Scénář 3 by měl dle očekávání vést k vyšší spokojenosti spotřebitelů, ale také by měl vyšší dopad na výrobní náklady ve srovnání se scénářem 2, a proto by znamenal větší zvýšení cen pro spotřebitele. Dopad takového označování původu by jistě vedl k upřednostňování národních produktů.

Scénář 2 by rovněž uspokojil spotřebitele, je-li produkt z pohledu spotřebitelů vnímán jako bezpečnější nebo kvalitnější ve srovnání s produkty s původem v zemích mimo EU (což není jisté). Tato úroveň informací se rovněž často považuje za příliš obecnou a nestojí za dodatečné náklady, jež by byly přeneseny na konečného spotřebitele, byť by tyto dodatečné náklady možná byly nižší než v případě scénářů 3 a 4.

Podle scénáře 1 by rozsah informací o původu závisel na poptávce ze strany spotřebitelů. Tato možnost by vzhledem k tomu, že neovlivní ceny potravin, uspokojila spotřebitele, kteří přikládají velkou důležitost cenám potravin. Nová pravidla o dobrovolném uvádění původu by v každém případě zabránila uvádění spotřebitelů v omyl, pokud jde o skutečný původ primární složky potravin, které uvádějí určitý původ, neboť by musel být uveden odlišný původ primární složky.

Je třeba poznamenat, že podle scénáře 3 by mohla mít nacionalizace potravinového řetězce dopad na zaměstnanost v důsledku reorganizace výrobního řetězce potravin, což by v určitých případech mělo dopad pozitivní a v jiných negativní.

Scénáře 2 a 3 pravděpodobně povedou k celkovému zvýšení u spotřebitelských cen, které by bylo mnohem vyšší v případě scénáře 3. Scénář 3 a v menší míře i scénář 2 jako takové mohou vést ke snížení spotřeby potravinářských výrobků, které spadají do oblasti působnosti této zprávy, bude-li zvýšení nákladů podstatné, nebo k tomu, že si spotřebitelé budou muset na nákup těchto potravin vyhradit vyšší rozpočet, přičemž se často může jednat o základní potraviny.

Očekává se, že poskytování informací o původu zboží povede ke zvýšení nákladů, které by se zajisté přenesly zejména na spotřebitele (jak vyplývá ze studie FCEC). Podle této studie by význam takových zvýšení nákladů kolísal od nevýznamného k vysokému, a to v závislosti na dané potravině, potravinářském odvětví ale i na členském státu.

Scénář 1 by vedl k zanedbatelné administrativní zátěži, a to navíc jen u podniků, které udávají původ konečné potraviny a tento původ se liší od původu primární složky (složek). Celková zátěž je podle scénáře 2 odhadem nižší ve srovnání se scénářem 3 a nižší v případě možnosti a) v porovnání s možností b).

Pro provozovatele potravinářských podniků využívající suroviny různého původu by vznikla dodatečná administrativní zátěž kvůli záznamům o původu u dodávek a přizpůsobení systému zpětné sledovatelnosti. Výrazný díl dodatečné zátěže by představovaly paušální náklady, které by znevýhodnily mnohem více malé a střední podniky. Pouze malé a střední podniky využívající jedno místo původu nebo omezený počet míst původu by nebyly znevýhodněny.

V případě scénáře 3 kromě podobného dopadu na mezinárodní obchod jako u scénáře 2 hrozí dopad na vnitřní trh, s možnou nacionalizací potravinových dodavatelských řetězců, neboť téměř polovina dotázaných spotřebitelů uvedla, že dávají přednost produktům ze své země. Podle tohoto scénáře by sice mohly produkty EU těžit z preferenčního zájmu spotřebitelů na trhu EU, ale dodatečná zátěž a rigidnost dodavatelských postupů by provozovatele potravinářských podniků EU hendikepovala na mezinárodním trhu.

Scénář 2 by se dle očekávání neměl dotknout vnitřního trhu, neboť tento scénář nerozlišuje mezi členskými státy původu. V závislosti na reakci spotřebitelů na označení EU či mimo EU a také v závislosti na přizpůsobení dodavatelských postupů provozovatelů potravinářských podniků by však mohl zaznamenat dopad mezinárodní obchod, což vyvolává otázku týkající se mezinárodních obchodních dohod platných pro některé produkty, na které se studie vztahuje, jako jsou cukry. Třetí země rovněž zdůraznily své obavy ohledně možných ztrát vývozu do EU kvůli dodatečným nákladům na výrobu a označování a také kvůli předpokládanému přechodu provozovatelů potravinářských podniků k dodavatelům v EU.

Některé z těchto nákladů by se snížily, pokud by se zvolil scénář 2 nebo pokud by se použil scénář 3 s možností uvést na označení několik zemí (tedy více míst původu u daného produktu nebo též různá místa původu, která mohou být využita následně během výroby). Provozovatelé potravinářských podniků rovněž považují možnost požadující označení místa produkce za obecně méně nákladnou než označování místa chovu či pěstování, a to kvůli nižšímu počtu míst produkce s porovnáním s počtem míst původu surovin a požadovaným méně rozsáhlým systémem sledovatelnosti.

