Návrh NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY o zlepšení vypořádání obchodů s cennými papíry v Evropské unii a centrálních depozitářích cenných papírů a o změně směrnice 98/26/ES /* COM/2012/073 final - 2012/0029 (COD) */





DŮVODOVÁ ZPRÁVA 1. Souvislosti návrhu Centrální depozitáře cenných papírů (dále jen „centrální depozitáře“) jsou ze systémového hlediska významnými institucemi pro finanční trhy. Po každém obchodu s cennými papíry na burze cenných papírů nebo mimo ni následují procesy, které vedou k vypořádání obchodu, tj. dodání cenných papírů proti zaplacení. Centrální depozitáře jsou hlavní instituce, které vypořádání umožňují, protože provozují systémy vypořádání obchodů s cennými papíry (dále jen „vypořádací systémy“). Zajišťují rovněž prvotní zápis a centrální vedení účtů cenných papírů, na nichž se eviduje, kolik cenných papírů bylo vydáno a kým a každá změna v jejich držení. Centrální depozitáře také hrají zásadní úlohu na trhu s finančním kolaterálem, zejména pro účely měnové politiky. Například téměř veškerý finanční kolaterál způsobilý pro měnově-politické operace centrálních bank v EU, zvláště v eurozóně, prochází vypořádacími systémy provozovanými centrálními depozitáři. V roce 2010 byly přes vypořádací systémy v EU vypořádány obchody v hodnotě přibližně 920 bilionů EUR a ke konci roku 2010 tyto systémy evidovaly cenné papíry v hodnotě téměř 39 bilionů EUR. V EU existuje více než 30 centrálních depozitářů, obvykle v každé zemi jeden, a dva „mezinárodní“ depozitáře (Clearstream Banking Luxembourg a Euroclear Bank), které jsou podkategorií centrálních depozitářů a specializují se na emise mezinárodních dluhopisů obecně známých jako „eurobondy“. Zatímco v rámci hranic jednotlivých států fungují centrální depozitáře obecně bezpečně a účinně, přes hranice se propojují a komunikují méně bezpečně, což pro investory znamená vyšší rizika a náklady při přeshraničních investicích. Například počet selhání vypořádání je u přeshraničních transakcí vyšší než u domácích a náklady na přeshraniční vypořádání jsou až čtyřikrát vyšší než náklady na vypořádání domácí. Tyto bezpečnostní problémy jsou důsledkem několika faktorů, mezi něž patří: · Délka vypořádacího cyklu. Doba mezi uzavřením obchodu a vypořádáním není v EU sladěna, což vede k obtížím při přeshraničním vypořádání; · Malá, ale nikoli bezvýznamná část cenných papírů se stále vyskytuje v listinné podobě. Ty jsou vypořádávány v mnohem delších vypořádacích cyklech, což zvyšuje riziko pro investory; · Selhání vypořádání – což jsou situace, kdy nedojde k vypořádání obchodu k určenému dni vypořádání – není předmětem odrazujících sankcí na všech trzích, a pokud opatření k zajištění disciplíny existují, značně se mezi jednotlivými trhy liší; · Směrnice 98/26/ES o neodvolatelnosti zúčtování v platebních systémech a v systémech vypořádání obchodů s cennými papíry (směrnice o neodvolatelnosti zúčtování)[1] sice omezuje narušení vypořádacího systému způsobené insolvenčním řízením proti účastníkovi systému, avšak neřeší jiná rizika tohoto systému ani odolnost centrálního depozitáře, který systém provozuje. Některé centrální depozitáře jsou vystaveny dodatečnému úvěrovému riziku a riziku likvidity vyplývajícím z poskytování bankovních služeb doplňkově k vypořádání; · Dohody o propojení mezi centrálními depozitáři jsou považovány za první krok ke konsolidaci evropských vypořádacích trhů, avšak zároveň vyvolávají obavy ohledně bezpečnosti vzhledem k absenci zvláštních obezřetnostních pravidel pro tato propojení. Kromě toho skutečnost, že zvyšují vzájemnou propojenost depozitářů, je dalším důvodem k zavedení společného obezřetnostního rámce. Zdrojem vážných obav je také neexistence účinného jednotného vnitřního trhu pro vypořádání. Nadále existují významné překážky bránící rozvoji evropského poobchodního trhu, jako je omezený přístup emitentů cenných papírů k centrálním depozitářům, rozdílné vnitrostátní režimy udělování povolení a rozdílná pravidla pro centrální depozitáře v rámci EU a omezená konkurence mezi centrálními depozitáři jednotlivých států. Tyto překážky vedou k velké roztříštěnosti trhu. V důsledku toho přeshraniční vypořádání obchodů závisí na zbytečně složitých řetězcích držitelů cenných papírů, často zahrnujících několik centrálních depozitářů a několik dalších zprostředkovatelů. To má negativní dopad na efektivnost, ale také na rizika spojená s přeshraničními obchody. Tyto problémy jsou důležité vzhledem k tomu, že přeshraniční transakce v Evropě, od obvyklého nákupu/prodeje cenných papírů až po převody finančního kolaterálu, neustále narůstají a centrální depozitáře jsou stále více propojeny. Tento vývoj se pravděpodobně urychlí se zavedením systému TARGET2 Securities (T2S), což je projekt, který zahájil Eurosystém s cílem vytvořit společnou evropskou platformu pro vypořádání obchodů s cennými papíry bez ohledu na hranice a který má být spuštěn v roce 2015. Tento návrh nařízení zmíněné problémy řeší. Zavádí povinnost zachytit veškeré převoditelné cenné papíry v zaknihované podobě a před jejich obchodováním v regulovaných systémech je zaevidovat u centrálního depozitáře. Harmonizuje vypořádací lhůty a režimy pro zajištění disciplíny při vypořádání v celé EU. Zavádí společný soubor pravidel pro řešení rizik souvisejících s fungováním a službami centrálních depozitářů, vycházející z mezinárodních norem. Jelikož se na centrální depozitáře budou vztahovat hmotněprávní pravidla stejná v celé EU, budou moci využít jednotných požadavků pro udělování povolení a celounijního „pasu“, což pomůže odstranit stávající překážky přístupu. Navrhované nařízení proto zvýší bezpečnost systému a otevře trh pro služby centrálních depozitářů, a tak povede ke zlepšení efektivnosti vypořádání obchodů s cennými papíry. Navrhované nařízení doplní předpisový rámec pro infrastrukturu trhu s cennými papíry vedle směrnice 2004/39/ES o trzích finančních nástrojů (MiFID)[2] pro obchodní systémy a návrhu nařízení o derivátových transakcích (EMIR) pro ústřední protistrany. Tato iniciativa získala širokou politickou podporu. Rada ECOFIN dne 2. prosince 2008 zdůraznila potřebu posílit bezpečnost a stabilitu vypořádacích systémů provozovaných centrálními depozitáři a shodla se na tom, že k vyřešení právních překážek týkajících se operací po uzavření obchodu, včetně překážek pro přístup k centrálním depozitářům, je zapotřebí legislativa EU. Potřeba vhodných standardů pro centrální depozitáře je také uznávána na mezinárodní úrovni. Již v roce 2001 světové regulační orgány pro bankovnictví a cenné papíry (CPSS-IOSCO) přijaly soubor doporučení pro vypořádací systémy. Ty byly zpracovány do nezávazných pokynů evropskými regulačními orgány (ESCB-CESR) v roce 2009. V říjnu 2010 Rada pro finanční stabilitu zopakovala výzvu k aktualizaci standardů za účelem posílení klíčové tržní infrastruktury a požádala o revizi a zlepšení stávajících standardů. 2. Výsledky konzultací se zúčastněnými stranami a posouzení dopadů Tato iniciativa je výsledkem rozsáhlého a nepřetržitého dialogu a konzultací se všemi hlavními zúčastněnými stranami, včetně regulátorů cenných papírů a bankovních služeb, ECB a všech typů účastníků trhu. Bere v úvahu názory vyjádřené v rámci veřejné konzultace, která proběhla od 13. ledna do 1. března 2011, a informace získané prostřednictvím jednání celé řady skupin zúčastněných stran od léta roku 2010. Kromě toho byla zadána externí studie nákladů a cen v poobchodním odvětví společnosti OXERA Consulting. OXERA předložila první zprávu v roce 2009 a druhou v roce 2011. Tyto zprávy poskytují užitečné údaje o rozdílech v nákladech mezi přeshraničními a domácími poobchodními operacemi v Evropě. V souladu se svou politikou „zlepšování právní úpravy“ provedla Komise posouzení dopadů alternativ politiky. Varianty politiky byly posouzeny podle hlavních cílů, kterými je zvýšení bezpečnosti, efektivnosti a rovných podmínek pro služby centrálních depozitářů v Evropě. Posouzení bylo provedeno s ohledem na reálnost dosažení výše uvedených cílů a nákladovou efektivnost provádění různých variant politiky. Návrh zprávy o posouzení dopadů byl předložen dne 16. března 2011 výboru pro posouzení dopadů, jeho nová verze dne 8. srpna 2011. Návrh zprávy byl po připomínkách výboru pro posouzení dopadů podstatně vylepšen, kdy byl posílen soubor podkladů ke zjištěným problémům a k analýze různých variant politiky, zejména pokud jde o bankovní služby doplňkové k vypořádání, a zahrnut odhad celkových přínosů a dopadů různých variant politiky na různé skupiny zúčastněných stran a jasnější a pevnější rámec pro monitorování a hodnocení. 3. Právní stránka návrhu 3.1. Právní základ Návrh vychází z článku 114 Smlouvy o fungování Evropské unie jako nejvhodnějšího právního základu v této oblasti. Návrh je zaměřen především na řešení nedostatečné bezpečnosti a efektivnosti vypořádání obchodů s cennými papíry a z toho pramenících překážek fungování vnitřního trhu zapříčiněných rozdílnými vnitrostátními pravidly pro vypořádání a činnost centrálních depozitářů, které provozují vypořádací systémy, a to tím, že zavádí soubor společných pravidel týkajících se některých hledisek vypořádacího cyklu a disciplíny a soubor společných obezřetnostních standardů zaměřených na odolnost centrálních depozitářů a přístup k nim. Nebudou-li existovat společná pravidla a požadavky, budou mít pravděpodobně odlišná opatření na úrovni jednotlivých států přímý negativní dopad na bezpečnost, efektivnost a konkurenci na trzích vypořádání obchodů s cennými papíry v Unii. Nařízení se považuje za nejvhodnější nástroj pro zajištění toho, aby se na všechny účastníky trhu vztahovaly jednotné a přímo použitelné povinnosti týkající se vypořádacího cyklu a disciplíny a aby se na centrální depozitáře v Unii vztahovaly jednotné a přímo použitelné obezřetnostní standardy, které by měly posílit jejich odolnost a ústřední úlohu v udržování knihovacích systémů a v procesu vypořádání. Jelikož hlavním účelem tohoto nařízení je zavést určitý počet právních povinností uložených přímo hospodářským subjektům a spočívajících mimo jiné v zaknihování prakticky všech převoditelných cenných papírů v centrálním depozitáři a v přísnějších časových lhůtách pro vypořádání a protože centrální depozitáře odpovídají za provoz vypořádacích systémů a provádění opatření k zajištění včasného vypořádání v rámci Unie, je nezbytné, aby všechny centrální depozitáře trvale splňovaly jednotné a přísné obezřetnostní požadavky stanovené v návrhu. Proto je nutné do tohoto návrhu zahrnout vzhledem k právním povinnostem uloženým hospodářským subjektům soubor jednotných a přímo použitelných pravidel pro povolování centrálních depozitářů a trvalý dohled nad nimi. 3.2. Zásada subsidiarity a proporcionality Podle zásady subsidiarity uvedené v čl. 5 odst. 3 Smlouvy o Evropské unii by měla být opatření na úrovni Unie učiněna pouze tehdy, pokud plánovaných cílů nelze uspokojivě dosáhnout pouze na úrovni členských států, a proto, z důvodu rozsahu nebo účinků navrhovaného opatření, jich může být lépe dosaženo na úrovni EU. Základním cílem tohoto návrhu je vyšší bezpečnost a efektivnost evropského trhu s cennými papíry v rámci Unie, což vyžaduje koordinované opatření na úrovni EU. Opatření na úrovni Unie je dále odůvodněno systémovou povahou centrálních depozitářů a jejich rostoucí propojeností, zejména po zavedení systému T2S. Pokud jde o povolování centrálních depozitářů a dohled nad nimi, je cílem navrhovaného nařízení vytvořit rovnováhu mezi pravomocemi vnitrostátních orgánů a zájmy ostatních příslušných orgánů. Evropský orgán pro cenné papíry a trhy (ESMA) bude hrát klíčovou úlohu při řešení sporů, usnadnění spolupráce mezi vnitrostátními orgány a přípravě technických norem v rámci důkladných konzultací s členy Evropského systému centrálních bank (ESCB). Některé otázky již řeší stávající právní předpisy Unie. Například vypořádací systémy jsou již definovány ve směrnici 98/26/ES o neodvolatelnosti zúčtování v platebních systémech a v systémech vypořádání obchodů s cennými papíry[3] a směrnice 2004/39/ES (MiFID) stanoví určitá pravidla přístupu účastníků trhu k vypořádacímu systému podle své volby. Navrhované nařízení je s těmito dokumenty Unie v souladu. Návrh rovněž bere plně v úvahu zásadu proporcionality požadovanou v čl. 5 odst. 4 Smlouvy o Evropské unii, tj. že opatření Unie by mělo být přiměřené k dosažení stanoveného cíle a nepřekračovat rámec toho, co je nezbytné. Navrhované nařízení je v souladu s touto zásadou a nastoluje správnou rovnováhu mezi veřejným zájmem, o nějž jde, a nákladovou efektivností navrhovaných opatření. Návrh plně zohlednil potřebu vyvážit bezpečnost, efektivnost trhů a náklady pro zúčastněné strany. 