Bylo přijato několik opatření k omezení dopadu pandemie COVID-19 na fungování soudního systému. V souvislosti s touto pandemií Portugalsko vyhlásilo nejdříve „nouzový stav“a následně „stav živelní katastrofy“. Během této doby bylo přijato několik opatření upravujících fungování soudů, a to zejména v souvislosti s uplatňováním režimu práce z domova a možností konání jednání a vedení jiných řízení na dálku. Zúčastněné subjekty zdůrazňují přínos stávajících digitálních nástrojů k tomu, aby nedošlo k úplnému ochromení systému během tohoto období. Ačkoli přidělování naléhavých i běžných věcí soudcům prvního stupně nebylo, jako takové, přerušeno, v běžných věcech došlo nicméně k prodlužování lhůt a odkládání úkonů, jež nebyly naléhavé. V souvislosti s rozvolňováním mimořádných opatření plánuje Portugalsko zavést soubor opatření, jež se budou dotýkat také soudnictví. Byl zejména zaveden režim dočasného snížení soudních poplatků, jenž by měl usnadnit dosahování dohod v jednotlivých věcech, a to zejména ve snaze zvládnout možný nárůst počtu nevyřízených věcí a také celkového počtu soudních řízení. Kromě toho bude posílen personál (soudci a soudní úředníci) pracovních a obchodních soudů, neboť se očekává nárůst počtu věcí týkajících se hospodářských a sociálních služeb.

Nadále jsou zaváděna opatření ke zlepšení digitalizace soudního systému. Změnou občanského soudního řádu byla zejména provedena zásada „standardní digitalizace“ všech občanskoprávních řízení. Stejná zásada již dříve platila pro daňová a správní řízení. Účastníci řízení a jejich právní zástupci mají nyní zejména přístup ke spisům a sledují veškeré procesní události na internetu. V současné době probíhá druhá fáze programu „Justiça + Próxima“, která je založena na čtyřech pilířích – účinnost, inovace, blízkost a humanizace. Součástí programu je i projekt „Tribunal + 360º“, jehož účelem je zavést plnou digitalizaci a bezpapírový systém u jednotlivých soudů a současně zjednodušit kontakt a komunikaci mezi občany a soudy. Zavádějí se rovněž změny ve fungování soudů, a to s cílem ulehčit občanům jejich postavení při jednání před soudem. Úřady očekávají, že projekt „Tribunal + 360º“ bude dokončen do roku 2023. Souběžně se rozvíjejí iniciativy v oblasti odborné přípravy, které mají seznámit soudce a soudní úředníky s novými nástroji.

Došlo k novelizaci statutu státního zastupitelství a statutu soudců. Jednou z novinek platnou pro oba statuty je zrušení dříve platného zastropování odměny předsedy Nejvyššího soudu a nejvyššího státního zástupce, jejichž odměna byla navázána na plat předsedy vlády. Tyto legislativní změny zajišťují paralelu mezi profesními dráhami soudců a státních zástupců. Nový statut státního zastupitelství rovněž uzpůsobuje strukturu státních zastupitelství nové územní organizaci zavedené reformami soudních obvodů z let 2013 a 2019. Přináší rovněž ustanovení, jejichž cílem je vyjasnit meze hierarchických zásahů do trestních řízení. V průběhu legislativního procesu byly změny konzultovány s Nejvyšší soudní radou, Nejvyšší radou státního zastupitelství a příslušnými profesními sdruženími.

V hrubých rysech byl zaveden trestněprávní rámec pro boj proti korupci. Zároveň se připravuje národní protikorupční strategie. Až do prosince 2019, kdy vláda oznámila, že zahájí práce na sestavení národní protikorupční strategie, nebyla opatření proti korupci nijak strategicky koordinována. Politické i legislativní reakce byly do značné míry pouhým záplatováním, kterým se „za pochodu“ řešily různé zjištěné nedostatky. Pokroku v boji proti korupci je i nadále dosahováno prostřednictvím zapojení specializovaných státních zástupců a kriminální policie. Účinné stíhání korupce je nicméně limitováno nedostatkem zdrojů a specializace donucovacích orgánů. V roce 2019 byl přijat a vstoupil v platnost legislativní balíček zaměřený na transparentnost veřejné správy, majetková přiznání a neslučitelnost funkcí. Příliš rozšířená zatím není prevence, přičemž Rada pro předcházení korupci postrádá potřebné zdroje i specializaci a zaměřuje se především na osvětu. Nově vytvořený Úřad pro transparentnost, který bude mít za úkol kontrolu a dohled nad majetkovými přiznáními a střetem zájmů, zatím nefunguje.