V případě scénáře 1 by se provozní náklady udržely na současné úrovni. Podle scénářů 2 a 3 by provozovatelé potravinářských podniků při volbě jednoho místa původu nebo omezeného počtu míst původu museli čelit dodatečným provozním nákladům (jednorázovým i opakovaným) z důvodu nezbytné úpravy dodavatelských postupů, systémů sledovatelnosti, postupů výroby a balení a obchodních postupů. Podle scénáře 3 by se provozní náklady podle odhadů zvýšily o 10 až 15 % pro odvětví využívající řadu různých míst původu, toto zvýšení by ale v mnoha případech mohlo dosáhnout až 30 %.

Zavedení závazných pravidel pro uvádění informací o původu zboží může vést ke zvýšenému plýtvání potravinami a nižší energetické účinnosti z důvodu zmnožení výrobních linek nebo výrobních šarží, množení různých potravinářských výrobků (jednotek) na trhu EU a distribučních kanálů nezbytných k jejich šíření. Tento dopad by byl mnohem výraznější v případě scénáře 3 ve srovnání se scénářem 2, zatímco u scénáře 1 by byl nulový nebo minimální.

Scénáře 2 a 3 by však mohly dát podnět k větší spotřebě lokálně vyráběných produktů, což by mohlo mít příznivý dopad na životní prostředí, neboť by se snížilo potenciální znečištění z dopravy.

7.3.Náklady a přínosy různých scénářů

Níže uvedená tabulka shrnuje výhody a nevýhody různých scénářů uvádění původu.

Scénáře Dopad na spotřebitele na základě studie FCEC Hospodářské dopady na základě studie FCEC Scénář 1 – zachování dobrovolného označování původu Náklady Není zaručeno, že spotřebitelům budou systematicky poskytovány informace o původu zboží Dodatečné provozní náklady by byly omezeny na minimum Omezená administrativní zátěž pro podniky a orgány veřejné správy Nulové nebo omezené zvýšení cen Přínosy Ceny potravin by se udržely na svých stávajících úrovních, s výjimkou případů, kdy se používá dobrovolného označování a původ primární složky se liší. Spotřebitelé, kteří původu zboží nepřikládají žádný zvláštní význam, nebudou muset nést dodatečné náklady související s uváděním původu Spotřebitelé, kteří chtějí znát původ zboží, se budou moci rozhodnout pro výrobky opatřené těmito informacemi. Nevedlo by to k segmentaci vnitřního trhu, a proto by obchod uvnitř EU nezaznamenal dopad. Absence dodatečné zátěže by umožnila zachovat konkurenceschopnost provozovatelů potravinářských podniků EU na mezinárodním trhu. Scénář 2 – povinné označování původu na úrovni EU/mimo EU nebo třetí země Náklady Poskytnuté informace o původu by nebyly velmi přínosné z důvodu přílišné obecnosti. Informace mohou vyvolat další otázky ohledně přesnějšího původu potravin, a to i mezi spotřebiteli, kteří takové informace apriorně nepožadovali, což by vedlo k určité frustraci Dodatečné náklady na uvádění původu se pravděpodobně přenesou na spotřebitele. Provozovatelé potravinářských podniků by byli vystaveni určitým provozním nákladům kvůli úpravám dodavatelského řetězce a výroby. Pro většinu odvětví se tyto náklady odhadují jako zanedbatelné až mírné u možnosti a) a mírné až vysoké u možností b) a c). Dodatečná administrativní zátěž pro podniky a orgány veřejné správy, ale nižší než v případě scénáře 3 Přínosy Zaručuje, že spotřebitelům budou systematicky poskytovány informace o původu zboží. Mohlo by být vnímáno jako označení jakosti a bezpečnosti potravin. Pružnější pro dodavatelské postupy ve srovnání se scénářem 3. S uznáním jakosti a bezpečnosti potravin EU by mohlo přispět k lepšímu postavení EU na poli mezinárodního obchodu s potravinami Scénář 3 – povinné označování původu na úrovni členský stát / třetí země Náklady Dopad na ceny konečných výrobků by byl výrazně vyšší než v případě scénáře 2. To by mohlo mít dopad na rozpočet spotřebitelů vyhrazený na potraviny, neboť mnoho produktů by se ocitlo v oblasti působnosti tohoto právního požadavku Všem provozovatelům potravinářských podniků by vznikly určité provozní náklady z důvodu zdvojení skladovacích zařízení, fragmentace výrobních procesů, ucelenějšího systému sledovatelnosti a změn v označování. Podle odhadů studie FCEC by se provozní náklady zvýšily o 10 až 15 % u odvětví, která nevyužívají velký počet různých míst původu, toto zvýšení by ale v mnoha případech mohlo dosáhnout až 30 %. Administrativní zátěž pro provozovatele potravinářských podniků a kontrolní orgány by byla vyšší než v případě scénáře 2 To by vedlo k větší segmentaci trhu, pokud jde o různá potravinářská odvětví, nacionalizaci potravinářského řetězce a současně nižší konkurenceschopnosti na mezinárodním trhu. Přínosy Zaručuje, že spotřebitelům budou systematicky poskytovány informace o původu zboží. Zvýšení důvěry spotřebitelů, pokud jde o potraviny. Mohlo by podpořit určitý domácí prodej kvůli upřednostňování domácích potravin. Scénář 4 – povinné označování původu na nižší úrovni (region) Neprojevil se vyšší zájem spotřebitelů ve srovnání se scénářem 3. Vyšší dopad ve srovnání se scénářem 3.