3.3. Podrobné vysvětlení návrhu Navrhované nařízení má dvě hlavní části: opatření určená pro všechny hospodářské subjekty v souvislosti s vypořádáním obchodů s cennými papíry (hlava II) a opatření určená konkrétně pro centrální depozitáře (hlavy III, IV a V). Zbývající hlavy týkající se oblasti působnosti a definic (hlava I) a přechodných a závěrečných ustanovení (hlava VI) se vztahují na obě části návrhu. 3.3.1. Působnost návrhu (hlava I) Navrhované nařízení se vztahuje na všechny centrální depozitáře, ale vyjímá z požadavků na povolení a dohled členy Evropského systému centrálních bank a jiné vnitrostátní nebo veřejné subjekty plnící podobné služby, jako jsou vnitrostátní subjekty členských států pověřené správou veřejného dluhu nebo do ní zasahující, které by jinak bylo možné považovat za centrální depozitáře. Tyto instituce nicméně nadále podléhají celému souboru požadavků na centrální depozitáře. Jsou vyňaty z působnosti hlavy IV, která ukládá oddělení bankovních služeb doplňkových k vypořádání od jiných služeb centrálních depozitářů, protože tyto instituce již ze své povahy takové doplňkové služby poskytují. Pokud jde o finanční nástroje, návrh se ve vztahu k požadavkům na centrální depozitáře týká všech finančních nástrojů, ale pro účely hlavy II o vypořádání obchodů s cennými papíry se vztahuje především na převoditelné cenné papíry vymezené v čl. 4 odst. 1 bodu 18 směrnice 2004/39/ES (MiFID) (v podstatě akcie a dluhopisy). 3.3.2. Vypořádání obchodů s cennými papíry (hlava II) Základní cíl navrhovaného nařízení spočívá ve zvýšení bezpečnosti vypořádání. Hlava II zahrnuje tři soubory opatření k dosažení tohoto cíle. Zaprvé ukládá tzv. dematerializaci/imobilizaci cenných papírů, což znamená vydávání cenných papírů v zaknihované podobě. Cílem tohoto opatření je zvýšit efektivnost vypořádání, napomoci zkrácení vypořádacích lhůt a zajistit celistvost emisí cenných papírů usnadněním sesouhlasení evidovaných držených cenných papírů. Zaknihované cenné papíry nemusí být nutně před svým obchodováním nebo poskytnutím jako finanční kolaterál evidovány v centrálním depozitáři. Mohou být například vedeny v registrech emisí cenných papírů. Jestliže jsou však obchodovány v systémech regulovaných směrnicí 2004/39/ES (MiFID), musí být zaevidovány v centrálním depozitáři, aby se na ně vztahovala ochrana pro vypořádací systémy podle směrnice 98/26/ES a bylo umožněno sesouhlasení mezi evidovanými cennými papíry na straně jedné a obchodovanými cennými papíry na straně druhé. Navrhované nařízení stanoví dostatečně dlouhé přechodné období – do 1. ledna 2018 –, aby hospodářské subjekty z členských států, kde stále existuje značný objem cenných papírů v listinné podobě, měly čas dosáhnout souladu s tímto opatřením. Zadruhé hlava II slaďuje vypořádací lhůtu obchodů s cennými papíry v celé EU. V Evropě dochází k vypořádání obchodů s cennými papíry dva nebo tři dny po dni uzavření obchodu v závislosti na každém trhu. Vypořádací lhůta bude sladěna na dva dny po dni obchodu, ale bude povolena i lhůta kratší. Zatřetí hlava II harmonizuje opatření k zajištění disciplíny při vypořádání v celé EU. Ta zahrnují opatření ex ante k prevenci selhání vypořádání a opatření ex post po té, co k selhání dojde. Hlavním cílem je omezit případy selhání vypořádání a odradit od konkurenčního chování, které by vedlo ke snížení standardů pro disciplínu při vypořádání, například mezi trhy, kde mohou být zavedeny různé systémy sankcí. Navrhovaná ustanovení překračují okruh centrálních depozitářů a jejich záměrem je postihnout účastníky trhu, kteří nepředloží cenné papíry k určenému dni vypořádání, prostřednictvím harmonizovaného procesu „náhradní koupě“, kterou může provést ústřední protistrana v případě jí vypořádané transakce nebo která je zakomponována do vlastních pravidel obchodních systémů nějakým jiným způsobem. 3.3.3. Centrální depozitáře cenných papírů (hlava III) Povolování centrálních depozitářů a dohled nad nimi (kapitola I) Směrnice 98/26/ES již definuje vypořádací systémy jako formální dohody umožňující převody cenných papírů mezi různými účastníky. Uvedená směrnice se však nezabývá institucemi, které jsou odpovědné za provozování těchto systémů. Vzhledem k rostoucí složitosti těchto systémů a rizikům souvisejícím s vypořádáním je nezbytné, aby instituce provozující vypořádací systémy byly právně vymezeny, povolovány a dozorovány podle souboru společných obezřetnostních standardů. Centrální depozitář je vymezen jako právnická osoba, která provozuje vypořádací systém a poskytuje alespoň jednu další základní službu (buď službu registrace nebo centrální evidence). Dále by centrálním depozitářům bylo povoleno vykonávat pouze určité „doplňkové“ služby, které většinou souvisejí se základními službami. Pokud by tyto doplňkové služby zahrnovaly služby související s daněmi, musely by centrální depozitáře zajistit dodržování daňových právních předpisů příslušných členských států. V případech týkajících se úlev ze srážkové daně by centrální depozitáře musely dodržovat požadavky, které členský stát zdroje příjmů podléhajících srážkové dani ukládá finančním zprostředkovatelům, aby mohli být zmocněni k uplatnění srážky u zdroje a podání žádosti o úlevu na dani jménem skutečného příjemce daných příjmů. Tyto požadavky mohou zahrnovat zejména povinnost oznamovat informace o investorech přímo členskému státu zdroje (za to, že mohou podat žádost o úlevu na dani vybírané srážkou u zdroje), který může tyto informace předat členskému státu usazení skutečného vlastníka finančních nástrojů. Centrální depozitáře budou muset být povoleny a dozorovány vnitrostátními příslušnými orgány podle místa, kde jsou usazeny. Nicméně s ohledem na rostoucí přeshraniční dimenzi jejich činnosti budou muset být konzultovány i jiné orgány, které odpovídají za vypořádací systémy provozované centrálními depozitáři a za další členy skupiny. Evropský orgán pro cenné papíry a trhy bude mít důležitou roli při přípravě návrhu technických norem pro harmonizaci povolovacího procesu a pro zajištění spolupráce mezi orgány. Podle návrhu lze povoleným centrálním depozitářům udělit „pas“, neboli oprávnění poskytovat služby v celé Unii buď na základě přímého poskytování služby v jiném členském státě, nebo prostřednictvím zřízení pobočky v tomto členském státě. Centrálnímu depozitáři ze třetí země může být povolen přístup do Unie, pokud ho uzná Evropský orgán pro cenné papíry a trhy. Depozitář lze takto uznat pouze tehdy, pokud Komise shledá, že právní a dohledový rámec třetí země je rovnocenný s rámcem Unie a že třetí země umožňuje účinné rovnocenné uznání regulačního a dohledového rámce Unie, dále pokud centrální depozitář podléhá v dané třetí zemi účinnému povolování a dohledu a pokud jsou zavedena opatření pro spolupráci mezi Evropským orgánem pro cenné papíry a trhy a orgány dané třetí země. Požadavky na centrální depozitáře cenných papírů a kolizní právo (kapitoly II a III) Jelikož jsou centrální depozitáře systémově důležité a poskytují zásadní služby pro trh s cennými papíry, musí podléhat vysoce obezřetnostním standardům, aby byla zajištěna jejich životaschopnost a ochrana jejich účastníků. Požadavky na centrální depozitáře jsou rozděleny do několika kategorií v kapitole II: organizační požadavky (oddíl 1), pravidla chování (oddíl 2), požadavky na služby centrálních depozitářů (oddíl 3), obezřetnostní požadavky (oddíl 4) a požadavky na propojení centrálních depozitářů (oddíl 5). Oddíl 1 vyžaduje, aby centrální depozitáře měly stabilní systém správy a řízení, zkušené a vhodné vrcholové vedení, správní radu a podílníky a aby zřídily uživatelské výbory zastupující emitenty a účastníky každého vypořádacího systému. Případné externí zajišťování služeb nebo činností by nemělo omezit odpovědnost centrálního depozitáře vůči účastníkům nebo emitentům ani výkon funkce dohledu a dozoru různých orgánů. Předpokládá se významná výjimka pro externí zajišťování služeb u veřejných subjektů, např. v případě projektu T2S provozovaným Eurosystémem, které se řídí zvláštním rámcem schváleným příslušnými orgány. Oddíl 2 zavádí důležité požadavky, aby centrální depozitáře zavedly nediskriminační a transparentní kritéria pro účast ve vypořádacím systému, striktně založená na rizicích. Tyto požadavky jsou posíleny ustanoveními o přístupu stanovenými v kapitole IV. Oddíl 2 dále zavádí důležité zásady transparentnosti, pokud jde o zveřejňování cen a poskytování informací příslušným orgánům o nákladech a výnosech v členění podle poskytovaných služeb. Oddíl 3 v článku 34 o požadavcích na služby centrálních depozitářů uznává důležitou úlohu, kterou depozitáře hrají při zajišťování celistvosti emisí cenných papírů, a obsahuje povinnosti týkající se sesouhlasení účtů během provozního dne. Pokud jde o oddělení účtů za účelem ochrany aktiv účastníků, návrh přesahuje rámec požadavků stanovených ve směrnici 2004/39/ES (MiFID) a vyžaduje, aby centrální depozitáře oddělily účty každého účastníka od účtů dalších účastníků a umožnily účastníkům oddělit účty jejich jednotlivých klientů. Pokud jde o peněžní vypořádání, návrh požaduje, aby centrální depozitáře prováděly vypořádání na účtech u centrální banky, kdykoli je to vhodné a možné. Peněžní vypořádání přes komerční banky je na rozdíl od některých současných postupů povoleno, musí však být prováděno prostřednictvím samostatné úvěrové instituce, která funguje jako zúčtovatel. Obezřetnostní požadavky na centrální depozitáře v oddílu 4 obsahují důležitá ustanovení o snížení operačního rizika. Protože by centrálním depozitářům nemělo být umožněno poskytovat bankovní služby přímo, hlavním rizikem, kterému budou vystaveny, je operační riziko. Tato ustanovení zahrnují vhodná opatření k zajištění kontinuity provozu, včetně vypořádání, za všech okolností. Kapitálové požadavky jsou také stanoveny odkazem na provozní náklady – centrální depozitáře by měly držet kapitál, nerozdělený zisk a rezervní fondy za účelem pokrytí provozních nákladů alespoň po dobu šesti měsíců. Jelikož jsou centrální depozitáře stále více vzájemně propojeny a očekává se, že tento proces se ještě zrychlí se zavedením systému T2S, článek 45 stanoví důležité obezřetnostní požadavky na propojení depozitářů, včetně zavedení jednotných pravidel o neodvolatelnosti vypořádání. Kapitola III má za cíl zvýšit právní jistotu pro transakce s cennými papíry navržením kolizní právní normy, pokud jde o majetkové aspekty týkající se cenných papírů držených centrálním depozitářem. Přístup k centrálním depozitářům cenných papírů (kapitola IV) Jedním z cílů této iniciativy je otevření trhu služeb centrálních depozitářů a odstranění překážek přístupu na něj. Kapitola IV se zaměřuje na tři druhy přístupu: a) ve vztahu mezi emitenty a centrálními depozitáři, b) mezi centrálními depozitáři navzájem a c) mezi centrálními depozitáři a jinými subjekty tržní infrastruktury. V mnoha členských státech mají emitenti ze zákona povinnost vydávat určité druhy cenných papírů, především akcií, u vnitrostátního centrálního depozitáře. Článek 47 zavádí právo emitentů zaevidovat své cenné papíry u jakéhokoli centrálního depozitáře povoleného v Unii, jakož i právo centrálních depozitářů poskytovat služby pro cenné papíry, které byly vydány podle práva jiného členského státu. Specifika jednotlivých států jsou respektována tím, že se uznává, že by daným právem nemělo být dotčeno právo společností, podle něhož jsou cenné papíry vydány. Oddíly 2 a 3 stanoví zásady pro přístup. Centrální depozitář by měl mít právo stát se účastníkem vypořádacího systému jiného centrálního depozitáře na základě zásady nediskriminace a kritérií zohledňujících riziko. Na základě stejných zásad by centrální depozitář také měl mít právo požadovat po jiném centrálním depozitáři, aby vytvořil zvláštní funkce, za něž by se měl účtovat poplatek podle vícenákladů. Podobně by měl mít právo obdržet údaje o obchodech od ústředních protistran a obchodních systémů a tyto subjekty infrastruktury by měly mít přístup k vypořádacím systémům, které centrální depozitáře provozují. Spory mezi příslušnými orgány by mohly být postoupeny k vyřešení orgánu ESMA. 3.3.4. Úvěrové instituce, které mají vystupovat jako zúčtovatelé (hlava