PRACOVNÍ DOKUMENT ÚTVARŮ KOMISE SOUHRN POSOUZENÍ DOPADŮ Průvodní dokument ke Sdělení Komise Evropskému parlamentu a Radě Budování jednotného trhu s ekologickými produkty. Usnadnění lepší informovanosti o environmentálním profilu produktů a organizací /* SWD/2013/0112 final */





PRACOVNÍ DOKUMENT ÚTVARŮ KOMISE SOUHRN POSOUZENÍ DOPADŮ Průvodní dokument ke Sdělení Komise Evropskému parlamentu a Radě Budování jednotného trhu s ekologickými produkty. Usnadnění lepší informovanosti o environmentálním profilu produktů a organizací 1. Vymezení problému 1.1. Hlavní téma: narůstající množství metodik narušuje fungování trhu s ekologickými produkty K posouzení environmentální stopy produktu nebo organizace a jejímu sdělování je k dispozici mnoho metodik[1]. Jejich rychle rostoucí počet vede k nárůstu vnitrostátních[2] a soukromých iniciativ[3]. Společnosti se mohou v podstatě svobodně rozhodnout, kterou metodiku použijí, ale zároveň od nich státní správa nebo zákazníci v dalších článcích dodavatelského řetězce často vyžadují použití některé konkrétní z nich. Pokud podnik dodává své produkty do několika dalších podniků, může od něj být požadováno, aby environmentální informace předkládal různými způsoby, což předpokládá použití různých metodik. K přirozené shodě na jedné konkrétní metodice se zatím nedospělo. Četní zástupci průmyslu se dovolávají harmonizace metod hodnocení environmentálního profilu produktů, aby se vytvořily rovné podmínky pro všechny, snížily se náklady a zamezilo se „parazitování“některých podniků na jiných. Respondenti veřejné konzultace se domnívají, že jednou z hlavních překážek znázorňování a porovnávání environmentálního profilu je nedostatečná jednotnost (názor podpořilo 72,5 % dotazovaných). Na dotaz, co takovou situaci způsobilo, uvedl největší počet dotázaných, že je na vině existence četných iniciativ EU (70,8 %) a různé způsoby podávání zpráv (76,3 %). 1.2. Oblast a rozsah problému a) Dodatečné náklady podniků Současná existence různých metodik vyvolává přímý růst nákladů těch, kteří chtějí environmentální stopu produktů nebo organizací posuzovat a sdělovat. Růst nákladů je způsoben: 1) zvýšením nákladů na odbornou přípravu ke zvládání požadavků různých metodik; 2) zvýšením nákladů na shromažďování informací; 3) různými požadavky na označování; 4) různými požadavky na ověřování. b) Omezené příležitosti pro přeshraniční obchod s ekologickými produkty Vzhledem k tomu, že nejsou dohodnuty společné definice ekologických produktů, je obtížné doložit, v jakém měřítku se tento problém dotýká obchodu uvnitř a vně EU. Průzkumy však ukazují, že 90 % spotřebitelů alespoň někdy kupuje ekologické produkty, mezi kterými by určitý podíl představovaly i vývozní produkty. Celkově je zřejmé, že míra obchodování s ekologickými produkty je značná a bude se pravděpodobně zvyšovat. Narůstající počet metodik však může tento pozitivní vývoj zbrzdit, protože možnost obchodovat s ekologickými produkty přes hranice se snižuje, jakmile společnosti zjistí, že se požadavky na environmentální informace za těmito hranicemi mění. Environmentální informace stále častěji požadují vlády členských států v rámci veřejných zakázek, požadavků na podávání zpráv či označování. Také soukromé iniciativy častěji žádají určité environmentnální informace o produktech, aby např. obchodník mohl určitý produkt zařadit do nabídky. c) Spotřebitelé postrádají jasná sdělení, na základě kterých by se mohli rozhodovat O tom, co je skutečně ekologické, mají v současné době spotřebitelé velmi málo informací. Nedostatek důvěryhodných informací tak narušuje rozhodování, zda koupit či ne. Řada spotřebitelů nakonec ekologický produkt nekoupí, přestože původně deklarovali, že to mají v úmyslu. Zatímco 75 % respondentů uvedlo, že by kupovalo produkty šetrnější k životnímu prostředí, pouze 17 % z nich to v měsíci předcházejícím výzkumu skutečně udělalo[4]. Počet ekologických tvrzení roste, ale zároveň se stávají povrchnějšími a používají neurčitou terminologii, čímž důvěra spotřebitelů dále klesá: 48 % spotřebitelů environmentálním informacím na produktu nedůvěřuje[5]. Lidé