Sdělení komise - Hlavní závěry zprávy o zaměstnanosti v Evropě v roce 2009 /* KOM/2009/0639 konecném znení */





[pic] | KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ | V Bruselu dne 23.11.2009 KOM(2009)639 v konečném znění SDĚLENÍ KOMISE Hlavní závěry zprávy o zaměstnanosti v Evropě v roce 2009 SDĚLENÍ KOMISE Hlavní závěry zprávy o zaměstnanosti v Evropě v roce 2009 1. Úvod Bezprecedentní krize světových finančních trhů, jež vyvrcholila loni na podzim, vedla k nejvážnějšímu hospodářskému propadu od konce druhé světové války , zasáhla celosvětovou ekonomiku a projevuje se čím dál více na trzích práce EU. Po mnoha letech relativně velkého hospodářského růstu a vytváření pracovních míst (pouze v letech 2005–2008 vzniklo 9,7 milionů nových pracovních míst), díky nimž se míra zaměstnanosti v Evropě vyšplhala na své historické maximum, zasáhla podniky, pracovní místa i domácnosti celosvětová krize, která čím dál více zasahuje do života a perspektiv občanů EU. Náhlý zvrat růstu zaměstnanosti přinesl nové výzvy pro vytváření politik . Vzhledem k tomu, že nezaměstnanost roste, zaměřuje se nyní hlavní pozornost na snížení sociálních dopadů a na vytváření příznivých podmínek na podporu rychlého návratu nezaměstnaných zpět do práce poté, co dojde k oživení hospodářství. EU reagovala koordinovaně a v zájmu řešení dopadu krize podnikla důležité kroky. Loni na podzim přijala EU nezbytná opatření, aby předešla zhroucení finančních trhů a jasně na krizi zareagovala. V prosinci 2008 Evropská rada podpořila Plán evropské hospodářské obnovy[1], aby zmírnila důsledky hospodářského propadu, a na svém zasedání na jaře 2009 stanovila tyto klíčové priority politik zaměstnanosti: - udržování zaměstnanosti, vytváření pracovních míst a podpora mobility; - zvyšování kvalifikace a sladění nabídky dovedností s potřebami trhu práce; - zlepšení přístupu k zaměstnání. V návaznosti na toto společné úsilí a na zvláštní summit věnovaný otázkám zaměstnanosti, který se konal dne 7. května 2009, zveřejnila Komise v červnu sdělení nazvané „Společný závazek v oblasti zaměstnanosti“, jehož cílem je posílit spolupráci mezi Unií a jejími členskými státy i se sociálními partnery v otázkách tří klíčových priorit se zaměřením na konkrétní kroky podporované všemi dostupnými nástroji Společenství, zejména Evropským sociálním fondem (ESF) a Evropským fondem pro přizpůsobení se globalizaci . Nová hospodářská situace způsobená globální krizí zdůrazňuje nejen potřebu aktuálnějšího monitorování a analýz situace na trhu práce, jíž se zčásti věnuje nová měsíční monitorovací zpráva zveřejněná Komisí[2], ale rovněž hlubší analýzu způsobů, jak omezit negativní dopady krize na trhy práce a jak tyto trhy lépe připravit, aby byly schopny dobře reagovat na oživení hospodářství , až k němu dojde, a na případné budoucí krize. V této souvislosti se stávající, již 21. vydání výroční zprávy „Zaměstnanost v Evropě“ zaměřuje na dvě zásadní témata (i když se jistě nejedná o vyčerpávající přehled) probíhající debaty o směrech budoucí evropské strategie zaměstnanosti – dynamiku evropských trhů práce a důsledky klimatické změny na výsledky trhu práce . Analýza toků na trhu práce je v době krize nesmírně důležitá, neboť umožňuje včasnou politickou reakci, zejména pokud jde o opatření na podporu opětovného zaměstnání , a omezuje výskyt dlouhodobé nezaměstnanosti , která může vést k trvalé ztrátě prosperity spojené s mrháním lidským kapitálem. Předcházení nejhorším scénářům je proto v této souvislosti nejen základní podmínkou k úspěšnému vyřešení stávající krize, ale také základním kamenem budoucí evropské ekonomiky vystavěné na zásadách spolehlivé struktury a mezinárodní konkurenceschopnosti. Posun ke konkurenční nízkouhlíkové ekonomice založené na znalostech je současně naléhavou prioritou vyžadující okamžité jednání. Možnosti pro vytváření nových „zelených pracovních míst“[3] a pro zvýšení ekologického hlediska ve stávajících pracovních místech jsou v Evropě značné a týkají se všech typů pracovníků . Nicméně v zájmu efektivního využití těchto možností je třeba zavést odpovídající politiky vycházející z jasného porozumění klíčovým trendům a zdůrazňující jak přizpůsobení se dopadu klimatické změny, tak jeho zmírnění. 