Tento návrh by v některých bodech doplnil směrnici o elektronickém obchodu, jak je vysvětleno v oddíle 5 níže, přičemž by jím nebyla nijak dotčena výše uvedená ustanovení směrnice o elektronickém obchodu ani její článek 3 o vnitřním trhu.

Na základě tohoto závazku a v souladu s požadavky na „zlepšení právní úpravy“ provedla Komise hodnocení ex-post (nazývané také „REFIT“). To posuzovalo účinnost, účelnost, podstatnost, soudržnost a přidanou hodnotu směrnice o audiovizuálních mediálních službách pro EU a vymezilo oblasti, které mají potenciál pro zjednodušení, aniž by byly ohroženy cíle směrnice.

Celoevropský rozměr audiovizuálního trhu neustále roste, a to zejména v důsledku nárůstu služeb poskytovaných on-line a skutečnosti, že televizní kanály získávají stále více mezinárodní charakter. Na konci roku 2013 bylo v EU zřízeno 5 141 televizních kanálů (nepočítaje místní kanály a pořady). Z toho bylo téměř 1989 zaměřeno na zahraniční trhy (v EU nebo mimo EU). Tento podíl se zvýšil z 28 % v roce 2009 – kdy byly zaváděny – na 38 % v roce 2013. Pokud jde o služby videa na vyžádání, pochází v průměru 31 % těchto služeb dostupných v jednom členském státě z jiné země EU (2015). To dokládá trvalou přidanou hodnotu zásahu EU.

Hodnocení REFIT dospělo k závěru, že existuje prostor pro zjednodušení, zejména u postupů, které podporují uplatňování zásady země původu (tj. kritéria určující pravomoc, do které spadají poskytovatelé, postupy při uplatňování odchylek a postupy spolupráce, které v konkrétních případech omezují svobodu příjmu a přenosu), a u některých pravidel obchodních sdělení. Některá další pravidla již nejsou vhodná pro dosahování politických cílů, a to především v důsledku vývoje na trhu a změn sledovacích návyků. Směrnice je rovněž zjednodušena sladěním pravidel na ochranu nezletilých osob u televizního vysílání a služeb na vyžádání.

Co se týče možných úspor pro poskytovatele služeb, byly by jen omezené. Plánování reklamy je základním prvkem programové skladby vysílání a kvantitativní pravidla stanovená ve směrnici o audiovizuálních mediálních službách představují jen malou část z velké řady parametrů zohledňovaných při strategiích určujících dobu zařazení televizních pořadů, jejichž cílem je optimalizace sledovanosti a příjmů. Náklady spojené s tvorbou programové skladby vysílání včetně nákladů na IT představují náklady, které by byly vynaloženy i za předpokladu, že by směrnice o audiovizuálních mediálních službách nebyla přijata.

Hodnocení ex post identifikovalo obchodní sdělení jako jednu z oblastí, kde by bylo možno poskytovat větší flexibilitu, zejména pokud jde o subjekty televizního vysílání.

Na jedné straně by pro dané odvětví byla výhodná pružnější kvantitativní pravidla týkající se obchodních sdělení. Zvýšená účinnost zásady země původu a požadavky na nezávislost regulačních orgánů by zlepšily podnikatelské prostředí, v němž představitelé audiovizuálního odvětví působí.

Pozměněná směrnice by zavedla povinnost členských států zajistit, aby poskytovatelé platforem pro sdílení videonahrávek v rámci své odpovědnosti zavedli, nejlépe prostřednictvím společné regulace, vhodná opatření, která by i) chránila nezletilé osoby před škodlivým obsahem; ii) chránila všechny občany před podněcováním k násilí nebo nenávisti. Návrh stanoví, co tato opatření mohou zahrnovat, podle toho, co je vhodné v konkrétním případě. Tento systém by byl slučitelný s výjimkou z odpovědnosti pro poskytovatele hostingových služeb, uvedenou v článku 14 směrnice o elektronickém obchodu, v rozsahu, ve kterém se dané ustanovení použije v konkrétním případě, protože tyto závazky se týkají odpovědnosti poskytovatele v organizační sféře a nevyplývá z nich odpovědnost za jakékoli protiprávní informace uložené na těchto platformách jako takové.