jsou vůči ekologickým tvrzením rezervovaní, jak vůči těm, které se vztahují na produkty, tak k těm, které jsou součástí společenské odpovědnosti podniků (CSR) nebo jiných zpráv o vlivech na životní prostředí[6]. Situace znevýhodňuje společnosti, které značně investovaly do zlepšení svého profilu a do posunu k ekologičtějším obchodním modelům. Situace je vnímána tak, že podniky soutěží spíše ve svých tvrzeních než v environmentálním profilu, který mají představovat. d) Promarněné příležitosti v oblasti účinného využívání zdrojů Čím lépe aktivní společnosti pochopily velké možnosti dalšího zvyšování účinnosti v celém svém dodavatelském řetězci a chtějí je využít, tím častěji přistupují k managementu s použitím životního cyklu[7]. Společnosti využívající přístupy založené na životnímu cyklu k účinnějšímu využívání zdrojů mohou těžit i z jiných výhod, jako je lepší návratnost investic, rozvoj nových trhů, lepší image podniku, snazší získání stálých zákazníků, lepší pochopení rizik v celé délce dodavatelského řetězce a zviditelnění jejich produktů. Větší množství ekologických produktů na trhu a více organizací šetrnějších k životnímu prostředí by přispělo k dosažení cílů stěžejní iniciativy k účinnému využívání zdrojů a cílů Strategie EU 2020. Ačkoli podáváním environmentálních zpráv se profil sám o sobě nezlepší, řada společností si vzájemným poměřováním environmentálního profilu nastaví laťku a přijmou příslušná opatření. Malý počet ekologických produktů nepodněcuje zavádění ekoinovací, což ohrožuje konkurenceschopnost ekologických průmyslových odvětví EU, které setrvávají na přední pozici ve světě a stále rostou. Ekologické technologie tedy byly při aktualizaci průmyslové politiky určeny jako významný zdroj růstu[8]. 2. Analýza subsidiarity Nárůst počtu metodik, související problémy a zvýšení nákladů přímo ovlivňuje řádné fungování jednotného trhu. Za vzniklé situace je EU povolána k provedení koordinované akce. Pokud se EU rozhodne zasáhnout v pozdější fázi, podniky už budou muset splňovat požadavky několika metodik a nést náklady s nimi spojené a vnitrostátní správní orgány budou muset mít strukturálně zabezpečené provádění strategií – vynaložení těchto nákladů by přitom bylo možné zabránit, pokud EU zareaguje včas. Opatření na úrovni EU je proto odůvodněné. Pozice EU je pro podporu harmonizace metodik v rámci jednotného trhu ideální, neboť se opírá o zkušenosti členských států a soukromých iniciativ v této oblasti a o diskuse se zúčastněnými stranami. EU může dodat významnou přidanou hodnotu, protože větší koordinací by přinesla státním rozpočtům i soukromému sektoru významné úspory nákladů[9]. 2.1. Nemožnost použít zásadu vzájemného uznávání V případě neexistence pravidel na úrovni EU mohou soukromé hospodářské subjekty i veřejné orgány přijímat a uplatňovat systém, který pro výpočet a sdělování environmentálního profilu preferují. V případě členského státu je však pružnost regulace omezena požadavkem, aby se technické předpisy nepřipravovaly, nepřijímaly nebo neuplatňovaly s cílem nebo s účinkem vytvořit zbytečné překážky v obchodování. Nejlepším způsobem, jak zajistit volný pohyb zboží v rámci vnitřního trhu, je často zásada vzájemného uznávání vnitrostátních předpisů. V tomto případě se však nezdá být vhodná, neboť v současné době některé členské státy metody pro stanovení a sdělování environmentálního profilu ani nemají, zatímco v jiných se používají metody různého rozsahu, různých cílů a řízené jinými pravidly. V důsledku toho není v současné době možné jejich rovnocennosti dosáhnout. Kromě toho by se vzájemným uznáváním neodstranily jiné netechnické překážky obchodování v rámci EU. I bez právních požadavků budou vývozci nuceni používat metody sdělování informací, na které jsou spotřebitelé na zahraničním trhu zvyklí, aby nebyli znevýhodněni vůči domácím výrobcům. 3. Cíle Obecným cílem opatření EU je zlepšit dostupnost spolehlivých informací o environmentálním profilu produktů a organizací. 3.1. Specifický cíl Podpořit používání jednotné metodiky hodnocení a sdělování environmentálního profilu produktů a organizací. 