Období od raného dětství do mladší dospělosti nás ovlivňuje po zbytek našeho života. Naše zkušenosti, to, co se naučíme, jaké návyky přijmeme, to jsou všechno faktory, které utvářejí naši budoucnost a mají vliv na naše zdraví a dobré životní podmínky. Včasné utvoření správných základů může přispět k prevenci, omezení a oddálení některých problémů spojených se stárnutím.

Přístup založený na životním cyklu zohledňuje fakt, že tradiční etapy vzdělávání a odborné přípravy, práce a odchodu do důchodu už nejsou natolik rigidně vymezené, ale naopak se stávají flexibilnějšími. Tento přístup rovněž reflektuje skutečnost, že reakce na stárnutí obyvatelstva je otázkou nalezení správné rovnováhy mezi udržitelnými řešeními pro náš systém sociálního zabezpečení a posílením mezigenerační spravedlnosti a spravedlnosti mezi mladými a starými lidmi. Jednotlivé generace jsou na sobě vzájemně závislé v mnoha ohledech, z čehož vyplývá řada výzev, příležitostí a otázek pro naši společnost. Proto by se na utváření naší politické reakce měli aktivně podílet mladí lidé i osoby všech věkových kategorií.

Opatření na podporu rovné účasti žen a mužů na placené i neplacené práci v rodině mohou pomoci zvýšit míru zaměstnanosti žen, a to i podporou jednotlivců a rodin s cílem lépe sladit jejich pracovní a soukromý život. Opatření k dosažení rovnosti žen a mužů na trhu práce a odstranění rozdílů mezi muži a ženami v tomto směru by mohla podpořit muže k práci v domácnosti a péči o rodinu, pokud by byla doprovázena strukturálními opatřeními reformujícími daňové systémy a systémy sociálního zabezpečení. Několik klíčových opatření v této oblasti již stanovila strategie EU pro rovnost žen a mužů (2020–2025).

Počet obyvatel EU v produktivním věku se již deset let postupně snižuje a předpokládá se, že tento trend bude pokračovat. Vzhledem k tomu, že celkový počet obyvatel zůstává konstantní, zvyšuje se riziko nedostatku pracovních sil. To následně činí obtížnějším udržet současnou úroveň výroby a poskytování služeb a má v konečném důsledku dopad na naši prosperitu a blahobyt. Za účelem kompenzace klesajícího počtu obyvatel v produktivním věku by EU a její členské státy měly podporovat politiky, které přivedou na trh práce více lidí, umožní prodloužení pracovního života a zvýší produktivitu. Potenciál méně rozvinutých regionů, tj. regionů s HDP na obyvatele pod 75 % průměru EU, by mohl být rovněž lépe využit pomocí vhodných investic na podporu regionálního rozvoje.

2.Jaké jsou nejzásadnější překážky celoživotního učení v průběhu lidského života? V jaké fázi života by vyřešení těchto překážek mohlo mít největší vliv? Jakým způsobem by se to mělo řešit konkrétně ve venkovských a odlehlých oblastech?

Přechod k distanční výuce v důsledku pandemie COVID-19 nám poskytl určité poznatky pro využívání digitálních technologií ve vzdělávání a odborné přípravě. Zároveň však i upozornil na nerovnosti, kterým jsou vystaveny venkovské komunity v souvislosti s přístupem k digitálním službám. Venkovské a odlehlé oblasti s větší pravděpodobností potřebují investice do připojení a je u nich méně pravděpodobné, že mají přístup k cenově dostupnému a vysoce kvalitnímu širokopásmovému připojení a že se jim dostává zařízení a dovedností potřebných k jeho využívání. Pro některé děti to znamenalo, že během pandemie nemohou pokračovat ve výuce, což prohlubuje již existující nerovnosti s vrstevníky v regionech s lepšími službami. Nové přístupy mohou kombinovat prezenční výuku s vysoce kvalitním digitálním vzděláváním s cílem zlepšit přístup ke vzdělávání a odborné přípravě, a to jak v městských, tak ve venkovských oblastech. Komplexní přístup k digitálnímu učení a vzdělávání na úrovni EU přináší plán digitálního vzdělávání.

