S ohledem na ustanovení čl. 14 odst. 1 nařízení č. 609/2014, která omezují možnost čerpání finančních prostředků Komisí na rozsah nutný k plnění rozpočtu, by jakákoli platba uplatněná na uvedené účty znamenala snížení prostředků, jež jsou k dispozici pro rozpočet EU. Stejně tak je třeba vyhnout se záporným úrokům, které mají stejný negativní účinek jako poplatky. Uplatnění poplatků či záporných úroků na některé účty Komise by rovněž vedlo k nerovnému zacházení s členskými státy, jelikož by v souladu se zásadami solidarity a společného financování rozpočtu EU ostatní členské státy musely tuto ztrátu kompenzovat prostřednictvím zdroje z HND. Proto se navrhuje, aby dotčený členský stát kompenzoval rozpočet EU za jakoukoli platbu či záporné úroky uplatněné na účet pro účely vlastních zdrojů, který otevřel jménem Komise podle článku 9 nařízení č. 609/2014.

Tyto účty otevřené členskými státy na jméno Komise podle článku 9 nařízení č. 609/2014 pro účely uložení vlastních zdrojů EU do doby, než je Komise použije na platby, by měly být vedeny nejen bez poplatků, ale také bez úroků (kladných či záporných). Účelem tohoto ustanovení je zabránit ztrátám pro rozpočet EU.

Podle článku 9 nařízení č. 609/2014 musí členské státy pro účely vlastních zdrojů vést účet na jméno Komise u svého ministerstva financí nebo pro tento účel jmenovat jiný subjekt. V praxi všechny členské státy, které nezvolily ministerstvo financí, jmenovaly národní centrální banku. Článek 9 by měl tuto praxi zohlednit stanovením, že mohou být jmenovány pouze centrální banky. Navíc se tak zabrání tomu, aby byl rozpočet EU vystaven případným finančním rizikům v případě, že by Komise uchovávala vlastní zdroje na účtech vedených u komerčních bank; takové situaci je třeba se vyhnout vzhledem k omezením, která toto nařízení ukládá, pokud jde o možnost Komise čerpat finanční prostředky z účtů vlastních zdrojů. V zájmu jednotnosti je tato změna rovněž vložena do článku 6 nařízení č. 609/2014, jenž se týká zápisu na účty a vykazování, a do článku 15, týkajícího se provádění platebních příkazů.

V současnosti mají členské státy Komisi poskytovat číselné údaje o souhrnném HND a jeho složkách do 22. září každého roku (čl. 2 odst. 2 nařízení č. 1287/2003), zatímco změny HND je možné zohlednit pouze do 30. září čtvrtého roku následujícího po daném rozpočtovém roce. V důsledku toho je pro posouzení případných změn oznámených v roce n+4 ve vztahu k roku n k dispozici velmi krátká doba. Aby mohl výbor pro HND ověřit a schválit údaje o HND za rok n, měla by být promlčecí lhůta podle čl. 10 odst. 7 nařízení č. 609/2014 prodloužena z 30. září na 30. listopad roku n+4.

Pravidla národních účtů v EU jsou stanovena v Evropském systému účtů (ESA 2010). Tato pravidla uplatňují na zaznamenávání ekonomických toků zásadu časového rozlišení (akruální princip) – „v okamžiku, kdy se ekonomická hodnota vytváří, přeměňuje se nebo mizí nebo když pohledávky a závazky vznikají, přeměňují se nebo se ruší“. Podle ESA 2010 se rozpočtové příspěvky členských států z DPH a HND zaznamenávají jako výdaje vládních institucí, jako jiný běžný transfer v rámci k tomu určené kategorie D.76, a mají dopad na schodek veřejných financí. Příspěvky vrácené členským státům EU jsou započteny vůči těmto běžným transferům. Dopad úprav vlastních zdrojů z DPH a HND na vládní výdaje by měl být zaznamenán v okamžiku, kdy byly tyto částky neodvolatelně stanoveny, a proto jsou splatné. S ohledem na to, že se navrhuje, aby příslušné částky byly neodvolatelně stanoveny a splatné v roce n+1, je to uvedený rok, jenž by měl být relevantní pro statistické vykazování úprav, jakož i pro účely Paktu o stabilitě a růstu.

Rozdíl mezi individuální částkou úprav DPH a HND pro daný členský stát a výsledek přerozdělení pro tento členský stát se zaúčtují na účtech pro účely vlastních zdrojů podle článku 9 v první pracovní den měsíce června roku n+1. Jelikož by členské státy byly podle navrhovaného postupu informovány s dostatečným předstihem, neměla by již být potřeba zvláštní pravidla pro částky, jež jsou mimořádně vysoké. Podle nového harmonogramu již nebudou úpravy DPH a HND probíhat souběžně s úpravou ohledně neúčasti na financování pro členské státy, které se neúčastní financování určité akce nebo politiky Unie, podle článku 11 nařízení č. 609/2014. Pro tuto úpravu ohledně neúčasti na financování, jejíž finanční dopad je omezený, je zachováno současné datum splatnosti, tj. první prosincový pracovní den.