3.2. Operativní cíle Výše uvedený specifický cíl se může rozdělit na tyto operativní cíle: Tabulka 1 – Operativní cíle Specifický cíl || Operativní cíle Podpořit používání jednotné metodiky hodnocení a sdělování environmentálního profilu produktů a organizací || 1. Zavést dvě metodiky, jednu pro měření environmentálního profilu produktů a jednu pro měření environmentálního profilu organizací, jejichž používání je relativně jednoduché, ale které jsou dostatečně obsáhlé 2. Motivovat členské státy a soukromé subjekty, aby tyto metodiky zavedly 3. Vyvíjet pravidla pro environmentální stopu jednotlivých kategorií produktů a jednotlivých odvětví prostřednictvím otevřeného a transparentního procesu, do kterého se zapojí četné zúčastněné strany 4. Strategické varianty 4.1. Varianta 1. Základní scénář – žádná změna politiky Bez zásahu EU by množství soukromých a veřejných iniciativ dále narůstalo. Ačkoli se očekává spontánní sbližování některých metod v oblastech se širokým záběrem, jako jsou například skleníkové plyny, společnosti by se i nadále musely potýkat s rozdílnými požadavky na jednotlivých trzích. Zvláště by to zatěžovalo malé a střední podniky. Nedůvěra spotřebitelů z řad soukromníků, veřejnosti a podnikatelů v ekologická tvrzení o environmentálním profilu by se kvůli matoucí škále dostupných informací přetrvávala. 4.2. Varianta 2. Nový závazný rámec výrobkové politiky Nový právní rámec EU pro udržitelné produkty nahradí a konsoliduje existující nástroje spojené s výrobkovou politikou, které jsou součástí akčního plánu pro udržitelnou spotřebu a výrobu a udržitelnou průmyslovou politiku 2008 (např. v oblasti ekodesignu a ekoznačení). V praxi by se tím mohlo dosáhnout větší konzistence požadavků na environmentální profil spojený s produkty, a to tím, že se pro zlepšení koordinace ve standardním prostředí použijí společné důkazy[10]; vytvoří se jediný, účelný (a méně nákladný) proces „stanovování kritérií“ pro stejné kategorie produktů[11]; použije se jednotný postup pro vytváření a schvalování požadavků pro stejné kategorie produktů, jakož i stejnorodé zkušební a ověřovací metody. 4.3. Varianta 3. Povinný rámec podávání zpráv o environmentální stopě organizace V rámci této varianty pro účely podávání zpráv / sdělování informací[12] budou velké organizace z prioritních odvětví povinny používat metodiku environmetální stopy organizace. V zájmu urychlení průběžného zlepšování by byl tento požadavek spojen s pobídkami k použití a referenčnímu srovnávání. Ve spolupráci se zúčastněnými stranami Komise časem vypracuje odvětvová pravidla environmentální stopy organizace[13], současně zvýší konzistenci v podávání environmentálních zpráv odvětvími a do určité míry také porovnatelnost jejich celkového vlivu na životní prostředí. Bude tedy možné, aby organizace o svém environmentálním profilu informovala na základě environmentální stopy a demonstrovala na ní pokrok, jakého v průběhu let dosáhla; k účasti na referenčním srovnávání nebo zařazení do odvětvových „výkonnostních“ tabulek bude muset organizace podávat zprávy na základě stanovených odvětvových pravidel (odvětvových pravidel pro stanovení environmentální stopy). 4.4. Varianta 4. Zařazení metodik pro stanovení ekologické stopy produktu nebo organizace do příslušných strategických nástrojů V rámci této varianty by se v odpovídajících případech a za předpokladu technické proveditelnosti[14] zařadily metodiky stanovení enviromentální stopy produktu nebo organizace do stávajících dobrovolných a povinných strategických nástrojů. Environmentální stopa produktu nebo organizace se přímo použije například k vytvoření kritérií v takových nástrojích, jako je ekoznačení, zelené veřejné zakázky a program EMAS[15] a jako kritérium odvětvových referenčních dokumentů[16] ke stanovení příslušných dopadů na životní prostředí a profilu založeného na životním cyklu. V rámci této varianty by bylo rovněž třeba stanovit soubor pobídek veřejného i soukromého sektoru, které by přinesly společnostem výhody a posílily pozitivní dopad na zlepšení environmentálního profilu[17]. 