Tím se můžeme snadno dostat do začarovaného kruhu: počet dětí může klesnout na tak nízkou úroveň, že bude obtížné odůvodnit zachování školy. V důsledku toho budou takové regiony pro rodiny s dětmi, které by se sem měly přestěhovat nebo zde žít, méně atraktivní.

Přístup ke kvalitnímu vzdělání a odborné přípravě nelze považovat za samozřejmost. To platí zejména v řídce osídlených regionech, kde mohou být lidé nuceni při dojíždění do příslušných zařízení zdolávat velké vzdálenosti. Kombinace nízké porodnosti a emigrace mladých lidí může snížit poptávku po vzdělání ve venkovských a odlehlých oblastech.

To vše je jádrem Evropské agendy dovedností, kterou Komise nedávno přijala. Kromě vytvoření Evropského prostoru vzdělávání do roku 2025 rovněž pracujeme na tom, abychom zpřístupnili kvalitní vzdělání všem, zejména osobám více náchylným ke studijním neúspěchům a sociálnímu vyloučení.

Celoživotní učení, tj. investice do znalostí, dovedností a kompetencí lidí v průběhu celého jejich života, je součástí reakce na výzvy spojené se stárnutím. Průběžné investice do vzdělávání mají mnoho pozitivních účinků: získávání a oživování dovedností lidem pomáhá neztratit uplatnění na trhu práce, uspět v přechodu mezi zaměstnáními a profesionálně růst, udržet si zaměstnání a zvýšit svou spokojenost v práci. V rychle se měnícím světě je celoživotní učení nutností, neboť kariérní příležitosti a příležitosti ke vzdělávání procházejí překotnými změnami. Neustálé vzdělávání může rovněž pomoci oddálit nástup demence a zabránit kognitivnímu poklesu souvisejícímu se stářím. Pro starší jedince představuje možnost, jak se aktivně uplatnit ve společnosti. Rozvoj občanských kompetencí je důležitý pro demokratickou účast v průběhu celého života.

Zdravé a aktivní stárnutí je osobní volbou a odpovědností, ale do značné míry závisí i na prostředí, ve kterém lidé žijí, pracují a socializují se. Veřejná politika může hrát v tomto ohledu významnou podpůrnou úlohu. Proaktivní opatření mohou pomoci předcházet nemocem a odhalovat je a chránit lidi před jejich důsledky. Mohou zdravé a aktivní stárnutí více zpřístupnit, a to i osobám ve zranitelném postavení. Také existují inovativní způsoby podpory zdravého životního stylu u dětí a mladých lidí, včetně bezpečných digitálních technologií, her, vzdělávacích platforem a aplikací. Personalizovaná medicína může v rané fázi pomoci identifikovat jedince, kterým hrozí, že se u nich později vyvine konkrétní onemocnění.

Níže uvedená mapa znázorňuje prodloužení pracovního života, které je potřebné v reakci na stárnutí obyvatelstva v jednotlivých regionech EU. Pouze v pěti regionech EU se předpokládá, že v letech 2020 až 2040 počet obyvatel v produktivním věku vzroste. Mezi tyto regiony zpravidla patří hlavní město, jiné velké město a/nebo jejich předměstí. Pro firmy v několika málo regionech s rostoucím počtem obyvatel v produktivním věku bude snazší obsadit volná pracovní místa a rozšířit své podnikání. Firmy v regionech s klesajícím počtem obyvatel v produktivním věku budou však bez zvýšené mobility pracovníků pravděpodobně čelit nedostatku pracovních sil. Aby vyprodukovaly stejné množství zboží nebo služeb, budou proto nuceni více investovat do technologií na úsporu práce a do inovací.