Nařízení č. 1150/2000 ve znění nařízení č. 1377/2014 bude zrušeno, až vstoupí v platnost nařízení č. 609/2014, tj. ve stejný den jako rozhodnutí o vlastních zdrojích č. 335/2014 poté, co je schválí všechny členské státy v souladu se svými ústavními předpisy. Tato změna by proto měla rovněž řešit otázku úprav zdrojů z DPH a HND.

V posledních letech se v důsledku vysokých měsíčních plateb pro EZZF a evropské strukturální a investiční fondy v prvních měsících roku Komise opakovaně potýká s obtížemi se včasným proplacením všech částek z důvodu dočasného nedostatku pokladních zdrojů ve výši až 6 miliard EUR během prvního pololetí roku. Proto by mělo být možné zaúčtovat podle potřeby během prvního pololetí roku s předstihem další dvanáctinu – rovněž na úhradu výdajů evropských strukturálních a investičních fondů. Tato omezená dodatečná flexibilita by pomohla Komisi dodržet regulační požadavky na platby.

Článek 10 nařízení č. 609/2014 v současnosti obsahuje 9 odstavců a více než 20 pododstavců. Pro lepší srozumitelnost by měl být rozdělen na tři samostatné články, ty by měly být doplněny názvy a odstavce by měly být očíslovány, je-li to na místě.

6) Úroková sazba (článek 12 nařízení č. 609/2014)

Úroková sazba v článku 12 se v současnosti skládá ze základní sazby (hlavní refinanční sazba ECB nebo národní centrální banky země mimo eurozónu), fixního ročního nárůstu o 2 procentní body a proměnlivého navýšení o 0,25 procentního bodu za každý měsíc prodlení. Tato sazba se vztahuje na celou dobu prodlení.

Vzhledem k tomu, že Komise při obvyklém průběhu plnění rozpočtu nesmí přečerpat své účty, mají včasné platby vlastních zdrojů zásadní význam. Stávající systém měl prvořadou úlohu při zajištění toho, že vlastní zdroje nezbytné pro plnění rozpočtu byly poskytovány včas a v plné výši. Revidovaná pravidla týkající se úroků by měla tuto pobídku zachovat. Kromě toho by v zájmu jasnosti a právní jistoty měla být rovněž zachována jednotná pravidla.

V rámci další podpory hladkého fungování systému, tj. včasné a plné úhrady vlastních zdrojů, by fixní zvýšení mělo být navýšeno na 3,5 procentního bodu (to je mimo jiné sazba platná pro částky, které mají být získány zpět podle čl. 83 odst. 2 písm. b) prováděcích pravidel k finančnímu nařízení v případě plnění, jež není veřejnou zakázkou na dodávky nebo služby). To by mělo zajistit, že platby vlastních zdrojů nebudou zadržovány, pokud by náklady na refinancování na peněžním trhu byly nižší než splatný úrok. Návrh by měl především zabránit (krátkým) prodlevám při poskytování měsíčních dvanáctin vlastních zdrojů z DPH a HND, které v současnosti představují více než 80 % příjmů rozpočtu EU.

Na druhé straně, protože stávající pravidla mohou vést k velmi vysokým úrokovým sazbám za dlouhou dobu prodlení, mělo by být maximální roční navýšení základní sazby zastropováno na hodnotě 20 procentních bodů, přičemž zvýšená sazba se použije na celou dobu prodlení. Tento strop zajišťuje proporcionalitu, jelikož po 5,5 letech prodlení již nedojde k žádnému dalšímu nárůstu úrokové sazby. Tato změna by měla odstranit největší obavy některých členských států, pokud jde o individuální případy velmi vysokých úrokových sazeb v důsledku dlouhých prodlev v oblasti tradičních vlastních zdrojů. Na základě údajů o částkách úroků vymožených za posledních pět let by totiž zmíněný strop ve výši 20 procentních bodů měl za následek snížení splatných úroků ze strany členských států o více než 30 %.

Nová pravidla se použijí na částky vlastních zdrojů, které jsou splatné po vstupu navrhovaného nařízení v platnost. V zájmu zajištění plynulého přechodu se však strop úrokové sazby použije rovněž tehdy, když se Komise nebo členské státy o dané částce vlastních zdrojů dozvěděly až po vstupu navrhovaného nařízení v platnost. Například v případě, kdy vlastní zdroj, který měl být poskytnut v roce 2010, vejde ve známost až po vstupu navrhovaného nařízení v platnost (např. v roce 2018), použila by se úroková sazba podle stávajících pravidel, ale na navýšení roční úrokové sazby by se použil strop v hodnotě 20 procentních bodů.