2. Klíčové trendy, zjištění a politické důsledky Krize si vybírá daň na trzích práce EU a maří výsledky růstu zaměstnanosti, jichž jsme dosáhli od roku 2000 Očekává se, že stávající hospodářský propad bude mít značný dopad na trhy práce EU a povede ke značnému zvýšení nezaměstnanosti, ačkoli v některých členských státech zatím nedošlo k velké ztrátě pracovních míst díky tomu, že tyto státy využily opatření, jako jsou kratší pracovní doba nebo dočasná částečná nezaměstnanost[4]. Ačkoli se ukázalo, že trhy práce jsou pružnější, stále se očekává, že Evropa ztratí v letech 2009–2010 více než sedm milionů pracovních míst a do roku 2015 by nezaměstnanost mohla dosáhnout více než 10 %[5] . Vzhledem k tomu, že zaměstnanost reaguje na hospodářské podmínky s určitým zpožděním, bude se situace na trzích práce nadále po nějakou dobu zhoršovat, a to i poté, co ekonomika začne opět růst. To vše dost závažně brání dosažení lisabonských cílů na rok 2010. Od zahájení lisabonské strategie bylo dosaženo značného pokroku v oblasti politiky zaměstnanosti – celková míra zaměstnanosti se zvýšila téměř o čtyři procentní body a dosáhla v roce 2008 65,9 %, přičemž míra zaměstnanosti žen a straších pracovníků se rovněž výrazně zvýšila a dosáhla v roce 2008 59,1 % (zaměstnanost žen) a 45,6 % (zaměstnanost starších pracovníků)[6]. Očekává se bohužel, že nynější hospodářský propad tento růst výrazně zvrátí[7] a míra zaměstnanosti v letech 2008 až 2010 nedosáhne příslušných cílů. Pro krizi je charakteristický tvrdý dopad pouze na některé skupiny pracovníků. Nejvíce byli snížením počtu pracovních míst zasaženi zejména pracovníci se smlouvami na dobu určitou nebo dočasní zaměstnanci. Současně však v posledních měsících dosáhla nových historických hodnot také míra nezaměstnanosti mladých lidí. Tyto tendence poukazují na nutnost zesílených opatření namířených proti nezaměstnanosti mladých a snižování segmentace trhu práce. Pracovní trhy EU vykazují vysoký stupeň dynamismu poukazující na strukturální zlepšení… V posledních letech byly pracovní trhy EU velmi dynamické. V období 2002 až 2007 dosahoval průměrný roční obrat pracovní síly[8] 22 %, z čehož vyplývá, že každoročně změní práci jedna pětina až jedna čtvrtina všech evropských pracovníků . Tato dynamika trhu práce se netýká pouze zemí, které obvykle pokládáme za „flexibilní“, jako je Spojené království nebo Dánsko, ale týká se všech členských států, i když roční obrat pracovní síly v poměru k celkové zaměstnanosti sahá od 14 % v Řecku a 16 % ve Švédsku až k rozmezí 25 a 30 % ve Spojeném království, Finsku, Španělsku a Dánsku. Rozsah obratu pracovní síly se v různých skupinách pracovníků velmi liší. Fluktuace je, až na několik výjimek (Estonsko, Polsko a Švédsko), podstatně vyšší v případě žen než mužů (rozdíl činí pět procentních bodů na agregované úrovni EU). Míra fluktuace mladých pracovníků (15 až 24 let) činí okolo 70 % jejich míry zaměstnanosti, což je mnohem více než u pracujících v hlavním produktivním věku a u starších pracovníků. Současně se míra fluktuace snižuje s úrovní vzdělání, ačkoli v různých členských státech různou měrou. Odvětvové rozdíly tvoří mnohem větší podíl celkové variability míry zaměstnávání v EU ve srovnání s rozdíly mezi zeměmi nebo důsledky hospodářského cyklu, což zdůrazňuje význam technologických, organizačních a poptávkových faktorů specifických pro dané odvětví při rozvoji dynamiky