V některých odvětvích, jako je například zemědělství, pokračují lidé v práci až do pokročilého věku, a to buď na základě vlastní volby, nebo kvůli svým životním podmínkám, chybějícím potenciálním nástupcům nebo z důvodu nízkého důchodového zabezpečení. Fyzické aspekty, ať už s ohledem na ergonomii nebo přístupnost, a flexibilní pracovní podmínky by měly umožnit starším pracovníkům odložit odchod do důchodu, pokud o to projeví zájem. Pracovní úrazy a nemoci z povolání představují pro lidi ve vyšším věku větší riziko. Příznivé pracovní podmínky, včetně řádně zajištěné bezpečnosti a ochrany zdraví při práci, pomáhají chránit zdraví pracovníků všech věkových kategorií, čímž podporují dobré životní podmínky a snižují míru předčasného odchodu do důchodu. Pracovníkům mohou pomáhat digitální technologie a nabídnout jim lépe uzpůsobené pracovní prostředí s personalizovanými systémy založenými na IKT, nositelnou elektronikou a mobilními zdravotnickými aplikacemi.

Navzdory nedávnému nárůstu zůstává míra zaměstnanosti starších pracovníků v EU pod průměrem. V roce 2019 bylo zaměstnáno pouze 59,1 % osob ve věku 55–64 let v porovnání s 73,1 % pracovníků ve věku 20–64 let. Po dosažení hranice 50 let věku se zvyšuje riziko dlouhodobé nezaměstnanosti. Mnoho starších pracovníků se potýká s obtížemi, pokud jde o výběrová řízení, přístup k možnostem odborné přípravy, přechody mezi zaměstnáními a úkoly přizpůsobené věku. Účast starších osob na trhu práce by mohla být lépe podporována například prostřednictvím daňových úlev pro zaměstnavatele, aby měli motivaci přijímat starší pracovníky.

Pokud by osoby přistěhovaleckého původu mohli vykonávat práci, která by odpovídala jejich kvalifikaci a dovednostem, mohli by být lépe integrováni. Přispívalo by to k lepší sociální soudržnosti, hospodářskému růstu a snižování nerovnosti.

Z nejnovějších údajů vyplývá, že 5,4 % žen (a 2,2 % mužů) ve věku 18–64 let zkrátilo svou pracovní dobu nebo přerušilo zaměstnání na dobu delší než měsíc z důvodu péče o nemocné a/nebo starší příbuzné se zdravotním postižením. Lepší dostupnost kvalitní péče o děti, formální dlouhodobé péče a podpora neformálních pečovatelů by nejen pomohla uspokojit rostoucí potřeby starších osob, ale také by umožnila většímu počtu jedinců, zejména žen, vstup na trh práce a setrvání na něm.

Aktivní stárnutí podporuje rovněž aktivní mobilita. Chůze a jízda na kole jsou v mnoha členských státech velmi populární, a to i mezi lidmi staršími 65 let. Nové formy elektrické mobility, zejména elektrokola, již nyní umožňují pružně reagovat na potřeby některých starších lidí ohledně mobility a umožňují jim využívat aktivní způsob dopravy a zároveň snižovat emise.

Dobrovolnická činnost může podpořit mezigenerační solidaritu a spolupráci, pomoci vytvářet hodnoty a přinášet prospěch mladým i starším lidem, pokud jde o znalosti, zkušenosti a sebeúctu. Dobrovolnictví má zároveň významnou ekonomickou hodnotu. Z údajů vyplývá, že přibližně pětina osob ve věku 65–74 let vykonává formální dobrovolnickou činnost a rovněž lidé ve věku 75+ zůstávají aktivní, pokud jim to zdravotní stav umožňuje. Během pandemie COVID-19 pomáhali senioři svým komunitám tím, že se vraceli do práce jako zdravotnický nebo ošetřovatelský personál nebo poskytovali dobrovolnické služby, aby odlehčili jiným pracovníkům v jejich každodenních povinnostech.

