[pic] | KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ |

V Bruselu dne 22.12.2005

KOM(2005) 703 v konečném znění

SDĚLENÍ KOMISE

„Další pokyny k alokačním plánům systé mu EU pro obchodování s emisemi na období 2008 až 2012“

.

SDĚLENÍ KOMISE

„Další pokyny k alokačním plánům systému EU pro obchodování s emisemina období 2008 až 2012“ (Text s významem pro EHP)

1. ÚVOD

1. Toto sdělení poskytuje členským státům pokyny k vytvoření národních alokačních plánů pro druhé obchodovací období (2008 až 2012). Sdělení není součástí probíhajícího přezkumu směrnice o obchodování s emisemi[1] (dále jen „uvedená směrnice“), v rámci kterého předloží Komise v červnu 2006 Evropskému parlamentu a Radě zprávu, případně včetně návrhů na zlepšení fungování systému EU pro obchodování s emisemi. Při přípravě přezkumu vezme Komise v úvahu podněty zúčastněných stran ohledně celé škály otázek týkajících se fungování a dopadu systému EU pro obchodování s emisemi.

2. Tyto pokyny doplňují pokyny Komise ze dne 7. ledna 2004[2] k provádění kritérií uvedených v příloze III uvedené směrnice. Předchozí pokyny obsahují zejména technickou analýzu výkladu a souhry různých kritérií v příloze III a vysvětlují jejich roli při posuzování alokačních plánů ze strany Komise. Klíčová sdělení z prvních pokynů jsou shrnuta v příloze 3.

3. Komise považuje za nezbytné poskytnout dodatečné pokyny, aby bylo možné důsledně začlenit poznatky získané z první alokační fáze. Poznamenává, že obecná povaha kritérií uvedených v příloze III uvedené směrnice ponechává prostor pro jejich provedení, a sdílí názor členských států a řady zúčastněných stran, že k zajištění provázanějších alokačních plánů pro druhé obchodovací období je třeba více pokynů[3].

4. Členské státy a zúčastněné strany dávají obecně přednost větší harmonizaci alokačních pravidel. Komise považuje za nezbytné dosáhnout ve druhém obchodovacím období větší provázanosti, jak to dovolí různý pokrok členských států při dosahování individuálních kjótských cílům. Kromě toho je po roce 2012 žádoucí další harmonizace. Komise tuto problematiku zváží v kontextu strategického přezkumu systému EU pro obchodování s emisemi. Na základě tohoto přezkumu předloží Komise případně návrhy na zlepšení fungování systému, přičemž zajistí stabilní regulační rámec.

5. Komise členské státy naléhavě vyzývá, aby se pro druhé obchodovací období snažily vypracovat jednodušší plány. Jednoduché alokační plány napomohou pochopení tohoto nástroje mezi uživateli a rovněž zvýší transparentnost a předvídatelnost. Členské státy by měly usilovat, aby byl druhý soubor národních alokačních plánů co nejjednodušší, zejména pokud jde o alokační metody a pravidla týkající se nových účastníků a uzavření zařízení. Členské státy by měly kriticky posoudit nezbytnost a účinnost pravidel z prvního kola národních alokačních plánů a ponechat pouze ta, která považují za absolutně zásadní.

6. Pro větší transparentnost plánů Komise vytvořila a připojila soubor tabulek[4], které normalizovanou formou shrnují některé základní informace z národních alokačních plánů. Komise považuje tyto tabulky za nedílnou součást druhého kola národních alokačních plánů a očekává, že je členské státy využijí. Kromě toho vyzývá členské státy, aby nadále používaly společný formát[5], který byl vypracován pro první alokační plány, a stejně jako v první fázi zajistily plný soulad se všemi plány.

2. SHRNUTÍ ZKUšENOSTÍ Z PRVNÍ FÁZE ALOKAčNÍCH PLÁNů (2005-2007) A OBECNÁ POUčENÍ PRO DRUHOU FÁZI (2008-2012)

7. První fáze alokačního procesu trvala zhruba 15 měsíců, od lhůty pro oznámení dne 31. března 2004 do posledního rozhodnutí Komise dne 20. června 2005. To je mnohem déle, než předpokládala směrnice. Schvalovací proces se protáhnul až do prvního obchodovacího období, které bylo zahájeno dne 1. ledna 2005. Opožděné oznámení, schválení a finalizace některých plánů na vnitrostátní úrovni vnesly nejistotu nejen mezi příslušné vnitrostátní orgány a podniky, ale rovněž mezi aktéry na trhu s povolenkami v celé Evropě. Proto je důležité, aby byly úplné národní alokační plány pro druhou alokační fázi oznámeny včas. Komise má za to, že tříměsíční období stanovené v čl. 9 odst. 3 může začít až poté, co bude předložen úplný národní alokační plán. Proto členským státům připomíná povinnost dodržet lhůtu 30. června 2006, aby bylo možné dokončit druhý alokační proces, včetně následného závěrečného vnitrostátního rozhodnutí o přidělování, před zahájením druhého obchodovacího období dne 1. ledna 2008. Komise nebude přijímat jiné změny národních alokačních plánů oznámené po konečném datu 31. prosince 2006 podle čl. 11 odst. 2 uvedené směrnice, než jaké budou vyžadovat příslušná rozhodnutí Komise o národním alokačním plánu.

8. Komise považuje první fázi za zkušební období, a posoudila proto alokační plány z prvního období pragmaticky. Z prvního alokačního procesu vzešly některé výrazné charakteristické rysy, shrnuté níže, které vysvětlují podobnost volby a přístupů v členských státech (podrobnosti viz příloha 4):

- Pro rentabilní splnění kjótských cílů je třeba více využívat obchodování s emisemi.

- Přidělování bylo obecně restriktivnější pro výrobce energie než pro jiná odvětví v rámci tohoto systému.

- Členské státy, které mají vzhledem ke svým kjótským cílům značný nadbytek skutečných emisí, mají v úmyslu zakoupit podstatné množství kjótských jednotek.

- Pro rozvoj trhu s povolenkami je důležité nepřijmout dodatečné úpravy.

- Některé alokační plány jsou složitější, než je nezbytně nutné, a nedostatečně transparentní.

3. DALšÍ POKYNY K VYBRANÝM OTÁZKÁM TÝKAJÍCÍM SE DRUHÉHO OBDOBÍ NÁRODNÍCH ALOKAčNÍCH PLÁNů

3.1. Pokrok ve vztahu ke kjótským cílům

9. Ve zprávě o pokroku za rok 2005[6] posuzovala Komise pokrok členských států ve vztahu ke kjótským cílům. Při srovnání skutečných emisí za rok 2003 a povolených emisí v letech 2008-2012 se projevily u podstatné části členských států deficity, které je třeba vyrovnat; v některých případech jsou značné. V současnosti se zdá, že na nejlepší cestě ke splnění kjótských cílů není zejména Belgie, Dánsko, Finsko, Irsko, Itálie, Lucembursko, Německo, Nizozemsko, Portugalsko, Rakousko, Slovinsko a Španělsko. Tyto členské státy se musí vynaložit ve svém druhém obchodovacím období více úsilí na dodržování kjótských cílů, což ale neznamená, že v jiných členských státech nejsou rovněž potřeba další opatření. Jelikož deficity nelze odstranit pouze požadavkem na snížení emisí v odvětví, které neobchoduje s emisemi, ani nákupem kjótských jednotek, je třeba více využívat systému obchodování s emisemi, aby se plně rozvinul potenciál obchodování s emisemi.