Tento návrh dosahuje rovnováhy mezi konkurenceschopností a ochranou spotřebitele tím, že na jedné straně zavádí větší flexibilitu všech audiovizuálních mediálních služeb ve vztahu k umístění produktu a sponzorství a zvýšenou flexibilitu televizního vysílání. Hodinové omezení se nahrazuje denním omezením reklamy v době mezi 7:00 a 23:00 na 20 % (článek 23). Filmy vytvořené pro televizi, kinematografická díla a zpravodajství by mohla být přerušena častěji (článek 20) ​​a byly by přípustné samostatné šoty (článek 19). Budoucí směrnice na druhou stranu rovněž posílí opatření na ochranu nezletilých osob před nevhodnými audiovizuálními obchodními sděleními týkajícími se potravin s vysokým obsahem tuku, soli/sodíku a cukrů a alkoholických nápojů tím, že bude v případě potřeby podporovat etické kodexy na úrovni EU (čl. 9 odst. 2 a 4).

Revidovaná směrnice vytváří rovnější podmínky při podpoře evropských děl tím, že ukládá službám na vyžádání povinnost vyhradit ve svých katalozích alespoň 20% podíl evropským dílům a zajistit dostatečné zdůraznění těchto děl (článek 13). Článek 13 rovněž umožní členským státům, aby stanovily finanční příspěvky (přímé investice či dávky přidělené vnitrostátním filmovým fondům) na služby na vyžádání, které spadají do jejich pravomoci, a za určitých podmínek i na služby, které jsou usazeny v jiném členském státě, ale zacílené na jejich vnitrostátní publikum. Aby bylo zajištěno, že povinnosti týkající se podpory evropských děl nenaruší rozvoj trhu, a aby byl umožněn vstup nových účastníků na trh, neměly by se tyto požadavky vztahovat na společnosti, jejichž působení na daném trhu není významné. To se týká zejména společností s nízkým obratem.

Pokud jde o ochranu nezletilých osob, stanoví revidovaná směrnice sblížení norem ochrany pro televizní vysílání a služby na vyžádání. Článek 12 požaduje, aby pořady, které by mohly narušit tělesný, duševní nebo mravní vývoj nezletilých osob, byly dostupné pouze tak, aby je nezletilé osoby neměly běžně možnost vidět nebo slyšet. To platí bez ohledu na to, zda jsou tyto pořady vysílány prostřednictvím televizního vysílání nebo poskytovány poskytovateli mediálních služeb na vyžádání. S ohledem na toto sblížení se vypouští článek 27 stávající směrnice (který platí pouze pro televizní vysílání).

(3)Směrnice 2010/13/EU by měla zůstat použitelná pouze pro ty služby, jejichž hlavním účelem je poskytování pořadů za účelem informování, zábavy nebo vzdělávání. Požadovaný hlavní účel by měl být považován za splněný rovněž v případě, že daná služba má audiovizuální obsah a formu, která je oddělitelná od hlavní činnosti poskytovatele služeb, jako jsou například samostatné části on-line novin obsahující audiovizuální pořady nebo videa vytvořená uživateli, pokud tyto části mohou být považovány za oddělitelné od jejich hlavní činnosti. Nespadají do ní služby sociálních médií s výjimkou případů, kdy poskytují službu, na kterou se vztahuje definice platformy pro sdílení videonahrávek. Služba by měla být považována pouze za nedílný doplněk hlavní činnosti v důsledku vazby mezi audiovizuální nabídkou a hlavní činností. Jako takové mohou kanály nebo jakékoli jiné audiovizuální služby, na které se vztahuje redakční odpovědnost poskytovatele, představovat audiovizuální mediální služby samy o sobě, i když jsou nabízeny v rámci platformy pro sdílení videonahrávek, která se vyznačuje absencí redakční odpovědnosti. V takových případech bude dodržování ustanovení této směrnice na poskytovatelích s redakční odpovědností.