IV) Jak bylo uvedeno výše, pokud vypořádání prostřednictvím centrální banky není vhodné či možné, mohou centrální depozitáře účastníkům nabídnout peněžní vypořádání přes komerční banky. Centrální depozitáře by však neměly poskytovat bankovní služby doplňkové k vypořádání samy, ale měly by být svými příslušnými orgány oprávněny určit úvěrovou instituci, která bude vystupovat jako zúčtovatel, jenž bude otevírat peněžní účty a poskytovat úvěrové nástroje pro účely vypořádání, ledaže by příslušné orgány na základě dostupných důkazů doložily, že expozice této jedné úvěrové instituce koncentraci úvěrového rizika a rizika likvidity není dostatečně omezena. Toto oddělení centrálních depozitářů od zúčtovatelů je důležitým opatřením, které řeší a zvyšuje bezpečnost centrálních depozitářů. Bankovní služby doplňkové k vypořádání zvyšují rizika, kterým jsou centrální depozitáře vystaveny, a tudíž i pravděpodobnost, že depozitář nebude schopen hradit své závazky nebo se dostane do závažných potíží. I když jsou bankovní služby některými centrálními depozitáři poskytovány obvykle na bázi provozního dne a jsou omezeny na služby doplňkové k vypořádání, jsou vyřizované objemy významné a jakékoli selhání centrálních depozitářů by mělo negativní důsledky pro cenné papíry a platební trhy. Povinnost poskytovat bankovní služby v rámci odděleného právního subjektu, než který poskytuje základní služby centrálního depozitáře, zabrání přenosu rizik z bankovních služeb na poskytování základních služeb centrálního depozitáře, zejména v případě platební neschopnosti nebo vážných obtíží plynoucích z poskytování bankovních služeb. Tento požadavek také poskytne centrálním depozitářům a orgánům veřejné správy více možností při hledání vhodných řešení v případě selhání zúčtovatele poskytujícího bankovní služby. Hlavní náklady související s tímto opatřením pro centrální depozitáře, které v současné době poskytují bankovní služby, jsou právní náklady na zřízení samostatného právního subjektu pro poskytování bankovních služeb, zatímco depozitářům, které chtějí tyto služby poskytovat v budoucnosti, by v souvislosti se zřízením samostatného právního subjektu neměly vzniknout významné přírůstkové náklady. Žádné jiné méně přísné alternativy k oddělení bankovních služeb, které by zcela eliminovaly nebezpečí přenosu rizik z bankovních služeb na hlavní služby centrálního depozitáře, neexistují. Aby zůstaly zachovány úspory plynoucí z poskytování služeb centrálního depozitáře společně s bankovními službami v rámci stejné skupiny podniků, neměl by požadavek, aby bankovní služby poskytovala samostatná úvěrová instituce, bránit tomu, aby tato instituce patřila do stejné skupiny podniků jako centrální depozitář. Pokud jsou služby centrálního depozitáře poskytovány společně s bankovními službami v rámci stejné skupiny podniků, měla by však činnost úvěrové instituce poskytující bankovní služby být omezena na poskytování bankovních služeb doplňkových k vypořádání. Cílem tohoto omezení je snížit celkový rizikový profil skupiny plynoucí z přítomnosti úvěrové instituce ve skupině. Příslušný orgán by měl být schopen prokázat v jednotlivých případech neexistenci systémového rizika vzniklého poskytováním služeb centrálního depozitáře i bankovních služeb toutéž právnickou osobou. V takovém případě by se mohla Evropské komisi podat odůvodněná žádost, a Komise může povolit výjimku. V každém případě by činnost centrálního depozitáře s povolením působit jako úvěrová instituce měla být omezena na poskytování bankovních služeb doplňkových k vypořádání. Úvěrová instituce jednající jako zúčtovatel by měla být povolena podle směrnice 2006/48/ES, o přístupu k činnosti úvěrových institucí a o jejím výkonu[4]. Jelikož by však vypořádací systémy provozované centrálními depozitáři měly být co možná nejvíce chráněny proti možným rizikům zapříčiněným zúčtovateli, měli by zúčtovatelé splňovat dodatečné požadavky na omezení úvěrového rizika a rizika likvidity, pokud jde o každý vypořádací systém, pro který poskytují služby. Vzhledem k tomu, že směrnice 2006/48/ES se konkrétně nezabývá úvěrovým rizikem a rizikem likvidity během provozního dne vyplývajícím z poskytování bankovních služeb doplňkově k vypořádání, měly by úvěrové instituce podléhat rovněž zvláštním přísnějším požadavkům na omezení úvěrového rizika a rizika likvidity, které by se měly vztahovat na každý vypořádací systém, pro nějž fungují jako zúčtovatelé. Navrhované požadavky na zúčtovatele jsou inspirovány mezinárodními standardy CPSS-IOSCO pro subjekty infrastruktury finančních trhů a současnými zvyklostmi na trhu. Zahrnují úplné zajištění úvěrových expozic, sledování likvidity během provozního dne s ohledem na riziko likvidity plynoucí ze selhání dvou největších účastníků a limity koncentrace pro poskytovatele likvidity. 3.3.5. Sankce (hlava V) V kontextu sdělení Komise o posílení sankčních režimů v odvětví finančních služeb[5] byl proveden přezkum stávajících sankčních pravomocí a jejich praktického uplatňování, zaměřený na podporu sbližování sankcí v celém rámci dohledových činností. „Inventarizace“ stávajících vnitrostátních režimů například ukázala, že úroveň peněžitých sankcí se mezi členskými státy velmi liší, že některé příslušné orgány nemají určité důležité sankční pravomoci a že některé orgány nemohou ukládat sankce fyzickým a právnickým osobám. Výsledkem je současný návrh Komise, aby členské státy stanovily, že za porušení nařízení lze ukládat přiměřené správní sankce a opatření. Za tímto účelem by příslušné orgány měly mít k dispozici základní soubor správních sankcí a opatření, který by zahrnoval odnětí povolení, veřejné varování, odvolání vedení, navrácení zisku získaného porušením tohoto nařízení, pokud lze určit jeho výši, a správní pokuty. Maximální výše správních pokut by neměla být nižší než úroveň stanovená nařízením – 10 % ročního obratu právnické osoby nebo pět milionů EUR nebo 10 % ročního příjmu fyzické osoby. Při určování druhu a výše sankcí by příslušné orgány měly vzít v úvahu kritéria stanovená v nařízení, včetně velikosti a finanční síly odpovědné osoby, dopadu porušení nařízení a součinnosti odpovědné osoby. Navrhované nařízení nebrání jednotlivým členským státům stanovit vyšší standardy. 3.3.6. Soulad s články 290 a 291 Smlouvy o fungování Evropské unie Dne 23. září 2009 Komise přijala návrhy nařízení zřizujících orgány EBA, EIOPA a ESMA. V této souvislosti by Komise ráda připomenula svá prohlášení k článkům 290 a 291 Smlouvy o fungování Evropské unie, jež učinila při přijímání nařízení, kterými se zřizují evropské orgány dohledu. V těchto prohlášeních Komise uvedla: „Pokud jde o postup přijímání regulačních norem, zdůrazňuje Komise jedinečný charakter odvětví finančních služeb, který vyplývá z Lamfalussyho struktury a který je výslovně uznán v prohlášení 39 ke Smlouvě o fungování EU. Komise má však závažné pochybnosti o tom, zda omezení její úlohy při přijímaní aktů v přenesené pravomoci a prováděcích opatření jsou v souladu s články 290 a 291 Smlouvy o fungování EU.“ 4. Rozpočtové důsledky Návrh má důsledky pro rozpočet Evropské unie v souvislosti s úkoly přidělenými Evropskému orgánu pro cenné papíry a trhy, které jsou uvedeny v legislativním finančním výkazu přiloženém k tomuto návrhu. 2012/0029 (COD) Návrh NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY o zlepšení vypořádání obchodů s cennými papíry v Evropské unii a centrálních depozitářích cenných papírů a o změně směrnice 98/26/ES (Text s významem pro EHP) EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE, s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 114 této smlouvy, s ohledem na návrh Evropské komise, po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům, s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru[6], s ohledem na stanovisko Evropské centrální banky[7], v souladu s řádným legislativním postupem, vzhledem k těmto důvodům: (1) Centrální depozitáře cenných papírů (dále jen „centrální depozitáře“) spolu s ústředními protistranami přispívají do značné míry k udržování infrastruktury pro operace následující po uzavření obchodů, která chrání finanční trhy a dává účastníkům trhu jistotu, že obchody s cennými papíry jsou prováděny řádně a včas, a to i v období mimořádně nepříznivých podmínek. (2) Vzhledem ke své pozici na konci procesu vypořádání mají vypořádací systémy provozované centrálními depozitáři systémový význam pro fungování trhů s cennými papíry. Nacházejí se na vrcholu řetězce držitelů cenných papírů, jehož prostřednictvím jejich účastníci informují o cenných papírech v držení investorů, takže slouží též jako základní nástroj pro kontrolu celistvosti emise, a tak hrají důležitou roli při zachování důvěry investorů. Kromě toho se vypořádací systémy provozované centrálními depozitáři úzce podílejí na zajištění operací měnové politiky a rovněž na poskytování zajištění mezi úvěrovými institucemi, a proto jsou důležitými hráči na trzích s finančním kolaterálem. (3) Ačkoli směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/26/ES ze dne 19. května 1998 o neodvolatelnosti zúčtování v platebních systémech a v systémech vypořádání obchodů s cennými papíry[8] omezila případné narušení vypořádacího systému způsobené úpadkovým řízením proti účastníkovi tohoto systému, je nezbytné řešit i jiná rizika pro vypořádací systémy, jakož i riziko platební neschopnosti nebo narušení fungování centrálních depozitářů, které vypořádací systémy provozují. Řada centrálních depozitářů je vystavena úvěrovému riziku a riziku likvidity, která vyplývají z poskytování bankovních služeb doplňkově k vypořádání. (4) Rostoucí počet vypořádání přeshraničních obchodů v důsledku stále většího využívání dohod o propojení mezi centrálními depozitáři vyvolává vzhledem k absenci společných obezřetnostních pravidel obavy o odolnost depozitářů, které takto „dovážejí“ riziko, s nímž se potýkají depozitáře z jiných členských států. Navíc i přes nárůst přeshraničního vypořádání je sektor vypořádání v Unii i nadále roztříštěný a přeshraniční vypořádání nákladnější z důvodu odlišných vnitrostátních pravidel upravujících vypořádání a činnost centrálních depozitářů a omezené konkurence mezi depozitáři. Tato roztříštěnost vytváří překážky a další rizika a náklady pro přeshraniční vypořádání. Nebudou-li stanoveny totožné povinnosti pro hospodářské subjekty a společné obezřetnostní standardy pro centrální depozitáře, budou mít pravděpodobně odlišná opatření na úrovni jednotlivých států přímý negativní dopad na bezpečnost, efektivnost a konkurenci na trzích vypořádání obchodů s cennými papíry v Unii. Tyto významné překážky fungování vnitřního trhu je nutné odstranit a zabránit narušování hospodářské soutěže a tomu, aby takové překážky a narušení vznikly v budoucnosti. V důsledku toho by vhodným právním základem tohoto nařízení měl být článek 114 Smlouvy o fungování Evropské unie podle výkladu v souladu s ustálenou judikaturou Soudního dvora Evropské unie. (5) Je nezbytné v nařízení stanovit určité jednotné povinnosti pro účastníky trhu týkající se některých aspektů vypořádacího cyklu a disciplíny při vypořádání, jakož i soubor společných požadavků na centrální depozitáře provozující vypořádací systémy. Přímo použitelná pravidla nařízení by měla zajistit, že všechny hospodářské subjekty a centrální depozitáře budou podléhat stejným přímo použitelným pravidlům a povinnostem. Nařízení by mělo zvýšit bezpečnost a efektivitu vypořádání v rámci Unie, protože zabrání odlišnosti vnitrostátních pravidel, která by vznikla v důsledku provedení směrnice. Nařízení by mělo omezit regulační složitost pro hospodářské subjekty a centrální depozitáře vyplývající z odlišných vnitrostátních pravidel a mělo by depozitářům umožnit poskytovat své služby v zahraničí, aniž by musely dodržovat různé soubory vnitrostátních požadavků týkajících se například povolování, dohledu, organizace nebo rizik centrálního depozitáře. Nařízení ukládající totožné požadavky na centrální depozitáře by mělo rovněž přispět k odstranění deformací hospodářské soutěže. (6) Rada pro finanční stabilitu vyzvala dne 20. října 2010[9] ke zvýšení stability základní tržní infrastruktury a požádala o revizi a zkvalitnění stávajících norem. Výbor pro platební a vypořádací systémy (CPSS) Banky pro mezinárodní platby a Mezinárodní organizace komisí pro cenné papíry (IOSCO) dokončují návrhy celosvětových norem. Mají nahradit doporučení Banky pro mezinárodní platby z roku 2001, která byla v