3.2. Stanovení vnitrostátních stropů

10. Na základě kritéria 3 přílohy III (kritéria přílohy III uvedené směrnice jsou uvedena v příloze 2 tohoto dokumentu) je množství povolenek v souladu s potenciálem, včetně technologického potenciálu, činností spadajících pod tento systém a zaměřených na snížení emisí. To znamená, že horní hranice stropu se na vnitrostátní úrovni stanoví kombinací příslušného ekonomického a technologického potenciálu ke snížení emisí.

11. Dva z nejdůležitějších faktorů, které určují emisní trendy, jsou hospodářský růst (HDP, větší růst vede k vyšším emisím) a intenzita oxidů uhlíku (emise na jednotku HDP, kdy snižování intenzity oxidů uhlíku vede ke snížení emisí). V zásadě platí, že čím rychleji roste ekonomika, tím rychleji se zavádějí nové technologie a tím rychleji se obnovuje základní jmění, a v důsledku toho se zlepšuje produktivita a zvyšuje intenzita oxidů uhlíku. K tomu přispívá rostoucí podíl terciárního odvětví a souběžný pokles sekundárního odvětví, které zažívají evropské ekonomiky. Zavedení systému obchodování s emisemi a jednotné ceny uhlíku v obchodovacím odvětví po celé EU kromě toho podněcuje další snižování intenzity oxidů uhlíku.

12. V minulosti (v letech 1990 až 2000) bylo snižování intenzity oxidů uhlíku v rovnováze s hospodářským růstem, nebo jej dokonce překonalo, což znamená, že emise skleníkových plynů byly stabilní nebo klesaly. Následující tabulka ukazuje, že tento trend by v průběhu následujícího desetiletí (2000 až 2010) měl zůstat stabilní. Je třeba zdůraznit, že odhady pro období 2000 až 2010 nezohledňují podněty vzešlé z první fáze systému, a je proto pravděpodobné, že skutečné snížení intenzity oxidů uhlíku v tomto období podhodnotily.

Tabulka A: Minulé a odhadované míry růstu HDP a trendy intenzity oxidů uhlíku[7]:

Roční změna HDP v % | Roční zlepšení intenzity oxidů uhlíku* v % | Souhrnný čistý vliv na roční trend emisí v % |

Skutečný vývoj v letech 1990 až 2000 |

EU-25 | 2,0 | 2,3 | -0.3 |

EU-15 | 2,0 | 1,9 | 0,1 |

Nové členské státy | 1,7 | 3,9 | -2,2 |

Odhadovaný vývoj v letech 2000 až 2010 |

EU-25 | 2,5 | 2,2 | 0,3 |

EU-15 | 2,4 | 2,1 | 0,3 |

Nové členské státy | 3,8 | 3,6 | 0,2 |

Poznámka: * Intenzita oxidů uhlíku vyjadřuje vztah mezi emisemi CO2 a HDP.

13. V analýze hospodářského a technologického potenciálu ke snižování emisí Komise zohledňuje míry ročního růstu HDP a snížení intenzity oxidů uhlíku. Spojením vlivu obou těchto faktorů se získá poměr ročního potenciálu ke snížení emisí. Pokud se vyjde ze skutečných emisí v daném roce (např. 2003) a předpokládá se, že obchodovací odvětví má na emisích stálý podíl a podobný potenciál ke snížení emisí jako celé hospodářství, lze odvodit orientační strop odpovídající kritériu 3 přílohy III.

14. Strop pro první fázi je proto výchozím bodem při určování a posuzování celkového množství pro druhou fázi jak na úrovni EU, tak na úrovni členských států. V důsledku kritéria 1 musí některé členské státy stropy z prvního období snížit, aby vyhověly kjótskému cíli. Další členské státy musí stropy z první fáze udržovat, aby plán souhlasil s potenciálem ke snížení emisí (kritérium 3). V důsledku toho by měl být roční průměrný strop systému obchodování s emisemi v celé EU nižší než strop z první fáze.

15. Řada členských států musí vyrovnat deficit mezi skutečnými emisemi z roku 2003 a povolenými emisemi podle kjótského cíle. Celkový deficit pro tyto členské státy je 296,5 milionů tun ekvivalentu CO2. Toto číslo proto představuje nadbytečné emise, které tyto členské státy budou ještě muset snížit za použití nástrojů, jež mají k dispozici k zajištění souladu s kjótskými cíli.

16. Členské státy s deficitem vůči kjótskému cíli by měly usilovat o vyvážené spojení těchto opatření: i) snížení alokací pro druhou fázi a ii) provedení dodatečných opatření v neobchodujícím odvětví; případně doplněných o iii) vládní nákup kjótských jednotek. Díky vyvážené kombinaci je snížení prakticky proveditelnější a ekonomicky účinnější.

17. Tabulka v příloze 1 uvádí podíl odvětví obchodování s emisemi vyjádřený jako první fáze přidělování povolenek vzhledem ke skutečným emisím za rok 2003. Na úrovni EU dosahuje podíl zhruba 45 %. Pokud by odvětví obchodování s emisemi mělo přispět poměrným dílem ke snížení v členských státech, které musí vyrovnat deficit, celkový objem přidělených povolenek pro druhé období v EU-25 by byl zhruba 6 % pod objemem v prvním období, což by vedlo k ročnímu přídělu ve výši 2,063 miliard povolenek. Ke splnění kjótských cílů by snížení o méně než 6 % znamenalo, že je třeba vynaložit větší úsilí v odvětví, jež neobchoduje s emisemi.

3.3. Odůvodnění zamýšleného vládního nákupu kjótských jednotek

18. Vzhledem k situaci trhu a omezením nabídky kjótských jednotek stojí členské státy před náročným úkolem uskutečnit objem plánovaných nákupů. Rozhodnutí členského státu nakoupit kjótské jednotky z veřejných fondů (stejně jako nákup ze strany společností za podmínek propojovací směrnice) zmenšuje potřebu snížení emisí na vnitrostátní úrovni.

19. Z výše uvedených důvodů je odůvodnění zamýšleného vládního nákupu kjótských jednotek zásadní pro dosažení souladu národních alokačních plánů s kritériem 1 přílohy III. Proto to také byl důležitý prvek posuzování plánů z prvního období. Několik států v národních alokačních plánech z prvního období zamýšlený nákup plně neodůvodnilo, a některé stropy jim byly proto sníženy. Každý členský stát, který uplatňuje vládní nákup kjótských jednotek, musí proto záměry důkladně odůvodnit a prokázat pokrok při uskutečňování těchto nákupů, ačkoli to bylo již uvedeno v národním alokačním plánu v prvním kole. Komise své posouzení založí na kumulativních kritériích uvedených v příloze 5 a přísně tyto aspekty posoudí. Pokud členský stát celý soubor kritérií uspokojivě nesplní, bude Komise požadovat poměrné snížení navrženého stropu.

3.4. Odůvodnění dalších politik a opatření

20. Odůvodnění vlivu provedených a doplňkových politik členských států je důležité pro dosažení souladu národního alokačního plánu s kritériem 1 přílohy III uvedené směrnice. V národních alokačních plánech z prvního období členské státy uvedly řadu stávajících a doplňkových politik a opatření. Každý členský stát, který uplatňuje provedené a doplňkové politiky a opatření, musí odůvodnit vliv a prokázat pokrok při jejich provádění nebo přijímání[8], ačkoli to bylo uvedeno již v národním alokačním plánu v prvním kole. Komise své posouzení založí na kumulativních kritériích uvedených v příloze 6 a přísně tyto aspekty posoudí. Pokud členský stát celý soubor kritérií uspokojivě nesplní, bude Komise požadovat poměrné snížení navrženého stropu.