pracovní síly. Je těžké učinit konečné závěry ohledně preferovaných anebo „optimálních“ úrovní obratu pracovní síly . Zatímco přísnější instituce trhu práce často vytvářejí překážky pro přesměrování pracovní síly z upadajících na rozvíjející se činnosti, vysoký obrat pracovní síly může mít rovněž vliv na sociální náklady, jako je vysoká frikční nezaměstnanost, náklady na sladění nabídky a poptávky, ztráta specifického lidského kapitálu nebo možné vyšší náklady na dávky v nezaměstnanosti. V souladu s poznatky týkajícími se obratu pracovní síly není nezaměstnanost statická, nýbrž noví nezaměstnaní přibývají a jiní nacházejí zaměstnání. V období 2002–2007 našla v průměru téměř třetina nezaměstnaných a přibližně 10 % hospodářsky neaktivních osob zaměstnání do jednoho roku . Tato míra přechodu z nezaměstnanosti do zaměstnání sahá od 40 % a více ve Spojeném království, Španělsku, Portugalsku a Nizozemsku po 25 % nebo méně v Německu, Řecku, Polsku a Belgii. Míra přechodu z postavení hospodářsky neaktivní osoby do zaměstnání činí od 15 % a více ve Švédsku, Spojeném království a Dánsku po 3 % v Řecku a 4,5 % v Itálii. K udržitelnému zvyšování míry těchto přechodů, jak z nezaměstnanosti do zaměstnání, tak z postavení hospodářsky neaktivní osoby do zaměstnání (tyto přechody jsou na trhu práce považovány za pozitivní), dochází v EU od druhé poloviny devadesátých let. Během tohoto období díky tomu došlo k zásadnímu zlepšení struktury trhů práce [9]. V souvislosti s charakteristikami pracovní síly tvoří míra přechodu z nezaměstnanosti do zaměstnání u starších pracovníků (ve věku 55–64) méně než třetinu oproti pracujícím v hlavním produktivním věku (ve věku 24–54). Rovněž nezaměstnaní s vyšším vzděláním nebo hospodářsky neaktivní osoby mají podstatně vyšší pravděpodobnost dostat se zpět do zaměstnání (ve srovnání se skupinami s nízkým nebo středním vzděláním). … avšak přetrvávajícím problémem je dlouhodobá nezaměstnanost. Přestože míra dlouhodobé nezaměstnanosti v EU od poloviny devadesátých let poklesla, zůstává dlouhodobá nezaměstnanost a její délka problémem, jemuž je třeba se věnovat. V letech 2005–2007 v Evropě průměrně téměř 45 % všech tehdejších období nezaměstnanosti trvalo déle než jeden rok . Ve srovnání s pouhými 10 % v USA je tento fakt znepokojující, a to jak pokud jde o spravedlnost, tak o efektivitu. V celé EU jsou rozdíly v průměrné délce nezaměstnanosti podle pohlaví velmi malé (12 měsíců u žen a 11,7 u mužů). Doba trvání nezaměstnanosti se však stále prodlužuje s vyšším věkem a snižuje s úrovní vzdělání (12,3 měsíců u nezaměstnaných s nízkou kvalifikací, zatímco 8,1 měsíců u kvalifikovaných nezaměstnaných). Hospodářský propad rovněž přinesl na přetřes několik problémů týkajících se vhodného měření nezaměstnanosti . Konkrétně jde o to, že pro politické účely nelze spoléhat pouze na ukazatel míry nezaměstnanosti. Přestože je třeba věc blíže prozkoumat, předběžné výsledky nastiňují, že obvyklé statistiky délky nezaměstnanosti vycházejí z neúplných období (tj. v době pozorování stále trvajících období) a nepřihlížejí k mnoha krátkým obdobím nezaměstnanosti mezi obdobími pozorování, což vede k přecenění průměrné délky ukončených období. V letech 2005–2008 tvořila v EU průměrná délka ukončeného období nezaměstnanosti přibližně polovinu míry vypočítané za použití neukončených období, tj. oficiálních statistik. Přestože by měření vycházející z ukončených období bylo vhodnější k posouzení vlivů nezaměstnanosti na kvalitu života, obvyklé statistiky délky nezaměstnanosti mají několik praktických výhod, pokud jde o včasnost, transparentnost, dostupnost údajů a snadnost výpočtu, což vysvětluje, proč se nadále používají navzdory možným nepřesnostem. Kromě toho je k posouzení několika aspektů souvisejících s délkou nezaměstnanosti, jako je její vztah k