roce 2009 na evropské úrovni zpracována do nezávazných pokynů Evropským systémem centrálních bank (ESCB) a Evropským výborem regulátorů trhů s cennými papíry (CESR). (7) Rada ve svých závěrech ze dne 2. prosince 2008[10] zdůraznila potřebu posílit bezpečnost a spolehlivost vypořádacích systémů a řešit právní překážky při poobchodních operacích v Unii. (8) Jedním ze základních úkolů Evropského systému centrálních bank je podporovat hladké fungování platebních systémů. V tomto ohledu jeho členové vykonávají dohled a zajišťují účinnost a spolehlivost clearingových a platebních systémů. Členové Evropského systému centrálních bank často vystupují jako zúčtovatelé pro peněžní složku obchodu s cennými papíry. Jsou rovněž důležitými klienty centrálních depozitářů, které často řídí zajištění operací měnové politiky. Členové Evropského systému centrálních bank by měli být zapojeni do úzké spolupráce tím, že budou konzultováni při udělování povolení centrálním depozitářům a dohledu nad nimi, při uznávání depozitářů ze třetích zemí a při schvalování propojení depozitářů. Rovněž by se měli formou konzultací podílet na stanovení regulačních a prováděcích technických norem, pokynů a doporučení. Tímto nařízením by neměla být dotčena povinnost Evropské centrální banky a národních centrálních bank zajišťovat efektivnost a spolehlivost clearingových a platebních systémů v Unii a jiných zemích. (9) Centrální banky členských států nebo jiné subjekty plnící podobné funkce v některých členských státech, jako jsou vnitrostátní subjekty členských států pověřené správou veřejného dluhu nebo do ní zasahující, mohou samy poskytovat řadu služeb, na jejichž základě by mohly být považovány za centrální depozitáře. Tyto instituce by měly být osvobozeny od požadavků na povolení a dohled, avšak měly by podléhat úplnému souboru obezřetnostních požadavků na centrální depozitáře. Jelikož centrální banky vystupují pro účely vypořádání jako zúčtovatelé, měly by být rovněž osvobozeny od požadavků stanovených v hlavě IV tohoto nařízení. (10) Toto nařízení by se mělo vztahovat na vypořádání obchodů se všemi finančními nástroji a na činnost centrálních depozitářů, pokud není uvedeno jinak. Tímto nařízením by také neměly být dotčeny jiné právní předpisy Unie, které se týkají konkrétních finančních nástrojů, např. směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES ze dne 13. října 2003 o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství a o změně směrnice Rady 96/61/ES[11] a opatření přijatá v souladu s touto směrnici. (11) Evidence cenných papírů v zaknihované podobě je důležitým krokem ke zvýšení efektivnosti vypořádání a zajištění celistvosti emisí cenných papírů, zejména v souvislosti s rostoucí složitostí způsobů jejich držení a převodů. Za účelem bezpečnosti toto nařízení zavádí evidenci všech převoditelných cenných papírů v zaknihované podobě. Nemělo by ukládat jeden konkrétní způsob prvotního zaknihování, které může mít podobu imobilizace cenných papírů vydáním hromadného cenného papíru nebo přímé dematerializace. Nařízení by nemělo ukládat, jaký druh instituce by měl při emisi cenné papíry zaknihovat, a mělo by umožnit, aby tuto funkci plnily různé subjekty, včetně registrů emisí cenných papírů. Jakmile jsou však tyto cenné papíry obchodovány v obchodních systémech regulovaných směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2004/39/ES ze dne 21. dubna 2004 o trzích finančních nástrojů, o změně směrnice Rady 85/611/EHS a 93/6/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/12/ES a o zrušení směrnice Rady 93/22/EHS[12], nebo poskytnuty jako finanční kolaterál podle podmínek směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/47/ES ze dne 6. června 2002 o dohodách o finančním zajištění[13], měly by být tyto cenné papíry zaevidovány v knihovacím systému centrálního depozitáře, aby se mimo jiné zajistilo, že všechny tyto cenné papíry budou moci být vypořádány ve vypořádacím systému. (12) Za účelem zajištění bezpečnosti vypořádání by každý účastník vypořádacího systému, který nakupuje nebo prodává určité finanční nástroje, konkrétně převoditelné cenné papíry, nástroje peněžního trhu, podíly v subjektech kolektivního investování a emisní povolenky, měl vypořádat svůj závazek v určený den vypořádání. (13) Delší lhůty vypořádání obchodů s převoditelnými cennými papíry způsobují nejistotu a zvýšené riziko pro účastníky vypořádacích systémů. Různé vypořádací lhůty, jež se liší mezi členskými státy, ztěžují sesouhlasení a jsou zdrojem chyb pro emitenty, investory i zprostředkovatele. Je proto nezbytné stanovit společnou vypořádací lhůtu, která by usnadnila stanovení určeného dne vypořádání a provádění opatření k zajištění disciplíny při vypořádání. Určený den vypořádání obchodů s převoditelnými cennými papíry, které jsou přijaty k obchodování v obchodních systémech regulovaných směrnicí 2004/39/ES, by měl být nejpozději druhý provozní den po uskutečnění obchodu. (14) Centrální depozitáře a jiné subjekty tržní infrastruktury by měly přijmout opatření k prevenci a řešení selhání vypořádání. Je nezbytné, aby tato pravidla byla v Unii uplatňována jednotně a přímo. Zejména by se od centrálních depozitářů a jiných subjektů tržní infrastruktury mělo vyžadovat, aby zavedly postupy, které jim umožní přijmout vhodná opatření k dočasnému vyloučení účastníka, který soustavně zapříčiňuje selhání vypořádání, a zveřejnit jeho totožnost za předpokladu, že účastník dostane před přijetím takového rozhodnutí příležitost se vyjádřit. (15) Jedním z nejúčinnějších způsobů řešení selhání vypořádání je požadovat, aby se na neplnící účastníky uplatňovalo pravidlo náhradní koupě, kdy musí být cenné papíry, jež měly být dodány, po určeném dni vypořádání zakoupeny na trhu a dodány přijímajícímu účastníku. Toto nařízení by mělo stanovit jednotná pravidla týkající se některých aspektů náhradní koupě, např. časových lhůt, cen a sankcí, pro všechny převoditelné cenné papíry, nástroje peněžního trhu, podíly v subjektech kolektivního investování a emisní povolenky. (16) Jelikož hlavním účelem tohoto nařízení je zavést určitý počet právních povinností uložených přímo hospodářským subjektům a spočívajících mimo jiné v zaknihování všech převoditelných cenných papírů v centrálním depozitáři, jakmile jsou obchodovány v obchodních systémech regulovaných směrnicí 2004/39/ES nebo poskytnuty jako finanční kolaterál podle podmínek směrnice 2002/47/ES, a ve vypořádání závazků nejpozději druhý provozní den po uskutečnění obchodu a protože centrální depozitáře odpovídají za provoz vypořádacích systémů a provádění opatření k zajištění včasného vypořádání v rámci Unie, je nezbytné zajistit, aby situace všech centrálních depozitářů byla bezpečná a stabilní a aby depozitáře trvale splňovaly přísné organizační, etické a obezřetnostní požadavky stanovené tímto nařízením. Jednotná a přímo použitelná pravidla týkající se povolení pro centrální depozitáře a trvalého dohledu nad nimi jsou proto hlavním důsledkem právních povinností uložených účastníkům trhu tímto nařízením a jsou s nimi provázána. Je proto nezbytné zahrnout pravidla týkající se povolení pro centrální depozitáře a dohledu nad nimi do stejného aktu jako právní povinnosti uložené účastníkům trhu. (17) Vzhledem k tomu, že na centrální depozitáře by se měl vztahovat soubor společných požadavků, a s cílem odstranit stávající překážky přeshraničního vypořádání, měly by mít všechny povolené depozitáře možnost svobodně poskytovat své služby na území Unie buď prostřednictvím zřízení pobočky, nebo formou přímého poskytování služeb. (18) Na unijním trhu pro vypořádání bez ohledu na hranice je nezbytné vymezit pravomoci různých orgánů, které se podílejí na uplatňování tohoto nařízení. Členské státy by měly zejména jmenovat orgány příslušné k uplatňování tohoto nařízení, jimž by měly být svěřeny pravomoci pro dohled a šetření, které jsou nezbytné pro výkon jejich funkcí. Centrální depozitář by měl podléhat povolení a dohledu příslušného orgánu podle místa svého usazení, neboť takový orgán má nejlepší předpoklady sledovat každodenní fungování depozitáře, provádět pravidelné kontroly a v případě potřeby přijímat vhodná opatření a měl by k tomu být oprávněn. Tento orgán by však měl od počátku konzultovat a spolupracovat s ostatními příslušnými orgány, mezi něž patří orgány příslušné k dohledu nad jednotlivými vypořádacími systémy provozovanými daným depozitářem, a v případě potřeby s centrálními bankami, které vystupují jako zúčtovatel pro každý vypořádací systém, jakož i případně s příslušnými orgány jiných členů ve skupině. Tato spolupráce rovněž znamená okamžité informování dotčených orgánů v případě naléhavých situací, které mají dopad na likviditu a stabilitu finančního systému v některém členském státě, v němž jsou centrální depozitář nebo jeho účastníci usazeni. Pokud centrální depozitář poskytne své služby v jiném členském státě, než kde je usazen buď prostřednictvím zřízení pobočky, nebo formou přímého poskytování služeb, je za dohled na ním zodpovědný především příslušný orgán místa usazení. (19) Všechny právnické osoby odpovídající definici centrálního depozitáře musí před zahájením své činnosti získat povolení příslušných vnitrostátních orgánů. Aby byly zohledněny různé obchodní modely, měl by být centrální depozitář definován odkazem na určité základní služby, které spočívají ve vypořádání, tedy v provozování vypořádacího systému, službě registrace a vedení centrálních účtů cenných papírů. Centrální depozitář by měl přinejmenším provozovat vypořádací systém a poskytovat jednu další základní službu. Tato definice by tedy měla vyloučit subjekty, které neprovozují vypořádací systémy, např. registry emisí cenných papírů nebo orgány veřejné správy a subjekty spravující systém registrů zřízených podle směrnice 2003/87/ES. Uvedená kombinace je pro centrální depozitáře nezbytná, aby mohli hrát svou roli ve vypořádání obchodů s cennými papíry a v zajištění celistvosti emisí cenných papírů. (20) Aby se vyloučilo, že centrální depozitáře budou podstupovat riziko v rámci jiných činností, než jsou činnosti podléhající povolení podle tohoto nařízení, měly by být činnosti povoleného depozitáře omezeny na poskytování služeb, na něž se povolení vztahuje, a depozitáře by neměly mít žádnou účast vymezenou v tomto nařízení odkazem na čtvrtou směrnici Rady 78/660/EHS ze dne 25. července 1978, založenou na čl. 54 odst. 3 písm. g) Smlouvy, o ročních účetních závěrkách některých forem společností[14] ani přímo či nepřímo vlastnit podíl ve výši 20 % nebo více na hlasovacích právech nebo kapitálu v jiných institucích, než které poskytují obdobné služby. (21) V zájmu zajištění bezpečného fungování vypořádacích systémů by tyto systémy měly být provozovány pouze centrálními depozitáři podléhajícími pravidlům stanoveným v tomto nařízení nebo centrálními bankami. (22) Aniž jsou dotčeny zvláštní požadavky daňových právních předpisů členských států, mělo by být centrálním depozitářům povoleno poskytovat ke svým základním službám doplňkové služby, které přispívají ke zvýšení bezpečnosti, efektivnosti a transparentnosti trhů s cennými papíry. Pokud se poskytování těchto služeb týká srážkové daně, budou tyto služby nadále poskytovány v souladu s právními předpisy příslušných členských států. (23) Pokud centrální depozitář zamýšlí externě zajišťovat určitou základní službu u třetí strany nebo poskytovat novou základní nebo doplňkovou službu, provozovat další vypořádací systém, používat jinou centrální banku jako zúčtovatele nebo zřídit propojení s jiným depozitářem, měl by požádat o povolení stejným postupem jako při počátečním povolení s tou výjimkou, že příslušný orgán by měl žadatele informovat o udělení nebo zamítnutí povolení ve lhůtě tří měsíců. (24) Centrální depozitáře usazené ve třetích zemích mohou nabízet své služby buď prostřednictvím pobočky, nebo formou přímého poskytování služeb emitentům a účastníkům usazeným v Unii v souvislosti s jejich tamější činností a mohou zřídit propojení s centrálními depozitáři usazenými v Unii pod podmínkou uznání Evropským orgánem pro cenné papíry a trhy. S ohledem na globální povahu finančních trhů má Evropský orgán pro cenné papíry a trhy nejlepší předpoklady k uznávání centrálních depozitářů ze třetích zemí. Evropský orgán pro cenné papíry a trhy může uznat centrálního depozitáře ze třetí země, pouze pokud Komise dospěje k závěru, že podléhá právnímu a dohledovému rámci rovnocennému rámci