3.5. Pokyny ke kritériu 12 – limit na společné provádění (JI) a mechanismus čistého rozvoje (CDM) používané provozovateli

21. Kritérium 12 přílohy III uvedené směrnice, ve znění propojovací směrnice [9], uvádí: „Plán stanoví maximální množství CER a ERU, jež mohou provozovatelé používat v systému Společenství, jako procento přídělu povolenek každému zařízení. Toto procento musí být v souladu se závazky členských států týkajícími se doplňkovosti podle Kjótského protokolu a rozhodnutí přijatých na základě UNFCCC nebo Kjótského protokolu.“

22. Kritérium 12 je závazné v tom smyslu, že národní alokační plán musí upřesnit maximální množství CER a ERU, které mohou provozovatelé v systému EU pro obchodování s emisemi použít pro dosažení souladu.

23. Kritérium 12 stanoví, že určené procento musí být v souladu se závazky členských států týkajícími se doplňkovosti podle Kjótského protokolu a rozhodnutí přijatých na základě UNFCCC nebo Kjótského protokolu. Marakéšské dohody stanoví, že „použití mechanismů je doplňkové k vnitrostátním opatřením“[10] . V Kjótském protokolu, úmluvě UNFCCC ani rozhodnutích přijatých v jejich rámci není uvedena kvantitativní definice závazků týkajících se doplňkovosti[11]. Je třeba rovněž poznamenat, že setkání konferencí stran Kjótského protokolu v Montrealu přijalo řadu důležitých rozhodnutí s cílem podnítit používání CMD, k němuž může obchodování s emisemi v EU přispět.

24. Požadavek doplňkovosti se uplatní na souhrnné emise skleníkových plynů členských států, a nikoli na jednotlivá odvětví zvlášť. Při hodnocení plnění tohoto požadavku je tedy třeba vít rovněž v úvahu zamýšlený vládní nákup kjótských jednotek.

25. Komise je toho názoru, že členské státy se mohou svobodně rozhodnout, zda uplatní limity pro každé zařízení jednotlivě, nebo pro všechna zařízení dohromady. Z důvodu větší pružnosti se členským státům doporučuje uplatnit limity pro celé obchodovací období a pro všechny zařízení společně.

3.6. Otázky týkající se nových účastníků a uzavření zařízení

26. Komise považuje za předčasné vyvozovat závěry a určovat nejlepší praxi v souvislosti s novými účastníky a uzavřením zařízení. Další podrobnosti jsou uvedeny v příloze 7.

3.7. Další pokyny k přidělování povolenek na úrovni odvětví a zařízení

27. Při stanovení přídělů na úrovni zařízení ve druhé fázi považuje Komise za nezbytné, aby se členské státy neopíraly o emise z první fáze ani o další údaje z první fáze. V opačném případě jsou zařízení, která v prvním obchodovacím období aktivně snížila emise, neoprávněně znevýhodněna tím, že ve druhé fázi obdrží nižší podíl povolenek než zařízení, která emise během prvního období nesnížila.

28. Pokud se nebude spoléhat na emise ani na jiné údaje z první fáze, umožní to přiměřeně určit časnou akci, což nahradí zřízení rezervy pro časnou akci nebo jiné prostředky zabezpečení časné akce.

29. Z důvodu zjednodušení a snížení administrativní zátěže nepovažuje Komise za vhodné zachovat na úrovni zařízení zvláštní ustanovení o emisích z procesů.

30. Jak bylo již uvedeno, je třeba stále zdůrazňovat nesmírný význam jednodušší podoby národních alokačních plánů z druhé fáze ve srovnání s fází první. Jednodušší pravidla pro přidělování na úrovni odvětví i zařízení zvýší transparentnost procesu přidělování a sníží náklady zejména u malých a středních podniků v rámci tohoto systému.

3.8. Doplňující pokyny k dalším aspektům přidělování povolenek

31. Použití referenčních úrovní v rámci celé EU není pro druhou fázi dostatečně zavedenou alokační metodou. Členské státy však mohou referenční úrovně na vnitrostátní úrovni vhodně využívat při přidělování na úrovni zařízení v některých odvětvích a pro určité nové účastníky, např. v odvětví elektrické energie. Komise prověří zkušenosti z takového použití v rámci přezkoumání systému obchodování s emisemi. Komise by ráda zjistila, zda požadavky na doplňkové údaje pro referenční úrovně jsou dobře zvládány a zda členské státy považují dodatečné administrativní úsilí za potřebné.

32. Komise připomíná, že členské státy mohou ve druhém obchodovacím období využívat dražby do 10% limitu povoleného podle článku 10 uvedené směrnice. Intenzivnější využívání dražeb by členským státům a Komisi umožnilo získat více zkušeností s uplatněním této alokační metody a obohatilo strategický přezkum o praktické zkušenosti. Připomíná členským státům, že výnosy z dražeb se mohou použít mimo jiné na uhrazení administrativních nákladů systému a na vládní nákup kjótských jednotek. Pokud se členské státy rozhodnou povolenky dražit, doporučuje Komise, aby předem upřesnily podrobnosti dražebního postupu, nejlépe v národním alokačním plánu, zejména pokud jde o lhůty a množství.

33. S ohledem na připomínky veřejnosti stanovené v čl. 9 odst. 1 a čl. 11 odst. 2 a kritérium 9 přílohy III uvedené směrnice Komise očekává, že členské státy uvedou příslušné lhůty, které umožní účinně zorganizovat připomínky veřejnosti týkající se druhé fáze národního alokačního plánu. Členské státy by se měly snažit získat připomínky veřejnosti podle čl. 11 odst. 2 a kritéria 9 přílohy III včas, aby dodržely lhůtu 31. prosince 2006. Jelikož by ve druhém obchodovacím období měla být menší časová tíseň než v první fázi, je Komise přesvědčena, že členské státy tento požadavek náležitě splní v rámci vlastní odpovědnosti a uvážení.

4. VÝKLAD OBLASTI PůSOBNOSTI PřÍLOHY I UVEDENÉ SMěRNICE

4.1. Spalovací zařízení

34. Pokud jde o výklad spalovacích zařízení v příloze I uvedené směrnice, Komise konstatuje, že členské státy založily národní alokační plány první fáze na výkladu, který zahrnuje všechna spalovací zařízení s konkrétní kapacitou, bez ohledu na to, zda spalovací zařízení vyrábí energii samostatně, nebo jako součást jiného výrobního procesu. Jiné členské státy uplatnily varianty užšího výkladu a vyloučily některá nebo všechna spalovací zařízení tvořící součást jiného výrobního procesu.

35. Komise považuje tento stav za velmi neuspokojivý. Z pohledu vnitřního trhu je třeba zabránit situaci, kdy některé členské státy zahrnují stejný typ zařízení do uplatňování téže směrnice, a jiné nikoli. Jednotný výklad a zahrnutí spalovacích zařízení v členských státech ve druhém obchodovacím období je velmi důležitý, aby nedošlo k zásadnímu narušení hospodářské soutěže na vnitřním trhu.

36. Komise považuje za náležitý výklad spalovacího zařízení uvedený v příloze 8. Je si vědoma, že některé členské státy budou muset zahrnout řadu dodatečných zařízení, včetně velkých zařízení s podstatným objemem emisí a stejně i tak některá nejmenší zařízení produkující emise. Vzhledem k následující kapitole však komise uznává, že není vhodné zahrnovat dodatečné spalovací procesy, které se obyčejně provádějí v malých zařízeních. S cílem odstranit ve druhém obchodovacím období nesrovnalosti by členské státy měly v každém případě začlenit spalovací procesy zahrnující krakovací jednotky, výrobu sazí, hoření[12], pece[13] a hutní kombináty[14], které se obyčejně provádějí ve větších zařízeních produkujících značný objem emisí. Komise si vyhrazuje právo přijmout nezbytná opatření, aby výraznému narušení zabránila. Podrobnosti o výkladu spalovacích zařízení podle Komise jsou uvedeny v příloze 8.