V evropských dějinách se ještě nikdy tolik lidí netěšilo z tak dlouhého a zdravého života. Více lidí než kdykoli předtím nyní žije déle aktivním životem, prodlužuje svou profesní kariéru a po odchodu do důchodu se zapojuje do společenských aktivit. Díky zdravějšímu životnímu stylu a pokroku v medicíně (lepší prevence, diagnostika a léčba onemocnění) je většina důchodců v dobré kondici a může si zvolit, jak trávit čas. Tyto nové skutečnosti mění naše vnímání fenoménu stárnutí a dokazují významný přínos starších lidí pro společnost a hospodářství prostřednictvím mezigeneračního učení a soudržnosti.

Evropský pilíř sociálních práv slouží jako kompas na cestě za lepšími pracovními a životními podmínkami všech lidí bez ohledu na věk a za skutečnými sociálními právy. Obsahuje řadu zásad, které se zaměřují na výzvy spojené se stárnutím obyvatelstva. Starší lidé se často ocitají v situaci, kdy se stávají zranitelnými, a někteří dokonce více než jiní, například osoby se zdravotními problémy či zdravotním postižením, příslušníci etnických nebo náboženských menšin nebo lesby, gayové, bisexuálové, transgender a intersexuální osoby (LGBTIQ). Někteří z nich mohou potřebovat pomoc přímo související s jejich vlastní ochranou nebo ochranou jejich majetku, např. finanční poradenství nebo zajišťování lékařské péče. To bylo zdůrazněno i v nedávném novém programu pro spotřebitele. Kromě toho mohou být zranitelné starší osoby rovněž zneužívány, například v důsledku zanedbávání nebo fyzického či psychického násilí. Vysoký počet úmrtí mezi zranitelnými staršími lidmi během pandemie podtrhuje význam ochrany jejich autonomie, jakož i jejich zdraví a životních podmínek. Pro přístup ke zboží a službám, včetně veřejných služeb, a účast na politickém, společenském a kulturním životě jsou stále více vyžadovány digitální dovednosti. Technologický vývoj může zranitelnost starších lidí ještě umocnit, například pokud nebudou dostatečně obeznámeni s digitálními nástroji, nebudou s nimi umět dobře zacházet nebo mají k digitálním technologiím omezený přístup. To může tyto osoby stavět do pozice, kdy jsou náchylnější stát se oběťmi podvodů, nečestného jednání a nepoctivých obchodních praktik, čehož jsme byli svědky během pandemie a omezení volného pohybu osob. Obzvláště zranitelní mohou být starší lidé, kteří žijí v zahraničí nebo tam vlastní majetek, a to kvůli jazykové bariéře a neznalosti místního správního a právního systému. V přeshraničních situacích tak mohou být zapotřebí zvláštní opatření v oblasti ochrany. Nárůst počtu starších osob v EU vzbuzuje obavy, zejména pokud jde o jejich bezpečnost. Na tyto lidi se mohou zaměřovat pachatelé organizované trestné činnosti, například prostřednictvím podomních návštěv, pouličních podvodů, vloupání, kapesních krádeží nebo jiného podvodného jednání a trestných činů. Aby mohli starší lidé uplatňovat svá práva, být autonomní a zapojit se do společnosti v co největším možném rozsahu, je třeba vzít tyto situace v potaz. Bude-li to nezbytné, musí je primárně řešit tvůrci politik, a to na všech úrovních.

4.3.Přiměřené, spravedlivé a udržitelné důchodové systémy

Problém zachování přiměřených, spravedlivých a udržitelných důchodů ve stárnoucí společnosti a nutnost, aby si lidé tvořili dodatečné finanční rezervy, byly opakovaně zdůrazňovány, a to zejména ve zprávách o přiměřenosti důchodů společně, které společně zveřejňují Rada a Komise. Pokud však nebudou uskutečněny další reformy, vyšší počet důchodců a menší počet osob v produktivním věku pravděpodobně povedou k vyšším příspěvkovým sazbám a nižším náhradovým poměrům, aby byla zajištěna udržitelnost veřejných financí. Takový vývoj může vytvořit dvojí zátěž pro mladší generace, a tím vyvolat otázky mezigenerační spravedlnosti.