8.Závěry

Pokud jde o faktory ovlivňující rozhodnutí spotřebitele o koupi, zájem spotřebitelů o označení původu se řadí až za aspekty, jako je cena, chuť, datum použitelnosti / datum minimální trvanlivosti, výhodnost a/nebo vzhled. I když zájem o označení původu nezpracovaných potravin, jednosložkových produktů a složek představujících více než 50 % dané potraviny uvádějí dvě třetiny až tři čtvrtiny spotřebitelů, je nižší než v případě takových kategorií potravin, jako je maso, masné výrobky nebo mléčné výrobky.

Spotřebitelé spojují informace o původu s různými dalšími aspekty produktu, jako je jakost, bezpečnost, otázky životního prostředí, a rovněž uvádějí, že by nakupovali domácí produkty na podporu hospodářství své země, přičemž mezi členskými státy byly zaznamenány významné rozdíly. Upřednostňovali by informace o původu na úrovni země oproti úrovni EU/mimo EU a více se zajímají o místo výroby, nežli o místo pěstování či chovu surovin.

Nezpracované potraviny, jednosložkové produkty a složky, které tvoří více než 50 % potraviny, jsou kategorie potravin, které sdružují velmi různé produkty, u nichž se zájem spotřebitelů o informace o původu a hospodářský dopad uložení povinného označování původu velmi různí.

Dodavatelské řetězce pro tři kategorie potravin spadající do oblasti působnosti zprávy ukazují, že označování původu složek se často různí s cílem udržovat nízké kupní ceny a zachovat kvalitu konečného produktu. Proto by se povinné označování původu na úrovni EU, a ještě více úrovni země v mnoha oblastech potravin provádělo velmi složitě a vedlo by k podstatnému zvýšení výrobních nákladů, které by se v konečném důsledku přenesly na spotřebitele.

Dobrovolné označování původu by nejméně narušovalo trh a zachovalo by výrobní náklady na současné úrovni. Nebylo by zajištěno uspokojivé řešení poptávky spotřebitelů po systematických informacích o původu zboží, ale spotřebitelé by se případně mohli rozhodnout pro potraviny, u nichž jsou informace o původu provozovateli potravinářských podniků dobrovolně poskytnuty. Povinné označování původu na úrovni EU (EU/mimo EU nebo EU/třetí země) vede k méně výrazným zvýšením výrobních nákladů a menší zátěži pro provozovatele potravinářských podniků i příslušné orgány členských států, ale spokojenost spotřebitelů by nebyla tak vysoká jako v případě povinného označování původu na úrovni jednotlivých zemí. Označování původu na úrovni země by na rozdíl od označování původu na úrovni EU mělo výrazný dopad na vnitřní trh, s možností zvýšení spotřeby lokálních potravin v případě některých trhů.

Oba scénáře povinného označování původu (na úrovni EU a na úrovni jednotlivých zemí) by mohly mít dopad na mezinárodní dodávky potravin a zasahovaly by do stávajících obchodních dohod se třetími zeměmi. Dodatečná pravidla pro označování mohou snížit konkurenceschopnost evropských provozovatelů potravinářských podniků na mezinárodním trhu, zatímco provozovatelé potravinářských podniků ze třetích zemí mají obavy týkající se možných dodatečných výrobních nákladů a ztrát vývozu do EU, neboť spotřebitelé by dávali přednost potravinám s původem v EU.

V konečném důsledku by povinné označování původu představovalo dodatečnou zátěž pro příslušné orgány členských států, zejména za stávající hospodářské situace, pokud by se musely vyrovnat s uložením případných nových kontrolních úkolů pro tyto dodatečné požadavky.

V této souvislosti a s ohledem na politické cíle Komise, pokud jde o lepší regulaci, se jako vhodné řešení jeví dobrovolné označování původu spojené s již existujícími systémy povinného označování původu pro určité potraviny nebo skupiny potravin. Prodejní ceny se tak zachovají na současných úrovních, ale spotřebitelé přesto budou mít možnost zvolit si v případě zájmu produkty se zvláštním původem, přičemž se neprojeví dopad na konkurenceschopnost provozovatelů potravinářských podniků, ani na vnitřní trh a mezinárodního obchod.