4.2. Nejmenší zařízení

37. Členské státy a zúčastněné strany vyjádřily určité obavy týkající se zahrnutí malých zařízení do oblasti působnosti uvedené směrnice, přičemž tvrdí, že zejména náklady na účast nejmenších zařízení převáží výhody jejich zahrnutí do systému. Komise uznává, že výhody účasti a náklady na ni vyžadují v případě některých malých zařízení další zvážení v rámci přezkumu systému EU pro obchodování s emisemi podle článku 30 uvedené směrnice.

38. Komise zdůrazňuje, že část nákladů na účast nejmenších zařízení představují „jednorázové“ náklady na začátku prvního obchodovacího období a v budoucnu se již vyskytovat nebudou. Pokud jde o opakované náklady, které do značné míry souvisejí s ročními náklady na monitorování, podávání zpráv a ověřování emisí, věnuje Komise v probíhajícím přezkumu pokynů pro monitorování a podávání zpráv zvláštní pozornost využití možnosti úspory nákladů na nejmenší zařízení. Komise plánuje, že revidované pokyny by měly vstoupit v platnost do 1. ledna 2008, souběžně se začátkem druhého obchodovacího období.

39. Kromě toho dále zdůrazňuje význam používání jednodušších pravidel přidělování pro druhou obchodovací fázi s cílem nejmenším zařízením prospět a zvážit další aspekty (kromě monitorování a přidělování povolenek), které by snížily náklady na účast těchto zařízení. Komise je přesvědčená, že tím se dále zlepší vztah mezi výhodami a náklady na účast takových zařízení v systému EU pro obchodování s emisemi.

40. Komise vyzývá členské státy, aby při přípravě národních alokačních plánů pro druhou fázi prozkoumaly možnosti uvedené v příloze 9. Má v úmyslu při přezkumu komplexněji posoudit oblast působnosti směrnice, pokud jde o zahrnutí nejmenších podniků, včetně možnosti navrhnout změnu směrnice, která umožní vyřazení některých malých zařízení ze systému EU pro obchodování s emisemi v průběhu druhého obchodovacího období. Ve spojitosti s tím Komise zvažuje možnost, že by se spalovací činnosti do určitého mezního objemu, např. do 3 MW, nezapočítávaly pro účel tzv. agregačního pravidla. Komise rovněž zkoumá možnost odstranění části agregačního pravidla, což by umožnilo sečíst kapacity činností, které vykonává tentýž provozovatel na tomtéž místě.

ANNEX

Annex 1: Background data

Member State | 2003 national greenhouse gas emissions | Allowed emissions annual average 2008-12 under Kyoto Protocol | ETS share[15] | First phase cap annual average 2005-07 according to Commission decisions[16] |

Austria | 91.6 | 68.3 | 36.0% | 33.0 |

Belgium | 147.7 | 135.8 | 42.6% | 62.9 |

Cyprus | 9.2 | n.a. | 62.0% | 5.7 |

Czech Republic | 145.4 | 176.8 | 67.1% | 97.6 |

Denmark | 74.0 | 55.0 | 45.3% | 33.5 |

Estonia | 21.4 | 40.0 | 88.6% | 19.0 |

Finland | 85.5 | 70.4 | 53.2% | 45.5 |

France | 557.2 | 568.0 | 28.1% | 156.5 |

Germany | 1017.5 | 986.1 | 49.0% | 499.0 |

Greece | 137.6 | 139.6 | 54.1% | 74.4 |

Hungary | 83.2 | 114.3 | 37.6% | 31.3 |

Ireland | 67.6 | 61.0 | 33.0% | 22.3 |

Italy | 569.8 | 477.2 | 40.8% | 232.5 |

Latvia | 10.5 | 23.3 | 43.4% | 4.6 |

Lithuania | 17.2 | 46.9 | 71.2% | 12.3 |

Luxembourg | 11.3 | 9.2 | 29.8% | 3.4 |

Malta | 2.9 | n.a. | n.a. | 2.9 |

Netherlands | 214.8 | 200.3 | 44.4% | 95.3 |

Poland | 384.0 | 531.3 | 62.3% | 239.1 |

Portugal | 81.2 | 75.4 | 47.0% | 38.2 |

Slovakia | 51.7 | 66.0 | 59.0% | 30.5 |

Slovenia | 19.8 | 18.8 | 44.3% | 8.8 |

Spain | 402.3 | 329.0 | 43.4% | 174.4 |

Sweden | 70.6 | 75.2 | 32.5% | 22.9 |

UK | 651.1 | 657.4 | 37.7% | 245.3 |

Total | 2190.8 |

Note: All emission figures are in million tonnes CO2 equivalent.

Annex 2: Criteria for national allocation plans referred to in Articles 9, 22 and 30 of Annex III of the Directive

1. The total quantity of allowances to be allocated for the relevant period shall be consistent with the Member State's obligation to limit its emissions pursuant to Decision 2002/358/EC and the Kyoto Protocol, taking into account, on the one hand, the proportion of overall emissions that these allowances represent in comparison with emissions from sources not covered by this Directive and, on the other hand, national energy policies, and should be consistent with the national climate change programme. The total quantity of allowances to be allocated shall not be more than is likely to be needed for the strict application of the criteria of this Annex. Prior to 2008, the quantity shall be consistent with a path towards achieving or over-achieving each Member State's target under Decision 2002/358/EC and the Kyoto Protocol. |

2. The total quantity of allowances to be allocated shall be consistent with assessments of actual and projected progress towards fulfilling the Member States' contributions to the Community's commitments made pursuant to Decision 93/389/EEC. |

3. Quantities of allowances to be allocated shall be consistent with the potential, including the technological potential, of activities covered by this scheme to reduce emissions. Member States may base their distribution of allowances on average emissions of greenhouse gases by product in each activity and achievable progress in each activity. |

4. The plan shall be consistent with other Community legislative and policy instruments. Account should be taken of unavoidable increases in emissions resulting from new legislative requirements. |

5. The plan shall not discriminate between companies or sectors in such a way as to unduly favour certain undertakings or activities in accordance with the requirements of the Treaty, in particular Articles 87 and 88 thereof. |

6. The plan shall contain information on the manner in which new entrants will be able to begin participating in the Community scheme in the Member State concerned. |

7. The plan may accommodate early action and shall contain information on the manner in which early action is taken into account. Benchmarks derived from reference documents concerning the best available technologies may be employed by Member States in developing their National Allocation Plans, and these benchmarks can incorporate an element of accommodating early action. |

8. The plan shall contain information on the manner in which clean technology, including energy efficient technologies, are taken into account. |

9. The plan shall include provisions for comments to be expressed by the public, and contain information on the arrangements by which due account will be taken of these comments before a decision on the allocation of allowances is taken. |

10. The plan shall contain a list of the installations covered by this Directive with the quantities of allowances intended to be allocated to each. |

11. The plan may contain information on the manner in which the existence of competition from countries or entities outside the Union will be taken into account. |

12. The plan shall specify the maximum amount of CERs and ERUs which may be used by operators in the Community scheme as a percentage of the allocation of the allowances to each installation. The percentage shall be consistent with the Member State’s supplementarity obligations under the Kyoto Protocol and decisions adopted pursuant to the UNFCCC or the Kyoto Protocol. |

Annex 3: Key messages from the first allocation guidance document

In January 2004, the Commission provided guidance to assist Member States in the preparation of the national allocation plans[17]. The guidance contained in that document on the implementation of the then eleven[18] criteria in Annex III to the Directive remainsrelevant for the second trading period 2008-2012. The Commission therefore wishes to reiterate the main elements.

