Návrh NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY, kterým se stanoví opatření týkající se jednotného evropského trhu elektronických komunikací a vytvoření propojeného kontinentu a kterým se mění směrnice 2002/20/ES, 2002/21/ES a 2002/22/ES a nařízení (ES) č. 1211/2009 a (EU) č. 531/2012 /* COM/2013/0627 final - 2013/0309 (COD) */





DŮVODOVÁ ZPRÁVA 1. SOUVISLOSTI NÁVRHU 1.1 Cíle návrhu Evropa musí získat nové zdroje růstu, aby obnovila konkurenceschopnost, podpořila inovace a vytvořila nová pracovní místa. Celosvětové hospodářství směruje k internetové ekonomice, a proto by informační a komunikační technologie měly být plně uznány jakožto zdroj inteligentního a udržitelného růstu podporujícího začlenění. Evropa si nemůže dovolit odmítat výhody propojených technologií, které v posledních letech vedly k více než 50% nárůstu produktivity ve všech odvětvích. Tyto technologie pomáhají vytvořit za dvě ztracená pracovní místa pět nových, jsou hnacím motorem nových inovativních služeb a ty, budou-li moci růst, rychle dosáhnou celosvětového měřítka. Jestliže odstraníme překážky růstu, které souvisejí s přetrvávající fragmentací trhu, bude to klíčový prvek k tomu, aby Evropa z této krize vyšla posílena. Tuto skutečnost vzala plně na vědomí i Evropská rada na svém jarním zasedání v roce 2013. Rada ve svých závěrech uvedla, že Komise by měla do října 2013 podat zprávu o zbývajících překážkách, které je třeba řešit, aby bylo zajištěno dotvoření plně funkčního jednotného digitálního trhu, včetně konkrétních opatření vedoucích ke zřízení jednotného trhu v oblasti informačních a komunikačních technologií v co nejkratší době. Obecným cílem návrhu je posun směrem k jednotnému trhu elektronických komunikací, kde: – občané i podniky budou mít přístup k službám elektronických komunikací bez ohledu na to, kde v Unii se tyto služby poskytují, a aniž by bylo přeshraniční fungování těchto služeb omezováno nebo vznikaly neodůvodněné dodatečné náklady, – společnosti zajišťující sítě a poskytující služby elektronických komunikací tak budou moci činit a budou moci působit kdekoliv v EU, kde mají provozovnu nebo kde se nacházejí jejich zákazníci. Tento ambiciózní cíl je významný sám o sobě, zejména s ohledem na více než desetiletí unijních legislativních zásahů směřujících k liberalizaci a integraci těchto trhů. K dosažení těchto cílů je zapotřebí přijmout rychlá a rozhodná opatření, která vyplývají z tohoto návrhu a jsou nezbytná i z toho důvodu, že nějakou dobu potrvá, než některá z těchto opatření po svém schválení začnou vyvolávat očekávané účinky. Jednotný trh elektronických komunikací by podpořil hospodářskou soutěž, investice a inovace, pokud jde o sítě a služby, tím, že posílí integraci trhu a přeshraniční investice do sítí a do poskytování služeb. Navrhovaná specifická opatření by měla vést k vyšší úrovni hospodářské soutěže založené na kvalitě infrastruktury, jakož i ceně, k rozsáhlejším inovacím a diferenciacím, včetně obchodních vzorců, a ke snazšímu plánování obchodních a technických prvků rozhodnutí o investici, která se týkají vstupu na trh s bezdrátovými nebo pevnými službami a expanze na něm. Tato opatření proto posílí ostatní opatření přijatá za účelem podpory ambiciózních cílů v oblasti širokopásmového připojení, které vyplývají z Digitální agendy pro Evropu, a zároveň napomohou zřídit skutečný jednotný digitální trh, na němž se obsah, aplikace a další digitální služby mohou volně pohybovat. Posílená úroveň hospodářské soutěže založené na infrastruktuře a integrace v rámci Unie by také měly vést ke snižování překážek, a tudíž i potřeby regulace trhů elektronických komunikací ex ante. Z odvětví elektronických komunikací se postupem času stane naprosto běžné hospodářské odvětví, na které se vztahují horizontální předpisy a pravidla hospodářské soutěže. Rostoucí dostupnost digitálních infrastruktur a služeb by vedla k větší volbě spotřebitelů a k nárůstu kvality služeb, bude se podílet na vytváření územní i sociální soudržnosti a zároveň usnadní mobilitu v rámci EU. Pokud jde o digitální ekonomiku obecně, lepší fungování odvětví elektronických komunikací v rámci Unie by na druhou stranu mělo vést k větší volbě i kvalitě obchodních vstupů, které umožňují dosažení růstu produktivity souvisejícího s využíváním informačních a komunikačních technologií a zároveň vyplývajícího z modernizovaných veřejných služeb. Konečným cílem je podpořit evropskou konkurenceschopnost ve světě, jehož fungování i růst stále více závisí na digitální ekonomice. Mezi problémy, které zbývá vyřešit v rámci integrace jednotného trhu, patří: za prvé, musí být odstraněny zbytečné překážky v režimu udělování oprávnění a v pravidlech platných pro poskytování služeb tak, aby oprávnění získané v jednom členském státě platilo ve všech členských státech a aby operátoři mohli poskytovat služby na základě jednotného a neměnného plnění regulačních povinností. Za druhé, je třeba zajistit větší harmonizaci přístupu k základním vstupům – tím, že mobilní operátoři budou mít zaručeny předvídatelné podmínky přidělování a koordinované časové rámce přístupu k bezdrátovému širokopásmovému spektru v celé EU; tím, že se v Evropě harmonizují způsoby pro přístup do pevných sítí, aby poskytovatelé mohli své služby snadněji poskytovat v rámci celého jednotného trhu. Za třetí, je nutné zaručit stejně vysokou úroveň ochrany spotřebitele v celé Unii a v tomto směru i jednotné obchodní podmínky, včetně opatření k postupnému zrušení příplatků za roamingové mobilní služby a zabezpečenému přístupu k otevřenému internetu. Jedná se o zjevné problémy a tento návrh na ně přináší zjevná řešení. Tyto problémy jsou z hlediska obchodního i investičního rozhodovacího procesu v tomto odvětví zásadní a musí být, pokud jde o blaho spotřebitelů, řešeny všechny najednou a nyní tak, aby se jednotný trh plně využil. Vedle těchto problémů se vyskytují i širší problémy týkající se budování jednotného digitálního trhu, jako jsou např. pravidla použitelná na obsah on-line. Aby mohli Evropané těžit z nových inovativních vysoce kvalitních služeb, musí být investice do infrastruktury příští generace rychlejší. Pro fungování dynamického a konkurenčního trhu je klíčové adekvátní právní prostředí. Pro ty, kdo jsou připraveni investovat, musí nabízet přiměřenou rovnováhu mezi rizikem a ziskem. Může ukončit roztříštěnost panující v poskytování služeb, takže z jejich výhod budou moci plně čerpat všechna průmyslová odvětví i uživatelé v celé EU. Na podporu těchto cílů Komise přijímá společně s tímto návrhem i doporučení k důslednému uplatňování povinnosti nediskriminace a k metodikám výpočtu nákladů s cílem podpořit hospodářskou soutěž a zlepšit podmínky pro investice do širokopásmové infrastruktury[1]. Toto doporučení podpoří hospodářskou soutěž a zvýší investice do vysokorychlostních sítí dlouhodobou stabilizací cen za přístup ke kovové síti, zajištěním rovného přístupu k sítím zavedených operátorů pro žadatele usilující o přístup, čímž se zajistí rovné podmínky, a nastavením podmínek, za nichž už nebude garantována regulace cen přístupových sítí nové generace. Investoři do těchto sítí by tak měli větší svobodu objevovat vhodné strategie stanovování cen, aby si zabezpečili výnos i v prostředí konkurenčních infrastruktur, jako jsou regulované kovové sítě, v některých oblastech optické kabely a stále častěji mobilní sítě čtvrté generace. Tento návrh je také zapotřebí zvážit v souvislosti s jinými iniciativami, které v této oblasti v současnosti probíhají. Návrh vychází z hlavních směrnic z roku 2002, které upravují poskytování elektronických komunikací a které byly pozměněny v roce 2009, a posouvá je kupředu tím, že zavádí přímo použitelné právní předpisy, které budou fungovat ve spojení s ustanoveními směrnic ohledně takových prvků, jako je oprávnění, přidělení spektra a přístup k sítím. Schválený návrh vychází z návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o opatřeních ke snížení nákladů na zavádění sítí vysokorychlostních elektronických komunikací[2], který předložila Komise a který využíval stejný přístup, tj. v rámci jediného nástroje řešil řadu regulatorních cenových prvků v různých fázích investičního procesu do sítí, což dohromady umožňuje snížení celkových nákladů na zavádění širokopásmového připojení až o 30 %. Tento návrh se rovněž přijímá s vědomím, že doporučení Komise o relevantních trzích[3] má být v roce 2014 přezkoumáno a přípravné práce na tomto přezkumu již značně pokročily. Rychlé přijetí a provádění tohoto návrhu by mohlo umožnit snížení počtu nebo rozsahu trhů, na které se vztahuje regulace ex ante, jakožto součást výhledové analýzy vývoje hospodářské soutěže na jednotném trhu. 1.2 Obecné souvislosti Na jednotném evropském trhu dnes vzniká mnoho nových on-line digitálních služeb a aplikací. Příležitosti k růstu a inovacím jsou dnes často digitální v prakticky všech odvětvích hospodářství, která zahrnují automobilový průmysl (propojené automobily), energetiku (inteligentní energetické sítě) i veřejnou správu (elektronickou veřejnou správu) a obecné služby (elektronické zdravotnictví). K provozování téměř všech druhů podnikatelské činnosti, od malých začínajících podniků po velké společnosti, je nutný přístup k těm nejmodernějším službám a infrastruktuře. Celý tento ekosystém je závislý na konektivitě poskytované sítěmi elektronických komunikací. Dnešní Evropa je rozdělena na 28 jednotlivých vnitrostátních komunikačních trhů s omezeným počtem hráčů. V důsledku toho nemá žádný operátor účast na trzích ve více než polovině členských států, účast většiny z nich je mnohem menší, a trh s 510 miliony zákazníků tak obsluhuje více než 200 operátorů. Pravidla EU týkající se například udělování oprávnění, podmínek regulace, přidělování rádiového spektra a ochrany spotřebitele jsou uplatňována různými způsoby. Tato nejednotnost vytváří pro operátory, kteří chtějí poskytovat přeshraniční služby, překážky ve vstupu na trh, zvyšuje jejich náklady a brání tak jejich expanzi. To je v silném rozporu s USA nebo Čínou, kde existují jednotné trhy s 330 a 1 400 miliony zákazníků, které jsou obsluhovány čtyřmi až pěti velkými operátory, a platí zde jednotné právní předpisy, jediný systém udělování licencí a jediná politika týkající se spektra. Úspory z rozsahu a nové příležitosti k růstu mohou zvýšit návratnost investic do vysokorychlostních sítí a mohou být zároveň hnacím motorem hospodářské soutěže a mohou posílit celosvětovou konkurenceschopnost. Operátoři v EU však nemohou těchto výhod dostatečně využívat. V jiných částech světa se digitální ekonomice věnuje značné úsilí a proudí do ní velké investice, které přinášejí zisky jak investorům, tak spotřebitelům, v Evropě však tato modernizace postupuje příliš pomalu. Vzhledem k roztříštěným vnitrostátním trhům spotřebitele současně omezuje menší výběr a služby, jež jsou méně inovativní a méně kvalitní, přičemž nadále platí vysoké ceny za volání do zahraničí či roaming v rámci EU. To znamená, že nejsou schopni využívat potenciálně dostupných digitálních služeb naplno. V důsledku toho Evropa přichází o významný potenciální zdroj růstu. Ve světě, kde jsou informační a komunikační technologie všudypřítomné, podlamuje roztříštěný trh elektronických komunikací efektivitu a produktivitu celé ekonomiky. Nevyužitý potenciál jednotného evropského trhu elektronických komunikací se odhaduje až na 0,9 % HDP neboli 110 miliard EUR ročně[4]. Jen přínosy jednotného trhu korporátních komunikačních služeb jsou vyčísleny na téměř 90 miliard EUR ročně[5]. Kvalitní trh s telekomunikacemi podporuje širší digitální ekonomiku, jejíž dynamika se odráží v udržitelném růstu zaměstnanosti. K dokreslení rozsahu a robustnosti této širší ekonomiky je třeba uvést, že v EU pracují více než 4 miliony odborníků v oblasti IKT a řada z nich navzdory recesi zaznamenává růst. V širším ekonomickém kontextu by zvýšení investic do ICT, zlepšení počítačové gramotnosti pracovníků a úprava podmínek internetového hospodářství mohlo nastartovat růst HDP o dalších 5 % do roku 2020[6] a vytvořit 3,8 milionu pracovních míst[7]. Překážky v oblasti elektronických komunikací brání čerpání výhod, které nabízejí celoevropské služby: lepší kvality, úspor z rozsahu, větších investic, větší efektivity a silnější vyjednávací pozice. To negativně ovlivňuje širší digitální ekosystém včetně evropských výrobců zařízení a poskytovatelů obsahu i aplikací, začínajících podniků i vlád. Dopadá také na odvětví ekonomiky, jako jsou bankovnictví, automobilový průmysl, logistika, maloobchod, zdravotnictví, energetika nebo doprava, které se při zvyšování své konkurenceschopnosti spoléhají na konektivitu, například prostřednictvím cloud computingu, propojených objektů a poskytování integrovaných služeb. 1.3 Politické souvislosti Jedna ze stěžejních iniciativ strategie Evropa 2020 – Digitální agenda pro Evropu – tuto zásadní úlohu ICT a síťové konektivity již naznačila. Přináší řadu iniciativ na podporu investic, posílení hospodářské soutěže a snížení nákladů na zavádění vysokorychlostních sítí, aby měli všichni Evropané přístup k rychlému širokopásmovému připojení. Komise rovněž spustila projekt Velké koalice pro digitální pracovní místa věnovaný potenciálu tohoto odvětví z hlediska zaměstnanosti. Dále Komise realizuje iniciativy, které mají zajistit „jednotný digitální trh“ a prosazovat on-line obsah, včetně elektronického obchodování a elektronické veřejné správy (e-governmentu), navrhla reformu nařízení EU o ochraně údajů s cílem chránit soukromí občanů při současném usnadňování inovací a podnikání v rámci jednotného trhu a také strategii na podporu kybernetické bezpečnosti a obranu kritických infrastruktur a sítí EU, včetně návrhu směrnice o bezpečnosti sítí a informací[8], který významným způsobem podporuje důvěru občanů a spotřebitelů v on-line prostředí. Posun směrem k jednotnému trhu s elektronickými komunikacemi by podpořil ekosystém jednotného digitálního trhu. Součástí takového trhu by byla nejen moderní infrastruktura, ale také inovativní a bezpečné digitální služby. Evropská rada si je této skutečnosti vědoma, a proto na svém jarním zasedání v roce 2013 zdůraznila význam jednotného digitálního trhu pro růst a vyzvala Komisi, aby co nejdříve (včas pro říjnové zasedání Evropské rady) předložila konkrétní opatření k vytvoření jednotného trhu v oblasti ICT. Tento návrh, společně s doporučením Komise k důslednému uplatňování povinnosti nediskriminace a k metodikám výpočtu nákladů s cílem podpořit hospodářskou soutěž a zlepšit podmínky pro investice do širokopásmové infrastruktury, tvoří soubor vyvážených opatření zaměřených posun směrem k jednotnému trhu v oblasti telekomunikací a podporu investic. 2. VÝSLEDKY KONZULTACÍ SE ZÚČASTNĚNÝMI STRANAMI A POSOUZENÍ DOPADŮ 2.1 Stanoviska zúčastněných stran Vzhledem k tomu, že Evropská rada stanovila v závěrech ze svého jarního zasedání nutnost předložit konkrétní návrhy ještě před jejím říjnovým zasedáním, byly veřejné konzultace vedeny s ohledem na tento napjatý harmonogram. Kromě zvláštních formálních a dalších konzultací se Komise aktivně zapojila do práce celé řady organizací zúčastněných stran s cílem posoudit obecný stav trhu elektronických komunikací a způsoby vytvoření jednotného trhu. Oslovila zúčastněné subjekty zastupující všechna průmyslová odvětví, spotřebitelské organizace, občanské společnosti, vnitrostátní regulační orgány a vlády členských států, které jí předložily své podněty. Komise kromě toho zorganizovala několik konzultačních akcí, jichž se zúčastnily strany zastupující všechny segmenty průmyslu, spotřebitelů a občanské společnosti[9]. Konzultace ukázaly, že velká většina zúčastněných stran s Komisí a její analýzou problému souhlasí a uznává, že je třeba neprodleně jednat. Diskuse byly dále vedeny i v Evropském parlamentu a v rámci Rady ministrů (Rada pro dopravu, telekomunikace a energetiku). Při jednání v Radě se většina zástupců shodla, pokud jde o analýzu problému a potřebu přijmout opatření nutná k posunu směrem k jednotnému trhu s cílem ochránit nebo zlepšit hospodářskou soutěž a volbu spotřebitelů, řešit neutralitu sítě a roamingu a zamezit regulatorní arbitráži, přičemž je zapotřebí zajistit větší jednotnost regulace, a to i v oblasti správy spektra, a vyhnout se zároveň nadměrné centralizaci pravomocí. Z diskusí v Evropském parlamentu vyplynula silná podpora, pokud jde o hlavní dopad návrhu Komise, a tyto diskuse především zdůraznily nutnost odstranit roaming jakožto součást jednotného trhu elektronických komunikací a zavést vysokou úroveň ochrany spotřebitele a jasná pravidla týkající se neutrality sítě. 2.2 Odborné konzultace V roce 2012 byla dokončena velká studie nazvaná „Kroky směrem ke skutečnému vnitřnímu trhu s elektronickými komunikacemi“, rovněž známá jako „náklady neexistence evropské dimenze v telekomunikacích“[10]. Studie posoudila stav jednotného trhu elektronických komunikací EU a vypracovala odhad ekonomického potenciálu jednotného trhu. Kromě toho použila Komise i mnoho dalších podkladů, jako jsou každoroční srovnávací přehled pokroku v oblasti digitální agendy a ekonomické studie GŘ ECFIN, např. o roztříštěnosti trhu telekomunikačních služeb v Evropě[11]. Konzultační mechanismus EU na základě předpisového rámce zdůraznil rovněž nejednotnost postupů vnitrostátních regulačních orgánů při regulaci relevantních trhů. Kromě toho Komise v rámci programu politiky rádiového spektra odhalila značnou nejednotnost, pokud jde o udělování oprávnění a zpřístupňování pásem rádiového spektra pro technologicky neutrální způsoby využití v jednotlivých členských státech, zejména z hlediska daných podmínek a časového rámce. 2.3 Posouzení dopadů navrhovaného nařízení V souladu se svou politikou zlepšování právní úpravy provedla Komise posouzení dopadů různých alternativ politických opatření. Roztříštěnost předpisů souvisí především s hlavními požadavky, které jsou specifické pro jednotlivá odvětví, na poskytování elektronických komunikací podle práva EU (oprávnění, přístup k pevným i bezdrátovým vstupům, soulad s pravidly na ochranu koncových uživatelů). I když má každý z těchto prvků velmi odlišné vlastnosti a řešení této roztříštěnosti budou muset být různá, řešení těchto prvků je zásadní k tomu, aby se překonaly hlavní překážky působící na integrované zajišťování sítí elektronických komunikací a poskytování těchto služeb v Unii. Posouzení možných řešení bylo především rozděleno na několik částí s odkazem na a) překážky související s vnitrostátními režimy udělování oprávnění, které souvisejí s nejednotností regulatorních postupů využívaných vnitrostátními regulačními orgány, b) nedostatek koordinace při přidělování spektra a při stanovení podmínek v této oblasti, jakož i regulatorní nejistotu, pokud jde o dostupnost frekvencí, c) nedostatek velkoobchodních produktů, které umožňují poskytování služeb, jež využívají sítě jiných operátorů s jednotnou úrovní interoperability služeb, v rámci nápravných opatření na trhu nebo recipročních ujednání, d) roztříštěnost pravidel na ochranu spotřebitele, která vede k nejednotné úrovni ochrany spotřebitele a k odlišným obchodním podmínkám, včetně vysoké ceny roamingu a mezinárodního volání i blokace nebo omezení služeb. Za účelem řešení těchto zdrojů roztříštěnosti byly k další analýze vybrány tři možnosti politiky: První možnost byla založena na předpisovém rámci pro elektronické komunikace ve stávající podobě. Druhá možnost zvažovala jediný legislativní nástroj (nařízení), který by předpisový rámec upravoval pouze v míře nutné pro účely jednotného trhu elektronických komunikací EU, a to pomocí lepší koordinace na úrovni EU. Třetí možnost vycházela z druhé uvedené možnosti, avšak nahrazovala stávající strukturu řízení jediným evropským regulačním orgánem, tak aby byla regulace plně koordinovaná. Všechny možnosti politiky byly posouzeny z hlediska účinnosti, pokud jde o dosahování cílů politiky, s důrazem na náklady a přínosy ze strany poptávky i nabídky včetně dopadu na strukturu odvětví elektronických komunikací v EU, ekonomiku, zaměstnanost, spotřebitelský přebytek a životní prostředí. Zpráva o posouzení dopadů dospěla k závěru, že nejlepší dostupnou možností je druhá možnost. Cílem jednotného evropského oprávnění je především snížení administrativní zátěže kladené na evropské operátory a toto oprávnění by zajistilo jednotnost v přístupu k právním předpisům. Koordinace využívání rádiového spektra v rámci jednotného trhu zajistí synchronizovanou dostupnost vstupů spektra a uplatňování jednotných podmínek souvisejících s využíváním spektra v rámci Evropy, čímž zajistí jeho účinné využívání. Současně by to podpořilo předvídatelné investiční prostředí v oblasti vysokorychlostních sítí, včetně jejich širokého územního pokrytí, což také představuje dlouhodobý zájem koncových uživatelů. Dostupnost standardizovaných velkoobchodních produktů přístupu na úrovni EU, jakož i případné nápravné opatření značné tržní síly, umožní operátorům pevných sítí poskytovat svým zákazníkům služby v oblasti konektivity v rámci Unie a zajistit vysokou kvalitu těchto služeb. Očekává se, že tato dostupnost bude mít pozitivní dopad na investice, zejména na investice realizované přes hranice členských států, a jednotlivým společnostem usnadní vstup na nové trhy tak, aby reagovaly na poptávku svých zákazníků, přičemž využívají produkty přístupu s vysokým standardem kvality, čímž se posiluje hospodářská soutěž a vyžaduje, aby operátoři investicemi do infrastruktury a služeb zlepšovali své nabídky. Společná pravidla o kvalitě služeb zajistí svobodu uživatelů, pokud jde o přístup k službám a aplikacím, které si zvolili, na základě jasných smluvních podmínek v rámci Unie, aniž by byl jejich přístup k internetu neodůvodněně blokován nebo omezován. Tato pravidla současně zajistí možnost získat specializované služby, pokud jde o poskytování specifického obsahu, aplikací a služeb s posílenou kvalitou služeb. Posílená transparentnost a práva vyplývající ze smluv by zaručily ohled na zájem spotřebitelů, pokud jde o vysokou kvalitu a spolehlivost služeb, a posílí soutěžní dynamiku trhu. V neposlední řadě je cílem opatření týkajících se neodůvodněných cenových rozdílů mezi domácím voláním a voláním v rámci EU a opatření usnadňujících poskytování nabídek „roaming jako doma“ prostřednictvím dohod o roamingu zrušit neodůvodněné dodatečné náklady na služby elektronických komunikací poskytované přes hranice. Z toho vyplývá závěr, že by tato možnost posílila předvídatelnost a transparentnost práva nejefektivněji a z časového hlediska nejlépe. K důslednějšímu sbližování by měly napomoci zejména větší konkurence na trhu, více společných provozních podmínek (přístup k vstupním údajům, pravidla určená výlučně pro spotřebitele) i předávání výhod z rozsahu díky elasticitě spotřebitelských cen nebo konkurenčnímu tlaku. Větší konkurenční tlak, který přináší pobídky k rozmanité nabídce, a větší výhody z rozsahu, lepší předvídatelnost v oblasti právních předpisů a dokonalejší prostředí pro širokou distribuci inovativních služeb by společně měly postupně zlepšovat investiční prostředí. I když se očekává, že tyto návrhy budou mít kladný dopad na tvorbu pracovních míst, jejich přesné sociální a ekonomické dopady nelze v této fázi přesně posoudit. Komise bude těmto otázkám věnovat náležitou pozornost při monitorování a hodnocení právních předpisů. Oproti upřednostňované možnosti by na základě možnosti 1 (použití stávajícího rámce) a možnosti 3 (dokončit změnu regulatorního řízení celoevropských služeb) bylo zapotřebí navíc tři až pět let, aby se dosáhlo požadovaného výsledku, přičemž by došlo ke ztrátě potenciálního růstu HDP až o 3,7 % v období 2015–2020. Také k dosažení účinků této možnosti a naplnění všech jejích konkrétních cílů je potřeba nejméně času, a proto nabízí ze všech zvažovaných možností největší ekonomické a sociální přínosy. Výbor pro posouzení dopadů vydal stanovisko k návrhu zprávy o posouzení dopadů dne 6. září 2013. Zpráva o posouzení dopadů a její shrnutí je zveřejněna spolu s tímto návrhem. 3. PRÁVNÍ STRÁNKA NÁVRHU 3.1 Právní základ Návrh se zakládá na článku 114 Smlouvy o fungování Evropské unie, neboť se týká vnitřního trhu elektronických komunikací a jeho fungování. 3.2 Subsidiarita Stávající předpisový rámec není pro úplné naplnění svého cíle, tedy vytvoření jednotného trhu elektronických komunikací, dostačující. Vnitrostátní předpisy jednotlivých členských států jsou sice kompatibilní se stávajícím předpisovým rámcem EU, nicméně rozdíly mezi nimi vytvářejí překážky provozování a využívání služeb přes hranice a tím omezují svobodu poskytování elektronických komunikací zaručovanou právem EU, což má přímý dopad na fungování vnitřního trhu. Členské státy nemají ani pravomoc ani motivaci stávající právní prostředí měnit. K odstranění základních příčin problému jsou nutná opatření na úrovni EU. Za prvé, stávající roztříštěnost, která je důsledkem různých systémů oprávnění na úrovni jednotlivých členských států, se nahrazuje zavedením jednotného evropského oprávnění. Systém jednotného evropského oprávnění spojený s dohledem nad pozastavením či odnětím oprávnění ze strany domovského státu by usnadnil registraci evropských operátorů a koordinaci nejzávažnějších souvisejících donucovacích opatření. Návrh zaručuje těmto společnostem větší právní jednotnost a předvídatelnost, neboť dává Komisi pravomoc požadovat od vnitrostátních regulačních orgánů, aby stáhly navrhovaná nápravná opatření, která by byla v rozporu s právem EU. Návrh by zajistil mnohem větší sbližování podmínek regulace přístupu k pevným a bezdrátovým vstupům umožňujícím poskytování služeb celoevropského rozsahu. Úplná harmonizace práv koncových uživatelů zajišťuje, aby občané a poskytovatelé služeb v celé EU měli podobná práva a povinnosti, zejména možnost nabízet a využívat služby bez ohledu na hranice států. Zůstává zachována zásada subsidiarity, neboť intervence EU se omezí na míru nezbytnou k odstranění konkrétních omezení vnitřního trhu. Jednotné evropské oprávnění je především k dispozici těm operátorům, již hodlají vykonávat svou činnost v celoevropském měřítku, a regulační povinnosti, které jsou ze své podstaty vázány na místo, kde se nachází síť nebo poskytuje služba, budou i nadále záležet na rozhodnutí vnitrostátního regulačního orgánu příslušného členského státu. Zisky z přidělování spektra budou i nadále plynout příslušnému členskému státu, i když podrobnější regulační zásady týkající se využívání spektra, které doplňují hlavní cíle zakotvené v regulačním rámci EU, nadále ponechávají členským státům prostor pro volné uvážení při rozhodování o jednotlivých podrobnostech. Podobně je tomu u plnění oznamovacích povinností vůči Komisi v oblasti spektra. Postup tohoto oznámení je založen na kontrole souladu právních předpisů, aniž by Komise přejímala diskreční pravomoci daného členského státu, a uplatňují se na něj i další záruky, jako je např. přezkumný postup v rámci postupu projednávání ve výborech. Rozšíření působnosti obecného uživatelského oprávnění na bezdrátové přístupové body malého dosahu se vztahuje pouze na nenápadné body s malým výkonem přísně vymezené v prováděcích opatřeních. V pravomoci vnitrostátních regulačních orgánů členského státu, v němž se daná síť nachází, v neposlední řadě zůstává zavádění evropských produktů virtuálního přístupu, které následuje po analýze trhu vycházející ze stávajícího rámce, a současně harmonizace produktů virtuálního přístupu využívá stejný mechanismus jako produkty velkoobchodního fyzického přístupu, což je již upraveno ve stávajícím rámci. 3.3 Proporcionalita Opatření na úrovni EU se omezují pouze na míru nezbytnou k dosažení vytčených cílů. Opatření se zaměří na odstraňování jednoznačných nedostatků jednotného trhu s pouze minimálními nezbytnými změnami stávajícího předpisového rámce, které jsou zapotřebí s ohledem na vytvoření podmínek pro to, aby se na evropské úrovni rozvíjely nové přeshraniční trhy elektronických komunikací. Tato činnost by umožnila splnění dvojího cíle jednotného trhu, a to svobody poskytovat a svobody využívat služby elektronických komunikací. Zároveň vzhledem k tomu, že velká část stávajícího regulačního rámce zůstává stejná, včetně způsobu, jakým vnitrostátní regulační orgány dohlížejí nad fungováním trhu, tato činnost nenarušuje operace těch operátorů, kteří se rozhodnou, že si zachovají národní (nebo místní) rozměr. Rozvoj nových přeshraničních trhů by měl navíc probíhat v souladu se zásadou „zlepšování právní úpravy“, tj. jestliže se prokáže, že trhy jsou v rámci integrovaného evropského kontextu konkurenceschopné, postupně se sníží regulační zátěž; to vše v souladu s pravomocemi vnitrostátních regulačních orgánů v oblasti dohledu a s uplatněním kontroly hospodářské soutěže ex post. Přínos spočívá v tom, že by vnitrostátní regulační orgány měly nejlepší pozici, aby zohlednily specifika daného státu při i) regulaci přístupu k fyzickým infrastrukturám, které jsou vzhledem k svému charakteru zeměpisně omezeny na celostátní nebo regionální úroveň, ii) a při řešení otázek spotřebitelů v národních souvislostech (především v jejich jazyce). Navrhovaná opatření nebudou proto zahrnovat významné změny v řízení ani přesun pravomocí na úroveň EU prostřednictvím například evropského regulačního orgánu nebo celoevropského systému udělování licencí k rádiovému spektru. Díky navrhovaným řešením budou moci příslušné zúčastněné strany co nejdříve a co nejúčinněji využívat synergie velkého jednotného trhu a zmírnit nedostatky ve svých provozních činnostech a investicích. Návrh současně těm operátorům, kteří se rozhodnou pro poskytování služeb v jediném členském státě, zaručuje kontinuitu stávajících pravidel a zároveň nabízí dokonalejší a jasnější pravidla týkající se práv konečných uživatelů a předvídatelnější prostředí pro přístup k vstupům daného spektra a k vysoce kvalitním produktům přístupu k fixním sítím. 3.4 Základní práva Návrh byl posouzen z hlediska dopadu na základní práva, jako je svoboda projevu a informací, svoboda podnikání, nediskriminace, ochrana spotřebitele a ochrana osobních údajů. Nařízení zejména zajistí bezpečný přístup k otevřenému internetu; přináší vysokou úroveň plně harmonizovaných uživatelských práv, větší svobodu podnikání v evropském měřítku a časem by mělo vést ke snížení regulace v tomto odvětví. 3.5 Volba nástroje Komise navrhuje jako vhodný nástroj nařízení, které doplňuje stávající předpisový rámec pro elektronické komunikace, a tedy zaručuje odstranění omezení jednotného trhu. Zahrnuje konkrétní přímo použitelná práva a povinnosti poskytovatelů a konečných uživatelů a také mechanismy koordinace týkající se určitých vstupů na evropské úrovni s cílem usnadnit přeshraniční poskytování služeb elektronických komunikací. Nařízení má význam např. v oblasti, jako jsou otevřený internet a řízení provozu, kde je opravdu společný přístup zapotřebí k tomu, aby se od počátku vyloučily aktuální tendence směřující k jednotlivým vnitrostátním řešením a aby se umožnila integrovaná správa sítě i rozvoj on-line obsahu, aplikací a služeb, jež lze v rámci Unie zpřístupnit jednotným způsobem. 3.6 Struktura návrhu a hlavní práva a povinnosti Obecná ustanovení (kapitola I, články 1 a 2) Kapitola 1 obsahuje obecná ustanovení a příslušné definice. Zavádí zásady regulace, jimiž by se měly řídit příslušné regulační orgány při uplatňování tohoto nařízení ve spojení s ustanoveními stávajícího předpisového rámce. Jednotné evropské oprávnění (kapitola II, články 3 až 7) V současné době musí mít operátoři, kteří chtějí poskytovat služby v několika členských státech, odpovídající oprávnění pro každý z těchto států. Nařízení zavádí jednotné evropské oprávnění vydávané na základě jednotného systému oznamování v členském státě, v němž má evropský poskytovatel elektronických komunikací hlavní provozovnu (tedy v domovském státě), a stanoví příslušné podmínky. Pozastavování, případně odnímání jednotných evropských oprávnění je v pravomoci domovského státu. Držitelé jednotného evropského oprávnění mají z hlediska regulace nárok na stejné zacházení v obdobných situacích ve všech členských státech a nové subjekty a menší přeshraniční operátoři jsou osvobozeni od správních poplatků a příspěvků na financování univerzální služby v členských státech, které nejsou jejich domovským státem (tedy v hostitelských státech). Držitelé jednotného evropského oprávnění budou v rámci Evropy poskytovat své služby na základě jednotnějšího uplatňování regulačních povinností. Jednotné evropské oprávnění tak zmírní zbytečnou administrativní zátěž a zaručí evropským poskytovatelům jednotnější práva a povinnosti při provozování jejich činnosti v celé EU a dosahování úspor z rozsahu. Evropské vstupy (kapitola III) Oddíl 1 (články 8 až 16) Mobilním operátorům v Evropě dnes chybí nezbytná předvídatelnost, pokud jde o dostupnost rádiového spektra v EU, a musí se vypořádat s rozdílnými podmínkami jeho přidělování. Obtížněji se proto vytvářejí dlouhodobé plány, realizují přeshraniční investice a konečně i expanduje. Tato nejednotnost vede k tomu, že výrobci zařízení přizpůsobují své produkty pro jiné trhy, které nabízejí perspektivu většího rozsahu a růstu. K ukončení této neudržitelné situace musí dojít k harmonizaci vstupů týkajících se rádiového spektra, a to: · definováním společných regulačních zásad použitelných pro členské státy při definování podmínek využívání rádiového spektra harmonizovaného pro bezdrátové širokopásmové komunikace, · zmocněním Komise k přijímání prováděcích aktů s cílem harmonizovat dostupnost rádiového spektra, lhůty pro přidělení a dobu platnosti práv k využívání rádiového spektra, · pomocí konzultačního mechanismu umožňujícího Komisi, aby přezkoumala navrhovaná vnitrostátní opatření týkající se přidělování a využívání rádiového spektra, · zjednodušením podmínek pro zavádění a poskytování bezdrátového širokopásmového přístupu s malým výkonem (Wi-Fi, malé buňky) s cílem posílit hospodářskou soutěž a zmírnit přetížení sítě. Oddíl 2 (články 17 až 20) Harmonizovaný vysoce kvalitní virtuální přístup k pevným sítím by usnadnil vstup na trh a přeshraniční poskytování služeb jak koncovým uživatelům, tak podnikům, a oživil by hospodářskou soutěž a investice. Produkty virtuálního přístupu k pevným sítím jsou dnes v EU definovány různými způsoby. Virtuální přístup k pevným sítím pro přeshraniční poskytování služeb je harmonizovaný prostřednictvím: · nadefinování společných vlastností produktů virtuálního širokopásmového přístupu harmonizovaných na úrovni EU (virtuální zpřístupnění, IP bitový tok a koncové segmenty pronajatých okruhů), jsou-li jimi pověřeni operátoři s významnou tržní silou, · v souladu s tím se po vnitrostátních regulačních orgánech požaduje, aby zohlednily zavedení těchto harmonizovaných přístupových produktů při ukládání regulačních nápravných opatření a věnovaly přitom náležitou pozornost stávajícím konkurenčním podmínkám a investicím v oblasti infrastruktury a jednotícím požadavkům na přiměřenost. Návrh rovněž odráží dřívější rozhodovací praxi, a sice v ustanovení spojujícím zohlednění kontrolní povinnosti týkající se velkoobchodních cen přístupových sítí nové generace s konkurenčními tlaky ze strany alternativních infrastruktur, účinnými zárukami nediskriminačního přístupu a úrovní konkurence v sektoru maloobchodu, pokud jde o cenu, výběr a kvalitu, · práva poskytovatelů elektronických komunikací nabízet harmonizované produkty připojení se zaručenou kvalitou služeb a mít k nim přístup za přiměřených podmínek s cílem umožnit vznik nových typů on-line služeb. Práva koncových uživatelů (kapitola IV, články 21 až 29) Jak poskytovatelé elektronických komunikací, tak koncoví uživatelé čelí v Evropě nejednotným právním předpisům o právech koncových uživatelů, což vede k různé úrovni ochrany a množství odlišných předpisů, které musí v jednotlivých členských státech splňovat. Tato roztříštěnost je nákladná pro operátory, nevyhovující pro koncové uživatele a v konečném důsledku brání přeshraničnímu poskytování služeb a negativně ovlivňuje ochotu koncových uživatelů tyto služby používat. Aby byla v celé EU zaručena odpovídající úroveň ochrany spotřebitele, harmonizují se pravidla upravující práva koncových uživatelů, včetně: – nediskriminace mezi určitými vnitrostátními a unijními (mezinárodními) komunikacemi (neexistuje-li k rozdílům objektivní důvod), – povinných předsmluvních a smluvních informací, – větší transparentnosti a zařízení pro to, aby nedocházelo k „šokům z vyúčtování“, – práva bezplatně vypovědět smlouvu po uplynutí šesti měsíců (s výjimkou úhrady případné zůstatkové hodnoty za dotované zařízení nebo jiné zvláštní nabídky), – povinnosti poskytovatelů poskytovat neomezené připojení ke všem obsahům, aplikacím nebo službám využívaným koncovými uživateli (označováno také jako neutralita sítě) při současné regulaci používání opatření týkajících se řízení provozu ze strany operátorů ve vztahu k obecnému přístupu k internetu. Zároveň se upřesňuje právní rámec upravující specializované služby vyšší kvality. Usnadnění změny poskytovatele (kapitola V, článek 30) Lepší pravidla pro změnu poskytovatele usnadňují poskytovatelům elektronických komunikací vstup na trh a posilují hospodářskou soutěž mezi nimi a umožňují koncovým uživatelům snadnější volbu poskytovatele, který nejlépe splňuje jejich konkrétní potřeby. Zavádějí se harmonizované zásady změny poskytovatele, jako je nákladová orientace, provedení příslušných úkonů přijímajícím poskytovatelem a automatické ukončení smlouvy s předávajícím poskytovatelem. Organizační a závěrečná ustanovení (kapitola VI, články 31 až 40) Tato kapitola obsahuje obecná ustanovení týkající se sankčních pravomocí příslušných vnitrostátních orgánů a pravidla týkající se pravomoci Komise přijímat akty v přenesené pravomoci nebo prováděcí akty. Stanoví rovněž změny rámcových směrnic a nařízení o roamingu a sdružení BEREC. Zejména pak, s ohledem na regulaci trhu ex ante a vzhledem k tomu, že jednotlivé vnitrostátní regulační orgány zůstávají odpovědné za své vnitrostátní trhy, se změny zaměřují na to, aby posuzování trhů a ukládání regulačních povinností držitelům jednotného evropského oprávnění vnitrostátními regulačními orgány bylo v celé EU jednotnější a stabilnější, aby se předešlo tomu, že pro držitele při selhání trhu v každém členském státě, ve kterém se nacházejí, platí jiné povinnosti. Tato ustanovení proto předpokládají pravomoc Komise požadovat stažení nápravných opatření ukládaných společnostem, které jsou držiteli jednotného evropského oprávnění, jakož i právní jistotu ohledně kritérií pro vymezování trhů, na nichž tato nápravná opatření ex ante platí, přičemž se zohledňují i konkurenční tlaky rovnocenných služeb poskytovaných tzv. „over-the-top“. I když nařízení „roaming III“ pomocí svých strukturálních opatření vytvoří na trhu lepší soutěž, neočekává se, že samo o sobě vyvolá takovou situaci, kdy zákazníci mohou s důvěrou uplatňovat stejné spotřebitelské chování ve svém domovském členském státě i při cestách do zahraničí, čímž by se v celé Evropě odstranily příplatky za roaming. Článek 33 proto vychází z nařízení o roamingu a poskytuje další pobídky operátorům k poskytování roamingu za ceny odpovídající cenám za domácí služby. Návrh zavádí mechanismus, pomocí kterého mohou operátoři mobilních sítí dobrovolně uzavírat dvoustranné a vícestranné dohody o roamingu, které jim umožňují internalizovat velkoobchodní náklady na roaming a postupně zavádět roamingové služby za ceny domácích služeb, a to až do července 2016, a zároveň omezit riziko cenové arbitráže. Tyto dohody o roamingu nejsou jako takové na trhu novinkou. Dohody o roamingu již existují a umožňují účastníkům takové dohody využívat (v souladu s právem hospodářské soutěže) úspory z rozsahu při poskytování roamingových služeb jako mezi smluvními stranami. Návrh však vyžaduje, aby s cílem zlepšit transparentnost byly tyto dohody oznámeny. Navrhovaný dobrovolný režim má pobízet k převádění těchto legitimních úspor z rozsahu na spotřebitele prostřednictvím poskytování roamingových služeb za cenu, jaká se uplatňuje na domácí služby a za podmínek, které zajišťují, aby byl roaming pokryt v rámci celé Unie a aby spotřebitelé v Unii začali postupně těchto nabídek využívat. Návrh zároveň zajišťuje rovnováhu potřebnou k tomu, aby operátoři mohli přizpůsobit své maloobchodní nabídky a postupně zajistili, že je všichni jejich zákazníci mohou využívat. Bez dvoustranných či vícestranných dohod o roamingu by nebylo reálné, aby samotný operátor mohl poskytovat roaming ve stejné cenové úrovni jako za domácí služby v rámci celé Unie a ve stanoveném časovém harmonogramu. Konečně jsou také nezbytné změny nařízení o sdružení BEREC s cílem zajistit tomuto subjektu větší stabilitu a umožnit mu hrát strategičtější úlohu, zejména prostřednictvím kvalifikovaného předsedy voleného na období tří let. 4. ROZPOČTOVÉ DŮSLEDKY Navržené nařízení nemá žádné důsledky pro rozpočet Unie. Zejména návrh na změnu nařízení (ES) č. 1211/2009 nemá žádný dopad ani na počet míst podle plánu pracovních míst ani na finanční příspěvek, který EU poskytuje Úřadu BEREC, a je v souladu s číselnými údaji uvedenými ve sdělení Evropskému parlamentu a Radě (COM(2013) 519 final). 2013/0309 (COD) Návrh NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY, kterým se stanoví opatření týkající se jednotného evropského trhu elektronických komunikací a vytvoření propojeného kontinentu a kterým se mění směrnice 2002/20/ES, 2002/21/ES a 2002/22/ES a nařízení (ES) č. 1211/2009 a (EU) č. 531/2012 (Text s významem pro EHP) EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE, s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 114 této smlouvy, s ohledem na návrh Evropské komise, po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům, s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru[12], s ohledem na stanovisko Výboru regionů[13], v souladu s řádným legislativním postupem, vzhledem k těmto důvodům: (1) Evropa musí využít všech zdrojů růstu, aby překonala krizi, mohla vytvářet pracovní místa a stala se znovu konkurenceschopnou. Obnovení hospodářského růstu a tvorby pracovních míst v Unii je cílem strategie Evropa 2020. Na svém jarním zasedání v roce 2013 Evropská rada vyzdvihla význam jednotného digitálního trhu pro růst a vyzvala ke konkrétním opatřením, která pomohou co nejdříve vytvořit jednotný trh s informačními a komunikačními technologiemi (ICT). V souladu s cíli strategie Evropa 2020 a s touto výzvou je účelem tohoto nařízení vytvořit rozšířením a upravením stávajícího regulačního rámce Unie pro elektronické komunikace jednotný trh elektronických komunikací. (2) Digitální agenda pro Evropu, jedna ze stěžejních iniciativ strategie Evropa 2020, již uznala úlohu ICT a síťové konektivity coby nepostradatelného základu pro ekonomický i společenský rozvoj. Aby Evropa mohla sklízet výhody digitální transformace, potřebuje Unie dynamický jednotný trh elektronických komunikací ve všech odvětvích a ve všech částech Evropy. Tento skutečně jednotný trh elektronických komunikací bude páteří inovativní a „inteligentní“ digitální ekonomiky a základem jednotného digitálního trhu, na němž se mohou on-line služby pohybovat volně přes hranice států. (3) Na souvislém jednotném trhu elektronických komunikací by měla být zaručena svoboda zajišťování sítí a poskytování služeb elektronických komunikací všem zákazníkům v Unii, jakož i právo všech koncových uživatelů vybrat si nejlepší nabídku na trhu, aniž by jim v tom bránila roztříštěnost trhu na různých stranách hranic jednotlivých států. Současný předpisový rámec pro elektronické komunikace tuto roztříštěnost, vnitrostátní spíše než celounijní režimy udělování všeobecných oprávnění, vnitrostátní systémy přidělování rádiového spektra, rozdíly v přístupových produktech dostupných pro poskytovatele elektronických komunikací v různých členských státech ani různé soubory spotřebitelských předpisů platných pro toto odvětví zcela neřeší. Předpisy Unie v mnoha případech pouze definují základní rámec a v jednotlivých členských státech jsou často prováděny různými způsoby. (4) Skutečně jednotný trh elektronických komunikací by měl posilováním integrace trhů a nabídky přeshraničních služeb povzbudit hospodářskou soutěž, inovace a investice do nových a zdokonalených sítí a služeb. Měl by tak přispět k dosažení ambiciózních cílů Digitální agendy pro Evropu týkajících se vysokorychlostního širokopásmového připojení. Rostoucí dostupnost digitálních infrastruktur a služeb by zase měla zvýšit výběr pro spotřebitele, kvalitu služeb a rozmanitost obsahu a přispět k územní a sociální soudržnosti, jakož i usnadnit mobilitu v rámci EU. (5) Z výhod plynoucích z jednotného trhu elektronických komunikací by těžil celý širší digitální ekosystém, který zahrnuje unijní výrobce zařízení, poskytovatele obsahu a aplikací a širší ekonomiku, do níž spadají odvětví, jako je bankovnictví, automobilový průmysl, logistika, maloobchod, energetika a doprava, jejichž vyšší produktivita se opírá o konektivitu a například všudypřítomné aplikace v cloudu, propojené objekty a možnosti poskytování integrovaných služeb různým segmentům společnosti. Orgány veřejné správy a zdravotnický sektor by rovněž měly mít prospěch z širší dostupnosti služeb elektronické veřejné správy a elektronického zdravotnictví. Jednotný trh elektronických komunikací může rovněž podpořit nabídku kulturního obsahu a služeb, včetně kulturní rozmanitosti obecně. Konektivita prostřednictvím sítí a služeb elektronických komunikací je pro širší ekonomiku a společnost natolik důležitá, že je třeba zabránit jakékoliv neodůvodněné zátěži v jednotlivých odvětvích, ať už regulační, či jiné. (6) Cílem tohoto nařízení je dokončit jednotný trh elektronických komunikací, a sice pomocí opatření ve třech širokých vzájemně provázaných oblastech. Za prvé, mělo by zaručit svobodu poskytování služeb a sítí elektronických komunikací v různých členských státech bez ohledu na státní hranice a na základě jednotného evropského oprávnění – koncepce, která vytváří předpoklady pro jednotnější a předvídatelnější obsah a způsob provádění odvětvových právních předpisů v celé Unii. Za druhé, je nutné mnohem více sblížit podmínky přístupu k základním vstupům pro přeshraniční zajišťování sítí a poskytování služeb elektronických komunikací, a to nejen pro bezdrátovou širokopásmovou komunikaci, pro niž je klíčové jak licenční, tak bezlicenční pásmo, ale také pro připojení k pevné síti. Za třetí, v zájmu sbližování podmínek podnikání a budování důvěry občanů v digitální komunikaci by toto nařízení mělo harmonizovat pravidla ochrany koncového uživatele, především spotřebitele. K těm patří zákaz diskriminace, smluvní informace, ukončování smluv a změna poskytovatele, ale také pravidla přístupu k on-line obsahu, aplikacím a službám a pravidla řízení provozu, která nejen chrání koncové uživatele, ale zároveň také zaručují trvalé fungování internetového ekosystému coby hnací síly pro inovace. Kromě toho by další reformy v oblasti roamingu měly motivovat koncové uživatele k tomu, aby zůstali připojení i při cestách po Unii, a časem by se měly stát hlavním prostředkem pro sbližování cen a dalších podmínek v celé Unii. (7) Toto nařízení by tedy mělo doplnit stávající předpisový rámec Unie (směrnici Evropského parlamentu a Rady 2002/19/ES[14], směrnici Evropského parlamentu a Rady 2002/20/ES[15], směrnici Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES[16], směrnici Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES[17], směrnici Evropského parlamentu a Rady 2002/58/ES[18], směrnici Komise 2002/77/ES[19], nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1211/2009[20], nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 531/2012[21] a rozhodnutí Evropského parlamentu č. 243/2012/EU[22]) a platné vnitrostátní právní předpisy přijaté v souladu s právem Unie, a sice stanovením konkrétních práv a povinností poskytovatelů i koncových uživatelů elektronických komunikací a přijetím z toho vyplývajících změn stávajících směrnic a nařízení (EU) č. 531/2012, tak aby byla zabezpečena větší konvergence, jakož i provedením určitých zásadních změn odpovídajících konkurenceschopnějšímu jednotnému trhu. (8) Opatření uvedená v tomto nařízení respektují zásadu technologické neutrality, tedy nepřikazují používat konkrétní druh technologie ani na základě toho nediskriminují. (9) Přeshraničnímu poskytování elektronických komunikací stále ještě stojí v cestě více překážek než jejich poskytování uvnitř vnitrostátních hranic. Především přeshraniční poskytovatelé stále ještě musí oznamovat svou činnost a platit poplatky v jednotlivých hostitelských členských státech. Držitelé jednotného evropského oprávnění by měli mít oznamovací povinnost pouze v rámci jednoho společného systému oznamování v členském státě, v něž mají hlavní provozovnu (tedy v domovském členském státě), což sníží administrativní zátěž přeshraničních operátorů. Jednotné evropské oprávnění by mělo platit pro všechny subjekty, které poskytují nebo mají v úmyslu poskytovat služby a sítě elektronických komunikací ve více než jednom členském státě, čímž by byli oprávněni využívat práv spojených s volným pohybem služeb a sítí elektronických komunikací v souladu s tímto nařízením ve všech členských státech. Jednotné evropské oprávnění definující právní rámec platný pro operátory poskytující služby elektronických komunikací v různých členských státech na základě obecného oprávnění vydaného domovským členským státem by mělo zaručovat skutečnou volnost pohybu služeb a sítí elektronických komunikací v celé Unii. (10) Poskytování služeb či zajišťování sítí elektronických komunikací přes hranice může mít různé podoby, v závislosti na různých faktorech, jako je druh zajišťované sítě nebo poskytovaných služeb, rozsah potřebné fyzické infrastruktury nebo počet účastníků v různých členských státech. Záměr poskytovat přeshraniční služby elektronických komunikací nebo provozovat sítě elektronických komunikací ve více než jednom členském státě může být prokazován jednáním, jako je sjednávání dohod o přístupu k sítím v daném členském státě nebo nabízením služeb na internetové stránce v jazyce cílového členského státu. (11) Bez ohledu na to, jaký způsob poskytovatel pro provoz sítí nebo poskytování služeb elektronických komunikací přes hranice zvolí, regulace, které evropský poskytovatel elektronických komunikací podléhá, by měla být z hlediska obchodních rozhodnutí, jež jsou základem pro organizaci funkcí a činností v jednotlivých členských státech, neutrální. Proto, bez ohledu na organizační strukturu podniku, by měl být domovský členský stát evropského poskytovatele elektronických komunikací považován za členský stát, v němž se přijímají strategická rozhodnutí týkající se zajišťování sítí nebo poskytování služeb elektronických komunikací. (12) Jednotné evropské oprávnění by mělo být založeno na všeobecném oprávnění v domovském členském státě. Nemělo by být vázáno na podmínky, které již platí na základě jiných stávajících vnitrostátních právních předpisů, jež se nevztahují konkrétně na odvětví elektronických komunikací. Kromě toho by se ustanovení tohoto nařízení a nařízení (EU) č. 531/2012 měla vztahovat i na evropské poskytovatele elektronických komunikací. (13) Většina podmínek platných pro toto odvětví, například podmínky přístupu k sítím, bezpečnost a integrita sítí nebo přístup ke službám tísňového volání, jsou pevně svázané s místem, kde se daná síť nachází nebo kde je služba poskytována. V důsledku toho, nestanoví-li toto nařízení jinak, mohou pro evropského poskytovatele elektronických telekomunikací platit podmínky členských států, v nichž působí. (14) Pokud členské státy požadují od dotčeného odvětví příspěvky na financování povinností univerzální služby a na pokrytí administrativních nákladů vnitrostátních regulačních orgánů, měly by být postupy a kritéria pro vyměřování těchto příspěvků vůči evropským poskytovatelům elektronických komunikací přiměřené a nediskriminační, aby se zahraničním operátorům (zejména nově vstupujícím a menší operátorům) nebránilo ve vstupu na trh; příspěvky jednotlivých subjektů by proto měly zohledňovat jejich podíl na trhu z hlediska obratu dosaženého v příslušném členském státě a měla by pro ně platit minimální prahová hodnota. (15) Je třeba zajistit, aby v situacích, v nichž panují srovnatelné podmínky, nedocházelo k diskriminaci evropských poskytovatelů elektronických komunikací ze strany různých členských států a aby se na jednotném trhu uplatňovala jednotná regulační praxe, zejména pokud jde o opatření spadající do působnosti článků 15 nebo 16 směrnice 2002/21/ES nebo článků 5 nebo 8 směrnice 2002/19/ES. V zájmu integrovanějšího provozu na více územích by proto evropští poskytovatelé elektronických komunikací měli mít v objektivně srovnatelných situacích právo na rovné zacházení ve všech členských státech. Kromě toho by v takových případech měly na úrovni Unie existovat zvláštní postupy pro přezkum návrhů rozhodnutí o opravných prostředcích ve smyslu článku 7a směrnice 2002/21/ES, aby se zabránilo neodůvodněným rozdílům v povinnostech, jež evropským poskytovatelům elektronických komunikací ukládají jednotlivé členské státy. (16) Pravomoci týkající se dohledu a regulace by měly být rozděleny mezi domovský a příslušný hostitelský členský stát evropského poskytovatele elektronických komunikací tak, aby případné překážky vstupu na trh byly minimální a zároveň bylo zajištěno řádné vymáhání plnění platných podmínek pro poskytování elektronických komunikačních služeb a sítí těmito poskytovateli. Proto, zatímco dohled nad plněním podmínek platných na jejich území v souladu s právem Unie by měly vykonávat všechny vnitrostátní regulační orgány, mimo jiné pomocí sankcí a předběžných opatření, pouze vnitrostátní regulační orgán domovského členského státu by měl být oprávněn pozastavit nebo odejmout evropskému poskytovateli elektronických komunikací právo zajišťovat sítě a poskytovat služby elektronických komunikací v celé Unii nebo její části. (17) Rádiové spektrum je veřejným statkem a základním zdrojem vnitřního trhu pro mobilní, bezdrátové širokopásmové a satelitní komunikace v Unii. Rozvoj bezdrátových širokopásmových komunikací přispívá k plnění Digitální agendy pro Evropu a zejména k zabezpečení přístupu všech občanů Unie k širokopásmovému připojení o minimální rychlosti 30 Mbps do roku 2020 a k tomu, aby byla v Unii k dispozici nejvyšší možná rychlost a kapacita širokopásmového připojení. Přesto Unie zaostává za ostatními velkými světovými regiony – Severní Amerikou, Afrikou a částmi Asie pokud jde o zavádění a rozšíření nejnovější generace bezdrátových širokopásmových technologií, které jsou k dosažení uvedených cílů nezbytné. Nesystematičnost v udělování oprávnění a zpřístupňování pásma 800 MHz pro bezdrátové širokopásmové komunikace, kdy více než polovina členských států žádá výjimku nebo jinak neplní lhůtu stanovenou v rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady 243/2012 o programu politiky rádiového spektra[23], svědčí o naléhavosti opatření ještě během stávajícího programového období politiky rádiového spektra. Opatření Unie, která měla harmonizovat podmínky dostupnosti a účinného využívání rádiového spektra pro bezdrátové širokopásmové komunikace na základě rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady 676/2002/ES[24], nebyla pro řešení tohoto problému dostačující. (18) Uplatňováním různých vnitrostátních politik vznikají rozpory a dochází k fragmentaci vnitřního trhu, což brání zavádění celoevropských služeb a dokončení vnitřního trhu bezdrátových širokopásmových komunikací. Především to může vytvářet nerovné podmínky přístupu k těmto službám, narušit hospodářskou soutěž mezi podniky usazenými v různých členských státech a utlumit investice do pokročilejších sítí a technologií a vznik inovativních služeb, což občanům a podnikům upírá možnost využívat všudypřítomné integrované služby vysoké kvality a operátorům bezdrátových širokopásmových sítí možnost dosahovat zisků díky vyšší účinnosti rozsáhlých a lépe integrovaných operací. Rozvíjení širokého integrovaného pokrytí celé Unie pokročilými službami bezdrátových širokopásmových komunikací by proto měla doprovázet opatření na úrovni Unie týkající se určitých aspektů přidělování rádiového spektra. Zároveň by členským státům mělo zůstat právo přijímat vlastní opatření ohledně uspořádání jejich rádiového spektra pro účely veřejného pořádku, veřejné bezpečnosti a obrany. (19) Poskytovatelé služeb elektronických komunikací, včetně mobilních operátorů či jejich sdružení, by měli být schopni společně zajistit efektivní a cenově přijatelné pokrytí velké části území Unie k dlouhodobému prospěchu koncových uživatelů, a tedy využívat rádiové spektrum v několika členských státech za srovnatelných podmínek, postupů, nákladů, harmonogramů, délky trvání práv k využívání harmonizovaných pásem a s balíčky doplňkového rádiového spektra, jako je kombinace nižších a vyšších frekvencí pro pokrytí hustě a řidčeji obydlených oblastí. Iniciativy v zájmu větší koordinace a sjednocení by zvýšily také předvídatelnost síťového investičního prostředí. K této předvídatelnosti by také významně přispěla jasná politika upřednostňující dlouhodobé trvání práv k využívání souvisejícího rádiového spektra, aniž by tím byl dotčen časově neurčitý charakter těchto práv v některých členských státech, a zároveň spojená s jasnými podmínkami pro převod, pronájem nebo sdílení částí celého rádiového spektra, na které se tato individuální uživatelská práva vztahují. (20) Je třeba zlepšit koordinaci a sjednotit uživatelská práva k rádiovému spektru, přinejmenším v pásmech, která jsou harmonizovaná pro bezdrátové pevné, přenosné a mobilní širokopásmové komunikace. To zahrnuje i pásma vymezená v rámci Mezinárodní telekomunikační unie pro pokročilé systémy mezinárodních mobilních telekomunikací, jakož i pásma používaná pro rádiové místní sítě (RLAN), např. 2,4 GHz a 5 GHz. Měla by sem být zahrnuta i pásma, která mohou být harmonizována pro bezdrátové širokopásmové komunikace v budoucnosti, jak je stanoveno v čl. 3 písm. b) programu politiky rádiového spektra a ve stanovisku Skupiny pro politiku rádiového spektra (RSPG) z 13. června 2013 nazvaném „Strategické výzvy rostoucí poptávky po rádiovém spektru pro bezdrátové širokopásmové komunikace“, například 700 MHz, 1,5 GHz a 3,8–4,2 GHz, která mají být harmonizovaná v blízké budoucnosti. (21) Souladu postupů jednotlivých států pro přidělování rádiového spektra by napomohla jasněji stanovená kritéria týkající se harmonogramu schvalovacích postupů, doby, na kterou se uživatelská práva udělují, poplatků a způsobů jejich úhrady, povinné kapacity a pokrytí, vymezení rozsahu přidělovaného rádiového spektra a bloků spektra, objektivních požadavků na prahové hodnoty v rámci podpory efektivní hospodářské soutěže a podmínek obchodovatelnosti uživatelských práv, včetně podmínek sdílení rádiového spektra. (22) Omezení výše poplatků na míru nezbytně nutnou pro optimální správu rádiového spektra a určitá rovnováha mezi okamžitou úhradou a periodickými poplatky by podpořily investice do infrastruktury a zavádění technologií a přenesly výhody plynoucí ze souvisejících nákladů na koncové uživatele. (23) Synchronnější přidělování rádiového spektra a následné zavádění bezdrátových širokopásmových služeb v celé Unii by mělo pomoci dosáhnout úspor z rozsahu v souvisejících průmyslových odvětvích, jako je výroba síťových a koncových zařízení. Tato odvětví by pak mohla zohledňovat iniciativy Unie a politiky týkající se využívání rádiového spektra ve větší míře než doposud. Měl by proto být stanoven postup pro sladění harmonogramů přidělování těchto pásem a minimální nebo běžná délka platnosti uživatelských práv. (24) Co se týká dalších zásadních podmínek, které mohou být spojeny s právy na využívání rádiového spektra pro bezdrátové širokopásmové připojení, k jednotnému uplatňování regulačních zásad a kritérií stanovených tímto nařízením jednotlivými členskými státy by přispěl koordinační mechanismus, jehož prostřednictvím by se Komise a příslušné orgány ostatních členských států mohly předem vyjádřit k udělení uživatelských práv daným členským státem a Komise by, s přihlédnutím ke stanoviskům členských států, mohla zastavit provádění jakéhokoli návrhu, který se jeví být v rozporu s právem Unie. (25) Vzhledem k obrovskému nárůstu poptávky po rádiovém spektru pro bezdrátové širokopásmové připojení by měla být prosazována alternativní řešení z hlediska rádiového spektra pro efektivní přístup k bezdrátovému širokopásmovému připojení. K těm patří používání bezdrátových přístupových systémů s nízkým výkonem a malým dosahem, jako jsou tzv. „hotspoty“ rádiových místních sítí (RLAN, známé také jako „WiFi“), jakož i buňkové sítě s malými přístupovými body s nízkým výkonem (rovněž nazývané femto-, piko- nebo metrobuňky). (26) Doplňkové bezdrátové přístupové systémy jako sítě RLAN, zejména veřejné přístupové body k síti RLAN, umožňují stále větší přístup k internetu pro koncové uživatele a umožňují mobilním operátorům prostřednictvím zdrojů harmonizovaného rádiového spektra odklánět provoz z mobilních sítí bez individuálního oprávnění či práv k využívání rádiového spektra. (27) Většinu přístupových bodů k síti RLAN doposud používají soukromí uživatelé jako místní bezdrátové nastavení pevného širokopásmového připojení. Pokud se konečný uživatel v rámci svého předplaceného připojení k internetu rozhodne sdílet přístup do sítě RLAN s dalšími uživateli, měla by dostupnost velkého počtu těchto přístupových bodů zejména v hustě osídlených oblastech maximalizovat kapacity bezdrátového přenosu dat pomocí opětovného využití rádiového spektra a vytvořit dodatečnou nákladově efektivní bezdrátovou širokopásmovou infrastrukturu dostupnou pro další koncové uživatele. Zbytečná omezení, pokud jde o možnost koncových uživatelů sdílet přístup k jejich vlastním přístupovým bodům k síti RLAN s dalšími koncovými uživateli nebo se k těmto přístupovým bodům připojit, by proto měla být odstraněna, případně by se mělo zabránit jejich vzniku. (28) Kromě toho by se měla odstranit i zbytečná omezení týkající se zavádění a propojování přístupových bodů k sítím RLAN. Orgány veřejné správy či poskytovatelé veřejných služeb stále více využívají přístupových bodů k síti RLAN ve svých prostorách ke svým vlastním účelům, například pro potřeby personálu, aby umožnili občanům snazší a nákladově efektivní přístup ke službám elektronické veřejné správy přímo na místě nebo aby pomocí informací nabízených v reálném čase podpořili poskytování inteligentních veřejných služeb například v oblasti veřejné dopravy nebo řízení dopravy. Tyto orgány by rovněž mohly nabízet přístup k těmto přístupovým bodům občanům obecně, a sice jako doplňkovou službu ke službám nabízeným veřejnosti v jejich prostorách, přičemž by měly mít možnost takto konat v souladu s pravidly hospodářské soutěže a pravidly zadávání veřejných zakázek. Umožňování lokálního přístupu k sítím elektronických komunikací uvnitř nebo v okolí soukromého majetku nebo vymezeného veřejného prostoru coby doplňkové služby k jiné činnosti na takovém přístupu nezávislé, kdy se například zákazníkům provozovatelů jiných obchodních činností či široké veřejnosti v daném místě umožňuje připojení k hotspotům sítě RLAN, by z daného poskytovatele nemělo činit poskytovatele elektronických komunikací. (29) Bezdrátové přístupové body malého dosahu a s nízkým výkonem jsou velmi malá a nenápadná zařízení podobná domácím Wi-Fi routerům, jejichž technické vlastnosti pro účely zavádění a používání v různých místních podmínkách na základě všeobecného oprávnění a bez nepatřičných omezení vyplývajících z individuálních územních plánů či jiných povolení by měly být definovány na úrovni Unie. Přiměřenost opatření určujících technické vlastnosti, které jsou předpokladem k udělení obecného oprávnění pro tento způsob využití, by měla být zajištěna nastavením mnohem přísnějších požadavků na tyto vlastnosti, než jsou platné maximální prahové hodnoty podle unijních opatření pro parametry, jako je výstupní výkon. (30) Členské státy by měly zajistit, aby správa rádiového spektra na vnitrostátní úrovni nebránila ostatním členským státům ve využívání rádiového spektra, na které mají nárok, nebo v plnění jejich povinností, pokud jde o pásma, jejichž použití je harmonizováno na úrovni Unie. V návaznosti na současnou činnost Skupiny pro politiku rádiového spektra je nutné zavést koordinační mechanismus, který zajistí, aby měly všechny členské státy spravedlivý přístup k rádiovému spektru a aby výsledky této koordinace byly konzistentní a vymahatelné. (31) Ze zkušeností s prováděním předpisového rámce Unie vyplývá, že stávající ustanovení, která vyžadují jednotné uplatňování regulačních opatření spolu s cílem přispět k rozvoji vnitřního trhu, nevytvořily dostatečné pobídky k navržení přístupových produktů na základě harmonizovaných norem a procesů, zejména v souvislosti s pevnými sítěmi. Při provozování své činnosti v různých členských státech mají operátoři problém nalézt vstupy pro přístup, které by vykazovaly náležitou kvalitu a úroveň interoperability sítí a služeb, a pokud jsou takové vstupy k dispozici, mají různé technické vlastnosti. Tato skutečnost vede k vyšším nákladům a představuje překážku přeshraničního poskytování služeb. (32) Integraci jednotného trhu elektronických komunikací by urychlilo vytvoření rámce, který by pomocí klíčových parametrů a minimálních vlastností definoval určité klíčové evropské virtuální produkty, jež jsou pro poskytovatele služeb elektronických komunikací zvlášť důležité, mají-li poskytovat přeshraniční služby a převzít celounijní strategii v podmínkách, v nichž stále více vládne technologie IP. (33) Měly by se řešit provozní potřeby zajišťované různými virtuálními produkty. Evropské produkty virtuálního širokopásmového přístupu by měly být k dispozici v případech, kdy operátorovi s významnou tržní silou vznikla na základě rámcové směrnice a přístupové směrnice povinnost zajistit na konkrétním přístupovém bodě své sítě přístup za regulovaných podmínek. Zaprvé, měl by být usnadněn efektivní vstup na zahraniční trh, a sice pomocí harmonizovaných produktů, jež umožňují poskytovatelům přeshraničních služeb zahájit poskytování služeb svým koncovým zákazníkům neprodleně a v předpokládané a dostatečné kvalitě, včetně služeb korporátním zákazníkům působícím na více místech v různých členských státech v případech, kdy je to podle analýzy trhu nutné a přiměřené. Tyto harmonizované produkty by měly být dostupné po dostatečně dlouhou dobu, aby mohli žadatelé o přístup a poskytovatelé naplánovat své střednědobé a dlouhodobé investice. (34) Za druhé, důmyslné produkty virtuálního přístupu, které si žádají vyšší investice ze strany žadatelů o přístup a zároveň jim dávají větší kontrolu a odlišují je od ostatních, zejména tím, že poskytují přístup na lokálnější úrovni, mají zásadní význam při vytváření podmínek udržitelné hospodářské soutěže na vnitřním trhu. Proto by tyto klíčové produkty velkoobchodního přístupu k sítím nové generace měly být také harmonizovány, aby se usnadnily přeshraniční investice. Tyto produkty virtuálního širokopásmového přístupu by měly být navrženy tak, aby měly rovnocenné funkce jako fyzické zpřístupnění, aby se tak rozšířila škála možných nápravných opatření v oblasti velkoobchodu, jež mají vnitrostátní regulační orgány k dispozici při posuzování přiměřenosti podle směrnice 2002/19/ES. (35) Za třetí, je rovněž třeba harmonizovat produkt velkoobchodního přístupu pro koncové segmenty pronajatých okruhů se zdokonalenými rozhraními, aby bylo možné poskytovat přes hranice klíčové služby připojení těm nejnáročnějším korporátním uživatelům. (36) V kontextu postupného přechodu na sítě založené výhradně na protokolu IP (tzv. „all-IP sítě“) nedostatek dostupných produktů připojení na bázi protokolu IP pro různé druhy služeb zaručené kvality, které by nabízely komunikační cesty přes síťové domény a přes hranice sítě jak uvnitř členských států, tak mezi nimi, brání vývoji aplikací, které jsou závislé na přístupu do jiných sítí, a omezuje tak technologické inovace. Navíc tato situace brání většímu šíření výhod spojovaných s řízením a poskytováním sítí postavených na protokolu IP a produktů připojení se zaručenou kvalitou služeb, zejména vyšší bezpečnosti, spolehlivosti a flexibility, nákladové efektivity a rychlejšího poskytování, které plynou provozovatelům sítí, poskytovatelům služeb i koncovým uživatelům. Přístup k navrhování a dostupnosti těchto produktů proto musí být harmonizovaný, a to za přiměřených podmínek a v případě potřeby včetně možnosti křížových dodávek dotčených podniků elektronických komunikací. (37) Vnitrostátní regulační orgány by při posuzování nejvhodnějších nápravných opatření týkajících se přístupu k sítím operátorů s významnou tržní silou měly zohledňovat zavedení evropských produktů virtuálního širokopásmového přístupu na základě tohoto nařízení a současně by se měly vyvarovat nadměrné regulace zbytečným násobením produktů velkoobchodního přístupu, ať už vycházejících z analýzy trhu, nebo poskytovaných za jiných podmínek. Zejména zavedení evropských virtuálních přístupových produktů by samo o sobě nemělo vést ke zvýšení počtu regulovaných přístupových produktů uložených určitému operátorovi. Nutnost, aby vnitrostátní regulační orgány po přijetí tohoto nařízení posuzovaly, zda má být místo stávajících nápravných opatření v oblasti velkoobchodního přístupu zaveden evropský produkt virtuálního širokopásmového přístupu, a aby posoudily vhodnost zavedení evropského produktu virtuálního širokopásmového přístupu v souvislosti s budoucím přezkumem trhu, jestliže zjistí existenci významné tržní síly, by navíc neměla mít vliv na jejich odpovědnost identifikovat nejvhodnější a přiměřené nápravné opatření za účelem vyřešení problému v oblasti hospodářské soutěže podle článku 16 směrnice 2002/21/ES. (38) V zájmu předvídatelnosti regulace by se do právních předpisů měly rovněž promítnout klíčové prvky vyvíjející se rozhodovací praxe podle stávajícího právního rámce, které mají vliv na podmínky, za nichž jsou produkty velkoobchodního přístupu, včetně evropských produktů virtuálního širokopásmového přístupu, k dispozici pro přístupové sítě nové generace. Ty by měly zahrnovat ustanovení odrážející význam, jaký má pro analýzu trhů velkoobchodního přístupu a zejména toho, zda je nutné regulovat ceny za přístup k přístupovým sítím nové generace, vztah mezi konkurenčními tlaky ze strany alternativních pevných a bezdrátových infrastruktur, účinnými zárukami nediskriminačního přístupu a stávajícím stupněm konkurenceschopnosti z hlediska ceny, výběru a kvality na maloobchodní úrovni. Poslední uvedený faktor zásadním způsobem určuje výhody pro koncové uživatele. Vnitrostátní regulační orgány mohou při posuzování jednotlivých případů podle článku 16 směrnice 2002/21/ES, aniž je tím dotčeno posouzení významné tržní síly, například dospět k závěru, že při existenci dvou pevných sítí nové generace jsou tržní podmínky natolik konkurenční, aby podporovaly aktualizace sítě a vyvíjely se směrem k poskytování superrychlých služeb, což je jedním z důležitých parametrů soutěže na maloobchodním trhu. (39) Lze očekávat, že intenzivnější hospodářská soutěž na jednotném trhu povede časem na základě analýzy trhu ke snížení regulace daného odvětví. Jedním z výsledků dokončení jednotného trhu by skutečně měla být silnější tendence k účinné hospodářské soutěži na relevantních trzích, přičemž se ukazuje, že uplatnění práva hospodářské soutěže ex post je pro zajištění fungování trhu dostatečné. V zájmu srozumitelnosti práva a předvídatelnosti regulačních opatření v různých státech by měla být stanovena jasná a závazná kritéria posuzování, zda na daném trhu i nadále existují důvody k uložení regulačních povinností ex ante, vycházející z faktorů jako přetrvávání, resp. odstranění překážek a výhledy ohledně vývoje hospodářské soutěže, zejména hospodářské soutěže v oblasti infrastruktury, a soutěžních podmínek na úrovni maloobchodu týkajících se parametrů jako cena, výběr a kvalita, což je ostatně to, co je důležité pro koncové uživatele i pro celkovou konkurenceschopnost ekonomiky EU. To by mělo být základem následných přezkumů seznamu trhů, které podléhají regulaci ex ante, a pomoci vnitrostátním regulačním orgánům zaměřit svou pozornost tam, kde hospodářská soutěž zatím zcela nefunguje, a postupovat při tom jednotným způsobem. Vytvoření skutečně jednotného trhu elektronických komunikací může navíc ovlivnit geografické rozmístění trhů pro účely jak odvětvové regulace vycházející ze zásad hospodářské soutěže, tak uplatňování práva hospodářské soutěže jako takového. (40) Rozdíly v provádění pravidel ochrany koncového uživatele platných v různých odvětvích v jednotlivých členských státech vytvářejí na jednotném digitálním trhu značné překážky, zejména v podobě vyšších nákladů na soulad s právními předpisy pro poskytovatele služeb elektronických komunikací pro veřejnost, kteří chtějí své služby nabízet ve více členských státech. Navíc roztříštěnost a nejistota ohledně stupně ochrany v různých členských státech oslabuje důvěru koncových uživatelů a odrazuje je od nákupu služeb elektronických komunikací v zahraničí. Pro dosažení cíle Unie, který spočívá v odstranění překážek na vnitřním trhu, je nutné nahradit stávající rozdílná vnitrostátní právní ustanovení jediným a plně harmonizovaným souborem odvětvových pravidel, která dají vzniknout jednotné vysoké úrovni ochrany koncového uživatele. Tato úplná harmonizace právních ustanovení by poskytovatelům služeb elektronických komunikací pro veřejnost neměla bránit v tom, aby koncovým uživatelům nabízeli smluvní podmínky, jejichž úroveň ochrany koncového uživatele bude ještě vyšší. (41) Jelikož toto nařízení harmonizuje pouze některá odvětvová pravidla, neměla by jím být dotčena obecná pravidla ochrany spotřebitele zakotvená v právních předpisech Unie a příslušných prováděcích vnitrostátních právních předpisech. (42) Ustanovení kapitol 4 a 5 tohoto nařízení, která se týkají koncových uživatelů, by měla platit nejen pro spotřebitele, ale i pro ostatní kategorie koncových uživatelů, především mikropodniky. Koncovým uživatelům s výjimkou spotřebitelů by na jejich žádost mělo být umožněno, aby se na základě individuálního smluvního ujednání od určitých ustanovení odchýlili. (43) K dokončení jednotného trhu elektronických komunikací je rovněž potřeba odstranit překážky, které koncovým uživatelům brání v přístupu ke službám elektronických komunikací v celé Unii. Orgány veřejné správy by proto neměly vytvářet ani udržovat překážky bránící přeshraničnímu nákupu těchto služeb. Poskytovatelé služeb elektronických komunikací pro veřejnost by neměli koncovým uživatelům odmítnout nebo omezit přístup nebo je diskriminovat na základě státní příslušnosti nebo členského státu pobytu. Určitá diferenciace by však měla být možná na základě objektivně odůvodnitelných rozdílů v nákladech, rizicích a tržních podmínkách, jako je kolísání poptávky či cenová politika konkurentů. (44) Velmi významné cenové rozdíly i nadále přetrvávají mezi domácími hlasovými a textovými službami a hlasovými a textovými službami ukončovanými v jiném členském státě, a to jak u pevné, tak u mobilní komunikace. Ačkoli mezi jednotlivými zeměmi, operátory a tarifními balíčky i mezi mobilními a pevnými službami existují značné rozdíly, má tato skutečnost přetrvávající negativní dopad na zranitelnější skupiny zákazníků a představuje překážky pro souvislou komunikaci uvnitř Unie. Děje se tak navzdory velmi významnému snižování (a v absolutním vyjádření sbližování) sazeb za ukončení volání v jednotlivých členských státech a nízkým cenám na tranzitních trzích. Kromě toho přechod na elektronické komunikace v prostředí založeném výhradně na protokolu IP („all-IP“) by měl ve vhodný čas přinést další snížení nákladů. Jakékoli významné rozdíly mezi maloobchodními tarify za domácí pevné komunikační služby na dálku, což jsou komunikace, které se neodehrávají v jedné oblasti určené geografickým kódem oblasti podle národního číslovacího plánu, a za pevné komunikační služby ukončované v jiném členském státě, by proto měly být odůvodněny objektivními kritérii. Maloobchodní tarify za mezinárodní mobilní komunikaci by neměly být vyšší než hlasové a SMS eurotarify za regulovaná roamingová volání a SMS zprávy stanovené nařízením (EU) č. 531/2012, pokud pro to na základě objektivních kritérií neexistuje důvod. K těmto kritériím mohou patřit dodatečné náklady a přiměřená související marže. Dalšími objektivními faktory mohou být rozdíly v cenové elasticitě a snadné dostupnosti alternativních tarifů poskytovatelů elektronických komunikací pro veřejnost nabízejících přeshraniční komunikace v rámci Unie za nízké nebo nulové dodatečné poplatky, případně služeb informační společnosti se srovnatelnými funkcemi, pro všechny koncové uživatele, za předpokladu, že jsou koncoví uživatelé o těchto alternativách svými poskytovateli aktivně informováni. (45) Internet se za poslední desetiletí vyvinul v otevřenou inovační platformu, na níž existují jen malé překážky v přístupu pro koncové uživatele, poskytovatele obsahu a aplikací a poskytovatele internetových služeb. Účelem stávajícího regulačního rámce je podporovat přístup koncových uživatelů k informacím a možnost koncových uživatelů šířit informace a používat aplikace a služby dle vlastního výběru. V nedávné době však zpráva Sdružení evropských regulačních orgánů v oblasti elektronických komunikací (BEREC) o postupech řízení provozu, zveřejněná v květnu 2012, a studie o fungování trhu pro přístup k internetu a poskytování internetu z hlediska spotřebitele zadaná Výkonnou agenturu pro zdraví a spotřebitele, zveřejněná v prosinci 2012, ukázaly, že značný počet koncových uživatelů nepříznivě ovlivňují postupy řízení provozu, které blokují nebo zpomalují určité aplikace. Tyto tendence si žádají zavedení jasných pravidel na úrovni Unie, jež umožní zachovat otevřený internet a zabránit roztříštěnosti jednotného trhu v důsledku různých opatření jednotlivých členských států. (46) Svobodný přístup koncových uživatelů k informacím, svobodné šíření informací a legálního obsahu a používání aplikací a služeb dle vlastního výběru je podmíněno dodržováním unijních a odpovídajících vnitrostátních právních předpisů. Toto nařízení stanoví hranice pro jakékoliv omezení těchto svobod ze strany poskytovatelů služeb elektronických komunikací pro veřejnost, aniž by jím byly dotčeny jiné právní předpisy Unie, včetně předpisů o autorských právech a směrnice 2000/31/ES. (47) V prostředí otevřeného internetu by poskytovatelé služeb elektronických komunikací pro veřejnost v rámci smluvních omezení datových objemů a rychlosti internetového připojení neměli blokovat, zpomalovat, znehodnocovat ani diskriminovat určitý obsah, aplikace či služby nebo určité kategorie obsahu, aplikací či služeb, s výjimkou omezeného počtu přiměřených opatření týkajících se řízení provozu. Taková opatření by měla být transparentní, přiměřená a nediskriminační. Přiměřené řízení provozu zahrnuje předcházení či bránění závažné trestné činnosti, včetně dobrovolných opatření poskytovatele s cílem zabránit přístupu k dětské pornografii a jejímu šíření. Minimalizace účinků přetížení sítě se považuje za přiměřenou za předpokladu, že k přetížení sítě dochází pouze dočasně nebo za výjimečných okolností. (48) Tarify odvozené od objemu dat by měly být považovány za slučitelné se zásadou otevřeného internetu, pokud dávají koncovým uživatelům možnost volby tarifu podle objemu dat, která běžně využívají, a na základě transparentních informací o podmínkách a důsledcích dané volby. Tyto tarify by zároveň měly poskytovatelům služeb elektronických komunikací pro veřejnost umožnit, aby lépe přizpůsobili kapacitu své sítě předpokládaným objemům dat. Zásadní je, aby koncoví uživatelé před tím, než dají souhlas s jakýmkoli objemem dat nebo omezením rychlosti a příslušným tarifem, byli plně informováni o tom, že mohou svou spotřebu nepřetržitě sledovat a v případě potřeby si snadno sjednat navýšení dostupných datových objemů. (49) Existuje rovněž poptávka koncových uživatelů po službách a aplikacích, u nichž by poskytovatelé elektronických komunikací pro veřejnost či poskytovatelé obsahu, aplikací nebo služeb nabízeli zvýšenou zaručenou kvalitu služby. Těmito službami může být mimo jiné vysílání přes internetový protokol (IPTV), videokonference a některé zdravotnické aplikace. Koncoví uživatelé by proto měli mít i možnost uzavírat smlouvy o poskytování specializovaných služeb s vyšší kvalitou služeb buď s poskytovateli služeb elektronických komunikací pro veřejnost, nebo s poskytovateli obsahu, aplikací nebo služeb. (50) Kromě toho existuje poptávka na straně poskytovatelů obsahu, aplikací a služeb po poskytování přenosových služeb s flexibilními parametry kvality, včetně nižších stupňů priority u provozu, u kterého není důležité časové hledisko. To, aby poskytovatelé obsahu, aplikací a služeb měli možnost tyto flexibilní úrovně kvality služeb s poskytovateli služeb elektronických komunikací pro veřejnost vyjednat, je nezbytné pro poskytování specializovaných služeb a očekává se, že bude hrát důležitou úlohu při rozvoji nových služeb, jako je komunikace mezi zařízeními (M2M). Tato ujednání by zároveň měla poskytovatelům služeb elektronických komunikací pro veřejnost umožnit, aby zajistili vyváženější provoz a vyhnuli se přetížení sítě. Poskytovatelé obsahu, aplikací a služeb a poskytovatelé služeb elektronických komunikací pro veřejnost by tedy měli mít možnost uzavírat smlouvy o poskytování specializovaných služeb určité úrovně kvality za předpokladu, že tyto smlouvy podstatně neovlivní všeobecnou kvalitu služeb přístupu k internetu. (51) Vnitrostátní regulační orgány hrají zásadní roli při zajišťování, aby koncoví uživatelé byli skutečně schopni této svobody přístupu k otevřenému internetu využívat. Za tímto účelem by vnitrostátní regulační orgány měly mít povinnost dohledu a povinnost podávat odpovídající zprávy, jakož i zajišťovat dodržování práva ze strany poskytovatelů služeb elektronických komunikací pro veřejnost a dostupnost nediskriminační služby přístupu k internetu vysoké kvality, která není narušena specializovanými službami. Vnitrostátní regulační orgány by ve svém posouzení případného obecného narušení služeb přístupu k internetu měly zohlednit zejména parametry kvality, jako je např. načasování a parametry spolehlivosti (latenci, nestabilitu a ztrátovost paketů), úrovně a účinky přetížení sítě, aktuální rychlost ve srovnání s inzerovanou rychlostí, výkon služeb přístupu k internetu ve srovnání se specializovanými službami a kvalitu, jakou vnímají koncoví uživatelé. V případě, že je nutné zabránit obecnému narušení/zhoršování kvality služeb přístupu k internetu, měly by být vnitrostátní regulační orgány oprávněny vyžadovat od všech, případně od jednotlivých poskytovatelů služeb elektronických komunikací pro veřejnost určitou minimální úroveň kvality služeb. (52) Opatření, jejichž cílem je zajistit transparentnější a srovnatelnější ceny, tarify, smluvní podmínky a ukazatele kvality služeb, včetně takových, které se týkají konkrétně poskytování služby přístupu k internetu, by měla dát koncovým uživatelům větší možnost optimálního výběru poskytovatele, a tedy možnost plně využívat výhod hospodářské soutěže. (53) Koncoví uživatelé by měli být před zakoupením služby řádně informováni o ceně a druhu nabízené služby. Tyto informace by měly být poskytovány také bezprostředně před spojením hovoru, pokud se jedná o volání na určité číslo nebo o službu, na něž se vztahují zvláštní cenové podmínky a často pro ně platí zvláštní sazba, jako například volání na služby se zvýšenou sazbou. V případě, že je tato povinnost vzhledem k délce trvání a nákladům poskytovatele služeb na poskytnutí informace o ceně ve srovnání s průměrnou délkou volání a cenovým rizikem pro koncového uživatele nepřiměřená, mohou vnitrostátní regulační orgány udělit výjimku. Koncoví uživatelé by rovněž měli být informováni o případných dodatečných poplatcích spojených s voláním na bezplatnou telefonní linku. (54) Poskytovatelé služeb elektronických komunikací pro veřejnost by měli koncové uživatele řádně informovat mimo jiné o svých službách a tarifech, parametrech kvality služby, přístupu ke službám tísňového volání a případně o jakýchkoli omezeních, jakož i o výběru služeb a produktů určených spotřebitelům se zdravotním postižením. Tyto informace by měly být poskytovány jasným a transparentním způsobem a týkat se konkrétně členského státu, v němž jsou služby poskytovány, a v případě jakýchkoli změn by měly být aktualizovány. V případě individuálně sjednaných nabídek by měli být poskytovatelé této informační povinnosti zproštěni. (55) Dostupnost srovnatelných informací o produktech a službách je zásadní pro schopnost koncových uživatelů nezávisle vyhodnotit nabídky. Zkušenosti ukazují, že dostupnost spolehlivých a srovnatelných informací zvyšuje důvěru koncového uživatele ve využívání služeb a zvyšuje jeho ochotu danou volbu realizovat. (56) Smlouvy jsou důležitým nástrojem, jak koncovým uživatelům nabídnout vysoce transparentní informace a právní jistotu. Poskytovatelé služeb elektronických komunikací pro veřejnost by měli dát koncovým uživatelům jasné a srozumitelné informace o všech podstatných náležitostech smlouvy před tím, než se konečný uživatel smlouvou zaváže. Informace by měly být povinné a neměnné, s výjimkou případů, kdy dojde k následnému ujednání mezi koncovým uživatelem a poskytovatelem. Komise a několik vnitrostátních regulačních orgánů nedávno zjistily značné nesrovnalosti mezi inzerovanou rychlostí připojení k internetu a rychlostí, kterou koncoví uživatelé skutečně disponovali. Poskytovatelé služeb elektronických komunikací pro veřejnost by proto měli koncové uživatele před uzavřením smlouvy informovat o rychlosti připojení a dalších parametrech kvality služby, které jsou reálně schopni v místě koncového uživatele poskytnout. (57) Pokud jde o koncová zařízení, měla by být ve smlouvě uvedena všechna omezení uložená poskytovatelem ve vztahu k používání zařízení, jako je zablokování karty SIM u mobilních přístrojů, a jakékoli poplatky za ukončení smlouvy před uplynutím sjednané doby platnosti. Po uplynutí sjednané doby platnosti smlouvy by neměly být účtovány žádné poplatky. (58) Aby nedocházelo k nepříjemným překvapením z vyúčtování, měli by mít koncoví uživatelé možnost nastavit si maximální finanční částku, kterou za využívání hlasových služeb a připojení k internetu zaplatí. Toto nastavení by mělo být zdarma, spolu s odpovídajícím opakovaně zobrazitelným oznámením odesílaným v případě, kdy hrozí vyčerpání finančního limitu. Jakmile cena poskytnutých služeb dosáhne výše maximální finanční částky, neměly by být dané služby koncovému uživateli dále poskytovány ani účtovány, pokud si koncový uživatel na základě dohody s poskytovatelem jejich další poskytování výslovně nevyžádá. (59) Ze zkušeností členských států a ze studie nedávno vypracované pro Výkonnou agenturu pro zdraví a spotřebitele vyplývá, že dlouhá smluvní období a automatické či tiché prodlužování smluv představují významnou překážku pro změnu poskytovatele. Je tedy žádoucí, aby koncoví uživatelé měli možnost bezplatně ukončit smlouvu šest měsíců po jejím uzavření. V takovém případě lze koncovému uživateli stanovit povinnost uhradit poskytovateli zůstatkovou hodnotu dotovaného koncového zařízení nebo poměrnou část hodnoty jiné zvláštní