Komise by s podporou skupiny ERGA usnadnila koordinaci kodexů chování na úrovni EU. Kromě toho by měl být na vnitrostátní úrovni ustaven mechanismus pro podávání stížností a žalob.

Členským státům by nemělo být povoleno, aby od poskytovatelů platforem pro sdílení videonahrávek spadajících do jejich pravomoci vyžadovaly uplatňování přísnějších opatření, než jsou opatření stanovená v předmětné směrnici ve znění pozdějších předpisů. Tím nejsou dotčena jakákoli opatření, která by členské státy případně uplatnily v souladu se směrnicí 2000/31/ES ve vztahu k protiprávnímu obsahu uloženému na těchto platformách.

Členské státy jsou i nadále vázány pravidly směrnice o elektronickém obchodu. Proto by jim nemělo být povoleno, aby ukládaly poskytovatelům služeb obecnou povinnost kontrolovat obsah nebo aktivně vyhledávat skutečnosti, aniž by to bránilo zavedení požadavků na dohled v konkrétních případech (článek 15 směrnice o elektronickém obchodu).

(22)Aby zajistily odpovídající úroveň investic do evropských děl, měly by mít členské státy možnost ukládat poskytovatelům služeb na vyžádání usazeným na jejich území finanční povinnosti. Tyto povinnosti mohou mít podobu přímých příspěvků na výrobu evropských děl a nabývání práv k těmto dílům. Členské státy by rovněž mohly zavést dávky splatné do fondu na základě příjmů ze služeb na vyžádání, které jsou poskytovány na jejich území a zaměřeny na toto území. Tato směrnice objasňuje, že vzhledem k přímé vazbě mezi finančními povinnostmi a odlišnou kulturní politikou jednotlivých členských států je členským státům povoleno ukládat takové finanční povinnosti rovněž poskytovatelům služeb na vyžádání usazeným v jiném členském státě, které jsou zaměřeny na jeho území. V tomto případě by finanční povinnosti měly být účtovány pouze ve vztahu k příjmům získaným prostřednictvím diváků v tomto členském státě.

(20)Řada subjektů televizního vysílání je součástí větších mediálních skupin a provádějí oznámení nejen v souvislosti se svými vlastními pořady a doprovodnými produkty, které jsou od těchto pořadů přímo odvozeny, ale rovněž ve vztahu k pořadům jiných subjektů, které patří do stejné mediální skupiny. Vysílací čas přidělený pro oznámení subjektu televizního vysílání týkající se pořadů jiných subjektů, které patří do stejné mediální skupiny, by neměl být zahrnut do maximálního denního vysílacího času pro reklamu a teleshopping.

(19)Ačkoli tato směrnice nezvyšuje celkový přípustný objem reklamního času v době od 7:00 do 23:00, je důležité, aby subjekty televizního vysílání měly možnost pružně se rozhodovat, kdy zařadit reklamu s cílem maximalizovat poptávku zadavatelů reklamy a tok diváků. Hodinový limit by tedy měl být zrušen a měl by být zaveden denní limit 20 % reklamy v době od 7:00 do 23:00.

(18)Vzhledem k tomu, že zvýšení počtu nových služeb umožnilo divákům větší možnost výběru, pro subjekty televizního vysílání to znamená větší pružnost v oblasti zařazování reklamních a teleshoppingových šotů, pokud to nepřiměřeně nenaruší celistvost pořadu. Přesto by v zájmu ochrany zvláštního charakteru evropského televizního prostoru mělo zůstat i nadále omezeno možné přerušování filmových děl a filmů vytvořených pro televizi i některých kategorií pořadů, které nadále potřebují zvláštní ochranu.