II.Protikorupční rámec

Pravomoci v oblasti předcházení, vyšetřování a stíhání korupce jsou rozděleny mezi různé orgány. Vyšetřování případů korupce je svěřeno Ústřednímu odboru pro vyšetřování a trestní řízení (DCIAP) v rámci Nejvyššího státního zastupitelství a Národnímu útvaru pro boj proti korupci v policii. Důležitou úlohu v boji proti korupci hraje také Účetní dvůr. Orgánem odpovědným za koordinaci a analýzu činností v oblasti předcházení korupci je Rada pro předcházení korupci, která působí v rámci Účetního dvora a v jejímž čele stojí jeho předseda. V rámci nedávné novelizace právní úpravy byl u Ústavního soudu zřízen nový Úřad pro transparentnost, který bude odpovídat za kontrolu a ověřování majetkových přiznání. V prosinci 2019 byla vyhlášena národní protikorupční strategie, jejíž součástí je mj. národní zpráva o boji proti korupci.

V nejnovějším Indexu vnímání korupce organizace Transparency International získalo Portugalsko 62 bodů ze 100, a obsadilo tak desáté místo v Evropské unii a třicáté místo na světě . Ve zvláštním průzkumu Eurobarometr o korupci provedeném v roce 2020 uvedlo 94 % portugalských respondentů, že podle jejich názoru je v jejich zemi korupce rozšířena (průměr pro EU činí 71 %), přičemž 59 % dotázaných uvedlo, že se jich korupce osobně dotýká v jejich každodenním životě (průměr pro EU činí 26 %). Pokud jde o podniky, 92 % společností považuje korupci za rozšířený jev (průměr pro EU je 63 %) a 53 % společností má za to, že korupce představuje problém při podnikání (průměr pro EU činí 37 %). Podle 34 % respondentů bylo úspěšně stíháno dostatečné množství trestných činů k tomu, aby byli občané odrazeni od korupčního jednání (průměr pro EU je 36 %), a 16 % společností má za to, že podniky a lidé přistižení při podplácení vyšších úředníků jsou odpovídajícím způsobem potrestáni (průměr pro EU činí 31 %).

Trestněprávní rámec pro boj proti korupci je obecně zaveden. Pasivní a aktivní korupce ve veřejném i soukromém sektoru, nepřímé úplatkářství a obchodování s vlivem, zpronevěra a zneužívání veřejných prostředků jsou podle trestního zákoníku trestné činy . V rámci reformy provedené v roce 2015 bylo přijato několik trestněprávních ustanovení v souladu s doporučeními skupiny GRECO, a to zejména pokud jde o míru trestnosti u některých trestných činů.

Zároveň se připravuje národní protikorupční strategie. Poté, co byly v prosinci 2019 oznámeny plány na sestavení této strategie, vytvořila vláda pracovní skupinu odpovědnou za její vypracování. Tato pracovní skupina má mimo jiné za úkol připravit národní zprávu o boji proti korupci a revidovat právní rámec ochrany oznamovatelů, jakož i právní úpravu prokazování podvodů, zlepšit postupy zadávání veřejných zakázek, zvýšit transparentnost financování politických stran a zajistit, aby střední a velké podniky měly zavedeny plány předcházení korupci. Dne 3. září zahájila rada ministrů veřejnou konzultaci o návrhu národní protikorupční strategie. Ve zprávě pro Portugalsko vydané v rámci evropského semestru 2020 byla zmíněna potřeba jasné strategie směřující k vytvoření soudržného a kvalitního legislativního a politického rámce pro boj proti korupci.