4.5. Varianta 5. Doporučit dobrovolné používání environmentální stopy produktu nebo organizace Komise přijme doporučení členským státům, aby používaly metodiky pro environmentální stopu produktu nebo organizace, kdykoli budou chtít zavést nepovinný systém nebo požadavky související s měřením, ověřováním, ohlašováním, referenčním porovnáváním a sdělováním informací o environmentálním profilu produktů nebo organizací[18]. Doporučení bude rovněž určeno podnikům. Doporučí metodiky pro výpočet environmentální stopy produktu nebo organizace pro všechny případy, kdy se bude takový výpočet provádět. Vyzve také finanční subjekty (investory, pojišťovny a banky), aby informace o environmentálním profilu založené na environmentální stopě organizace nebo odvětvových pravidlech pro stanovaní environmentální stopy organizace využívaly při hodnocení environmentálních rizik. 5. Posouzení dopadů a porovnání variant Pro účely hodnocení a srovnávání, jakož i k vytvoření skupin vzájemně se vylučujících variant, jsou výše uvedené strategické varianty seskupeny podle toho, zda se vztahují k environmentálnímu profilu produktů, nebo k environmentálnímu profilu organizací. Podrobná analýza hospodářských, sociálních a environmentálních dopadů jednotlivých variant je uvedena ve zprávě o posouzení dopadů. 5.1. Srovnání strategických variant týkajících se environmentálního profilu produktů Tabulka 2 – Srovnání dopadů variant vztahujících se k environmentálnímu profilu produktů Strategická varianta Kategorie dopadu || 2. Nový povinný rámec výrobkové politiky || 4. Zařazení environmentální stopy produktu nebo organizace do odpovídajících strategických nástrojů || 5. Doporučení dobrovolného používání environmentální stopy produktu nebo organizace Fungování vnitřního trhu a hospodářská soutěž || +++ || ++ || ++ Hospodářská soutěž, obchod a investice || ++ || ++ || + Provozní náklady a podnikání || - || 0 || + Dopad na malé a střední podniky || - || 0 || + Administrativní zátěž podniků || + || 0 || 0 Zátěž pro orgány veřejné správy a možnost zjednodušení || - || + || + Inovace a výzkum || ++ || ++ || ++ Spotřebitelé a domácnosti || + || + || + Celkový hospodářský dopad || 0 || 0 || + Zaměstnanost a trh práce || ++ || ++ || ++ Sociální začlenění a ochrana konkrétních skupin || + || 0 || 0 Veřejné zdraví || + || + || + Celkový sociální dopad || + || + || + Celkový dopad na životní prostředí || +++ || ++ || ++ 5.2. Srovnání strategických variant týkajících se environmentálního profilu organizací Tabulka 3 – Srovnání dopadů variant vztahujících se k environmentálnímu profilu organizací Strategická varianta Kategorie dopadu || 3. Závazný rámec podávání zpráv o environmetnální stopě organizace || 4. Zařazení environmentální stopy produktu nebo organizací do odpovídajících strategických nástrojů || 5. Doporučení dobrovolného používání environmentální stopy produktu nebo organizace Fungování vnitřního trhu a hospodářská soutěž || +++ || ++ || ++ Hospodářská soutěž, obchod a investice || ++ || ++ || + Provozní náklady a podnikání || - || 0 || + Dopad na malé a střední podniky || - || 0 || + Administrativní zátěž podniků || - || 0 || 0 Zátěž pro orgány veřejné správy a možnost zjednodušení || - || + || + Inovace a výzkum || ++ || ++ || ++ Spotřebitelé a domácnosti || 0 || + || + Celkový hospodářský dopad || 0 || 0 || + Zaměstnanost a trh práce || ++ || ++ || ++ Sociální začlenění a ochrana konkrétních skupin || 0 || 0 || 0 Veřejné zdraví || + || + || + Celkový sociální dopad || + || + || + Celkový dopad na životní prostředí || +++ || ++ || ++ 5.3. Porovnání variant podle efektivnosti, účelnosti a soudržnosti Hodnotící systém použitý ve srovnávacích tabulkách 2 a 3 pomáhá posoudit relativní sílu alternativních variant v každé posuzované kategorii, ale neuvádí relativní váhu každé kategorie dopadu. Proto je analýza doplněna o porovnání z hlediska efektivnosti, účelnosti a soudržnosti[19]. Z porovnání vyplývá, že i když varianty s povinnými prvky (2 a 3) přispívají k dosažení cílů a jsou také spojeny s největším potenciálem pro snížení dopadů na životní prostředí, jsou také spojeny s vyššími počátečními náklady pro podniky a veřejné orgány, čímž se v současné době hospodářské krize snižuje jejich atraktivita. Předchozí zkušenosti při tvorbě právních předpisů v EU ukazují, že náklady na přizpůsobení a transakční náklady jsou pro podniky a veřejnou správu menší, pokud se před zavedením legislativního nástroje opatření dobrovolně používá. Na základě analýzy provedené v této zprávě se zdá, že by tomu tak bylo i v případě variant 2 a 3, které by mohly být nákladově efektivnější po pilotním použití enviromentální stopy produktu nebo organizace, jak navrhuje varianta 5. Varianta 1 by k dosažení cílů přispěla pouze nepatrně a neumožnila by ani lepší ochranu životního prostředí a účinnější využívání zdrojů. Výsledky varianty 4 se liší podle toho, do jakého nástroje se environmentální stopa produktu nebo organizace začlení. 5.4. Upřednostňovaná varianta Upřednostňovanou variantou je varianta 5, „Doporučit dobrovolné používání environmentální stopy produktu nebo organizace“, a to z těchto důvodů: · pozitivně ovlivňuje všechny relevantní aspekty ve srovnání se základním scénářem a celkově dosahuje lepších výsledků než alternativní varianty, · dobrovolné použití umožňuje další postupný rozvoj metodik environmentální stopy produktu nebo organizace v rámci pilotního procesu, do kterého jsou zapojeny členské státy a řada zúčastněných stran, aby se v následujících letech dosáhlo plného potenciálu (např. zavedením povinného používání nebo zavedením v širokém měřítku), · umožňuje využít rozsáhlé příležitosti zlepšování účinnosti, z hlediska hospodářského i z hlediska životního prostředí, · na varianty 2 a 3 by se, i přes některé významné přínosy v oblasti napříč všemi třemi pilíři, musely při současném stupni vývoje metodik vynaložit vyšší náklady; kromě toho by hrozilo, že se zúčastněné strany zapojí v menším měřítku, což by ovlivnilo účelnost opatření a ochotu k jeho přijetí, · obecně jsou všechny zúčastněné strany zavedení nepovinného systému na základě metodiky environmentální stopy produktu nakloněny, kromě nevládních organizací (50 % je proti); stanoviska zúčastněných stran na začlenění metodiky environmentální stopy produktu do regulačních nástrojů EU pro udržitelnou výrobu a spotřebu a do strategických opatření se různí; zejména nejsou pro zavádění nových povinných opatření (60 % je proti), · zúčastněné strany uvedly variantu 5 jako druhou nejpřijatelnější (41 % rozhodně souhlasí nebo souhlasí); většina nesouhlasila se strategickou variantou spojenou s povinnými nástroji v prioritních odvětvích (43 %) nebo všech odvětvích (52,8 %) ani se začleněním environmentnální stopy organizace do stávajících závazných nástrojů (44 %). 6. Monitorování a hodnocení Posouzení dopadů uvádí sady specifických, měřitelných, dosažitelných, relevantních a časově omezených ukazatelů seskupených podle příslušných cílů a spojených s přijetím a provedením upřednostňované varianty. Podrobně jsou uvedeny ve zprávě o posouzení dopadů. Celkový přezkum strategií zavedených strategickou iniciativou, které je předmětem tohoto posouzení dopadů, se předpokládá do roku 2015, ve spojitosti s přezkumem některých klíčových strategických nástrojů udržitelné výroby a spotřeby. [1] Viz seznam nejdůležitějších (různorodých) iniciativ k posouzení environmentální stopy produktů nebo organizací v přílohách 17, 18 a 19. [2] Např. Francie v současné době posuzuje pilotní program týkající se environmentálního označování. Od roku 2008 jsou soukromé společnosti vyzývány k účasti na tomto programu, aby ukázaly konkrétní příklad multikriteriálního environmentálního označování a vyzkoušely ho. Předběžné hodnocení zemědělsko-potravinářských produktů ukazuje, že 75 % společností podílejících se na pilotním programu má v úmyslu environmentální označování i nadále používat a přibližně 64 % z nich je pro zavedení harmonizovaného přístupu EU. (http://www.developpement-durable.gouv.fr/IMG/pdf/LPS125.pdf). Další iniciativy vyvíjí Spojené království, Švýcarsko, z příkladů na mezinárodní úrovni Japonsko, Austrálie a Kanada. Další podrobnosti jsou uvedeny v příloze 19. [3] Například Sustainability