stanovenému v tomto nařízení, pokud podléhá účinnému povolování a dohledu ve své zemi a pokud byla navázána spolupráce mezi Evropským orgánem pro cenné papíry a trhy a příslušnými orgány dotyčného centrálního depozitáře. Uznání Evropským orgánem pro cenné papíry a trhy je podmíněno faktickým rovnocenným uznáním obezřetnostního rámce pro centrální depozitáře usazené v Unii a povolené podle tohoto nařízení. (25) Vzhledem ke globální povaze finančních trhů a systémovému významu centrálních depozitářů je nezbytné zajistit mezinárodní sbližování obezřetnostních požadavků, jež se na ně vztahují. Ustanovení tohoto nařízení by se měla řídit stávajícími doporučeními vypracovanými Výborem pro platební a vypořádací systémy, Mezinárodní organizací komisí pro cenné papíry a Evropským systémem centrálních bank ve spolupráci s Evropským výborem regulátorů trhů s cennými papíry. Evropský orgán pro cenné papíry a trhy by měl stávající normy a jejich budoucí vývoj zohlednit při vypracování regulačních technických a prováděcích norem, jakož i pokynů a doporučení požadovaných v tomto nařízení, nebo při návrhu jejich změn. (26) Vzhledem ke složitosti, jakož i systémové povaze centrálních depozitářů a služeb, jež poskytují, by transparentní pravidla správy a řízení měla zajistit, aby vrcholové vedení, členové rady, akcionáři a účastníci, kteří jsou schopni vykonávat vliv na fungování centrálního depozitáře vymezený odkazem na sedmou směrnici Rady 83/349/EHS ze dne 13. června 1983, založenou na čl. 54 odst. 3 písm. g) Smlouvy, o konsolidovaných účetních závěrkách[15], měli vhodné předpoklady k zajištění řádného a obezřetného řízení depozitáře. (27) Transparentní pravidla správy a řízení by měla zajistit zohlednění zájmů akcionářů, vedení a pracovníků centrálního depozitáře na jedné straně a zájmů jejich uživatelů na straně druhé. Tyto zásady správy a řízení by se měly uplatňovat bez ohledu na vlastnický model centrálního depozitáře. Pro každý vypořádací systém provozovaný centrálním depozitářem by měl být zřízen výbor uživatelů, který bude poskytovat poradenství správní radě depozitáře ohledně zásadních otázek, jež mají dopad na členy. (28) Vzhledem k významu úkolů svěřených centrálním depozitářům by toto nařízení mělo stanovit, aby depozitáře nepřenášely svou odpovědnost na třetí strany prostřednictvím externího zajišťování svých činností. Externí zajišťování těchto činností by mělo podléhat přísným podmínkám, podle nichž zůstává odpovědnost za tyto činnosti na depozitáři a jež zajišťují, aby nedošlo k narušení dohledu a dozoru nad depozitářem. Z uvedených požadavků lze za určitých podmínek vyjmout externí zajišťování činností depozitáře u veřejných subjektů. (29) Pravidla chování by měla zajistit transparentnost ve vztazích mezi centrálním depozitářem a jeho uživateli. Zejména by centrální depozitáře měly mít veřejná, transparentní, objektivní a nediskriminační kritéria pro účast ve vypořádacím systému, jež by umožnila omezit přístup účastníků pouze na základě souvisejícího rizika. Příslušné orgány by měly mít k dispozici vhodná opatření k rychlému zajištění nápravy, aby mohly řešit případné bezdůvodné odmítnutí depozitáře poskytovat služby účastníkům. Depozitář by měl zveřejnit ceny a poplatky za služby. S cílem zajistit otevřený a nediskriminační přístup ke službám centrálních depozitářů a s ohledem na významnou tržní sílu, kterou depozitáře momentálně stále mají na území svých členských států, se depozitáře nesmí odklonit od své zveřejněné cenové politiky. Centrální depozitář by měl zavést uznané postupy komunikace. Tato ustanovení o účasti doplní a posílí právo účastníků trhu na používání vypořádacího systému v jiném členském státě podle směrnice 2004/39/ES. (30) Vzhledem k ústřední roli vypořádacích systémů na finančních trzích by centrální depozitáře měly při poskytování služeb zajišťovat včasné vypořádání, celistvost emisí, oddělení účtů cenných papírů vedených pro jednotlivé účastníky a možnost nabídnout na žádost i oddělení účtů jednotlivých klientů účastníků. Centrální depozitáře by měly tyto požadavky splňovat zvlášť pro každý vypořádací systém. (31) S cílem zabránit rizikům pro vypořádání souvisejícím s platební neschopností zúčtovatele by centrální depozitář měl, kdykoli je to vhodné a možné, provádět peněžní vypořádání obchodu s cennými papíry na účtech vedených u centrální banky. Pokud tato varianta není vhodná ani možná, měl by být depozitář schopen provést vypořádání prostřednictvím účtů vedených u úvěrové instituce založené podle podmínek stanovených ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2006/48/ES ze dne 14. června 2006 o přístupu k činnosti úvěrových institucí a o jejím výkonu[16] a podléhající zvláštnímu povolovacímu postupu a obezřetnostním požadavkům podle hlavy IV tohoto nařízení. Vystupuje-li uvedená úvěrová instituce jako zúčtovatel, měla by být schopna poskytovat účastníkům centrálního depozitáře služby uvedené v tomto nařízení, na které se vztahuje povolení, a jinak může poskytovat i jiné služby, na něž se toto nařízení nevztahuje. (32) Vzhledem k tomu, že směrnice 2006/48/ES se konkrétně nezabývá úvěrovým rizikem a rizikem likvidity během provozního dne, která vyplývají z poskytování bankovních služeb doplňkově k vypořádání, měly by úvěrové instituce poskytující tyto služby rovněž podléhat zvláštním přísnějším požadavkům na omezení úvěrového rizika a rizika likvidity, které by se měly vztahovat na každý vypořádací systém, pro nějž fungují jako zúčtovatelé. V zájmu zajištění naprostého souladu se zvláštními opatřeními zaměřenými na snížení úvěrového rizika a rizika likvidity by příslušné orgány měly mít možnost požadovat, aby centrální depozitáře určily více než jednu úvěrovou instituci, budou-li schopny na základě dostupných důkazů doložit, že expozice jedné úvěrové instituce koncentraci úvěrového rizika a rizika likvidity není zcela omezena. (33) Požadavek, aby peněžní vypořádání obchodu s cennými papíry prováděl samostatný právní subjekt jednající jako zúčtovatel, je důležitým opatřením ke zvýšení bezpečnosti a odolnosti centrálních depozitářů. Toto oddělení hlavních služeb centrálních depozitářů od bankovních služeb doplňkových k vypořádání se skutečně jeví jako nezbytné, chceme-li zabránit nebezpečí přenosu rizik vyplývajících z bankovních služeb, např. úvěrového rizika a rizika likvidity, na poskytování základních služeb centrálního depozitáře. K odstranění uvedeného úvěrového rizika a rizika likvidity neexistují opatření, která by představovala menší zásah a současně zajistila zamýšlenou úroveň bezpečnosti a odolnosti centrálních depozitářů. Aby však zůstaly zachovány úspory plynoucí z poskytování služeb centrálního depozitáře společně s bankovními službami v rámci stejné skupiny podniků, neměl by požadavek, aby bankovní služby poskytovala samostatná úvěrová instituce, bránit tomu, aby tato instituce patřila do stejné skupiny podniků jako centrální depozitář. Pokud jsou služby centrálního depozitáře poskytovány společně s bankovními službami v rámci stejné skupiny podniků, měla by být v zájmu zvýšení bezpečnosti a efektivnosti poskytovaných služeb činnost úvěrové instituce poskytující bankovní služby omezena na poskytování bankovních služeb doplňkových k vypořádání. Výjimka z povinnosti oddělovat bankovní služby doplňkové k vypořádání od hlavních služeb centrálního depozitáře by navíc měla být k dispozici při absenci nebezpečí přenosu úvěrového rizika a rizika likvidity z bankovních služeb na poskytování hlavních služeb centrálního depozitáře. S cílem zajistit konzistentní uplatňování možnosti odchýlit se od povinnosti centrálního depozitáře neposkytovat žádné doplňkové služby bankovní povahy by Komise měla být zmocněna na žádost příslušného vnitrostátního orgánu rozhodnout, zda je jakákoli taková výjimka povolená s ohledem na absenci systémového rizika vzniklého poskytováním hlavních služeb centrálního depozitáře i bankovních služeb toutéž právnickou osobou. V každém případě by činnosti centrálního depozitáře, který využívá takovou výjimku a je oprávněn působit jako úvěrová instituce, měly být omezeny výhradně na poskytování bankovních služeb doplňkových k vypořádání. (34) Aby byla zajištěna dostatečná míra bezpečnosti a kontinuita služeb poskytovaných centrálními depozitáři, měly by depozitáře podléhat zvláštním jednotným a přímo použitelným obezřetnostním a kapitálovým požadavkům, které snižují jejich právní, operační a investiční riziko. (35) Bezpečnost propojení mezi centrálními depozitáři by měly upravovat zvláštní požadavky, aby byl jednotlivým účastníkům depozitářů umožněn přístup do ostatních vypořádacích systémů. Požadavek, aby bankovní doplňkové služby poskytoval samostatný právní subjekt, by neměl centrálním depozitářům bránit tyto služby přijímat, především pokud jsou účastníky vypořádacího systému provozovaného jiným centrálním depozitářem. Je obzvláště důležité, aby všechna potenciální rizika vyplývající z tohoto propojení, jako je úvěrové riziko, riziko likvidity, organizační riziko a jakákoli jiná relevantní rizika pro centrální depozitáře, byla zcela omezena. V případě interoperabilního propojení je důležité, aby propojené vypořádací systémy měly shodně stanovený okamžik zadání převodních příkazů do systému, neodvolatelnosti převodních příkazů a neodvolatelnosti převodů cenných papírů a peněžních prostředků. Stejné zásady by se měly vztahovat na centrální depozitáře, které používají společnou IT infrastrukturu pro vypořádání. (36) Jako provozovatelé vypořádacích systémů plní centrální depozitáře klíčovou úlohu při převodech cenných papírů na účtech cenných papírů. Ke zvýšení právní jistoty zejména v přeshraničním kontextu je důležité stanovit jasná pravidla pro určení práva použitelného na aspekty vlastnictví ve vztahu k cenným papírům, které depozitář vede na svých účtech. Na základě přístupu podle stávajících pravidel pro kolizní předpisy by rozhodným právem mělo být právo místa, kde jsou vedeny účty depozitáře. (37) V mnoha členských státech vnitrostátní právní předpisy vyžadují, aby emitenti vydávali určité druhy cenných papírů, zejména akcie, prostřednictvím vnitrostátního centrálního depozitáře. S cílem odstranit tuto překážku hladkého fungování unijního trhu, pokud jde o operace následující po uzavření obchodu, a umožnit emitentům rozhodnout se pro nejefektivnější způsob správy svých cenných papírů by emitenti měli mít právo zvolit si pro zaevidování cenných papírů a využívání příslušných služeb depozitáře jakéhokoli centrálního depozitáře usazeného v Unii. Příslušné orgány by měly mít k dispozici vhodná opatření k rychlému zajištění nápravy, aby mohly řešit případné bezdůvodné odmítnutí depozitáře poskytnout emitentům služby. Za účelem ochrany práv akcionářů by právo emitentů na výběr centrálního depozitáře nemělo bránit v uplatňování vnitrostátního práva společností, podle něhož jsou cenné papíry vydány a kterým se řídí vztahy mezi emitenty a jejich akcionáři. (38) Evropský kodex chování v oblasti clearingu a vypořádání ze dne 7. listopadu 2006[17] vytvořil dobrovolný rámec, který umožňuje vzájemný přístup mezi centrálními depozitáři a jinými subjekty tržní infrastruktury. Poobchodní sektor však zůstává roztříštěný podle hranic jednotlivých států a přeshraniční obchody jsou tak nákladnější. Je nutné stanovit jednotné podmínky pro propojení mezi centrálními depozitáři a vzájemný přístup mezi depozitáři a jinými subjekty tržní infrastruktury. Aby centrální depozitáře mohly svým účastníkům nabízet přístup na jiné trhy, měly by mít právo stát se účastníkem jiného depozitáře nebo požádat jiný depozitář, aby pro přístup k sobě vytvořil zvláštní funkce. Příslušné orgány by měly mít k dispozici vhodná opatření k rychlému zajištění nápravy, aby mohly řešit případné bezdůvodné odmítnutí depozitáře poskytnout přístup jinému depozitáři. Jelikož propojení depozitářů může vést k dodatečnému riziku pro vypořádání, mělo by podléhat povolení a dohledu příslušných orgánů. (39) Centrální depozitáře by rovněž měly mít přístup k údajům o obchodech od ústřední protistrany nebo obchodního systému a tyto subjekty tržní infrastruktury by měly mít přístup do vypořádacích systémů provozovaných centrálními depozitáři, pokud tento přístup neohrožuje výkon jejich činností. Příslušné orgány by měly mít k dispozici vhodná opatření k rychlému zajištění nápravy, aby mohly řešit případné bezdůvodné odmítnutí depozitáře nebo jiných subjektů tržní infrastruktury poskytnout přístup ke