(17)Pravidlo, že produkt by neměl být nepatřičně zdůrazňován, se v praxi ukázalo jako obtížně uplatnitelné. Navíc omezuje využívání umístění produktu, které aby bylo schopno vytvářet hodnotu, již ze své podstaty předpokládá určitou úroveň zdůraznění expozice produktu. Požadavky na pořady obsahující umístění produktu by se tedy měly zaměřit na to, aby jasně informovaly diváky o existenci umístění produktu a na to, aby zajistily, že nebude dotčena redakční nezávislost poskytovatele audiovizuálních mediálních služeb.

(16)Umístění produktu by nemělo být přípustné ve zpravodajských a publicistických pořadech, ve spotřebitelských publicistických pořadech, v náboženských pořadech a v pořadech s významným podílem dětského publika. Existují důkazy zejména o tom, že umístění produktu a vložené reklamy mohou mít vliv na chování dětí vzhledem k tomu, že děti často nejsou schopny rozpoznat jejich komerční obsah. Existuje tedy potřeba i nadále zakazovat umístění produktu v pořadech s významným podílem dětského publika. Spotřebitelské publicistické pořady jsou pořady, které poskytují divákům poradenství nebo obsahují recenze týkající se nákupu produktů a služeb. Umožnit umístění produktu v takových pořadech by setřelo rozdíl mezi reklamou a redakčním obsahem pro diváky, kteří v těchto pořadech mohou očekávat skutečné a poctivé recenze výrobků nebo služeb.

(11)Členské státy by rovněž měly být podporovány v tom, aby zajistily, že kodexy chování založené na samoregulaci a společné regulaci budou využívány k účinnému omezení expozice dětí a nezletilých osob audiovizuálním obchodním sdělením týkajícím se alkoholických nápojů. Na úrovni Unie i na vnitrostátní úrovni existují některé systémy společné regulace nebo samoregulace, jejichž cílem je odpovědné uvádění alkoholických nápojů na trh včetně audiovizuálních obchodních sdělení. Tyto systémy by měly být dále podporovány, a to zejména ty, jejichž cílem je zajistit, aby audiovizuální obchodní sdělení týkající se alkoholických nápojů byla doprovázena informacemi o odpovědné konzumaci alkoholu.

(10)Na vnitrostátní a mezinárodní úrovni existují určité široce uznávaná výživová doporučení, jako je například model výživového profilu regionálního úřadu WHO pro Evropu, jejichž cílem je rozlišovat potraviny na základě jejich výživové skladby v souvislosti s televizní reklamou na potraviny zaměřenou na děti. Členské státy by měly být podporovány, aby zajistily využívání kodexů chování založených na samoregulaci a společné regulaci k účinnému snižování expozice dětí a nezletilých osob audiovizuálním obchodním sdělením týkajícím se potravin a nápojů, které mají vysoký obsah soli, cukrů a tuků, nebo které jiným způsobem nevyhovují těmto vnitrostátním nebo mezinárodním výživovým doporučením.

(9)Aby bylo divákům včetně rodičů a nezletilých osob umožněno provádět informovaná rozhodnutí o obsahu, který má být sledován, je nutné, aby poskytovatelé audiovizuálních mediálních služeb poskytovali dostatečné informace o obsahu, který může narušit tělesný, duševní nebo mravní vývoj nezletilých osob. To by bylo možno provést například prostřednictvím systému deskriptorů obsahu udávajících povahu obsahu. Deskriptory obsahu by mohly být poskytovány prostřednictvím písemných, grafických nebo zvukových prostředků.