Zásadní odpovědí na tuto situaci je prodloužení pracovního života. Podle nejnovější demografické prognózy Eurostatu by index závislosti starých osob v EU v roce 2040 zůstal na stejné úrovni jako v roce 2020 pouze za předpokladu, že by byla hranice odchodu do důchodu posunuta na 70 let. Mezi jednotlivými členskými státy však existují značné rozdíly, které napovídají, že napříč Evropou čelíme odlišným výzvám. Prognózy naznačují, že aby se národní index závislosti starých osob do roku 2040 udržel na úrovni roku 2020, stačilo by státům jako Malta, Maďarsko a Švédsko prodloužit pracovní život pouze do 68 let, zatímco Litva a Lucembursko by jej musely posunout až na 72 let. Již v roce 2019 se index závislosti starých osob značně lišil s hodnotami od 22 v Lucembursku po 39 v Itálii a 38 ve Finsku.

V rámci důchodových systémů by bylo možné podpořit delší pracovní život úpravou věku odchodu do důchodu nebo kariérních požadavků, akruální míry nebo dávek automaticky tak, aby odpovídaly vyšší střední délce života. Omezení předčasného odchodu do důchodu na objektivně odůvodněné případy, stanovení obecného práva pracovat i po dosažení důchodového věku a flexibilní systémy odchodu do důchodu mohou pomoci učinit důchodové systémy jak přiměřenými, tak udržitelnými.

Při přijímání reforem zaměřených na modernizaci důchodových systémů musí být pečlivě zvážena zásada přerozdělování a spravedlnosti důchodových systémů. Mezi faktory, které je možné vzít v úvahu, patří rostoucí demografické zatížení budoucích generací, spravedlivé zacházení s pracovníky, kteří vstupují na trh práce brzy, schopnost přerozdělování mezi různými příjmovými skupinami, ochrana v případě přerušení kariéry z rodinných důvodů a postupné rušení preferenčních penzijních plánů.

Důchody umožňující důstojnou životní úroveň ve stáří by měly být k dispozici především těm, kteří v budoucnu nebudou moci vést delší pracovní život. Toho lze dosáhnout například prostřednictvím důchodových kreditů, minimálních důchodů, důchodů podle trvalého bydliště a sociální pomoci zaměřené na starší osoby nebo jež jsou těmto osobám k dispozici.

Pokud by se důchodové systémy vztahovaly na různé druhy hospodářské činnosti, například rozšířením přístupu pro více druhů pracovníků a pro samostatně výdělečně činné osoby, mohlo by to pomoci zajistit jejich přiměřenost a příspěvkovou základnu a zmírnit nerovnosti na trhu práce. Vzhledem k tomu, že hospodářské změny a změny ve světě práce mohou ovlivnit příspěvkovou základnu, bude možná nutné, aby členské státy přehodnotily způsob, jakým jsou jejich systémy sociální ochrany financovány.

Občané musí být informováni o stavu svých nároků na důchod. Vysoce kvalitní, bezpečné a nákladově efektivní doplňkové důchody, včetně panevropského osobního penzijního produktu (PEPP), které doplňují zákonné důchodové systémy, mohou poskytnout možnost dodatečného důchodového spoření. Politiky, které usnadní a podpoří účast v doplňkových důchodových systémech, by měly zohledňovat jejich fiskální náklady a distribuční účinek a nastolit rovnováhu mezi širokým a inkluzivním pokrytím a zárukami proti účinkům volatility trhu na jedné straně a nákladovou efektivností na straně druhé.