svým službám. (40) Přiměřený rámec pro obezřetnostní požadavky a pravidla chování pro finanční sektor by měl spočívat na pevném systému dohledu a sankcí. Za tímto účelem by orgány dohledu měly být vybaveny dostatečnými pravomocemi jednat a měly by mít možnost uplatňovat v reakci na protiprávní jednání systémy odrazujících sankcí. Přezkum stávajících sankčních pravomocí a jejich praktického uplatňování, zaměřený na podporu sbližování sankcí v celém rámci dohledových činností, byl proveden v kontextu sdělení Komise ze dne 8. prosince 2010 Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů o posílení sankčních režimů v odvětví finančních služeb. (41) Proto by v zájmu zajištění účinného dodržování požadavků tohoto nařízení ze strany centrálních depozitářů, úvěrových institucí určených za zúčtovatele, členů jejich řídících orgánů a dalších osob, které skutečně řídí jejich činnost, a jakýchkoli jiných osob měly být příslušné orgány schopny ukládat správní sankce a opatření, které jsou účinné, přiměřené a odrazující. (42) V zájmu zajištění prevence a důsledného uplatňování sankcí napříč členskými státy by mělo toto nařízení stanovit seznam hlavních správní sankcí a opatření, jež mají mít příslušné orgány k dispozici, pravomoc ukládat tyto sankce a opatření všem fyzickým nebo právnickým osobám odpovědným za porušení pravidel, seznam základních kritérií pro stanovení stupně a druhu sankce nebo opatření a výši správních peněžitých sankcí. Správní pokuty by měly zohledňovat faktory, jako jsou zjištěné finanční výhody plynoucí z porušení pravidel, závažnost a trvání porušení pravidel a různé přitěžující nebo polehčující okolnosti, a měly by mít odrazující účinek a případně zahrnovat zmírnění sankce v případě spolupráce s příslušným orgánem. Přijetí a zveřejnění sankcí by mělo respektovat základní práva stanovená v Listině základních práv Evropské unie, a to zejména právo na respektování soukromého a rodinného života (článek 7), právo na ochranu osobních údajů (článek 8) a právo na účinnou právní ochranu a spravedlivý proces (článek 47). (43) V zájmu odhalování možného porušení pravidel by měly být zavedeny účinné mechanismy motivující k oznamování možného nebo skutečného porušení tohoto nařízení příslušným orgánům. Tyto mechanismy by měly zahrnovat přiměřená ochranná opatření pro osoby, které možné nebo skutečné porušení tohoto nařízení oznámí i osoby obviněné z porušení. Je třeba zavést vhodné postupy, aby bylo dodrženo právo obviněného na ochranu osobních údajů, na obhajobu a na vlastní vyjádření před přijetím konečného rozhodnutí, které se ho týká, jakož i právo využít proti jakémukoliv rozhodnutí nebo opatření, které se ho týká, účinné prostředky nápravy před soudem. (44) Tímto nařízením by neměla být dotčena žádná ustanovení právních předpisů členských států týkající se trestních sankcí. (45) Na zpracování osobních údajů prováděné na základě tohoto nařízení v členských státech se vztahuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů[18]. Každá výměna nebo předání osobních údajů příslušnými orgány členských států by měly probíhat v souladu s pravidly o předávání osobních údajů stanovenými ve směrnici 95/46/ES. Zpracování osobních údajů podle tohoto nařízení prováděné Evropským orgánem pro cenné papíry a trhy upravuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství a o volném pohybu těchto údajů[19]. Každá výměna nebo předání osobních údajů Evropským orgánem pro cenné papíry a trhy by měly probíhat v souladu s pravidly o předávání osobních údajů stanovenými v nařízení (ES) č. 45/2001. (46) Toto nařízení respektuje základní práva a dodržuje zásady uznané zejména Listinou základních práv Evropské unie, především právo na respektování soukromého a rodinného života, právo na ochranu osobních údajů, právo na účinnou právní ochranu a spravedlivý proces, právo nebýt stíhán nebo potrestán dvakrát za stejný čin a zásadu svobody podnikání, a musí být uplatňováno v souladu s těmito právy a zásadami. (47) Evropský orgán pro cenné papíry a trhy (ESMA) zřízený nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1095/2010 ze dne 24. listopadu 2010 o zřízení Evropského orgánu dohledu (Evropského orgánu pro cenné papíry a trhy), o změně rozhodnutí č. 716/2009/ES a o zrušení rozhodnutí Komise 2009/77/ES[20] by měl hrát klíčovou roli při uplatňování tohoto nařízení tím, že bude zajišťovat jednotné uplatňování pravidel Unie příslušnými vnitrostátními orgány a urovnávat spory mezi nimi. (48) Vzhledem k vysoce odborným znalostem, jimiž Evropský orgán pro cenné papíry a trhy disponuje, by bylo efektivní a vhodné pověřit ho vypracováním návrhů regulačních a prováděcích technických norem, které se nebudou týkat strategických rozhodnutí, a jejich předložením Komisi. Je-li to uvedeno, měl by Evropský orgán pro cenné papíry a trhy rovněž úzce spolupracovat s členy Evropského systému centrálních bank a s Evropským orgánem pro bankovnictví (EBA) zřízeným nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1093/2010 ze dne 24. listopadu 2010 o zřízení Evropského orgánu dohledu (Evropského orgánu pro bankovnictví), o změně rozhodnutí č. 716/2009/ES a o zrušení rozhodnutí Komise 2009/78/ES[21]. (49) Komise by měla být zmocněna přijímat v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování Evropské unie a s postupem stanoveným v článcích 10 až 14 nařízení (EU) č. 1095/2010 regulační technické normy týkající se konkrétních prvků opatření k zajištění disciplíny při vypořádání, informací a jiných prvků, které mají centrální depozitáře uvést ve své žádosti o povolení, informací, které si mají různé orgány vzájemně předávat v rámci dohledu nad centrálními depozitáři, podrobností organizace vzájemné spolupráce mezi domácími a hostitelskými orgány, prvků organizace řízení a správy centrálních depozitářů, podrobností evidence, již vedou centrální depozitáře, konkrétních prvků opatření, která mají centrální depozitáře přijmout pro zachování celistvosti emise, ochrany cenných papírů účastníků, včasného provádění vypořádání, snížení operačního rizika a rizika vyplývajícího z propojení s jinými centrálními depozitáři, upřesnění kapitálových požadavků na centrální depozitáře, upřesnění obezřetnostních požadavků k úvěrovému riziku a riziku likvidity pro určené úvěrové instituce. (50) Komise by rovněž měla být zmocněna k přijímání prováděcích technických norem formou prováděcích aktů podle článku 291 Smlouvy o fungování Evropské unie a v souladu s postupem stanoveným v článku 15 nařízení (ES) č. 1095/2010, pokud jde o standardní formuláře a vzory pro žádosti o povolení podávané centrálními depozitáři, poskytování informací mezi různými příslušnými orgány pro účely dohledu nad centrálními depozitáři, příslušná ujednání o spolupráci mezi domácími a hostitelskými orgány, formát evidence vedené centrálními depozitáři, postupy v případech, kdy je účastníkovi nebo emitentovi odepřen přístup k centrálnímu depozitáři, kdy je odepřen přístup centrálním depozitářům mezi sebou nebo mezi depozitáři a jinými subjekty tržní infrastruktury, konzultace s různými orgány před vydáním povolení zúčtovateli. (51) Komise by měla být zmocněna k přijímání aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 290 Smlouvy. Zejména by měly být přijaty akty v přenesené pravomoci týkající se konkrétních podrobností ohledně definic, kritérií, na jejichž základě by měla být činnost centrálního depozitáře v hostitelském členském státě považována za činnost zásadního významu pro tento členský stát, služeb, u nichž má centrální depozitář ze třetí země žádat o uznání Evropským orgánem pro cenné papíry, a informací, které žádající depozitář tomuto orgánu poskytne ve své žádosti o uznání, rizik, která mohou být pro centrálního depozitáře důvodem k odmítnutí přístupu účastníků, a prvků postupu, podle něhož mohou žádající účastníci postupovat, vyhodnocení situací, kdy není vhodné a možné vypořádání pomocí prostředků na účtech u centrální banky, prvků postupu pro přístup emitentů k centrálním depozitářům, mezi depozitáři navzájem a mezi depozitáři a jinými subjekty tržní infrastruktury. (52) S cílem zajistit jednotné podmínky pro provádění tohoto nařízení by Komisi měly být svěřeny prováděcí pravomoci k přijímání rozhodnutí o posouzení pravidel třetích zemí pro účely uznávání centrálních depozitářů ze třetích zemí a výjimek z povinnosti oddělovat bankovní služby doplňkové k vypořádání od hlavních služeb centrálního depozitáře. Tyto pravomoci by měly být vykonávány v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 ze dne 16. února 2011, kterým se stanoví pravidla a obecné zásady způsobu, jakým členské státy kontrolují Komisi při výkonu prováděcích pravomocí[22]. (53) Jelikož cíle tohoto nařízení, tedy stanovení jednotných požadavků pro vypořádání, jakož i pro centrální depozitáře, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a proto ho z důvodu rozsahu opatření může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné k dosažení těchto cílů. (54) Je nezbytné změnit směrnici 98/26/ES a uvést ji v soulad se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2010/78/EU ze dne 24. listopadu 2010, kterou se mění směrnice 98/26/ES, 2002/87/ES, 2003/6/ES, 2003/41/ES, 2003/71/ES, 2004/39/ES, 2004/109/ES, 2005/60/ES, 2006/48/ES, 2006/49/ES a 2009/65/ES s ohledem na pravomoci Evropského orgánu dohledu (Evropského orgánu pro bankovnictví, Evropského orgánu dohledu (Evropského orgánu pro pojišťovnictví a zaměstnanecké penzijní pojištění) a Evropského orgánu dohledu (Evropského orgánu pro cenné papíry a trhy)[23], na jejímž základě se určené vypořádací systémy již neoznamují Komisi, nýbrž Evropskému orgánu pro cenné papíry a trhy. (55) Uplatňování požadavků na povolování a uznávání podle tohoto nařízení by mělo být odloženo, aby centrální depozitáře usazené v Unii nebo ve třetích zemích měly dostatek času požádat o povolení a uznání podle tohoto nařízení. (56) Rovněž je nezbytné odložit uplatňování požadavků na evidenci určitých převoditelných cenných papírů v zaknihované podobě a vypořádání závazků ve vypořádacích systémech nejpozději druhý provozní den po uzavření obchodu, aby účastníci trhu, kteří drží cenné papíry v listinné podobě nebo uplatňují delší vypořádací lhůty, měli dostatek času k dosažení souladu s těmito požadavky, PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ: Hlava I Předmět, oblast působnosti a definice Článek 1 Předmět a oblast působnosti 1. Toto nařízení stanoví jednotné požadavky pro vypořádání obchodů s finančními nástroji v Unii a pravidla organizace a chování centrálních depozitářů cenných papírů na podporu bezpečného a hladkého vypořádání. 2. Nestanoví-li se v tomto nařízení jinak, vztahuje se nařízení na vypořádání obchodů se všemi finančními nástroji a veškerou činnost centrálních depozitářů cenných papírů. 