(8)Za účelem zajištění soudržnosti a poskytnutí jistoty podnikům a orgánům členských států by měl být pojem „podněcování k nenávisti“ v přiměřeném rozsahu sladěn s definicí uvedenou v rámcovém rozhodnutí Rady 2008/913/SVV ze dne 28. listopadu 2008 o boji proti některým formám a projevům rasismu a xenofobie prostřednictvím trestního práva, která definuje nenávistné projevy jako „veřejné podněcování k násilí nebo nenávisti“. To by mělo zahrnovat sladění důvodů, na nichž je podněcování k násilí nebo k nenávisti založeno.

(7)Ve svém sdělení Evropskému parlamentu a Radě o zlepšování právní úpravy k dosažení lepších výsledků – agenda EU Komise zdůraznila, že při zvažování politických řešení uváží jak regulační, tak dobře koncipované neregulační prostředky v souladu s praxí Společenství a se zásadami pro lepší samoregulaci a společnou regulaci. Řada kodexů zřízených v oblastech koordinovaných touto směrnicí se ukázala být dobře koncipována v souladu se zásadami pro lepší samoregulaci a společnou regulaci. Za důležitý faktor úspěšnosti při podpoře dodržování kodexu samoregulace nebo společné regulace je považována existence právního mechanismu jištění. Stejně důležité je to, aby tyto kodexy stanovily konkrétní cíle umožňující pravidelnou, transparentní a nezávislou kontrolu vyhodnocování cílů, na které jsou zaměřeny. Za efektivní přístup při prosazování určitého režimu jsou zpravidla považovány odstupňované sankce, které zachovávají prvek přiměřenosti. Tyto zásady by měly být doplněny kodexy samoregulace a společné regulace přijatými v oblastech koordinovaných touto směrnicí.

(5)Stanovení pravomoci vyžaduje posouzení faktické situace podle kritérií stanovených ve směrnici 2010/13/EU. Posuzování takových faktických situací by mohlo vést k protichůdným výsledkům. Při použití postupů spolupráce stanovených v článcích 3 a 4 směrnice 2010/13/EU je důležité, aby Komise mohla založit svá zjištění na spolehlivých skutečnostech. Skupina evropských regulačních orgánů pro audiovizuální mediální služby (ERGA) by proto měla být oprávněna poskytovat na žádost Evropské komise stanoviska týkající se pravomoci.

(4)V zájmu zajištění účinného provádění této směrnice je zásadní, aby členské státy vedly aktuální evidenci poskytovatelů audiovizuálních mediálních služeb a poskytovatelů platforem pro sdílení videonahrávek, kteří spadají do jejich pravomoci, a pravidelně tyto záznamy sdíleli se svými příslušnými nezávislými regulačními orgány a s Komisí. Tyto záznamy by měly obsahovat informace o kritériích, na nichž je pravomoc založena.

(24)Pokud členské státy ukládají poskytovatelům služeb na vyžádání povinnost hradit finanční příspěvky, měly by tyto příspěvky usilovat o přiměřenou podporu evropských děl a zároveň se vyhnout riziku, že budou poskytovatelům služeb uloženy dvakrát. Z toho důvodu musí členský stát, v němž je poskytovatel usazen, v případě, že ukládá povinnost finančního příspěvku, zohlednit finanční příspěvky, jež ukládá členský stát, na jehož území jsou služby zaměřeny.

(25)Aby bylo zajištěno, že povinnosti týkající se podpory evropských děl nenaruší rozvoj trhu a aby byl umožněn vstup nových účastníků na trh, neměly by se tyto požadavky vztahovat na společnosti, které na daném trhu nemají významné zastoupení. To je zejména případ společností s nízkým obratem a s nízkou sledovaností a malých podniků a mikropodniků ve smyslu doporučení Komise 2003/361/ES. Vyžadovat splnění těchto požadavků by mohlo být nevhodné také v případech, kdy by to – vzhledem k povaze nebo tématu audiovizuálních mediálních služeb na vyžádání – bylo nepraktické nebo neodůvodněné.

