Výbor pro kontrolu regulace vydal dne 16. října 2015 počáteční stanovisko k tomuto návrhu posouzení dopadů, který byl upraven s přihlédnutím k připomínkám výboru a byl předložen znovu. Druhé stanovisko, v němž byl návrh posouzení dopadů s výhradou připomínek schválen, vydal výbor dne 9. listopadu 2015.

Revidovaná zpráva o posouzení dopadů a její shrnutí se zveřejní spolu s návrhy.

Posuzované alternativy politiky

V posouzení dopadů se kromě důsledků žádné změny politiky zkoumaly tyto alternativy politiky: i) možnost 1: cílená plně harmonizovaná pravidla pro digitální obsah a zboží; ii) možnost 2: cílená plně harmonizovaná pravidla pro digitální obsah a použití práva země obchodníka ve spojení se stávajícími harmonizovanými pravidly týkajícími se zboží; iii) možnost 3: cílená plně harmonizovaná pravidla pro digitální obsah a žádná změna politiky pro zboží; iv) možnost 4: pouze minimálně harmonizovaná pravidla pro digitální obsah a žádná změna politiky pro zboží; v) možnost 5: evropská vzorová smlouva na dobrovolném základě ve spojení se značkou důvěry EU.

Srovnávací analýzou dopadů těchto možností dospěla zpráva o posouzení dopadů k závěru, že cíle politiky by nejlépe splnila možnost 1. Tato možnost sníží náklady související se smluvním právem pro obchodníky a usnadní přeshraniční elektronické obchodování. Podniky se budou moci při přeshraničním prodeji opírat o právo své země, jelikož nejdůležitější pravidla platná pro přeshraniční obchod budou ve všech členských státech stejná. Nová pravidla pro digitální obsah mohou sice obnášet určité dodatečné náklady pro podniky, ale tyto náklady budou ve srovnání se stávající situací pouze omezené, protože nová práva budou plně harmonizována. Proto zajistí podnikům prostředí s právní jistotou, které bude příznivé pro podnikání. Spotřebitelé budou mít k dispozici jasný soubor práv v celé EU, a budou mít tedy větší důvěru v nakupování zboží nebo v získávání přístupu k digitálnímu obsahu přeshraničně. To bude výhodné jak pro podniky, tak pro spotřebitele. Hospodářská soutěž bude intenzivnější, což povede k celkovému nárůstu obchodu, a tedy k většímu a lepšímu výběru za konkurenceschopnější ceny pro spotřebitele, přičemž pro EU to bude znamenat významné makroekonomické zisky.

Kdyby se politika nezměnila, chyběla by podpora při plnění cílů jednotného digitálního trhu a mohlo by dojít k negativním hospodářským dopadům ve srovnání se současnou situací.

Možnost 2 by měla pozitivní dopad v podobě plně harmonizovaných pravidel pro digitální obsah. V případě zboží by to znamenalo zvýšení pobídek pro přeshraniční dodávky, neboť obchodníci by mohli prodávat své produkty přes hranice výlučně na základě svého vnitrostátního práva. Spotřebitelé by měli do určité míry prospěch z většího výběru a nižších cen. Podle této možnosti by však spotřebitelé již neměli zajištěnu vyšší úroveň ochrany, než jakou jim zaručují právní předpisy jejich země. Spotřebitelé by naopak mohli využívat potenciálně vyšší úrovně ochrany spotřebitele v rámci práva země obchodníka, pokud toto právo upravuje konkrétní aspekty více než jejich vlastní vnitrostátní právní předpisy.

Možnost 3 by měla pozitivní dopad v podobě plně harmonizovaných pravidel pro digitální obsah, ale překážky přeshraničního obchodu související se smluvním právem by dále přetrvávaly v případě zboží.

Možnost 4 by pro spotřebitele zajistila určitá minimální práva týkající se smluv o poskytování digitálního obsahu v EU, a tím by se do určité míry zvýšila důvěra spotřebitelů. Členské státy by měly možnost přijímat pravidla zajišťující větší ochranu. Tato možnost by však nesnížila náklady pro obchodníky, protože by museli i nadále dodržovat závazná pravidla spotřebitelského smluvního práva, která jsou v různých státech různá a která poskytují vyšší úroveň ochrany spotřebitele při prodeji v jiných členských státech.

Možnost 5 by mohla pomoci podnikům prodávat digitální obsah v celé EU a poskytnout spotřebitelům dostatečnou úroveň ochrany, což by do značné míry záviselo na obsahu pravidel o vzorových smlouvách dohodnutých průmyslovým odvětvím a na míře využívání a přijetí značky důvěry ze strany podniků v EU. Spotřebitelé by mohli více důvěřovat nákupům od zahraničních obchodníků, jimž byla udělena značka důvěry EU. Obchodníci by však stále byli nuceni dodržovat povinné vnitrostátní předpisy země, v níž má spotřebitel obvyklé bydliště, kdyby pravidla této země poskytovala vyšší úroveň ochrany spotřebitele než pravidla o vzorových smlouvách, a proto by možná stále museli nést náklady související se smluvním právem.

Hlavní dopady návrhu