3. Tímto nařízením nejsou dotčena ustanovení právních předpisů Unie týkajících se konkrétních finančních nástrojů, především směrnice 2003/87/ES. 4. Články 9 až 18 a 20, jakož i ustanovení hlavy IV se nevztahují na členy Evropského systému centrálních bank (ESCB), jiné vnitrostátní subjekty členských států plnící podobné funkce nebo veřejné subjekty členských států pověřené správou veřejného dluhu nebo do ní zasahující. Článek 2 Definice 1. Pro účely tohoto nařízení se použijí tyto definice: 1) „centrálním depozitářem cenných papírů“ (dále jen „centrální depozitář“) se rozumí právnická osoba, která provozuje vypořádací systém, jak je uvedeno v příloze v oddíle A bodě 3, a poskytuje alespoň jednu další základní službu uvedenou v příloze v oddíle A; 2) „vypořádáním“ se rozumí dokončení obchodu s cennými papíry, jehož cílem je splnění závazků účastníků převodem peněžních prostředků nebo cenných papírů; 3) „systémem vypořádání obchodů s cennými papíry“ (dále jen „vypořádací systém“) se rozumí systém podle čl. 2 písm. a) první a druhé odrážky směrnice 98/26/ES, jehož činnost spočívá v provádění převodních příkazů vymezených v článku 2 písm. i) druhé odrážce směrnice 98/26/ES; 4) „vypořádací lhůtou“ se rozumí období mezi dnem uzavření obchodu a určeným dnem vypořádání; 5) „provozním dnem“ se rozumí obchodní den vymezený v čl. 2 písm. n) směrnice 98/26/ES; 6) „selháním vypořádání“ se rozumí neuskutečnění vypořádání obchodu s cennými papíry k určenému dni vypořádání v důsledku nedodání cenných papírů nebo peněžních prostředků bez ohledu na důvod; 7) „určeným dnem vypořádání“ se rozumí datum, k němuž má na základě dohody stran obchodu s cennými papíry proběhnout vypořádání; 8) „ústřední protistranou“ se rozumí subjekt, který vstupuje mezi protistrany smluv obchodovaných na jednom či několika finančních trzích, a stává se tak kupujícím pro každého prodávajícího a prodávajícím pro každého kupujícího; 9) „příslušným orgánem“ se rozumí orgán, který každý členský stát určí v souladu s článkem 10; 10) „účastníkem“ se rozumí kterýkoli účastník vypořádacího systému vymezený v čl. 2 písm. f) směrnice 98/26/ES, včetně ústřední protistrany; 11) „účastí“ se rozumí účast ve smyslu první věty článku 17 směrnice 78/660/EHS nebo přímé či nepřímé držení nejméně 20 % hlasovacích práv nebo základního kapitálu podniku; 12) „domovským členským státem“ se rozumí členský stát, v němž bylo centrálnímu depozitáři uděleno povolení; 13) „hostitelským členským státem“ se rozumí členský stát jiný než domovský členský stát, v němž má centrální depozitář pobočku nebo poskytuje služby; 14) „pobočkou“ se rozumí provozovna, která není ústředím centrálního depozitáře, je jeho součástí, nemá právní subjektivitu a poskytuje služby centrálního depozitáře, pro něž centrální depozitář získal povolení; 15) „ovládáním“ se rozumí vztah mezi dvěma podniky vymezený v článku 1 směrnice 83/349/EHS; 16) „selháním účastníka“ se rozumí situace, kdy je proti účastníkovi zahájeno úpadkové řízení vymezené v čl. 2 písm. j) směrnice 98/26/ES; 17) „dodáním proti zaplacení“ se rozumí mechanismus vypořádání obchodů s cennými papíry, který spojuje převod cenných papírů s převodem peněžních prostředků tak, že k dodání cenných papírů dojde pouze v případě, že dojde k odpovídající platbě; 18) „účtem cenných papírů“ se rozumí účet, na který lze připsat nebo z kterého lze odepsat cenné papíry; 19) „propojením centrálních depozitářů“ se rozumí ujednání mezi centrálními depozitáři, podle kterého jeden centrální depozitář otevře druhému centrálnímu depozitáři účet ve svém vypořádacím systému, aby umožnil převod cenných papírů od účastníků druhého centrálního depozitáře svým účastníkům. Propojení centrálních depozitářů zahrnuje standardní propojení, nadstandardní propojení a interoperabilní propojení; 20) „standardním propojením“ se rozumí propojení centrálních depozitářů, kdy je jeden centrální depozitář napojen na druhého centrálního depozitáře jako kterýkoli jiný účastník vypořádacího systému provozovaného druhým centrálním depozitářem; 21) „nadstandardním propojením“ se rozumí propojení centrálních depozitářů, kdy jeden centrální depozitář poskytuje jinému centrálnímu depozitáři zvláštní služby odlišné od služeb poskytovaných ostatním účastníkům svého vypořádacího systému; 22) „interoperabilním propojením“ se rozumí propojení centrálních depozitářů, kdy se vypořádací systémy provozované centrálními depozitáři stanou interoperabilními podle vymezení v čl. 2 písm. o) směrnice 98/26/ES; 23) „převoditelnými cennými papíry“ se rozumějí převoditelné cenné papíry vymezené v čl. 4 bodě 18 směrnice 2004/39/ES; 24) „nástroji peněžního trhu“ se rozumějí nástroje peněžního trhu vymezené v čl. 4 bodě 19 směrnice 2004/39/ES; 25) „podílovými jednotkami subjektů kolektivního investování“ se rozumějí podílové jednotky subjektů kolektivního investování uvedené v příloze I oddíle C bodě 3 směrnice 2004/39/ES; 26) „emisními povolenkami“ se rozumějí nástroje, které se považují za nástroje splňující požadavky směrnice 2003/87/ES; 27) „regulovaným trhem“ se rozumí regulovaný trh vymezený v čl. 4 bodě 14 směrnice 2004/39/ES; 28) „mnohostranným obchodním systémem“ se rozumí mnohostranný obchodní systém vymezený v čl. 4 bodě 15 směrnice 2004/39/ES; 29) „organizovaným obchodním systémem“ se rozumí systém nebo zařízení, které není regulovaným trhem ani mnohostranným obchodním systémem, které je provozováno investičním podnikem nebo organizátorem trhu a uvnitř kterého mohou vzájemně reagovat vícečetné zájmy třetích stran na nákupu či prodeji finančních nástrojů způsobem, jenž vede k uzavření smlouvy v souladu s ustanoveními hlavy II směrnice 2004/39/ES; 30) „dceřinou společností“ se rozumí dceřiný podnik ve smyslu článku 1 směrnice 83/349/EHS; 31) „zúčtovatelem“ se rozumí zúčtovatel vymezený v čl. 2 písm. d) směrnice 98/26/ES. 2. Komise je zmocněna k přijímání aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 64 týkajících se opatření k upřesnění technických prvků definic v odst. 1 bodech 17, 20, 21 a 22 a k upřesnění doplňkových služeb uvedených v příloze v oddíle B bodech 1 až 4 a služeb uvedených v příloze v oddíle C bodech 1 a 2. Hlava II Vypořádání obchodů s cennými papíry Kapitola I Zaknihovaná podoba cenných papírů Článek 3 Zaknihovaná podoba cenných papírů 1. Společnost vydávající převoditelné cenné papíry, které jsou přijaty k obchodování na regulovaných trzích, zajistí, aby tyto cenné papíry byly zachyceny v zaknihované podobě prostřednictvím imobilizace vydáním hromadného cenného papíru zastupujícího celou emisi nebo formou přímé emise cenných papírů v dematerializované podobě. 2. Pokud jsou cenné papíry uvedené v odstavci 1 obchodovány na regulovaných trzích, v mnohostranných obchodních systémech nebo organizovaných obchodních systémech nebo pokud jsou převáděny v návaznosti na dohodu o finančním zajištění vymezenou v čl. 2 písm. a) směrnice 2002/47/ES, musí být před dnem uzavření obchodu zaknihovány v centrálním depozitáři, pokud tak nebylo učiněno již dříve. Článek 4 Prosazování pravidel 1. Orgány členského státu, ve kterém je společnost vydávající cenné papíry usazena, jsou příslušné pro zajištění uplatňování čl. 3 odst. 1. 2. Orgány příslušné pro dohled nad regulovanými trhy, mnohostrannými obchodními systémy a organizovanými obchodními systémy zajistí uplatňování čl. 3 odst. 2, pokud jsou cenné papíry uvedené v čl. 3 odst. 1 obchodovány na regulovaných trzích, v mnohostranných obchodních systémech nebo organizovaných obchodních systémech. 3. Orgány členských států odpovědné za uplatňování směrnice 2002/47/ES jsou příslušné pro zajištění uplatňování čl. 3 odst. 2 tohoto nařízení, pokud jsou cenné papíry uvedené v čl. 3 odst. 1 tohoto nařízení převáděny v návaznosti na dohodu o finančním zajištění vymezenou v čl. 2 písm. a) směrnice 2002/47/ES. Kapitola II Vypořádací lhůty Článek 5 Určený den vypořádání 1. Účastník vypořádacího systému, který na vlastní účet nebo jménem třetí strany nakupuje nebo prodává převoditelné cenné papíry, nástroje peněžního trhu, podílové jednotky subjektů kolektivního investování a emisní povolenky, vypořádá své závazky související s těmito cennými papíry ve vypořádacím systému k určenému dni vypořádání. 2. V případě převoditelných cenných papírů uvedených v odstavci 1, které jsou obchodovány na regulovaných trzích, v mnohostranných obchodních systémech nebo organizovaných obchodních systémech, je určeným dnem vypořádání nejpozději druhý provozní den po uzavření obchodu. 3. Příslušný orgán členského státu, jehož právem se řídí vypořádací systém provozovaný centrálním depozitářem, je příslušný pro zajištění uplatňování odstavců 1 a 2. Kapitola III Disciplína při vypořádání Článek 6 Opatření k prevenci selhání vypořádání 1. Regulovaný trh, mnohostranný obchodní systém nebo organizovaný obchodní systém zavedou postupy, které umožní potvrzení příslušných údajů obchodu s finančními nástroji uvedenými v čl. 5 odst. 1 v den, kdy jim byly zaslány příkazy. 2. Centrální depozitář u každého vypořádacího systému, který provozuje, zavede postupy, které usnadní vypořádání obchodů s finančními nástroji uvedenými v čl. 5 odst. 1 v určený den vypořádání. Podporuje včasné vypořádání k určenému dni vypořádání prostřednictvím vhodných mechanismů, například progresivní struktury poplatků. 3. Centrální depozitář u každého vypořádacího systému, který provozuje, zavede nástroje pro sledování, jež mu umožní předem určit, u kterých obchodů s finančními nástroji uvedenými v čl. 5 odst. 1 je největší pravděpodobnost selhání vypořádání, a požádá účastníky o vypořádání těchto obchodů k určenému dni vypořádání. 4. Evropský orgán pro cenné papíry a trhy vypracuje po konzultaci s členy Evropského systému centrálních bank návrhy regulačních technických norem k upřesnění postupů uvedených v odstavcích 1 a 2, které mají umožnit potvrzení příslušných údajů obchodů a usnadnit vypořádání, a podrobností týkajících se nástrojů pro sledování uvedených v odstavci 3, pomocí nichž má být zjišťováno pravděpodobné selhání vypořádání. Evropský orgán pro cenné papíry a trhy předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do šesti měsíců ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost. Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článků 10 až 14 nařízení (EU) č. 1095/2010. Článek 7 Opatření k řešení selhání vypořádání 1. Centrální depozitář u každého vypořádacího systému, který provozuje, zavede systém pro sledování případů selhání vypořádání obchodů s finančními nástroji uvedenými v čl. 5 odst. 1. Pravidelně předkládá zprávy příslušnému orgánu a každé osobě s oprávněným zájmem, pokud jde o počet a podrobnosti případů selhání vypořádání a další důležité informace. Příslušné orgány sdílejí veškeré důležité informace o případech selhání vypořádání s Evropským orgánem pro cenné papíry a trhy. 2. Centrální depozitář u každého vypořádacího systému, který provozuje, zavede postupy, které usnadní vypořádání obchodů s finančními nástroji uvedenými v čl. 5 odst. 1, jež nejsou vypořádány v určený den vypořádání. Tyto postupy zahrnují dostatečně odrazující mechanismus sankcí pro účastníky, kteří způsobili selhání vypořádání. 3. Na účastníka vypořádacího systému, který nedodá finanční nástroje uvedené v čl. 5 odst. 1 přijímajícímu účastníku k určenému dni vypořádání, se uplatní pravidlo náhradní koupě, při níž jsou dané nástroje nejpozději do čtyř dnů po určeném dni vypořádání zakoupeny na trhu a dodány příjemci, a další opatření v souladu s odstavcem 4. 4. Opatření uvedená v odstavci 3 stanoví alespoň: a) denní penále na vrub neplnícího účastníka za každý provozní den, který uplyne od určeného dne vypořádání do skutečného dne vypořádání; b) lhůtu pro informování neplnícího účastníka před uskutečněním náhradní koupě; c) stanovení ceny a nákladů náhradní koupě; d) případně stranu, která náhradní koupi uskuteční; e) výši náhrady pro přijímajícího účastníka, nebude-li možné náhradní koupi uskutečnit. 5. Opatření uvedená v odstavci 3 musí zajistit, aby: a) přijímající účastník získal finanční nástroje alespoň za cenu, jaká byla dohodnuta při uzavření obchodu; b) denní penále na vrub neplnícího účastníka bylo pro tohoto účastníka dostatečně odrazující; c) v případě, že nelze uskutečnit náhradní koupi, byla částka peněžité náhrady vyplacené přijímajícímu účastníkovi vyšší než cena finančních nástrojů dohodnutá při uzavření obchodu a poslední zveřejněná cena těchto nástrojů v obchodním systému, v němž byl obchod uzavřen, a dostatečně odrazující pro neplnícího účastníka; d) strany uskutečňující náhradní koupě, uvedené v odstavci 7, včetně ústředních protistran, sdělily účastníkům poplatky účtované za tuto službu; e) v případě, že náhradní koupi uskuteční jiná strana než neplnící účastník, nahradil neplnící účastník veškeré částky zaplacené stranou uskutečňující náhradní koupi v souladu s odstavci 3 a 4. 6. Centrální depozitáře, ústřední protistrany, regulované trhy, mnohostranné obchodní systémy a organizované obchodní systémy zavedou postupy, které jim umožní dočasně vyloučit účastníka, který soustavně nedodává finanční nástroje uvedené v odstavci 1 nebo peněžní prostředky k určenému dni vypořádání, a zveřejnit jeho totožnost poté, co daný účastník dostane příležitost k vyjádření svého stanoviska. 7. Odstavce 2 až 6 se použijí na všechny obchody s nástroji uvedenými v čl. 5 odst. 1, které jsou přijaty k obchodování na regulovaných trzích, obchodovány v mnohostranných obchodních systémech nebo organizovaných obchodních systémech nebo vypořádávány ústřední protistranou. U obchodů, které jsou před vypořádáním ve vypořádacím systému vypořádány ústřední protistranou, provádí opatření uvedená v odstavcích 3 až 5 ústřední protistrana. U obchodů, které nejsou vypořádány ústřední protistranou, zahrnou regulované trhy, mnohostranné obchodní systémy a organizované obchodní systémy do svých vnitřních pravidel povinnost účastníků podrobit se opatřením uvedeným v odstavcích 3 až 5. 