Složky státního zastupitelství usilují o zvýšení své efektivity, a to i pokud jde o řešení případů korupce na vysoké úrovni. Za vyšetřování a stíhání korupce nese odpovědnost zejména Ústřední odbor pro vyšetřování a trestní řízení (DCIAP) společně se svými regionálními odbory (DIAP). Co se týče vyšetřování, Ústřední odbor pro vyšetřování a trestní řízení je příslušný řešit případy, které se týkají více regionů nebo jsou obzvláště složité. Zajišťuje přitom nezbytnou koordinaci mezi různými odbory . Odbor je řízen ředitelem (zástupce nejvyššího státního zástupce), kterého jmenuje nejvyšší státní zástupce, a dále sestává ze tří náměstků a 31 státních zástupců; podporu mu při jeho práci poskytuje soudní policie, jejíž součástí je specializovaný Národní útvar pro boj proti korupci. Pokračovaly také snahy o další zlepšení výsledků trestního stíhání, a to i pokud jde o řešení případů korupce na vysoké úrovni . Velká část případů souvisejících s korupcí však zároveň končí před podáním obžaloby. Pokud jde o ukládání sankcí za trestné činy korupce, pouze 10 % osob odsouzených za korupci bylo v roce 2017 odsouzeno k trestu odnětí svobody a 83 % bylo odsouzeno k podmíněnému trestu odnětí svobody. V roce 2018 bylo 12,3 % odsouzeno k výkonu trestu odnětí svobody a 73,6 % bylo odsouzeno k podmíněnému trestu odnětí svobody . Unie státních zástupců přitom poukázala na přetrvávající nedostatek zdrojů na straně specializovaného útvaru soudní policie pověřeného sledováním nezákonných finančních toků, a také na nedostatečnou specializaci státních zástupců pro vyšetřování hospodářské a finanční kriminality. Podle Ústředního odboru pro vyšetřování a trestní řízení to může mít dopad na účinnost stíhání. S cílem zkvalitnit odbornou přípravu a specializaci a posílit pravomoci regionálních odborů v trestním řízení a při vyšetřování, a rovněž za účelem zvýšení účinnosti složitých vyšetřování, se plánují některá organizační a další opatření v oblasti budování kapacit.

Rada pro předcházení korupci (CPC) je orgán veřejné moci odpovědný za přípravu vnitrostátních opatření zaměřených na předcházení korupci a související trestné činnosti. Rada je nezávislý orgán, který působí u Účetního dvora a v jehož čele stojí předseda Účetního dvora. Finanční a lidské zdroje rady jsou velmi omezené. Činnost Rady pro předcházení korupci v oblasti předcházení korupci se zaměřuje především na poskytování vodítek ohledně rizik korupce a na osvětové kampaně ve školách. Rada rovněž spolupracuje s různými ministerstvy na začleňování plánů předcházení korupci do auditů a zveřejňuje statistiky vyřizování podnětů souvisejících s korupcí, a to i pokud jde o počet věcí, jež dospěly do stadia obžaloby a pravomocného rozhodnutí soudu .

V roce 2019 byla zavedena nová pravidla ke zvýšení transparentnosti a morální integrity ve veřejném životě. V reakci na několik medializovaných případů, jež souvisely s rodinnými vazbami na nejvyšší úrovni státní správy a vlády, vstoupila v září 2019 v platnost nová úprava politického jmenování poradců a podpůrného personálu vlády, vyšších úředníků a jiných vedoucích pracovníků ve veřejné správě. Příslušný zákon zavádí přísnější pravidla, která mají zabránit nepotismu a střetům zájmů. Ještě předtím byl v roce 2019 završen širší legislativní proces zaměřený na různá protikorupční ustanovení. Tento proces, vedený zvláštním parlamentním výborem pro zvýšení transparentnosti při výkonu veřejných funkcí ustaveným v roce 2016, vyústil ve změny rámce pro bezúhonnost členů parlamentu a vyšších úředníků, přičemž změny se zaměřovaly zejména na některé aspekty systému majetkových přiznání a prohlášení o zájmech a na pravidla týkající se neslučitelnosti funkcí. Nový zákon zejména předvídá vytvoření Úřadu pro transparentnost, který by měl být novým orgánem odpovědným za kontrolu a ověřování majetkových přiznání a prohlášení o zájmech předkládaných politickými činiteli a vysoce postavenými nevolenými úředníky a který by měl působit při Ústavním soudu. Cílem reformy je řešit nedostatky v systému ověřování majetku, jež byly také předmětem několika doporučení GRECO, zejména pokud jde o členy parlamentu. Je však třeba vyhodnotit její plný dosah a efektivitu, neboť Úřad pro transparentnost dosud nezahájil svou činnost.

V rámci reforem provedených roce 2019 parlament rovněž přijal kodex chování svých členů. Jedná se o první dokument svého druhu v portugalském parlamentu . Kodex stanoví, že členové parlamentu by při výkonu svého mandátu měli dodržovat obecné zásady chování, zejména svobodu, nezávislost, sledování veřejného zájmu, transparentnost a politickou odpovědnost. Byl rovněž přezkoumán statut členů parlamentu, a to s cílem zavést nový soubor veřejných zájmů, transparentnosti a politické odpovědnosti. V rámci tohoto přezkumu byly rovněž nově vymezeny neslučitelné funkce. Členové parlamentu obecně nemohou zároveň vykonávat tuto svou funkci a jiné veřejné funkce, včetně státní služby . Nedávnou novelizací byl rozšířen rozsah pojmu „veřejná funkce“ i na pozice ve státních podnicích, jiných decentralizovaných či autonomních veřejných subjektech, partnerstvích veřejného a soukromého sektoru nebo jakýchkoli jiných společnostech, v nichž stát vlastní jakýkoli podíl . Parlamentním výborem pro transparentnost a statut členů parlamentu byla nahrazena dřívější etická komise, jejíž pravomoci si výbor ponechal .