četnosti období nezaměstnanosti, zapotřebí využití panelových (longitudinálních) údajů[10]. S použitím panelových údajů při měření délky nezaměstnanosti souvisejí tři konkrétní aspekty. Za prvé, jejich použití umožňuje ucelenější pokrytí kratších období nezaměstnanosti. Za druhé, umožňují započíst rovněž alternativní ukazatele dlouhodobé nezaměstnanosti, díky nimž se spolehlivěji přihlédne ke krátkým přerušením nezaměstnanosti, jako je podíl nezaměstnaných osob, které jsou v průběhu několika let nezaměstnané celkem 12 či více měsíců. Za třetí, údaje lze využít k monitorování více období nezaměstnanosti, což umožní výpočet statistik ohledně délky nezaměstnanosti podle počtu období. Výše uvedené úvahy jasně ukazují, že je do výpočtu třeba zahrnout různé ukazatele délky nezaměstnanosti při posouzení jejich relativního významu. Je to obzvláště významné v dobách vážného hospodářského propadu, které jsou spojeny s podstatným zvýšením délky nezaměstnanosti, která může mít negativní dopad a dlouhotrvající vliv na zaměstnatelnost osob postižených tímto dopadem. Podpora pozitivních přechodů na trhu práce – klíč ke snížení délky nezaměstnanosti a zachování zaměstnatelnosti Pravděpodobnost, že se lidé vymaní z nezaměstnanosti, se s její délkou snižuje (tj. „negativní závislost na délce nezaměstnanosti“)[11]. Je to částečně proto, že zaměstnatelnost se snižuje, čím déle jsou lidé pryč z trhu práce. Z nárůstu délky nezaměstnanosti se tudíž může v důsledku hospodářského poklesu stát trvalý jev, který změní cyklický problém ve strukturální . V této souvislosti mohou vhodné politické reakce spočívat mimo jiné v lepším zaměření výdajů v rámci aktivní politiky trhu práce na osoby, jež jsou nejvíc ohroženy dlouhodobou nezaměstnaností nebo tím, že přestanou být hospodářsky aktivní, a to včetně využití profilovacích technik[12]. Prostřednictvím příslušného vzdělávání a odborné přípravy může tato investice pomoci nejohroženějším osobám získat klíčové kompetence a dovednosti nezbytné k úspěchu na trhu práce. Jednoduché ekonometrické analýzy dopadu různých typů politik na výskyt dlouhodobé nezaměstnanosti, prováděné v jednotlivých zemích, jak byly ve zprávě uvedeny, naznačují, že striktní právní předpisy na ochranu zaměstnanosti spíše dlouhodobou nezaměstnanost zvyšují, zatímco investice do politik trhu práce ji spíše snižují[13] . Zásady flexikurity hovoří pro větší ochranu a podporu pracovníků při „dobrých“ přechodech na trhu práce , spíše než pro zachování konkrétních pracovních míst. Z ekonometrických výsledků vyplývá široká podpora pro tento přístup se zvláštním cílem snížit dlouhodobou nezaměstnanost. Nízkouhlíkové politiky budou významnou hybnou silou měnící struktury zaměstnanosti v EU Úsilí politik EU[14] zaměřených na přechod k budoucí konkurenceschopné nízkouhlíkové a znalostní ekonomice bude z hlediska trhů práce představovat hybnou sílu. Tyto síly budou mít dopad na strukturu ekonomiky, protože budou ovlivňovat, jak a jaké zboží a služby se budou produkovat, dovážet a vyvážet, a protože budou mít rovněž vliv na nabídku zboží a služeb prostřednictvím jejich dopadu na chování spotřebitelů, zaměstnanců, zaměstnavatelů a orgánů veřejné správy. Mezi zásadní strukturální změny bude patřit přesměrování pracovníků na jiné aktivity a různé vlivy v různých hospodářských odvětvích, druzích kvalifikace a regionech. Celkově lze však říci, že dopad na celkovou úroveň zaměstnanosti by měl být omezený a možná mírně pozitivní (přinejmenším v dlouhodobé perspektivě, budou-li zavedeny vhodné politiky). Nejlépe se to promítne do změn v sektorovém složení zaměstnanosti . Budou se vytvářet nová zelená pracovní místa, bude více zohledněn ekologický aspekt stávajících pracovních míst a některá dnešní místa zaniknou. Kromě toho na ekonomiku dopadne nepřímý řetězový efekt, který