(26)Objevují se nové výzvy, zejména v souvislosti s platformami pro sdílení videonahrávek, na kterých uživatelé – zvláště nezletilé osoby – stále více konzumují audiovizuální obsah. V této souvislosti stále častěji vzbuzuje obavy škodlivý obsah a nenávistné projevy uložené na platformách pro sdílení videonahrávek. Pro ochranu nezletilých osob před škodlivým obsahem a všech občanů před obsahem obsahujícím podněcování k násilí nebo k nenávisti je nezbytné stanovit přiměřená pravidla týkající se těchto záležitostí.

(27)Pokud jde o obchodní sdělení na platformách pro sdílení videonahrávek, již je upravuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES, která zakazuje nekalé obchodní praktiky vůči spotřebitelům včetně klamavých a agresivních praktik ve službách informační společnosti. Pokud jde o obchodní sdělení týkající se tabákových a souvisejících výrobků na platformách pro sdílení videonahrávek, dostatečnou ochranu spotřebitelů zajišťují stávající zákazy stanovené ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2003/33/ES, jakož i zákazy použitelné pro sdělení týkající se elektronických cigaret a náhradních náplní elektronických cigaret podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/40/EU. Opatření stanovená v této směrnici tedy doplňují opatření stanovená ve směrnicích 2005/29/ES, 2003/33/ES a 2014/40/EU.

(28)Na významný podíl obsahu uloženého na platformách pro sdílení videonahrávek se nevztahuje redakční odpovědnost poskytovatele platformy pro sdílení videonahrávek. Tito poskytovatelé však zpravidla určují uspořádání tohoto obsahu, konkrétně pořadů nebo videí vytvořených uživateli, mimo jiné prostřednictvím automatických prostředků nebo algoritmů. Proto by tito poskytovatelé měli mít povinnost přijmout vhodná opatření na ochranu nezletilých osob před obsahem, který by mohl poškodit jejich tělesný, duševní nebo mravní vývoj, a chránit všechny občany před podněcováním k násilí nebo k nenávisti namířené proti skupině osob nebo proti příslušníkovi takové skupiny vymezené podle pohlaví, rasy, barvy pleti, náboženského vyznání, původu nebo národnostní či etnické příslušnosti.

(29)Vzhledem k povaze vztahu poskytovatelů k obsahu uloženému na platformách pro sdílení videonahrávek by se tato vhodná opatření měla vztahovat na organizaci obsahu, a nikoli na obsah jako takový. Požadavky, které jsou v tomto ohledu stanoveny v této směrnici, by tedy měly platit, aniž by byl dotčen článek 14 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/31/ES, který stanoví výjimku z odpovědnosti za protiprávní informace ukládané některými poskytovateli služeb informační společnosti. Při poskytování služeb uvedených v článku 14 směrnice 2000/31/ES by tyto požadavky rovněž měly platit, aniž by byl dotčen článek 15 uvedené směrnice, který brání tomu, aby těmto provozovatelům byla ukládána obecná povinnost dohlížet na tyto informace a povinnost aktivně vyhledávat skutečnosti a okolnosti poukazující na protiprávní činnost, aniž by se to však týkalo povinnosti dohledu ve zvláštních případech, a zejména aniž by se to dotklo rozhodnutí vnitrostátních orgánů přijímaných v souladu s vnitrostátními právními předpisy.

(30)Při provádění vhodných opatření, která mají být přijata na základě této směrnice, je vhodné co nejvíce zapojit poskytovatele platforem pro sdílení videonahrávek. Je tedy třeba podporovat společnou regulaci.



Aby bylo možné v tomto ohledu zajistit jasný a jednotný přístup v celé Unii, neměly by členské státy mít právo vyžadovat, aby poskytovatelé platforem pro sdílení videonahrávek přijímali přísnější opatření na ochranu nezletilých osob před škodlivým obsahem a všech občanů před obsahem obsahujícím podněcování k násilí nebo k nenávisti než opatření stanovená v této směrnici. Mělo by však i nadále být možné, aby členské státy taková přísnější opatření přijímaly, pokud je tento obsah protiprávní, za předpokladu, že jsou opatření v souladu s články 14 a 15 směrnice 2000/31/ES, a aby přijímaly opatření týkající se obsahu internetových stránek obsahujících nebo šířících dětskou pornografii, jak to vyžaduje a povoluje článek 25 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/93/EU. Poskytovatelé platforem pro sdílení videonahrávek by rovněž měli mít i nadále možnost dobrovolně přijímat přísnější opatření.