Consortium, Envifood Protocol, GHG Product Protocol, různé značky a normy (uhlíková stopa, posouzení životního cyklu, vodní stopa); Carbon Disclosure Project, indexy udržitelnosti, Global Reporting Initiative atd. Další podrobnosti jsou uvedeny v přílohách 18 a 19. [4] Eurobarometr – Postoj Evropanů k životnímu prostředí (Attitudes of European citizens towards the environment), 2008. [5] Flash Eurobarometer 332 . [6] Druhý průzkum agentury Eurobarometer „Postoj Evropanů k životnímu prostředí“ (Attitudes of European citizens towards environment) (2011) ukázal klesající počet respondentů, kteří si myslí, že mohou ze štítků na produktech zjistit, které z nich jsou šetrné k životnímu prostředí (47 % ve srovnání s 52 % v roce 2008). [7] Seznam studií, z kterých tato skutečnost vyplývá, je v příloze 21. [8] COM(2012) 582 final, Silnější evropský průmysl pro růst a hospodářskou obnovu - Aktualizace sdělení o průmyslové politice [9] Pro zajímavost: systémy Spojeného království a Francie si již vyvinuly značnou provázanost s EU a Itálie rovněž počítá se silnou vazbou. Zdá se, že se členské státy domáhají harmonizovaných pokynů/podpory na úrovni EU v posuzování environmentální stopy. Viz také závěry Rady ze dne 20. prosince 2010, ve kterých se Komise vyzývá, aby „vypracovala společnou metodiku kvantitativního posouzení dopadu produktů na životní prostředí za celou dobu jejich životního cyklu“. [10] Kritéria pro nástroje EU související s výrobkovou politikou jsou obvykle stanovena na základě technických a tržních důkazů, které jsou shromážděny prostřednictvím specifických přípravných studií. Pokud je takový důkaz jednoznačný pro všechny nástroje udržitelné výroby a spotřeby EU, odhady účinků nových kritérií na životní prostředí a ekonomiku/konkurenceschopnost jsou shodné a mohou posílit homogenitu. [11] Pokud se kritéria jako výsledky jednoho procesu stanoví pro různá „použití“, se zohledněním různých cílů nástrojů spojených s výrobkovou politikou EU, může se zajistit větší jednotnost (např. stanovením mezních hodnot pro ekoznačku a energetické štítkování). [12] Od roku 2010 vyvíjí Společné výzkumné středisko EU metody pro environmentální stopu produktu a environmentální stopu organizace. Obě metody jsou založeny na metodikách posouzení životního cyklu, aby bylo možné identifikovat a kvantifikovat nejdůležitější environmentální dopady produktů (zboží a služeb) nebo portfolia produktů a služeb (organizací). Stavějí na stávajících přístupech a mezinárodních normách, též s použitím posouzení životního cyklu organizace, ačkoli ten představuje poměrně nový přístup. Úplnější popis prvků environemtnální stopy produktu nebo organizace je uveden v příloze 9. [13] Odvětvová pravidla pro stanovení environmentální stopy organizace jsou sadou metodologických specifikací a pokynů, přizpůsobenou pro použití v určitém odvětví. Viz příloha 9. [14] Možnost začlenění a technické proveditelnosti by měla být podrobně posouzena případ od případu. Více informací o rozvoji metodiky potřebné k úplnému provedení environmentální stopy produktu nebo organizace do stávajících politických nástrojů uvádí příloha 9. [15] http://ec.europa.eu/environment/ecolabel/products-groups-and-criteria.html [16] http://susproc.jrc.ec.europa.eu/activities/emas/index.html [17] Více informací o pobídkách uvádí příloha 20 a příloha 14. [18] Např. v případě vnitrostátního režimu nebo požadavků týkajících se podávání zpráv nefinančního charakteru či podpory používání indikátorů environmentálního profilu při posouzení rizik v oblasti investic se může jako referenční metodika použít environmentální stopa organizace v kombinaci s odvětvovými pravidly pro stanovaní environmentální stopy organizace. [19] Efektivnost je definována jako míra, do jaké varianta dosáhne stanovených cílů. Účelnost je definována jako rozsah, v jakém lze dosáhnout cílů nákladově efektivním způsobem. Soudržnost je definována jako rozsah, v němž jsou varianty v souladu s cíli politiky EU a v jakém pravděpodobně omezí kompromisy mezi environmentální, sociální a ekonomickou oblastí. Viz tabulka 6 ve zprávě o posouzení dopadů.