zasáhne zaměstnanost prostřednictvím cen, mezd a příjmů. Ne všechny důsledky pro zaměstnanost budou trvalého charakteru . Jde například o to, že s vývojem technologií se náročnost na pracovní sílu při výrobě nových produktů a v nových výrobních postupech sníží a významná část přírůstku zaměstnanosti se po vytvoření a zavedení nové infrastruktury opět ztratí. Na druhou stranu konkurenceschopné trhy by měly zajistit, aby společnosti i nadále inovovaly a investovaly do nových technologií a výrobních procesů, čímž nadále udrží pracovní místa související s výrobou a zavedením nových infrastruktur a budou vytvářet nová. Přechod k nízkouhlíkové znalostní ekonomice může alespoň ze začátku zvýhodnit vysoce kvalifikovaná zaměstnání . Počáteční fáze bude výhodná pro vysoce kvalifikované pracovníky, protože přechody na nové činnosti budou vyžadovat použití náročných technologií, k čemuž budou mít kvalifikaci pouze lidé s vyšším vzděláním, budou se zavádět nové „zelenější“ technologie, které zvýší poptávku po odpovídajících kvalifikacích. Některé kvalifikace naopak již nebudou zapotřebí. S rozšířením nových technologií na trhu by však i pracovníci s nízkou kvalifikací měli být schopni tyto pracovní místa zastávat, dostanou-li odpovídající školení. Dopady přechodu na zaměstnanost budou mít rovněž regionální rozměr a budou odrážet různé výchozí pozice, pokud jde o regionální klimatické podmínky, charakteristiku místní hospodářské činnosti a také zvláštní znaky místních trhů práce. Reakce politiky trhu práce na klimatickou změnu: podpora přechodu, zaměření na kvalifikace, sociální dialog S ohledem na očekávané změny hospodářské struktury je třeba podporovat politiky trhu práce usnadňující přechod, aby bylo možné podpořit pracovníky a pomoci jim přijímat experimentální inovace při přechodu na činnosti méně zatěžující životní prostředí. Zejména jsou zapotřebí příslušné programy školení a vzdělávání v podnicích nebo mimo ně, aby nevznikaly mezery v kvalifikacích a nedocházelo k nedostatkům určitých kvalifikací . Iniciativa „Novými dovednostmi k novým povoláním“ využívá nástrojů Společenství a předjímá a slaďuje potřeby trhu ohledně kvalifikací. Evropský sociální fond (2007–2013) disponoval na podporu této iniciativy rozpočtem ve výši 13,5 miliard EUR na opatření vedoucí k přizpůsobení kvalifikací. Takové politiky by měla doprovázet přiměřená opatření na podporu předjímání a řízení sociálně odpovědných restrukturalizací zapojujících všechny hlavní zúčastněné strany. V této souvislosti je nesmírně důležité zaručit práva pracovníků na informování a projednávání v souladu se stávajícími směrnicemi EU[15]. Měl by být rovněž ponechán odpovídající prostor pro sociální výdaje zaměřené na aspekty, které tento přechod aktivně podporují a přizpůsobují. V zájmu podpory rozvoje politik trhu práce, které napomáhají vytváření většího počtu a lepších pracovních míst pro všechny v rámci udržitelné ekonomiky je třeba zaměřit další výzkum na posílení kapacit EU při posuzování důsledků přechodu na nízkouhlíkovou a znalostní ekonomiku na zaměstnanost . Měl by být posílen sociální dialog, aby se zajistilo dokončení strukturální změny v souvislosti se změnou klimatu efektivně a přijatelně jak z hospodářské, tak sociální perspektivy. Nynější hospodářský pokles by neměl brzdit rychlost a měnit směr tranzičního procesu, neboť boj proti změně klimatu a řešení jiných environmentálních problémů umožňuje vznik nových pracovních míst . 