(31)Při přijímání vhodných opatření na ochranu nezletilých osob před škodlivým obsahem a ochranu všech občanů před obsahem obsahujícím podněcování k násilí nebo k nenávisti v souladu s touto směrnicí by měla být pečlivě vyvážena příslušná základní práva stanovená v Listině základních práv Evropské unie. To se týká zejména případného práva na respektování soukromého a rodinného života a na ochranu osobních údajů, svobody projevu a informací, svobody podnikání, zákazu diskriminace a práv dítěte.

(32)Poskytovatelé platforem pro sdílení videonahrávek, na které se vztahuje tato směrnice, poskytují služby informační společnosti ve smyslu čl. 2 písm. a) směrnice 2000/31/ES. Na tyto poskytovatele, pokud jsou usazeni v některém členském státě, se tedy vztahují pravidla vnitřního trhu stanovená v článku 3 uvedené směrnice. Aby bylo možno v maximální možné míře zajistit účinnost opatření na ochranu nezletilých osob a občanů, která jsou uvedena v této směrnici, a rovné podmínky, je třeba zabezpečit, aby stejná pravidla platila i pro poskytovatele platforem pro sdílení videonahrávek, kteří nejsou usazeni v žádném členském státě, pokud tito poskytovatelé mají buď mateřskou společnost, nebo dceřinou společnost, která je usazena v některém členském státě, nebo pokud jsou tito poskytovatelé součástí skupiny, jejíž jiný subjekt je usazen v některém členském státě. Za tímto účelem by měla být přijata opatření s cílem určit, který členský stát má být považován za členský stát, v němž jsou tito poskytovatelé usazeni. Komise by měla být informována o poskytovatelích spadajících do pravomoci jednotlivých členských států dle pravidel upravujících usazování stanovených v této směrnici a ve směrnici 2000/31/ES.

(33)Regulační orgány členských států mohou dosáhnout požadovaného stupně strukturální nezávislosti, pouze pokud jsou zřízeny jako samostatné právnické osoby. Členské státy by proto měly zaručit nezávislost vnitrostátních regulačních orgánů jak na vládě a veřejnoprávních orgánech, tak na subjektech působících v daném odvětví, aby byla zajištěna nestrannost jejich rozhodnutí. Tímto požadavkem na nezávislost by neměla být dotčena možnost členských států zřizovat regulační orgány, jež vykonávají dohled nad různými odvětvími, například audiovizuálními a telekomunikačními službami. Vnitrostátní regulační orgány by měly disponovat donucovací pravomocí a prostředky nezbytnými k výkonu jejich funkce v podobě lidských zdrojů, odborných znalostí a finančních prostředků. Činnost vnitrostátních regulačních orgánů zřízených na základě této směrnice by měla zajišťovat respektování cílů plurality médií, kulturní rozmanitosti, ochrany spotřebitele, vnitřního trhu a podpory korektní hospodářské soutěže.

(34)Subjekt, vůči němuž vnitrostátní regulační orgán vydal rozhodnutí, by měl mít právo odvolat se k orgánu, který je na zúčastněných stranách nezávislý. Tímto orgánem může být soud. Odvolacím řízením by nemělo být dotčeno rozdělení pravomocí v rámci vnitrostátního soudního systému.