8. Evropský orgán pro cenné papíry a trhy vypracuje po konzultaci s členy Evropského systému centrálních bank návrhy regulačních technických norem k upřesnění systému sledování případů selhání vypořádání a podávání zpráv o těchto případech podle odstavce 1, postupů pro usnadnění vypořádání obchodů po selhání podle odstavce 2 a opatření uvedených v odstavcích 3 až 5. Evropský orgán pro cenné papíry a trhy předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do šesti měsíců ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost. Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článků 10 až 14 nařízení (EU) č. 1095/2010. Článek 8 Prosazování pravidel 1. Příslušný orgán členského státu, jehož právem se řídí vypořádací systém provozovaný centrálním depozitářem, je příslušný pro zajištění uplatňování článků 6 a 7 a sledování ukládání sankcí v úzké spolupráci s orgány příslušnými pro dohled nad regulovanými trhy, mnohostrannými obchodními systémy, organizovanými obchodními systémy a ústředními protistranami uvedenými v článku 7. Orgány sledují zejména ukládání sankcí uvedených v čl. 7 odst. 2 a 4 a opatření uvedených v čl. 7 odst. 6. 2. S cílem zajistit jednotné, účinné a efektivní postupy dohledu v Unii v souvislosti s články 6 a 7 tohoto nařízení může Evropský orgán pro cenné papíry a trhy vydávat pokyny v souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 1095/2010. Hlava III Centrální depozitáře cenných papírů Kapitola I Povolování centrálních depozitářů a dohled nad nimi Oddíl 1 Orgány odpovědné za povolování centrálních depozitářů a dohled nad nimi Článek 9 Příslušný orgán Centrální depozitář musí mít povolení a podléhat dohledu příslušného orgánu členského státu, v němž je usazen. Článek 10 Určení příslušného orgánu 1. Každý členský stát určí příslušný orgán odpovědný za plnění povinností podle tohoto nařízení týkajících se udělování povolení centrálním depozitářům usazeným na jeho území a dohledu nad nimi a informuje o něm Evropský orgán pro cenné papíry a trhy. Pokud členský stát určí více než jeden příslušný orgán, stanoví jejich příslušné kompetence a určí jeden orgán, který bude odpovědný za spolupráci s příslušnými orgány ostatních členských států, jinými příslušnými orgány uvedenými v článku 11, Evropským orgánem pro cenné papíry a trhy a Evropským orgánem pro bankovnictví, kdykoli je to výslovně uvedeno v tomto nařízení. 2. Evropský orgán pro cenné papíry a trhy na své internetové stránce zveřejní seznam příslušných orgánů určených v souladu s odstavcem 1. 3. Příslušné orgány mají pravomoci pro dohled a šetření, které jsou nezbytné pro výkon jejich funkcí. Článek 11 Jiné příslušné orgány 1. Následující orgány se podílejí na povolování centrálních depozitářů a dohledu nad nimi, kdykoli je to výslovně uvedeno v tomto nařízení: a) orgán příslušný pro dohled nad vypořádacím systémem provozovaným centrálním depozitářem v členském státě, jehož právem se tento vypořádací systém řídí; b) případně centrální banka v Unii, na jejíchž účtech dochází k peněžnímu vypořádání obchodů ve vypořádacím systému provozovaném centrálním depozitářem, nebo v případě vypořádání prostřednictvím úvěrové instituce v souladu s hlavou IV centrální banka v Unii, která vydává příslušnou měnu. 2. Evropský orgán pro cenné papíry a trhy na své internetové stránce zveřejní seznam příslušných orgánů uvedených v odstavci 1. Článek 12 Spolupráce mezi orgány 1. Orgány uvedené v článcích 9 a 11 a Evropský orgán pro cenné papíry a trhy úzce spolupracují při uplatňování tohoto nařízení, zejména v naléhavých situacích uvedených v článku 13. Je-li to vhodné a potřebné, jsou do této spolupráce zapojeny i jiné veřejné orgány a subjekty, zejména orgány a subjekty zřízené nebo jmenované podle směrnice 2003/87/ES. S cílem zajistit jednotné, účinné a efektivní postupy dohledu v Unii, včetně spolupráce mezi orgány uvedenými v článcích 9 a 11 při různém posuzování nezbytném pro uplatňování tohoto nařízení, může Evropský orgán pro cenné papíry a trhy vydávat pokyny určené orgánům uvedeným v článku 9 v souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 1095/2010. 2. Na základě dostupných informací příslušné orgány při výkonu svých obecných povinností řádně zváží potenciální dopad svých rozhodnutí na stabilitu finančního systému ve všech ostatních dotčených členských státech, zejména v naléhavých situacích uvedených v článku 13. Článek 13 Naléhavé situace Orgány uvedené v článcích 9 a 11 neprodleně informují Evropský orgán pro cenné papíry a trhy a všechny ostatní orgány o naléhavé situaci týkající se centrálního depozitáře, včetně jakýchkoli změn na finančních trzích, které mohou mít nepříznivý dopad na likviditu trhu a stabilitu finančního systému v některém z členských států, v nichž je centrální depozitář nebo jeden z jeho účastníků usazen. Oddíl 2 Podmínky a postupy povolování centrálních depozitářů Článek 14 Povolení centrálního depozitáře 1. Právnická osoba, která odpovídá definici centrálního depozitáře, musí před zahájením své činnosti získat povolení od příslušného orgánu členského státu, v němž je usazena. 2. V povolení jsou určeny služby stanovené v příloze v oddílech A a B, které je centrální depozitář oprávněn poskytovat. 3. Centrální depozitář musí trvale splňovat podmínky pro udělení povolení. Centrální depozitář bez zbytečného odkladu informuje příslušný orgán o veškerých podstatných změnách, které mají vliv na podmínky pro udělení povolení. Článek 15 Postup pro udělení povolení 1. Žádající centrální depozitář předkládá žádost o povolení svému příslušnému orgánu. 2. Žádost o povolení musí být doplněna veškerými informacemi nezbytnými k tomu, aby se příslušný orgán přesvědčil, že žádající centrální depozitář učinil k okamžiku udělení povolení všechny potřebné kroky pro splnění svých povinností stanovených v tomto nařízení. Žádost o povolení musí obsahovat podnikatelský plán, v němž jsou uvedeny zamýšlené druhy podnikání a organizační struktura centrálního depozitáře. 3. Do 20 pracovních dnů od obdržení žádosti příslušný orgán posoudí, zda je žádost úplná. Pokud žádost není úplná, stanoví příslušný orgán lhůtu, ve které musí žádající centrální depozitář poskytnout doplňující informace. Příslušný orgán informuje žádající centrální depozitář, když je žádost považována za úplnou. 4. Jakmile je žádost považována za úplnou, předá příslušný orgán všechny informace uvedené v žádosti příslušným orgánům uvedeným v článku 11 a konzultuje s nimi parametry vypořádacího systému provozovaného žádajícím centrálním depozitářem. 5. Příslušný orgán před udělením povolení žádajícímu centrálnímu depozitáři konzultuje příslušné orgány druhého zúčastněného členského státu v případě, že: a) centrální depozitář je dceřinou společností centrálního depozitáře povoleného v jiném členském státě; b) centrální depozitář je dceřinou společností mateřské společnosti centrálního depozitáře povoleného v jiném členském státě; c) centrální depozitář je ovládán týmiž fyzickými nebo právnickými osobami, které ovládají jiný centrální depozitář povolený v jiném členském státě. Konzultace uvedené v prvním pododstavci se týkají: a) vhodnosti podílníků a účastníků podle čl. 25 odst. 4 a pověsti a zkušeností osob, které skutečně řídí činnost centrálního depozitáře, pokud tito podílníci, účastníci a osoby patří jak k žádajícímu centrálnímu depozitáři, tak k centrálnímu depozitáři povolenému v jiném členském státě; b) toho, zda vztahy uvedené v odstavci 5 mezi centrálním depozitářem povoleným v jiném členském státě a žádajícím centrálním depozitářem nemají vliv na schopnost žádajícího centrálního depozitáře splnit požadavky tohoto nařízení. 6. Do šesti měsíců od předložení úplné žádosti příslušný orgán informuje žádající centrální depozitář písemně s plným odůvodněním svého rozhodnutí o tom, zda povolení bylo uděleno, či zamítnuto. 7. Evropský orgán pro cenné papíry a trhy vypracuje po konzultaci s členy Evropského systému centrálních bank návrhy regulačních technických norem k upřesnění informací, které má žádající centrální depozitář poskytnout příslušnému orgánu v žádosti o povolení. Evropský orgán pro cenné papíry a trhy předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do šesti měsíců ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost. Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článků 10 až 14 nařízení (EU) č. 1095/2010. 8. Evropský orgán pro cenné papíry a trhy vypracuje po konzultaci s členy Evropského systému centrálních bank návrhy prováděcích technických norem za účelem zavedení standardních formulářů, vzorů a postupů pro žádost o povolení. Evropský orgán pro cenné papíry a trhy předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do šesti měsíců ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost. Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článku 15 nařízení (EU) č. 1095/2010. Článek 16 Účinky povolení 1. Činnost povoleného centrálního depozitáře je omezena na poskytování služeb, na které se vztahuje jeho povolení. 2. Vypořádací systémy mohou být provozovány pouze povolenými centrálními depozitáři a centrálními bankami. 3. Povolený centrální depozitář nesmí být vystaven žádným rizikům souvisejícím s poskytováním bankovních doplňkových služeb úvěrovou institucí určenou k poskytování těchto služeb v souladu s ustanoveními hlavy IV. 4. Povolený centrální depozitář může mít účast pouze v právnické osobě, jejíž činnost je omezena na poskytování služeb stanovených v příloze v oddílech A a B. Článek 17 Rozšíření a externí zajišťování činností a služeb 1. Povolený centrální depozitář předloží příslušnému orgánu členského státu, v němž je usazen, žádost o povolení, přeje-li si externě zajišťovat určitou základní službu u třetí strany podle článku 28 nebo rozšířit svou činnost o jednu nebo více z těchto činností: a) poskytování další základní a doplňkové služby stanovené v příloze v oddílech A a B, na niž se nevztahuje původní povolení; b) provozování dalšího vypořádacího systému; c) provádění peněžního vypořádání všech nebo některých obchodů ve vypořádacím systému na účtech u jiné centrální banky; d) zřízení propojení centrálních depozitářů. 2. Udělení povolení podle odstavce 1 se řídí postupem stanoveným v článku 15. Příslušný orgán informuje žádající centrální depozitář, zda bylo povolení uděleno, či zamítnuto, do tří měsíců od předložení úplné žádosti. Článek 18 Odnětí povolení 1. Příslušný orgán členského státu, v němž je centrální depozitář usazen, odejme povolení za některé z těchto okolností: a) pokud centrální depozitář nevyužil povolení během období dvanácti měsíců, výslovně se jej vzdal nebo během šesti předchozích měsíců neposkytoval služby či nevykonával činnost; b) pokud centrální depozitář získal povolení na základě nepravdivého prohlášení nebo pomocí jakýchkoli jiných protiprávních prostředků; c) pokud centrální depozitář přestal splňovat podmínky, za nichž bylo povolení uděleno, a ve stanovené lhůtě nepřijal nápravná opatření vyžadovaná příslušným orgánem; d) pokud centrální depozitář závažně a soustavně porušuje požadavky stanovené v tomto nařízení. 2. Jakmile se příslušný orgán dozví o některé z okolností uvedených v odstavci 1, neprodleně konzultuje příslušné orgány uvedené v článku 11 o nutnosti odejmout povolení, s výjimkou případů, kdy je takové rozhodnutí naléhavě nezbytné. 3. Evropský orgán pro cenné papíry a trhy a příslušné orgány uvedené v článku 11 mohou kdykoli požádat příslušný orgán členského státu, v němž je centrální depozitář usazen, o prověření, zda centrální depozitář stále splňuje podmínky, za nichž mu bylo uděleno povolení. 4. Příslušný orgán může odnětí povolení omezit na konkrétní službu, činnost nebo finanční nástroj. Článek 19 Rejstřík centrálních depozitářů 1. Rozhodnutí přijatá příslušnými orgány podle článků 14, 17 a 18 musí být neprodleně oznámena Evropskému orgánu pro cenné papíry a trhy. 2. Centrální banky neprodleně informují Evropský orgán pro cenné papíry a trhy o každém centrálním depozitáři, který provozují. 3. Název každého centrálního depozitáře, který provozuje činnost v souladu s tímto nařízením a byl povolen nebo uznán podle článků 14, 17 a 23, musí být zapsán v rejstříku s upřesněním služeb a druhů finančních nástrojů, pro něž tento centrální depozitář získal povolení. Do rejstříku se zapisují pobočky provozované centrálním depozitářem v jiných členských státech a propojení centrálních depozitářů. Evropský orgán pro cenné papíry a trhy zveřejní rejstřík na zvláštní internetové stránce a průběžně ho aktualizuje. 4. Příslušné orgány uvedené v článku 9 informují Evropský orgán pro cenné papíry a trhy o instit