Criterion (1) – Kyoto commitments The Commission understands “likely to be needed” as forward-looking and linked to the projected emissions of covered installations as a whole, given that this criterion refers to the total quantity of allowances to be allocated. The Commission understands the reference to the “strict application of the criteria in this annex” to comprise the criteria with a mandatory character or containing mandatory elements - i.e. criteria 1, 2, 3, 4 and 5. In order to satisfy this requirement and fulfil all mandatory criteria and elements, a Member State should not allocate more than is needed, or warranted, by the most constraining of these criteria. It follows that any application of the optional elements of Annex III may not lead to an increase in the total quantity of allowances. |

Criterion (2) – Assessments of emissions developments Pursuant to Decision 280/2004/EC concerning a mechanism for monitoring Community greenhouse gas emissions and for implementing the Kyoto Protocol , the Commission undertakes an annual assessment of each Member State’s actual emissions and projected emissions for the period 2008-2012, in total and by sector and by gas. Criterion 2 requires the total quantity of allowances to be allocated to be consistent with these assessments. Consistency will be deemed as ensured, if the total quantity of allowances to be allocated to covered installations is not more than would be necessary taking into account actual emissions and projected emissions contained in those assessments. |

Criterion (3) – Potential to reduce emissions A Member State should determine the total quantity of allowances resulting from the application of criterion 3 by comparing the potential of activities covered by the scheme to reduce emissions with the potential of activities not covered. The criterion will be deemed as fulfilled if the allocation reflects the relative differences in the potential between the total covered and non-covered activities. |

Criterion (4) – Consistency with other legislation Criterion 4 concerns the relationship between allocations under Directive 2003/87/EC and other Community legislative and policy instruments. Consistency between allowance allocations and other legislation is introduced as a requirement in order to ensure that the allocation does not contravene the provisions of other legislation. In principle, no allowances should be allocated in cases where other legislation implies that covered emissions had or will have to be reduced even without the introduction of the emissions trading scheme. Similarly, consistency implies that if other legislation results in increased emissions or limits the scope for decreasing emissions covered by the Directive account should be taken of this increase. |

Criterion (6) – New entrants Under criterion 6, the national allocation plan should contain information on the manner in which new entrants will be able to begin participating in the emissions trading scheme in a Member State. The guidance proposes three ways in which new entrants can begin participating in the emissions trading scheme: by buying allowances in the market, by buying them in an auction, or by receiving them for free from a reserve set aside by the Member State. Having new entrants buy allowances in the market or in an auction is in accordance with the principle of equal treatment. |

Criterion (10) – List of installations This criterion will be deemed as fulfilled, if a Member State has respected its obligation to list all the installations covered by the Directive. A Member State has to indicate the total quantity of allowances intended to be allocated to each installation. |

Annex 4: Summary of experience gained from allocation plans for the first phase (2005-2007) and general lessons for the second phase (2008-2012)

1. More use of emissions trading is necessary to meet the Kyoto targets cost-effectively. Some Member States rely to a large degree on reductions in the non-trading sectors or on government purchase of Kyoto unit credits in the pursuit of their Kyoto targets. The intended government purchase of Kyoto units and the foreseen reduction efforts in the non-trading sectors have served in the first allocation phase as buffers resulting in moderate use of emission trading. In some Member States too much of the reduction effort may have been shifted to the non-trading sectors. Maintaining this imbalance would make Kyoto compliance more costly than necessary. Given that emissions trading is the most cost-effective instrument at hand, it should be used more in the second allocation round and beyond.

2. Allocations have in general been more restrictive for power generators than other sectors covered by the scheme. In most Member States, the allocation to the power generating sector, in relation to projected needs, has been more restrictive, i.e. more environmentally ambitious, than the allocations to the other sectors covered by the scheme.

3. Member States experiencing considerable excess in actual emissions with respect to their Kyoto targets intend to purchase a substantial amount of Kyoto units. Eight Member States announced in the first phase national allocation plans their intention to purchase with government funds in total some 500 to 600 million Kyoto units. Given the general outlook for Joint Implementation (JI) and Clean Development Mechanism (CDM), the envisaged volume will be very challenging to realise. Furthermore, the Linking Directive will add private-sector demand to government demand for such credits. The Commission considers it as a matter of priority to improve the functioning of these mechanisms.

4. The non-acceptance of ex-post adjustments is essential for the allowance market development. The Commission did not approve the so-called ex-post adjustments envisaged by a number of Member States for the first trading period. This plays a vital role in the development of an efficient and liquid allowance market. The good functioning of the allowance market depends crucially on a stable and predictable allocation for the entire trading period in order to create stable incentives for installations to reduce emissions. For compliance purposes, companies can use the full flexibility of the scheme, be it via the allowance market or via company-internal transfers across borders.

5. Some allocation plans are more complex than necessary and not sufficiently transparent. In the first national allocation plans, some Member States created a complex set of special allocation rules: all Member States provided for a new entrants reserve and most also for some kind of administrative provision in the case of closure of an installation (i.e. no further allocation of allowances for the remainder of the ongoing trading period once an installation is closed). The design of new entrants and closure rules differs in detail. This contributes to a high degree of complexity and intransparency in the internal market and may result in unnecessary distortions of competition. Member States should consider simplifying all rules which they have added themselves and which are not essential for the functioning of the scheme. Simpler rules will help make national allocations plans more transparent.

Annex 5: Information requested to assess substantiation of intended government purchase of Kyoto units

Member States must substantiate the intended government purchase of Kyoto units and are requested to provide the following information in the national allocation plan:

(1) indicate the amount of Kyoto units planned to be purchased for compliance with the Kyoto target and any changes in this amount compared to the first national allocation plan;

(2) indicate the type of Kyoto units planned to be purchased, along with their respective projected or contracted purchase price;

(3) demonstrate the existence of relevant national legislation and budget allocations;

(4) provide information on the progress to date in realising the planned purchases, in particular the quantity of Kyoto units for which emission reduction purchase contracts have been signed at the time of notification of the second national allocation plan;

(5) indicate the envisaged time schedule of still to be effected purchases;

(6) outline the administrative arrangements put in place for realising the planned purchases, such as national programmes or purchase tenders for purchasing Kyoto units;

(7) indicate details about the contributions of multilateral or private carbon purchase funds and the expected delivery of credits;

(8) demonstrate the existence of contingency measures applicable in the event that planned purchases and signed purchase agreements result in the delivery of a lower than expected amount of Kyoto units.

Annex 6: Information requested to assess substantiation of other policies and measures

Member States must substantiate the effects of implemented and additional policies and measures and are requested to provide the following information in the national allocation plan:

(1) indicate the implemented policies and measures it considers as significant in sectors not covered by the EU ETS. For sectoral framework policies implemented (e.g. rural development plan, waste management plan) the plan has to provide the individual measures included that are considered to lead to greenhouse gas emission reductions. For cross-sectoral policies and measures, the plan has to indicate in which way those measures affect emissions in the trading and non-trading sectors. The information provided has to include the year in which the implementation showed full effect;

(2) indicate additional policies and measures not yet implemented at the time of notification which the Member State considers as significant. The plan has to present information on the status of planning or adoption of relevant legislation, agreements, incentive programmes, etc. and has to address the period for which full additional reduction effects are expected;

(3) indicate the approximate level of current greenhouse gas emissions represented by the activity targeted by each policy or measure and include quantified annual emissions reductions for the period 2008 to 2012 for the policies and measures indicated under the two preceding bullets. If no quantitative estimation of effects is available, the plan should explain why this information could not be provided and should include additional information why the policy or measure is considered to provide significant emission reduction effects;

(4) provide assumptions and methodologies used for the quantification of the effects of indicated policies and measures and provide references to sources for this information;

(5) present quantitative indicators to demonstrate the effectiveness of the policy or measure under the first requirement;

(6) indicate how policies and measures presented under the first two requirements are reflected in the greenhouse gas emissions projections presented in the plan;

(7) indicate any developments and trends of the activities targeted by the policies and measures provided under the first two requirements that could potentially counteract the reduction effects, e.g. increased production capacities or growing trends in consumption patterns;

(8) indicate any overlapping effects among important measures (e.g. effects of cross-sectoral measures and sectoral measures on the same activity) and how such double-counting effects have been eliminated in the estimation of quantitative reduction effects.

Annex 7: Issues related to new entrants and closures

1. The Commission notes that in the first trading period all Member States have set aside allowances for new entrants in a reserve and most adopted some form of closure provisions. The Commission did not raise objections to these administrative provisions and rules to the extent that they were not tantamount to ex-post adjustments.

2. The Commission notes further a multitude of detailed provisions governing new entrants reserves and closures, including transfer rule arrangements, adopted by Member States in the first allocation phase. This contributes to a high degree of complexity and intransparency in the internal market and may result in distortions of competition. At this stage, there is however insufficient practical experience with regard to the practical application of these rules.

3. For this reason, the Commission considers it premature to draw conclusions and identify best practice. In the case of new entrants’ reserves and closure and transfer provisions being maintained in the second trading period, the Commission recommends Member States ensure in particular that the new entrants reserve not be replenished upon exhaustion, that allowances not allocated to closed installations be cancelled or auctioned, and that there be no allocation at projected needs to new installations.

4. In the review report in June 2006[19], the Commission will consider alternative options (including the set-up of an EU-level new entrant reserve accompanied by EU-wide administrative rules on closure and cross-border transfer) to achieve further harmonisation with respect to new entrants and closure provisions.

Annex 8: Definition of combustion installation

1. The Commission considers the interpretation including all combustion processes, i.e oxidation of fuels, fulfilling the specified capacity to be the correct interpretation of Annex I of the Directive, for the following notable reasons:

2. Firstly, the term “combustion” is used in a wide range of Community legislation including not only the Emissions Trading Directive and the IPPC-Directive, but also the LCP-Directive[20] and the Sulphur in Liquid Fuels-Directive[21]. The meaning of combustion in the context of the Emissions Trading Directive has to be interpreted within the framework of other Community legislation where definitions are included.

3. The Sulphur in Liquid Fuels-Directive in its Article 2(5) and the LCP-Directive in its Article 2(7) define ‘combustion plant’ as “any technical apparatus in which fuels are oxidised in order to use the heat thus generated”. The LCP-Directive lists in the same Article a range of combustion plants which are specifically excluded from the scope of the LCP-Directive. The Emissions Trading Directive does not provide for such exclusion.[22]

4. Given that the Emissions Trading Directive makes no similar specific exclusions, the types of combustion installations excluded by Article 2(7) of the LCP-Directive are included within the scope of the Emissions Trading Directive where the threshold is met or exceeded.

5. Further guidance in support of this conclusion comes from Annex I of the Emissions Trading Directive itself. Annex I specifically excludes municipal and hazardous waste incineration facilities from the scope of the scheme. The combustion of e.g. hazardous waste is clearly an integrated part of the normal process undertaken by hazardous waste incinerators. If, in the absence of this specific exclusion, the Directive were to be interpreted as not applying to such installations where combustion takes place as an integrated part of the installation’s processes, municipal and hazardous waste installations would not need to have been specifically excluded as they would in any case have fallen outside its scope. Their specific exclusion is further confirmation that it is the presence of a combustion process with a rated thermal input exceeding 20MW that determines the Directive’s coverage of stationary combustion installations.

6. It is also commonly accepted that the term “combustion installation” for the purposes of the IPPC-Directive covers not just the power generation industry but also other industries where fuels are burned. Thus the heading “Energy industries” in the context of the IPPC Directive does not imply a narrow restriction of coverage of the term “combustion installations” to combustion processes that produce energy independently, but rather also includes combustion processes taking place as an integrated part of another production process. The heading “Energy activities” used in the Emissions Trading Directive, if anything, would be broader, so at least the same conclusion would apply. This therefore provides additional support for the argument that “combustion installations” in the Emissions Trading Directive not only covers combustion installations that are part of the energy industry, but also combustion installations in other industry sectors, including sectors that are not explicitly listed in its Annex I.

7. It is well-established that industries can fall under more than one activity category of the IPPC-Directive. Integrated steel works for example carry out several Annex I activities, and refineries include combustion installations of more than 50MW. Considering the similarities between the IPPC-Directive and the Emissions Trading Directive, there is no reason to take a different approach to the interpretation of the latter in this respect. In particular, a different approach cannot be justified by the separate listing of the steel and cement industries, given that both produce substantial CO2 emissions from (chemical) processes in addition to their emissions from combustion.

8. In the light of the above points, any installation, which includes one or more piece of stationary technical apparatus in which a combustion process takes place and that together on the same site and under the responsibility of the same operator has a rated thermal input exceeding 20MW, is therefore subject to the Emissions Trading Directive. This includes apparatus where the heat is used in another piece of apparatus, through a medium such as electricity or steam, and apparatus where the heat resulting from combustion is used directly within that apparatus, for example, for melting, drying, flares or units providing heat input to chemical reactors. The purpose to which the product of an activity is put should not be a determining characteristic as to whether or not an installation is subject to the Directive, as this would introduce subjectivity into its scope. Energy produced by combustion may be in the form of electricity, heat, hot water or steam, and the distance between the production of energy and its eventual use is not relevant for competent authorities to decide whether or not an installation is subject to the Emissions Trading Directive.

Annex 9: Interpretation issues related to the smallest installations

1. The Commission draws Member States’ attention to the fact that the so-called aggregation clause[23] contained in the second paragraph of Annex I of the Directive should be interpreted carefully so as to not cover certain small installations, without prejudice to the interpretation of such or similar wording in other Community legislation. In particular, the wording “under the same subheading” contained in this clause should be understood in the sense that a single activity falling simultaneously under several subheadings, e.g. both under “energy activities” and under a specific sectoral activity covered by Annex I of the Directive, such as “mineral industry”, is considered under the more specific sectoral subheading. Multiple activities of the same type should then be aggregated on the basis of that specific sectoral subheading, and not on the basis of all of the different possible activity descriptions that could apply. There is no basis for aggregating activities that fall under a different subheading, even though they may be part of the same installation.

2. Furthermore, flexibility at the discretion of Member States comes also from the wording “and/or” in the provision governing the manufacture of ceramic products in Annex I of the Directive. If Member States want to use this flexibility the Commission notes that this provision can be interpreted in a restrictive way so as to require the simultaneous presence of all mentioned sub-elements for the second trading period, again without prejudice to the interpretation of such or similar wording in other Community legislation. In this context, the Commission draws the attention of Member States to the Declaration of the Council and the Commission of 4 September 1996[24] supporting an interpretation of the same wording contained in Annex I of the IPPC-Directive, that it is up to Member States to decide as to whether one of the two criteria or both criteria need to be fulfilled at the same time.

Annex 10: Set of NAP common format summary tables

[pic]

[pic]

[pic]

[pic]

[pic]

[pic]

[pic]

[pic]

[pic]

[pic]

[pic]

Explanatory comments on NAP Common Format summary tables

Note: Grey fields are filled in automatically when using the Excel spreadsheets.

Table I: NAP summary table – target calculation

General description:

The purpose of this table is to provide an overview of key data relevant for NAP assessment. The gap (row C) between the Kyoto target (row A) and actual greenhouse gas emissions in 2003 (row B) is presented with necessary corresponding reduction measures (quantified in the fourth column of rows F-H, and totalled in row I). The gap is also expressed as the difference between the Kyoto target (row A) and the projected annual average total greenhouse gas emissions from 2008-2012 (row D). This figure is indicated in row E.

Specific remarks:

The second column makes a cross-reference to other data tables.

The fourth column refers to emissions or effects on emissions from measures recorded in the third column.

All rows with the exception of rows B and C contain annual averages relating to the second trading period 2008 to 2012.

Table IIa: NAP Summary table – Basic data

General description:

Table IIa gives an overview of historic and expected trends in various factors crucial to the calculation of a Member State’s potential to reduce emissions: namely, real GDP (row A), greenhouse gas emissions (row B) and carbon intensity (row C).

All three factors are expressed both in absolute numbers and in a trend index, with 2003 being the base year (2003=100).

Specific remarks:

In order to have a complete picture, the Commission invites Member States to provide annual data from 1990 to 2012. While re-stating some date in the public domain, Table IIa is of added value as an integral part of the NAP ensuring transparency and easy access to this information for stakeholders and other Member States.

Member States are required to indicate the sources of the information used, separately per year where relevant.

For the period 2008 to 2012, the Commission prefers annual data to better understand the development of these figures over time. In case a Member State can justify why such annual data are not available, the Commission would also accept the submission of only annual averages for the period 2008 to 2012, to be indicated in the respective column.

Table IIb: NAP Summary table – Basic data on electricity sector

General description:

Table IIb indicates the basic data for the electricity sector. The purpose is to obtain a comprehensive picture of total domestic electricity production (row A), imports (row B) and exports (row C), the electricity trade balance (row D, constituting the difference between rows B and C) as well as the shares of different fuels (gas, oil, coal, nuclear energy, and renewable energy) in total domestic electricity production (rows E-I).

Specific remarks:

Imports and exports (rows B and C) need to be disaggregated into the most important countries to/from which the export/import takes place, as well as a row with the remainder to other countries, and the total figure. These figures will allow the Commission to cross-check the plausibility of indications by individual Member States of their respective exports and imports, which would naturally need to be compatible with each other.

Member States are required to indicate the sources of the information used (separately per year where relevant) and are encouraged to provide annual data also for the period 2008 to 2012.

If a Member State can justify why such annual data are not available, the Commission requires explanation and at least the submission of data for a recent year and annual averages for the period 2008 to 2012. Similarly, Member States should provide data on the fuel mix as accurately as possible.

Naturally, the future fuel mix will depend on estimates, amongst others, of the allowance price. Member States are requested to indicate their respective estimates in the explanations in the NAP and also in Table X.

Member States should introduce also the target pursuant to Directive 2001/77/EC in Table 2b for the year 2010.

Table III: NAP Summary table – Recent and projected greenhouse gas emissions per common reporting format sector (without taking into account additional policies and measures in Table VI)

General description:

Table III relates recent and projected greenhouse gas emissions per common reporting format sector, as further specified by the numbers for the respective sub-sectors in the second column. Where indicated, the emissions should be indicated for total greenhouse gases and CO2 in the EU ETS.

The Commission recognises the technical difficulty to complete this table but stresses the importance of bringing together the categories in the UNFCCC-based common reporting format with the categories under EU ETS reporting.

Specific remarks:

The second column indicates the sub-sectoral reference under the Common Reporting Format (CRF).

The Commission recognises that some Member States may not have all the data available to complete Table III. If a Member State can justify why such annual or sectoral data is not available, the Commission requires at least the submission of data for a recent year and annual averages for the period 2008 to 2012 for as many sectors as possible, as well as aggregate figures (total and total in ETS).

CO2 emissions in the ETS sector depend on estimates, amongst others, on the allowance price. Member States are requested to indicate their respective estimates in the explanations in the NAP and also in Table X.

Table IV: NAP Summary table – Recent and projected CO 2 emissions in sectors covered by the EU emissions trading scheme

General description:

Table IV looks more specifically at the recent and projected CO2 emissions by installation or sector covered by the EU ETS, relating them to the activities mentioned in Annex I of the Directive. Certain activities have been aggregated where separate information is likely not to be available or necessary for the Commission’s assessment.

Specific remarks:

Emissions from combustion installations shall be calculated without emissions from installations also covered under the specific sectors of Annex I of the Directive being indicated in rows B-J. As a matter of example, where a combustion installation is also covered by the category “installations for the production of cement clinker …” under the subheading “mineral industry” of Annex I of the Directive, emissions from that installation should fall under the entry “cement producing installations” in row E of Table IV, and should be omitted from row A “combustion installations”. Moreover, emissions from these combustion installations shall be disaggregated into the most important activities to be identified by each Member State, including flaring, integrated steelworks, crackers and furnaces.

For the period 2008 to 2012, the Commission prefers annual data to better understand the development of all sectors. Where a Member State can justify the absence of such annual data for certain sectors, the Commission requires at least the submission of data for a recent year and annual averages for the period 2008 to 2012 in as many sectors as possible. If a Member State can show this to be appropriate, certain sectors may be (dis-)aggregated; in particular coke ovens (row C) with metal ore roasting, sintering, pig iron and steel producing installations (row D). Where such data are not available on an annual basis, the Commission requires a justification and at least the submission of data for a recent year as well as annual averages for the period 2008 to 2012 for as many sectors as possible, as well as aggregate figures (total and total in ETS).

The amount entered in row J, column XI correlates to Table III, row O, last column. The amount entered in row K, column XI correlates to Table III, row N, last column.

Table V: NAP Summary table – Proposed allocation in relation to first period allocation (without additional policies and measures) in the sectors covered by the EU emissions trading scheme

General description:

For installations or sectors covered by the EU ETS, Table V indicates 2003 and 2004 actual emissions (columns i and ii) as well as the proposed second period allocation in relation to first trading period allocation (columns iii and iv). Column v indicates the proposed second period allocation as a percentage of the first period allocation. The same sectoral specification is used as in Table IV.

Specific remarks:

Emissions from combustion installations shall be calculated without emissions from installations covered also under the specific sectors of Annex I of the Directive being indicated in rows B-J. As a matter of example, where a combustion installation is also covered by the category “installations for the production of cement clinker …” under the subheading “mineral industry” of Annex I of the Directive, emissions from that installation should fall under the entry “cement producing installations” in row E of Table IV, and should be omitted from row A “combustion installations”. Moreover, emissions from these combustion installations shall be disaggregated into the most important activities to be identified by each Member State, including flaring, integrated steelworks, crackers and furnaces.

For the period 2008 to 2012, the Commission prefers annual data to better understand the development of all sectors. Where a Member State can justify why such annual data is not available for all sectors, the Commission requires at least the submission of data for a recent year and annual averages for the period 2008 to 2012 in as many sectors as possible, as well as aggregate figures (total and total in ETS). If a Member State can show it to be appropriate, certain sectors may be (dis-)aggregated; in particular coke ovens (row C) with metal ore roasting, sintering, pig iron and steel producing installations (row D).

Table VI: NAP Summary table – Reductions expected by policies and measures other than the EU emissions trading scheme and which have not been taken into account for the "with measures" projection presented in Table III (Mt CO 2 eq)

General description:

Table VI gives account of greenhouse gas emissions reductions expected by policies and measures other than the EU ETS, which have not been taken into account for the “with measures” projection presented in Table III.