(35)S cílem zajistit jednotné uplatňování právního rámce Unie upravujícího audiovizuální služby ve všech členských státech zřídila Komise rozhodnutím ze dne 3. února 2014 skupinu evropských regulačních orgánů pro audiovizuální mediální služby (ERGA). Úkolem skupiny je poskytovat Komisi poradenství a pomáhat jí v zajišťování jednotného provádění směrnice 2010/13/EU ve všech členských státech, jakož i usnadnit vzájemnou spolupráci vnitrostátních regulačních orgánů a spolupráci mezi vnitrostátními regulačními orgány a Komisí.

(36)Skupina ERGA pozitivním způsobem přispěla k jednotné regulační praxi a poskytla Komisi vysoce kvalitní poradenství v otázkách provádění. To si žádá formální uznání a posílení její role v této směrnici. Skupina by proto měla být touto směrnici opětovně zřízena.

(37)Komise by měla mít možnost konzultovat se skupinou ERGA veškeré otázky týkající se audiovizuálních mediálních služeb a platforem pro sdílení videonahrávek. Skupina ERGA by měla být Komisi nápomocna tak, že jí bude poskytovat své odborné znalosti a poradenství a umožňovat výměnu osvědčených postupů. Komise by měla se skupinou ERGA konzultovat zejména uplatňování směrnice 2010/13/EU, aby usnadnila její harmonizované provádění na celém jednotném digitálním trhu. Skupina ERGA by měla na žádost Komise vydávat stanoviska, včetně stanovisek k otázkám pravomoci a ke kodexům chování Unie, týkající se ochrany nezletilých osob a podněcování k nenávisti, jakož i audiovizuálních obchodních sdělení ohledně potravin s vysokým obsahem tuků, soli/sodíku a cukrů.

(38)Touto směrnicí není dotčena způsobilost členských států ukládat povinnosti, jež zajišťují objevitelnost a přístupnost obsahu obecného zájmu dle definovaných cílů obecného zájmu, jako je pluralismus médií, svoboda slova a kulturní rozmanitost. Tyto povinnosti by měly být ukládány pouze tehdy, jsou-li nezbytné ke splnění cílů obecného zájmu jasně definovaných členskými státy v souladu s právem Unie. V tomto ohledu by měly členské státy zvážit zejména nutnost regulatorního zásahu proti výsledkům působení tržních sil. Jestliže se členské státy rozhodnou vymáhat pravidla objevitelnosti, měly by podnikům uložit pouze přiměřené povinnosti s ohledem na oprávněný veřejný zájem.

(39)Tato směrnice dodržuje základní lidská práva a ctí zásady uznávané zejména Listinou základních práv Evropské unie. Zejména si klade za cíl respektovat právo na svobodu projevu, svobodu podnikání a právo na soudní přezkum a prosazovat uplatňování práv dítěte zakotvených v Listině základních práv Evropské unie.

(40)Právo na přístup k programům s politickým zpravodajstvím má zásadní význam pro ochranu základní svobody přijímat informace a pro zajištění úplné a řádné ochrany zájmů diváků v Unii. Vzhledem ke stále rostoucímu významu audiovizuálních mediálních služeb pro společnost a demokracii by mělo být vysílání politického zpravodajství v co nejvyšší možné míře, a aniž by byla dotčena autorská práva, v EU dostupné přeshraničně.

(41)Toto směrnice se nedotýká pravidel mezinárodního práva soukromého, zejména pravidel, jimiž se řídí příslušnost soudů a rozhodné právo pro smluvní a mimosmluvní závazkové vztahy.

(42)Členské státy se v souladu se Společným politickým prohlášením členských států a Komise o informativních dokumentech ze dne 28. září 2011 zavázaly, že v odůvodněných případech doplní oznámení o prováděcích opatřeních o jeden či více dokumentů s informacemi o vztahu mezi jednotlivými složkami směrnice a příslušnými částmi vnitrostátních prováděcích nástrojů. V případě této směrnice považuje zákonodárce předložení takových dokumentů za odůvodněné.

(43)Směrnice 2010/13/ES by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna,