Hrozba terorismu se neomezuje jen na území jednoho členského státu a není pouze důsledkem působení vnějších faktorů. Fenomén zahraničních teroristických bojovníků zůstává velkým zdrojem obav. Počet občanů EU, kteří cestují do Sýrie a Iráku s cílem podpořit teroristické skupiny, neustále roste. Odhaduje se, že až 5 000 občanů EU odešlo do oblastí konfliktů s největší pravděpodobností proto, aby se připojili k silám ISIS. Mnoho pachatelů nedávných teroristických útoků, počínaje útokem na redakci týdeníku Charlie Hebdo v lednu 2015, pobývalo nebo bylo vycvičeno v zahraničí v oblastech ovládaných teroristickými organizacemi. Již v roce 2014 byly jako priority označeny odhalování cest do oblastí konfliktů a z nich [se záměrem podporovat teroristické organizace] a bránění takovým cestám. Evropská komise soustavně podporuje posílení schengenského rámce tím, že vydává doporučení pro zlepšení hraničních kontrol v rámci stávajícího právního rámce. Komise v této souvislosti na základě prohlášení neformálního zasedání Evropské rady ze dne 12. února 2015 o terorismu a na základě závěrů předsednictví ze zasedání Rady v březnu 2015 opět zdůraznila možnost a potřebu posílit kontroly osob požívajících právo na volný pohyb podle práva Unie a provádět tyto kontroly systematicky v případě osob, u nichž se vyžaduje zvláštní posouzení rizik. Praktická příručka pro příslušníky pohraniční stráže byla následně v červnu 2015 upravena.

Návrh rozlišuje mezi vnějšími vzdušnými hranicemi a jinými vnějšími hranicemi s cílem zohlednit pohyb cestujících a infrastrukturu na různých druzích vnějších hranic. Tam, kde například z důvodu infrastruktury a pohybu cestujících může systematická kontrola vést k nepřiměřenému dopadu na plynulost provozu na hranicích, lze systematické kontroly na základě databází prominout na pozemních a námořních hranicích, pokud z posouzení rizika vyplyne, že to nepovede k ohrožení vnitřní bezpečnosti, veřejného pořádku, mezinárodních vztahů členských států nebo veřejného zdraví. O analýze rizika by měla být informována Evropská agentura pro řízení operativní spolupráce na vnějších hranicích členských států Evropské unie (dále jen „agentura Frontex“) a měla by být předmětem pravidelných zpráv, které se podávají Komisi a agentuře Frontex. Agentura Frontex může posuzovat uplatňování těchto ustanovení ze strany členských států ve své analýze rizika a zranitelnosti. Ve svých pololetních zprávách o fungování schengenského prostoru bude Komise věnovat zvláštní pozornost rovněž možnému zmírnění systematických hraničních kontrol na určitých pozemních a námořních hraničních přechodech.

V souladu s čl. 4 odst. 2 SFEU spadá opatření v prostoru svobody, bezpečnosti a práva do oblasti sdílené pravomoci Unie a členských států. Zásada subsidiarity je tedy použitelná na základě čl. 5 odst. 3 SEU, podle kterého Unie jedná v oblastech, které nespadají do její výlučné pravomoci, pouze tehdy a do té míry, pokud cílů zamýšlené činnosti nemůže být dosaženo uspokojivě členskými státy na úrovni ústřední, regionální či místní, ale spíše jich, z důvodu jejího rozsahu či účinků, může být lépe dosaženo na úrovni Unie.

Navrhovaná změna zavádí do současného čl. 7 odst. 2 povinnost členských států provádět systematické kontroly osob požívajících právo na volný pohyb podle práva Unie (tedy občanů EU a jejich rodinných příslušníků, kteří nejsou občany EU) na základě databází ztracených a odcizených dokladů, mimo jiné s cílem ověřit, zda tyto osoby nepředstavují hrozbu pro veřejný pořádek a vnitřní bezpečnost. Tato povinnost má platit na všech vnějších hranicích, tj. vzdušných, námořních a pozemních. Pokud by však systematické nahlížení do databází u všech osob požívajících právo na volný pohyb podle práva Unie mělo nepřiměřený dopad na plynulost provozu na hranicích, mohou členské státy provádět pouze cílené kontroly na základě databází za předpokladu, že z posouzení rizik vyplývá, že takový postup nepovede k ohrožení vnitřní bezpečnosti, veřejného pořádku, mezinárodních vztahů členských států nebo veřejného zdraví.

kterým se mění nařízení č. 562/2006 (ES), pokud jde o posílení kontrol na vnějších hranicích na základě příslušných databází

EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,

s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 77 odst. 2 písm. b) této smlouvy,

s ohledem na návrh Evropské komise,

po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,

v souladu s řádným legislativním postupem,

vzhledem k těmto důvodům:

(1)Ochrana vnějších hranic zůstává jednou z hlavní záruk prostoru bez kontrol na vnitřních hranicích. Je prováděna v zájmu všech členských států. Jedním z cílů těchto kontrol je zabránit jakémukoliv ohrožení vnitřní bezpečnosti členských států a veřejného pořádku bez ohledu na původ těchto hrozeb.

(2)Fenomén zahraničních teroristických bojovníků, z nichž mnozí jsou občany Evropské unie, svědčí o nezbytnosti posílit kontroly na vnějších hranicích ve vztahu k občanům Unie.

(3)(3)Doklady osob požívajících právo na volný pohyb podle práva Unie by proto měly být systematicky kontrolovány na základě příslušných databází odcizených, neoprávněně užívaných, ztracených nebo neplatných cestovních dokladů, a tím by mělo být zabráněno tomu, aby tyto osoby utajily svou skutečnou totožnost.

(4)(4)Příslušníci pohraniční stráže by z téhož důvodu měli rovněž systematicky kontrolovat osoby požívající právo na volný pohyb podle práva Unie na základě příslušných vnitrostátních a evropských databázích s cílem ujistit se, že nepředstavují hrozbu pro vnitřní bezpečnost ani veřejný pořádek.

(5)Technologický vývoj v zásadě umožňuje nahlížet do příslušných databází bez zdržování přeshraničního pohybu, protože kontrolu dokladů i osob lze provádět souběžně. Proto je možné, aniž by to mělo negativní dopad na osoby cestující v dobré víře, posílit kontroly na vnějších hranicích s cílem lépe identifikovat osoby, které mají v úmyslu tajit svou skutečnou totožnost nebo které jsou předmětem záznamu za účelem zatčení nebo z bezpečnostních důvodů. Systematické kontroly by měly být prováděny na všech vnějších hranicích. Pokud by však systematické kontroly na pozemních a námořních hranicích měly mít nepřiměřený dopad na plynulost provozu na hranicích, mělo by se členským státům dovolit, aby neprováděly systematické kontroly na základě databází, avšak pouze tehdy, pokud na základě analýzy rizik usoudí, že takové zmírnění kontrol by nemělo za následek bezpečnostní rizika. Posouzení rizika by mělo být zasíláno Evropské agentuře pro řízení operativní spolupráce na vnějších hranicích členských států Evropské unie zřízené nařízením Rady (ES) č. 2007/2004 a mělo by být předmětem pravidelných zpráv, které Komise zasílá této agentuře.

(6)Nařízením Rady (ES) č. 2252/2004 zavedla Unie zobrazení obličeje a otisky prstů jako bezpečnostní prvky v cestovních pasech občanů Unie. Tyto bezpečnostní prvky byly zavedeny s cílem zajistit větší zabezpečení cestovních dokladů a zavést spolehlivé spojení mezi držitelem a pasem. Členské státy by proto v případě pochybností o pravosti cestovního pasu nebo o totožnosti jeho držitele měly tyto biometrické identifikátory ověřit.

(7)Touto směrnicí není dotčeno uplatňování směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES.

(8)Členské státy jsou povinny při vstupu systematicky kontrolovat státní příslušníky třetích zemí na základě všech databází. Je třeba zajistit, aby tyto kontroly byly prováděny systematicky také při výstupu.

(9)(9)Jelikož cíl tohoto nařízení, tedy posílení kontrol na vnějších hranicích na základě databází zejména v reakci na rostoucí obavy z teroristických hrozeb, představuje jednu ze záruk prostoru bez kontrol na vnitřních hranicích a jako takový se týká řádného fungování schengenského prostoru, nemůže jej být dosaženo uspokojivě členskými státy, nýbrž jej může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení uvedeného cíle.

(10)V souladu s články 1 a 2 Protokolu č. 22 o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o fungování Evropské unie, se Dánsko neúčastní přijímání tohoto nařízení a toto nařízení pro něj není závazné ani použitelné. Vzhledem k tomu, že toto nařízení navazuje na schengenské acquis, rozhodne se Dánsko v souladu s článkem 4 uvedeného protokolu do šesti měsíců od přijetí tohoto nařízení Radou, zda je provede ve svém vnitrostátním právu.

(11)Toto nařízení rozvíjí ta ustanovení schengenského acquis, kterých se neúčastní Spojené království v souladu s rozhodnutím Rady 2000/365/ES. Spojené království se tedy nepodílí na přijímání tohoto nařízení, a není pro ně není závazné ani použitelné.

(12)Toto nařízení rozvíjí ta ustanovení schengenského acquis, kterých se neúčastní Irsko v souladu s rozhodnutím Rady 2002/192/ES. Irsko se tedy nepodílí na jeho přijímání a toto nařízení pro ně není závazné ani použitelné.

(13)Pokud jde o Island a Norsko, rozvíjí toto nařízení ta ustanovení schengenského acquis ve smyslu Dohody uzavřené mezi Radou Evropské unie a Islandskou republikou a Norským královstvím o přidružení těchto dvou států k provádění, uplatňování a rozvoji schengenského acquis, která spadají do oblasti uvedené v čl. 1 bodě A rozhodnutí Rady 1999/437/ES.