nabídky. U automaticky prodloužených smluv by měla platit jednoměsíční výpovědní lhůta. (60) Na jakoukoli významnou změnu smluvních podmínek ze strany poskytovatele služeb elektronických komunikací pro veřejnost na úkor koncového uživatele, například změnu poplatků, tarifu, maximálního objemu dat, rychlosti přenosu dat, pokrytí nebo zpracování osobních údajů, by mělo být pohlíženo jako na skutečnost, na základě které koncovému uživateli vzniká nárok na bezplatné ukončení smlouvy. (61) Balíčky služeb elektronických komunikací a dalších služeb, jako je lineární vysílání, jsou čím dále rozšířenější a staly se důležitým prvkem hospodářské soutěže. Pokud pro různé služby, které jsou součástí balíčku, platí různé smluvní podmínky vztahující se na ukončení smlouvy a změnu poskytovatele, je koncovému uživateli prakticky bráněno v přechodu na konkurenční nabídku, ať už na celý balíček, nebo jeho část. Ustanovení tohoto nařízení týkající se ukončení smlouvy a změny poskytovatele by se proto měla vztahovat na všechny součásti takového balíčku. (62) Aby koncoví uživatelé mohli plně využívat výhod konkurenčního prostředí, měli by mít při výběru k dispozici všechny informace a, je-li to v jejich zájmu, možnost změnit poskytovatele. Koncoví uživatelé by tedy měli mít možnost změnit poskytovatele, aniž by při tom čelili právním, technickým či procesním překážkám, včetně smluvních podmínek a poplatků, které by jim v tom bránily. Základním faktorem, který usnadňuje volbu spotřebitele a účinnou hospodářskou soutěž, je přenositelnost čísel. Přenos čísla by se měl uskutečnit v nejkratší možné lhůtě tak, aby bylo číslo skutečně aktivní do jednoho pracovního dne od uzavření smlouvy o přenesení čísla. Provedení přenosu by nemělo být podmíněno vypořádáním nezaplacených vyúčtování. (63) V zájmu poskytnutí všech služeb na jednom místě a zajištění hladkého přechodu z pohledu koncového uživatele by měl změnu poskytovatele provést přejímající poskytovatel elektronických komunikací pro veřejnost. Předávající poskytovatel elektronických komunikací pro veřejnost by provedení změny neměl zdržovat ani mu bránit. Měly by být v co největší míře použity automatizované procesy a zajištěna vysoká úroveň ochrany osobních údajů. Dostupnost transparentních, přesných a včasných informací o změně poskytovatele by měla zvýšit důvěru koncových uživatelů v takovou změnu a jejich ochotu aktivně se podílet na tvorbě konkurenčního prostředí. (64) Smlouvy s předávajícími poskytovateli služeb elektronických komunikací pro veřejnost by měly být ukončovány automaticky, jakmile dojde ke změně poskytovatele, bez nutnosti jakýchkoli dalších kroků ze strany koncových uživatelů. V případě předplacených služeb bude případný nevyčerpaný kredit přecházejícímu spotřebiteli proplacen. (65) Při změně důležitého identifikátoru, například e-mailové adresy, musí být koncovému uživateli zaručena návaznost. Za tímto účelem, a aby se zabránilo ztrátě e-mailové komunikace, by koncoví uživatelé měli mít možnost využít bezplatného nástroje předávajícího poskytovatele služby připojení k internetu pro přesměrování e-mailů v případech, kdy koncový uživatel používá e-mailovou adresu poskytnutou předávajícím poskytovatelem. (66) Příslušné vnitrostátní orgány mohou stanovit obecné postupy pro přenos čísel a změnu poskytovatele, a to s ohledem na technologický vývoj a potřebu zajistit, aby změna poskytovatele proběhla rychle, efektivně a uživatelsky přívětivým způsobem. Příslušné vnitrostátní orgány by měly být oprávněny přijmout přiměřená opatření k odpovídající ochraně koncových uživatelů během celého procesu změny poskytovatele, včetně odpovídajících sankcí nutných k minimalizaci rizika zneužití či zpoždění a rizika převedení koncového uživatele k jinému poskytovateli bez jeho souhlasu. Rovněž by měly být schopny nastavit pro takové případy mechanismus automatických náhrad pro koncové uživatele. (67) Vnitrostátní regulační orgány by měly být schopny přijímat účinná opatření, která jim umožní sledovat a zajišťovat soulad s ustanoveními tohoto nařízení, a být oprávněny ukládat účinné finanční pokuty nebo správní sankce v případě, že dojde k jejich porušení. (68) V zájmu zohlednění vývoje na trhu a technického vývoje a v souvislosti se změnami příloh by na Komisi měla být přenesena pravomoc přijímat akty v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování Evropské unie. Je obzvláště důležité, aby Komise v rámci přípravné činnosti vedla odpovídající konzultace, a to i na odborné úrovni. Při přípravě a vypracovávání aktů v přenesené pravomoci by Komise měla zajistit, aby byly příslušné dokumenty předány současně, včas a vhodným způsobem Evropskému parlamentu a Radě. (69) V zájmu zajištění jednotných podmínek pro provádění tohoto nařízení by měly být Komisi svěřeny prováděcí pravomoci, pokud jde o rozhodnutí požadující, aby členské státy upravily své plány na dodržování společného harmonogramu pro udělování uživatelských práv a povolení skutečného využívání. (70) Prováděcí pravomoci týkající se harmonizace a koordinace oprávnění k využívání rádiového spektra, vlastností bezdrátových přístupových bodů malého dosahu, koordinace přidělování rádiového spektra členskými státy, podrobnějších technických a metodologických pravidel týkajících se evropských virtuálních přístupových produktů a zabezpečení přístupu k internetu a přiměřeného řízení provozu a kvality služeb by měly být vykonávány v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011[25]. (71) Aby se zajistil soulad cíle tohoto nařízení a opatření nezbytných pro dokončení jednotného trhu elektronických komunikací podle tohoto nařízení s několika konkrétními stávajícími právními předpisy a aby se zohlednily klíčové prvky vyvíjející se rozhodovací praxe, směrnice 2002/20/ES, 2002/21/ES a 2002/22/ES a nařízení č. 531/2012 by měly být změněny. To zahrnuje úpravu směrnice 2002/21/ES a souvisejících směrnic tak, aby mohly být vykládány ve spojení s tímto nařízením, zavedení posílené pravomoci Komise, aby byla zajištěna konzistentnost nápravných opatření ukládaných evropským poskytovatelům elektronických komunikací s významnou tržní silou v rámci evropského konzultačního mechanismu, harmonizaci kritérií pro posuzování vymezení a konkurenceschopnosti relevantních trhů, úpravy systému oznamování podle směrnice 2002/20/ES s ohledem na jednotné evropské oprávnění, jakož i zrušení ustanovení o minimální harmonizaci práv koncových uživatelů stanovených směrnicí 2002/22/ES, která jsou vzhledem k celkové harmonizaci podle tohoto nařízení nadbytečná. (72) Trh mobilních komunikací v Unii zůstává roztříštěný a žádná mobilní síť nepokrývá všechny členské státy. Proto, aby mohli svým domácím zákazníkům poskytovat mobilní komunikační služby na jejich cestách v rámci Unie, musí poskytovatelé roamingu nakupovat velkoobchodní roamingové služby od operátorů v daném navštíveném členském státě. Tyto velkoobchodní poplatky představují důležitou překážku poskytování roamingových služeb za ceny odpovídající cenám za domácí mobilní služby. Měla by proto být přijata další opatření, která umožní tyto poplatky snížit. Obchodní nebo technické dohody mezi poskytovateli roamingu, které jim umožňují virtuálně rozšířit pokrytí jejich sítí v Unii, představují způsob, jak internalizovat velkoobchodní náklady. K tomu by měly být nabídnuty odpovídající pobídky, jež přinese úprava některých regulačních povinností uložených nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 531/2012[26]. Zejména pokud poskytovatelé roamingu prostřednictvím vlastních sítí nebo prostřednictvím dvoustranných či vícestranných dohod o roamingu zajišťují, aby všem zákazníkům v Unii byly standardně nabízeny roamingové tarify za ceny vnitrostátních tarifů, neměla by se na tyto poskytovatele vztahovat povinnost domovských poskytovatelů umožnit svým zákazníkům přístup k roamingovým hlasovým, textovým a datovým službám libovolného alternativního poskytovatele roamingu, s výhradou přechodného období, pokud již byl tento přístup poskytnut. (73) Dvoustranné či vícestranné dohody o roamingu by mobilním operátorům umožnily, aby situaci, kdy jejich vlastní domácí zákazníci využívají roaming v sítích jejich partnerů, považovali za situaci, která je do značné míry shodná s poskytováním služeb těmto zákazníkům v jejich vlastních sítích, s odpovídajícími dopady na jejich maloobchodní ceny za takové virtuální pokrytí celé Unie propojenými sítěmi. Takové opatření na velkoobchodní úrovni by umožnilo rozvoj nových roamingových produktů, a tím i zvýšilo výběr a konkurenci na maloobchodní úrovni. (74) Digitální agenda pro Evropu a nařízení č. 531/2012 stanoví, že cílem této politiky je rozdíl mezi roamingovými a vnitrostátními tarify blížící se nule. V praxi to znamená, že spotřebitelé, kteří spadají do některé z hlavních kategorií, u nichž se sleduje domácí spotřeba, a kteří jsou označeni v souvislosti s některým balíčkem vnitrostátních maloobchodních služeb, by měli být v takovém postavení, aby při svých pravidelných cestách v rámci Unie s jistotou opakovali daný vzorec typické domácí spotřeby spojovaný s jejich balíčkem vnitrostátních maloobchodních služeb, aniž by jim vznikaly dodatečné náklady oproti nákladům při využívání běžných vnitrostátních služeb. Tyto hlavní kategorie lze v rámci běžné obchodní praxe vymezit například na základě rozlišování mezi balíčky vnitrostátních maloobchodních služeb pro zákazníky předplacených služeb a pro tarifní zákazníky, balíčky obsahujícími výhradně GSM služby (tj. hlasové a textové služby), balíčky upravené podle různých objemů využívaných služeb, balíčky pro korporátní v. privátní klientelu, maloobchodní balíčky s cenami za jednotku využitých služeb a balíčky nabízející „balíky“ jednotek (např. minuty volání, megabyty dat) za paušální poplatek bez ohledu na skutečnou spotřebu. Různorodost maloobchodních tarifů a balíčků nabízených zákazníkům na vnitrostátních mobilních trzích v Unii odpovídá na rozličné požadavky uživatelů spojované s konkurenčním tržním prostředím. Flexibilita na vnitrostátních trzích by se měla odrážet i v oblasti roamingu v rámci Unie, přičemž je třeba mít na paměti, že to, že poskytovatelé roamingu potřebují velkoobchodní vstupy od nezávislých provozovatelů sítí v různých členských státech, může být i nadále oprávněným důvodem k určitým omezením na úrovni přiměřené spotřeby, pokud jsou na tyto roamingové služby uplatňovány vnitrostátní tarify. (75) Ačkoliv je v prvé řadě na poskytovatelích roamingu, aby sami posoudili, jaký objem roamingových hlasových, textových a datových služeb je přiměřené zahrnout do maloobchodních balíčků s vnitrostátním tarifem, vnitrostátní regulační orgány by měly dohlížet na to, aby poskytovatelé roamingu tyto přiměřené maximální objemy dodržovali, a zajistit, aby je výslovně uvedli a podrobně vyčíslili ve smlouvě, a to pro zákazníka jasným a transparentním způsobem. Vnitrostátní regulační orgány by se při tom měly co nejvíce řídit příslušnými pokyny sdružení BEREC. Ve svých pokynech by mělo sdružení BEREC na základě uživatelských trendů v Unii v oblasti hlasových, textových a datových služeb a vývoje předpokládané spotřeby zejména bezdrátových datových služeb uvést různé vzorové příklady využívání těchto služeb. (76) Navíc v důsledku nedávného významného snížení sazeb za ukončení volání v mobilních sítích v celé Unii by nyní mělo být možné zrušit dodatečné roamingové poplatky za příchozí hovory. (77) Aby se zajistila stabilita a strategické vedení sdružení BEREC v jeho činnostech, Rada regulačních orgánů BEREC by měla být zastoupena předsedou zaměstnaným na plný úvazek, jehož jmenuje Rada regulačních orgánů na základě zásluh, dovedností a znalostí týkajících se účastníků na trhu elektronických komunikací a těchto trhů a zkušeností v oblasti dohledu a tvorby právních předpisů a na základě otevřeného výběrového řízení organizovaného a vedeného Radou regulačních orgánů, jíž je nápomocna Komise. V případě jmenování prvního předsedy Rady regulačních orgánů by Komise měla mimo jiné sestavit užší seznam uchazečů na základě jejich zásluh, dovedností a znalostí týkajících se účastníků na trhu elektronických komunikací a těchto trhů a zkušeností v oblasti dohledu a tvorby právních předpisů. Pokud jde o následující jmenování, možnost sestavení užšího seznamu uchazečů Komisí by měla být přezkoumána ve zprávě předkládané podle tohoto nařízení. Úřad BEREC by proto měl mít předsedu Rady regulačních orgánů, řídící výbor a správního ředitele. (78) Směrnice 2002/20/ES, 2002/21/ES, 2002/22/ES a nařízení (ES)