3. Závěry Krize má na hospodářský růst v EU značný dopad. Ačkoli byly její důsledky pro trh práce nejprve malé - částečně vzhledem k obvyklému zpoždění šesti či více měsíců, s nímž se změny objemu výroby promítnou do míry zaměstnanosti, ale také díky skutečnosti, že poptávka po pracovní síle se začala upravovat prostřednictvím flexibilních pracovních úprav (např. kratší pracovní doba), spíše než prostřednictvím omezení počtu pracovních míst –, negativní dopad je v posledních čtvrtletích zřetelnější a očekává se, že tomu tak bude i v následujících měsících. Politiky na podporu hospodářského oživení a zmírnění důsledků ztráty zaměstnání jsou tedy důležitější zejména ve střednědobém pohledu, neboť ke zvýšení míry zaměstnanosti dojde později než k případnému oživení hospodářské činnosti. Evropa se s hospodářským propadem musí nejen vypořádat, nýbrž musí ji využít jako příležitost k vytvoření produktivnější, inovativnější, lépe kvalifikované a ekologičtější ekonomiky. Ekonomiky s otevřenými a inkluzívními trhy práce a nabízející více a lepších pracovních míst pro ženy a muže. Nesmí jít o jednorázové opatření, ale o trvající a dobře koordinovaný proces, do něhož budou zapojeny nejen strukturální politiky na trhu práce, ale rovněž opatření v rámci jiných oblastí politik lisabonského procesu. Evropské trhy práce se v důsledku krize a přechodu k nízkouhlíkové znalostní ekonomice výrazně změní a pracovníci a společnosti musí disponovat nezbytnými prostředky a pobídkami k úspěšnému přizpůsobení této měnící se skutečnosti tak, aby prioritou bylo začlenění, rovnost a sociální spravedlnost . Flexikurita v kombinaci s komplexními aktivními politikami začlenění je i nadále správným přístupem jak k modernizaci trhů práce, tak k zajištění úspěšného oživení ekonomiky. Zpráva „Zaměstnanost v Evropě v roce 2009“ je zveřejněna na této webové stránce: http://ec.europa.eu/social/main.jsp?catId=119&langId=en [1] KOM(2008) 800. [2] Dostupná na internetových stránkách GŘ pro zaměstnanost, sociální věci a rovné příležitosti na adrese http://ec.europa.eu/social/main.jsp?catId=120&langId=en [3] S přihlédnutím ke všem problémům s definicí „zelených pracovních míst“, o nichž se podrobněji zmiňuje zpráva. [4] Podobné postřehy rovněž viz Labour market and wage developments in 2008 , European Economy 8/2009. [5] Hospodářská prognóza Evropské komise, podzim 2009, European Economy 10/2009. [6] Ačkoli je třeba uvést, že se tento pokrok často časově kryl s vysokými počty pracovníků v nejistých pracovních místech a přetrvávající mírou chudoby v důsledku nedostatečného odměňování v zaměstnání. [7] Je však třeba uvést, že od roku 2000 došlo především ke strukturálním zlepšením, zatímco současné zhoršení je do jisté míry cyklické. [8] Obrat pracovní síly měří počet pracovníků, kteří buď změní zaměstnanecký status nebo pracovní místo. [9] Potvrzuje to rovněž vývoj v rámci „špatných“ přechodů (nebo čistých přechodů). [10] Podle statistik EU v oblasti příjmů a životních podmínek (EU-SILC). [11] I když se po kontrole jednotlivých charakteristik ukazuje, že tento aspekt má spíše malý vliv. [12] Jednotlivci, jejichž profil se vypracuje, jsou nejvíce ohroženi dlouhodobou nezaměstnaností a týkají se jich různé aktivní politiky trhu práce. [13] Tato analýza nezjistila zvláštní vliv pobídek spojených se systémy daňového zvýhodnění na dlouhodobou nezaměstnanost. [14] Mezi ně patří iniciativy na zlepšení energetické účinnosti, rozvoj obnovitelných zdrojů energie, zachycování, ukládání a zpracování CO2 a jiných škodlivých emisí, modernizaci evropské infrastruktury (včetně dopravních sítí a zásobování), začlenění odpovědnosti za životní prostředí do obchodních modelů, na podporu využívání půdy způsobem šetrným k životnímu prostředí a ekologického zemědělství a na vytvoření podmínek pro výzkum a inovace související s klimatem. [15] Viz mimo jiné směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/14/ES ze dne 11. března 2002, kterou se stanoví obecný rámec pro informování zaměstnanců a projednávání se zaměstnanci v Evropském společenství, a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/38/ES ze dne 6. května 2009 o zřízení evropské rady zaměstnanců.