It classifies such measures into three categories: “under implementation” (columns i-iii), “adopted” (columns iv-vi), and “planned” (columns vii-ix).

“Under implementation” means that the implementation is ongoing, and that the measure is not taken into account for the "with measures" projections presented in Table III.

“Adopted” means that the measure has been adopted by the final instance at the relevant local, regional or national level, but it is not yet implemented.

“Planned” means that the measure is at least mentioned in a formal government document, but not adopted.

Each of these three categories is again subdivided into three columns: the expected average annual reduction (2008-12), on the one hand, in ETS sectors (columns i, iv and vii), and, on the other hand, in non-ETS sectors (columns ii, v and viii). The third sub-column (iii, vi and ix, respectively) indicates the year, in which the full or a substantial part of the effects of the respective measure can be expected (not necessarily the first year of implementation).

The rows shall contain the measures to be specified in the second column.

Specific remarks:

The Commission recognises that for some measures the disaggregation of the expected reductions into those occurring outside and inside the ETS presents a technical difficulty. It is however an important element for the Commission’s assessment.

Table VII: NAP Summary table – Government’s planned use of Kyoto units (Mt CO 2 eq) and status of implementation

General description:

Table VII gives a detailed overview on the government’s planned use of Kyoto units and the status of their implementation.

It subdivides the Kyoto units into ERUs from JI projects, CERs from CDM projects, and AAUs and other units from international emissions trading. The last column indicates the total of the three types combined.

The status of implementation is presented in the rows, as follows.

Rows A and B indicate the sum across the various degrees of implementation, with row A giving the total amount in the period 2008 to 2012 and row B the annual average in that period per type of Kyoto unit and as a total. The total annual average across all three forms of Kyoto units is equal to row H of Table I.

Row C indicates the most advanced degree of implementation, i.e. the quantity of units already paid for.

Row D gives a lesser degree of implementation, which is the quantity of units contracted, but yet unpaid (delivery pending start of UN ITL). Units partially paid for should be proportionally distributed between rows C and D.

Row E relates to the quantity with the lowest degree of implementation, i.e. the units neither bought nor contracted by the date of notification (Row E = Row A – Row C – Row D).

Rows F and G give additional information on the full budget appropriated to the first commitment period (2008-12), both the one currently available for 2006 (row F) and the one committed up to 2012 (row G).

Row H indicates the implied future price of Kyoto units, which is the sum of rows F and G, divided by the total planned purchase in row A.

Specific remarks:

The Commission prefers Member States to specify the breakdown into ERUs, CERs, and AAUs and others. In case a Member State can justify why such a breakdown is not feasible, the Commission requires at least the submission of separate figures for ERUs and CERs on the one hand and AAUs and others on the other hand.

Table VIII: NAP Summary table – Details on new entrants, closures and auctioning

Table VIII contains various questions relating to important information on new entrants, auctioning and closures. The questions should be self-explanatory.

Table IX: NAP Summary table – Further details on new entrants

Table IX asks for further details on a selected new entrant, e.g. a power plant with a rated thermal input of 100 MW.

In one scenario (second column) the fuel used is coal, while in the other (third column) it is gas.

Member States are then requested to fill in row 4 (forecast number of operating hours/year in the period 2008 to 2012), where such a forecast is relevant for the allocation under the new entrants rule of the Member State, and row 5 (annual allowance allocation in 2008 to 2012).

This information will allow the Commission to better assess the standards used in the allocation to new entrants and at the same time provide for more transparency.

Table X: NAP Summary table – Important assumptions on annual averages

In Table X, Member States are requested to quantify for the years 2005-12 their key assumptions on annual average figures underlying the establishment of the NAP, in particular for:

- the EU allowance price (in Euro);

- the price for crude oil (Brent);

- the price for natural gas;

- the coal price; and

- the exchange rate (for those Member States outside the Euro-zone).

Member States should use and specify common market standards for fuel prices, including the currency used. They should indicate in detail sources of data and methodologies. This information is necessary in order to ensure comparability of data and transparency.

Member States are invited to indicate further assumptions considered important and useful for the Commission’s assessment.

[1] Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES ze dne 13. října 2003 o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství a o změně směrnice Rady 96/61/ES, Úř. věst. L 275, 25.10.2003, s. 32–46, ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/101/ES ze dne 27. října 2004, kterou se s ohledem na projektové mechanismy Kjótského protokolu mění směrnice 2003/87/ES o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství, Úř. věst. L 338, 13.11.2004, s. 18.

[2] KOM(2003) 830 v konečném znění.

[3] Dne 1. prosince 2005 vyzvala Rada Komisi, aby se maximálně vynasnažila poskytnout pokyny dostatečně včas pro účely přípravy druhého souboru národních alokačních plánů.

[4] Viz příloha 10.

[5] KOM(2003) 830 v konečném znění, s. 25-29.

[6] Zpráva Komise o pokroku při dosahování kjótského cíle Společenství ze dne 15. prosince 2005, KOM(2005) 655.

[7] Zdroj: Evropská Komise, Generální ředitelství pro energii a dopravu, Evropské trendy v oblasti energie a dopravy do roku 2030, dodatek 2, leden 2003, viz internetová stránka:http://europa.eu.int/comm/dgs/energy_transport/figures/trends_2030/index_en.htm

[8] V tomto ohledu Komise zdůrazňuje, že je důležité, aby byly alokační plány plně v souladu s povinnostmi členských států podle směrnice 2001/77/ES o podpoře elektřiny vyrobené z obnovitelných zdrojů energie na vnitřním trhu s elektřinou, Úř. věst. L 283, 27.10.2001, s. 33.

[9] Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/101/ES ze dne 27. října 2004, kterou se s ohledem na projektové mechanismy Kjótského protokolu mění směrnice 2003/87/ES o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství,Úř. věst. L 338 13.11.2004, s. 18..

[10] Rozhodnutí 15/CP.7, článek 1.

[11] Návrh Komise týkající se propojovací směrnice takovou kvantitativní definici uvádí (KOM(2003) 403).

[12] Včetně zařízení na volném moři.

[13] Včetně minerální vlny.

[14] Včetně válcoven, přihřívačů, žíhacích pecí a moření.

[15] The ETS share is calculated as the first period cap divided by 2003 national greenhouse gas emissions.

[16] These figures do not account for changes to the number of installations subsequent to the respective Commission decision (e.g. opt-ins or opt-outs of installations).

[17] Commission Communication COM (2003) 830 final, 7.1.2004.

[18] Directive 2004/156/EC (“the Linking Directive”) added a criterion 12 to Annex III to Directive 2003/87/EC.

[19] As provided for by Article 30(2) of the Directive

[20] Directive 2001/80/EC on the limitation of emissions of certain pollutants into the air from large combustion plants, OJ L 309, 27.11.2001, p. 1.

[21] Directive 1999/32/EC relating to a reduction in the sulphur content of certain liquid fuels, OJ L 121, 11.05.1999, p. 13.

[22] Certain activities that are specifically excluded by the LCP-Directive are also excluded from the Emissions Trading Directive, such as “(h) any technical apparatus used in the propulsion of a vehicle, ship or aircraft” because the Emissions Trading Directive only applies to stationary technical units (Article 3(e)). The Emissions Trading Directive therefore covers neither transportation in general nor greenhouse gas emissions arising from traffic on the site of an installation.

[23] “2. The threshold values given below generally refer to production capacities or outputs. Where one operator carries out several activities falling under the same subheading in the same installation or on the same site, the capacities of such activities are added together.”

[24] Council Declaration of 4 September 1996 on Directive 96/61/EC of the Council on Integrated Pollution Prevention and Control, 9388/96, Interinstitutional dossier No. 00/0526 (SYN)