S cílem vyhnout se nejasnostem bude Komise při zasílání výzev k úhradě úroků po vstupu navrhovaného nařízení v platnost jasně uvádět použitelná pravidla týkající se úroků.

7) Možnost zprostit členské státy finanční odpovědnosti v případech odloženého zaúčtování na účet nebo odloženého oznámení celního dluhu, aby nebylo ohroženo trestní vyšetřování (čl. 13 odst. 2 nařízení č. 609/2014)

Podle čl. 13 odst. 2 nařízení č. 609/2014 členské státy nejsou povinny poskytnout Komisi částky odpovídající stanoveným nárokům tradičních vlastních zdrojů, které nemohou být vybrány i) z důvodů vyšší moci nebo ii) z jiných důvodů, které jim nemohou být přičítány.

Nový celní kodex Unie, jenž vstoupí v platnost dne 1. května 2016, umožňuje členským státům odložit oznámení celního dluhu a jeho zaúčtování na účty až do doby, kdy tím již nebude ohroženo trestní vyšetřování. Promptní informování dlužníků podezřelých z páchání trestné činnosti totiž může bránit boji proti podvodům a rozbíjení zločineckých sítí. Kromě toho článek 325 SFEU členským státům ukládá, aby přijaly stejná opatření k zamezení podvodů poškozujících finanční zájmy Unie, jaká přijímají pro ochranu svých vlastních finančních zájmů. Skryté vyšetřování je účinným a nezbytným opatřením pro ochranu finančních zájmů EU i členských států.

Právní předpisy týkající se vlastních zdrojů však neobsahují žádné výslovné pravidlo ohledně toho, zda je možné upustit od výběru tradičních vlastních zdrojů, které z důvodu takového opožděného oznámení vybrat nelze. Celní kodex Unie upravuje vztah mezi dovozci a vnitrostátními celními orgány, zatímco právní předpisy týkající se vlastních zdrojů se zabývají vztahem mezi členskými státy a Komisí.

S cílem podpořit účinnou ochranu finančních zájmů Unie a zohlednit nově zavedená ustanovení celního kodexu Unie se navrhuje zavést výslovné ustanovení umožňující – za určitých striktně dodržovaných podmínek – zprostit členské státy jejich finanční odpovědnosti za částky tradičních vlastních zdrojů, které nelze vybrat z důvodu odloženého oznámení celního dluhu, aby nebylo ohroženo trestní vyšetřování a boj proti podvodům. Aby bylo možné přijmout, že v takových případech částky nelze vybrat „z jiných důvodů, které nemohou být dotyčnému členskému státu přičítány“ (bod níže se týká prahové hodnoty pro vykazování), Komise zejména zkontroluje, zda:

–trestní vyšetřování bylo odůvodněné za účelem ochrany finančních zájmů EU i členského státu a bylo prováděno s náležitou péčí,

–ztráta vlastních zdrojů byla výlučně způsobena opožděným oznámením nebo zaúčtováním na účet, jež bylo nezbytné pro trestní vyšetřování, a

–na vnitrostátní cla a poplatky se nevztahovalo příznivější zacházení než na tradiční vlastní zdroje.

8) Zvýšení prahové hodnoty pro částky, které nelze vybrat a které mají být vykázány (čl. 13 odst. 3 nařízení č. 609/2014)

Za účelem snížení administrativní zátěže pro členské státy i Komisi by měla být zvýšena prahová hodnota platná pro členské státy, když hlásí Komisi případy tradičních vlastních zdrojů, u nichž bylo podle čl. 13 odst. 3 nařízení č. 609/2014 prohlášeno, že je nelze vybrat, nebo se má za to, že je nelze vybrat, z 50 000 EUR na 100 000 EUR. Tato změna nemá vliv na definici „případu“, který má být vykázán, tj. že výkaz musí zahrnovat všechny nároky stanovené v důsledku zjištění ze stejné kontroly před propuštěním nebo po propuštění vůči stejnému subjektu, které se týkají stejné nesrovnalosti nebo stejného druhu zboží, pokud bez ohledu na jejich individuální částky přesahuje celková částka těchto nároků, u nichž bylo prohlášeno, že je nelze vybrat, nebo se má za to, že je nelze vybrat, 100 000 EUR.

Jelikož povinnost členských států vykázat podle článku 5 nařízení č. 608/2014 případy podvodů a nesrovnalostí přesahující 10 000 EUR do databáze OWNRES stále trvá, Komise může takové případy prověřovat a mohou mít za následek platby do rozpočtu EU.

9) Vyjasnění ohledně výjimečného řízení peněžních prostředků pouze v případě nedodržení závazku z úvěru (čl. 14 odst. 3 nařízení č. 609/2014)