průkaz služeb zamítnout.

Pokud poskytovatel služeb hodlá poskytovat služby prostřednictvím pobočky, agentury nebo kanceláře v jiném členském státě, elektronický průkaz vydá hostitelský členský stát. V takovém případě by si poskytovatel služeb elektronický průkaz vyžádal u orgánů své domovské země, které by si ověřily, zda je poskytovatel služeb usazen na jejím území v souladu s jejími platnými pravidly. Avšak ve druhé fázi by orgány domovských členských států zahájily postup s příslušnými správními orgány hostitelské země, aby tyto orgány mohly rozhodnout, zda poskytovatel služby, který žádost předložil, splňuje regulační požadavky své hostitelské země v souladu se směrnicí o službách. Tím by se zamezilo nerovnému zacházení mezi tuzemskými a zahraničními poskytovateli služeb. Po vydání elektronického průkazu by jeho držitel mohl své služby poskytovat prostřednictvím vedlejší provozovny (formou pobočky, agentury či kanceláře) v hostitelském členském státě.

Evropský elektronický průkaz služeb má podobný záměr jako evropský profesní průkaz (EPC), s nímž jsou orgány členských států již obeznámeny. Evropský profesní průkaz je k dispozici od ledna 2016 a ze strany vybraných profesionálů o něj byl značný zájem, což potvrzuje, že tento druh zjednodušujících nástrojů přináší uživatelům praktické výhody. Evropský elektronický průkaz služeb i evropský profesní průkaz jsou dobrovolné elektronické postupy používané na úrovni EU. Využívání evropského elektronického průkazu služeb je pro poskytovatele služeb dobrovolné. Orgány domovské země žadatele fungují jako jednotná kontaktní místa. Fungování obou systémů navíc závisí na předem definovaných a závazných pracovních postupech založených na spolupráci mezi domovskými a hostitelskými členskými státy, jež probíhá prostřednictvím stávajícího systému pro výměnu informací o vnitřním trhu (IMI). Každý ze systémů má však jiné cíle. Evropský profesní průkaz usnadňuje přeshraniční poskytování služeb díky uznání odborných kvalifikací pro pracovníky, kteří jsou fyzickými osobami, nebo samostatně výdělečně činné poskytovatele služeb v souladu se směrnicí o odborných kvalifikacích. Evropský elektronický průkaz služeb se týká daleko širší řady požadavků. Je k dispozici jak pro fyzické osoby, jež jsou samostatně výdělečně činnými osobami, tak pro společnosti, jež chtějí poskytovat služby v jiném členském státě. Oproti evropskému profesnímu průkazu by evropský elektronický průkaz služeb nabízel rovněž technické prostředky zjednodušující administrativní formality související s vysíláním zaměstnanců na území členských států, jež Komisi sdělily, že si pro tento účel přejí využít IMI. Tato možnost využívat systému IMI v žádném případě nezmění podstatu použitelných pravidel stanovených ve směrnici 2014/67/EU. Zahrnuta jsou rovněž pravidla usnadňující získání pojistného krytí v souvislosti se službami poskytovanými přeshraničně.

Elektronický průkaz by zahrnoval požadavky podle směrnice o službách, a nezahrnoval by tedy oblasti, jako jsou daně, pracovní právo a sociální zabezpečení. Orgány členského státu však po držitelích elektronického průkazu nežádají informace, jež jsou v něm již obsaženy, pro účely postupů či formalit uložených poskytovateli v souvislosti se zadáváním veřejné zakázky, soutěže o návrh či udělením koncese, zakládáním dceřiných společností nebo registrací poboček podle práva obchodních společností a registrací do povinného systému sociálního pojištění. Evropský elektronický průkaz služeb by se v první fázi použil na služby pro podniky a v odvětví stavebnictví, a to v rozsahu, v němž související činnosti již spadají pod směrnici o službách. Obě odvětví jsou pro hospodářství EU klíčová. Poskytovatelé stavebních služeb nebo služeb pro podniky při rozšiřování své činnosti do zahraničí často čelí nesmírně složitým administrativním postupům. Růst produktivity byl na druhou stranu v obou těchto odvětvích v posledním desetiletí velmi pomalý a úroveň přeshraničního obchodu a investic je omezená. Větší přeshraniční hospodářská soutěž by napomohla zachovat a vylepšit konkurenceschopnost obou těchto odvětví.

Součástí tohoto návrhu je rovněž ustanovení o přezkumu, které v budoucnu zajišťuje posouzení, zda jsou regulační překážky odstraňovány přiměřeným způsobem, a posouzení účinnosti evropského elektronického průkazu služeb a jeho případného rozšíření do jiných odvětví.

•Soulad s platnými předpisy v této oblasti politiky

Tato směrnice je předkládána společně s nařízením. Směrnice stanoví právní a operační rámec pro evropský elektronický průkaz služeb, stanoví mimo jiné podmínky způsobilosti, kompetence domovského a hostitelského členského státu, platnost evropského elektronického průkazu služeb a podmínky jeho odejmutí nebo pozastavení. Nařízení stanoví nástroje dostupné pro poskytovatele služeb v celé EU. Kromě toho usnadňuje řešení otázek týkajících se pojistného krytí poskytovatelů služeb působících přeshraničně.

Tato směrnice beze zbytku zachovává stávající ustanovení EU týkající se sociálních otázek, podmínek zaměstnání (zejména vysílání pracovníků, práv pracovníků a sociálního pilíře), zdraví, bezpečnosti a ochrany životního prostředí. Nemění ani nezpochybňuje stávající záruky v tomto ohledu. Elektronický průkaz by uváděl další informace o společnosti. Pravomoc členských států provádět inspekce na místě by zůstala zcela nedotčena. V souvislosti s evropským elektronickým průkazem služeb budou i nadále platit pravidla pro vysílání pracovníků podle směrnic 96/71/ES a 2014/67/EU, avšak aby byla tato pravidla dodržována, budou k dispozici další prostředky. Pokud členské státy zavedly postupy umožňující podávat prohlášení týkající se vysílání pracovníků podle článku 9 směrnice 2014/67/EU elektronicky, evropský elektronický průkaz služeb držitele navede k příslušným vnitrostátním postupům. Poskytovatelé, kteří jsou držiteli evropského elektronického průkazu služeb, mohou toto prohlášení předložit rovněž prostřednictvím elektronické platformy připojené k systému IMI, pokud hostitelský členský stát Komisi sdělil, že by se tato možnost měla uplatňovat v souvislosti s vysíláním pracovníků na jeho území.

Návrh evropského elektronického průkazu služeb doplňuje jiné politické iniciativy v oblasti služeb, které byly ohlášeny ve strategii pro jednotný trh a jež mají předcházet vzniku překážek přeshraničního poskytování služeb na vnitrostátní úrovni. Uvedený návrh v tomto ohledu doplňuje návrh směrnice [XX] vypracovaný Komisí, jenž reformuje postup, podle něhož musí členské státy oznamovat povolovací režimy a požadavky související se službami.

Tento návrh doplní rovněž iniciativa zvaná jednotná digitální brána, která byla oznámena ve strategii pro jednotný trh na rok 2017. Brána, jíž se týkaly veřejné konzultace prováděné na podzim 2016, bude integrovat, doplňovat a vylepšovat příslušné on-line informace na úrovni EU a členských států, čímž odstraní stávající problémy s nedostatkem informací, s nimiž se potýkají podniky a občané. Bude rovněž propojena s asistenčními službami. Jejím cílem bude dále prosazovat další digitalizaci vnitrostátních postupů platných pro občany a podniky uplatňující svá práva spojená s jednotným trhem. Jednotná digitální brána by se neměla omezovat pouze na odvětví, jichž se týká tato iniciativa.