Byla zavedena nová pravidla, která mají posílit režim regulace „efektu otáčivých dveří“; lobbing však zůstává i nadále neregulován. Změny se týkají členů statutárních orgánů státních podniků, kteří nyní nesmějí zastávat funkce v subjektech nabývajících či zcizujících majetek, a to po dobu třech let od data dispozice nebo zcizení majetku, na nichž se podíleli, a také členů vlády, pro něž byla zavedena přechodná doba třech let, během níž platí zákaz výkonu jakékoli závislé činnosti či poradenství v mezinárodních organizacích, s nimiž členové vlády navázali ve veřejné funkci institucionální vztahy . Uplatňování těchto omezení však není patrně příliš kontrolováno. Pokud jde o lobbing, návrh zákona o regulaci činnosti lobbistů se nepodařilo prosadit, neboť prezident vrátil návrh zákona původně schválený parlamentem v červnu 2019 k novému projednání. Některé parlamentní skupiny mezitím předložily nové návrhy právních předpisů. Potřeba upřednostnit iniciativy související s onemocněním COVID-19 vedla k určitému zpoždění v jejich posuzování.

Pokud jde o ochranu oznamovatelů („whistleblowers“), platí zde obecná ustanovení pro veřejné činitele. Podle nich nemohou být osoby, které oznámí porušení pravidel, o nichž se dozvědí při výkonu svých povinností, nijak postiženy, a to ani ve formě nedobrovolného převedení na jinou práci, přeložení či propuštění. Je-li oznamovateli uložena disciplinární sankce, považuje se tento postup za zneužívající, není-li prokázán opak, a to v případě, že k tomu dojde do jednoho roku od příslušného oznámení. Oznamovatelé mají právo na zachování anonymity až do případného podání obžaloby. Mají rovněž nárok na uplatnění opatření na ochranu svědků. Ačkoli ustanovení jako taková zavedena jsou, zúčastněné subjekty zdůrazňují, že je nutné posílit jejich praktické uplatňování.

III.Pluralita sdělovacích prostředků

Ústava zakotvuje svobodu projevu a informací, jakož i svobodu a pluralitu médií. V Portugalsku je obecně respektována redakční svoboda novinářů.Na práci médií dohlíží Regulační úřad pro média.

Regulační úřad pro média je považován za nezávislý a efektivní orgán. Entidade Reguladora para a Comunicação Social (ERC) je nezávislý správní orgán zřízený ústavou a zákonem . Regulatorní mandát Regulačního úřadu pro média se vztahuje na všechny právnické osoby, které působí v oblasti hromadných sdělovacích prostředků a spadají do působnosti portugalského státu, mezi něž patří tiskové agentury, tisk, rozhlasové stanice a provozovatelé televizního vysílání. Úřad plní úkoly související s regulací médií, které mu svěřuje ústava, a to nezávisle na jakýchkoli politických subjektech. Je povinen informovat parlament o svých rozhodnutích a činnosti formou měsíčních a výročních zpráv, a také ročních účetních výkazů. Součástí Regulačního úřadu pro média je regulační rada, výkonné ředitelství, poradní sbor a auditor. Regulační rada, která je odpovědná za vymezení a výkon regulatorních činností úřadu, sestává z předsedy, místopředsedy a tří dalších členů. Čtyři z pěti členů regulační rady jsou voleni parlamentem a pátý je následně kooptován čtyřmi již zvolenými členy. Předseda a místopředseda jsou voleni z řad pěti členů rady. Funkční období členů rady je pět let, nemohou vykonávat funkci opakovaně a zůstávají ve funkci až do okamžiku jmenování jejich nástupce nebo ukončení služebního poměru. Ve statutu Regulačního úřadu pro média jsou podrobně vymezeny podmínky skončení funkčního období členů a odvolání regulační rady. Tato ustanovení zaručují nezávislost regulatorního orgánu v souladu s cíli revidované směrnice o audiovizuálních mediálních službách (AVMSD) . Ve zprávě nástroje pro sledování plurality sdělovacích prostředků týkající se Portugalska z roku 2020 (dále jen „MPM 2020“) se uvádí, že existuje jen velmi malé riziko ohrožení nezávislosti tohoto regulatorního orgánu.

Portugalsko disponuje kvalitní úpravou záruk transparentnosti vlastnictví médií. Povinnost zveřejňovat vlastnictví a financování médií je zakotvena i v ústavě a za její kontrolu odpovídá Regulační úřad pro média. Zákon č. 78/2015 ze dne 29. července 2015 upravuje transparentnost vlastnictví, řízení a způsobů financování subjektů, které působí v oblasti médií. Ve zprávě MPM 2020 bylo konstatováno nízké riziko ohrožení transparentnosti vlastnictví médií v Portugalsku .

Jsou dána pravidla transparentnosti státní reklamy. Ustanovení týkající se transparentnosti státních reklamních kampaní jsou zakotvena v zákoně. Reklamní kampaně musí být rovněž v souladu s pravidly zadávání veřejných zakázek , a dodavatelé jsou tak nuceni kontrolovat plnění smluv, zejména s ohledem na případné vztahy se subdodavateli a pořizování reklamního prostoru. Zákon č. 95/2015 upravuje rovněž státní reklamu v regionálním tisku a místním či regionálním rozhlase. Zákon dále upravuje rozdělování reklamních kampaní mezi tisk, rozhlas, televizi a digitální média. Dohled nad dodržováním této úpravy je svěřen Regulačnímu úřadu pro média, jenž provozuje specializovaný internetový portál, na kterém jsou uvedeny všechny veřejné reklamní kampaně. Jakékoli nesrovnalosti nebo odchylky od zákona musí být předloženy Účetnímu dvoru. Ačkoli zpráva MPM 2020 neuvádí žádné důkazy o netransparentních pravidlech či případně nesrovnalostech týkajících se rozdělování státní reklamy v Portugalsku za období 2018–2019, sdružení novinářů zmínila možné problémy související s kritérii pro rozdělování balíčku na podporu médií v roce 2020. Podle portugalských orgánů byla taková kritéria pro výběr sdělovacích prostředků a částek stanovena po diskusích se zástupci odvětví médií a zavazují stát k nákupu času/prostoru pro institucionální reklamu v médiích v každé skupině, a to v souladu se stanovenými částkami.

Jsou zavedeny záruky nezávislosti médií a ochrany výkonu novinářské profese před zásahy státních orgánů. Ústava zejména zakazuje jakékoli zásahy, ať už politické nebo hospodářské, a jakoukoli formu cenzury. Nezávislost novinářů je dále rovněž upravena ve statutu novinářů, který byl přijat zákonem č. 1/99 ze dne 13. ledna 1999. Ve zprávě MPM 2020 bylo riziko politických zásahů do činnosti médií vyhodnoceno jako nízké .

Základní standardy ochrany novinářů jsou sice řádně zavedeny, nicméně pomluva je postižitelná trestem odnětí svobody. Portugalsko má komplexní a dobře zavedený rámec ochrany novinářů. Podle ústavy spadají trestné činy proti novinářům při výkonu jejich povolání do působnosti soudů a nezávislého regulačního orgánu. Regulační úřad pro média má tedy rovněž za úkol zajišťovat svobodu tisku. Pokud jde o základní standardy ochrany, ve zprávě MPM 2020 jsou rizika vyhodnocena jako nízká . Urážku a pomluvu však lze trestat odnětím svobody, a to i přes rozsudky Evropského soudu pro lidská práva poukazující na porušování svobody projevu. Od doby ustavení Platformy Rady Evropy na podporu ochrany žurnalistiky a bezpečnosti novinářů v roce 2015 nebyla pro Portugalsko vydána žádná varování.

Přístup k informacím a dokumentům v držení orgánů veřejné moci je zajištěn prostřednictvím zvláštních právních předpisů. Cílem této právní úpravy je usnadnit plnění novinářských funkcí. Zatímco ústava zaručuje novinářům právo na přístup ke zdrojům informací , předpisy s obecnou působností upravují přístup ke správním dokumentům a informacím. Nerespektování práva na přístup ke správním dokumentům lze napadnout u správních a daňových soudů. Lze také podat stížnost k nezávislé správní Komisi pro přístup ke správním dokumentům, ale její stanoviska ke stížnostem nejsou pro orgány veřejné moci závazná.