EVROPSKÁ KOMISE V Bruselu dne 4.5.2016 COM(2016) 270 final 2016/0133(COD) Návrh NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY, kterým se stanoví kritéria a postupy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu podané státním příslušníkem třetí země nebo osobou bez státní příslušnosti v některém z členských států (přepracované znění)



DŮVODOVÁ ZPRÁVA 1.SOUVISLOSTI NÁVRHU Důvody a cíle návrhu EU pracuje na vytvoření udržitelnějšího přístupu k řízení migrace, pokud jde o osoby, které potřebují mezinárodní ochranu, i ty, které se stěhují z jiných důvodů. Tento přístup se snaží zabránit neoprávněným a nebezpečným pohybům a narušit převaděčské aktivity a nahradit je bezpečnými a legálními cestami do EU pro ty, kdo potřebují ochranu. Budoucím modelem, který nejlépe poslouží zájmům a bezpečnosti uprchlíků, by měla být jejich ochrana v původní oblasti a jejich znovuusídlení v EU. Je však stále pravděpodobné, že v krátkodobém a střednědobém horizontu budou lidé nadále přicházet na vnější hranice EU. Osoby, které nepožádají o mezinárodní ochranu, by měly být vráceny. Osobám, které požádají o azyl, by mělo být zajištěno, že jejich žádost bude efektivně zpracována a že jim bude v členském státě příslušném pro vyřízení žádosti poskytnuto odpovídající azylové zařízení; je-li žádost posouzena jako opodstatněná, musí jim být také zajištěna podpora po dobu řízení i po jeho skončení. Nedávné zkušenosti však ukázaly, že masivní nekontrolovaný příliv migrantů nadměrně zatěžuje azylové systémy členských států, což čím dál častěji vede k porušování pravidel. Tento problém se nyní začíná řešit: usiluje se o získání opětovné kontroly nad aktuální situací za použití současných pravidel pro schengenskou správu hranic a azyl, jakož i prostřednictvím posílené spolupráce s klíčovými třetími zeměmi, zejména Tureckem. Tato situace však odhalila zásadnější nedostatky našich pravidel týkajících se azylu, jež oslabují jejich účinnost a nezajišťují udržitelné sdílení odpovědnosti; tím je nyní třeba se zabývat. Dne 6. dubna 2016 Komise stanovila své priority pro zlepšení společného evropského azylového systému ve svém sdělení „Směrem k reformě společného evropského azylového systému a posilování legálních cest do Evropy“. Komise oznámila, že postupně zreformuje stávající rámec Unie v oblasti azylu s cílem vytvořit udržitelný a spravedlivý systém pro určení členského státu příslušného k posouzení žádosti o azyl, posílit systém Eurodac, dosáhnout většího sbližování azylových systémů, zabránit druhotnému pohybu a vytvořit silnější mandát pro Evropský podpůrný úřad pro otázky azylu (EASO). Nutnost reformy je všeobecně uznávána, a to i Evropským parlamentem a Evropskou radou. Tento návrh reformy nařízení Dublin III je součástí první fáze legislativních návrhů, které budou představovat rozsáhlou reformu společného evropského azylového systému. Tento první balíček zahrnuje rovněž návrh přepracovaného znění nařízení o Eurodacu a návrh na zřízení Agentury Evropské unie pro azyl. Návrh nařízení o Eurodacu obsahuje změny nezbytné k tomu, aby se systém mohl přizpůsobit navrhovaným dublinským pravidlům v souladu se svým prvořadým cílem, kterým je sloužit provádění dublinského nařízení. Eurodac se rovněž stane databází pro širší účely v oblasti imigrace, která usnadní navracení a boj proti nelegální migraci. Návrh na zřízení Agentury Evropské unie pro azyl má za cíl zlepšit provádění a fungování společného evropského azylového systému rozvíjením práce Evropského podpůrného úřadu pro otázky azylu do podoby agentury, která by měla usnadnit fungování společného evropského azylového systému, za zajištění soudržnosti při posuzování žádostí o mezinárodní ochranu po celé Unii a za dohled nad operativním a technickým uplatňováním právních předpisů Unie. Bude následovat druhá fáze legislativních návrhů, kterými se reformuje směrnice o azylovém řízení a kvalifikační směrnice, jakož i směrnice o podmínkách přijímání, aby byla zajištěna důkladná reforma celého azylového systému EU, aby se mimo jiné zabránilo narušování dublinského mechanismu v podobě zneužívání a tzv. asylum shoppingu ze strany žadatelů o mezinárodní ochranu a osob požívajících mezinárodní ochrany. Azylové řízení se především bude muset urychlit a sjednotit, jsou potřeba jednotnější pravidla pro řízení a práva, jež mají být poskytována osobám požívajícím mezinárodní ochrany, a budou muset být upraveny podmínky přijímání, aby se co nejvíce zvýšila harmonizace ve všech členských státech. Jak uvedla Komise ve svém sdělení ze dne 6. dubna, migrační a uprchlická krize odhalila významné strukturální nedostatky a nesrovnalosti v přípravě a provádění evropského azylového systému, zejména dublinských pravidel. Stávající dublinský systém nebyl vytvořen s cílem zajistit udržitelné sdílení odpovědnosti za žadatele v celé Unii. To vedlo k situacím, kdy se s převážnou většinou žadatelů o azyl přicházejících na území Unie musel zabývat omezený počet jednotlivých členských států, čímž se kapacity jejich azylových systémů dostaly pod silný tlak a docházelo k jistému porušování pravidel EU. Kromě toho je účinnost dublinského systému oslabována souborem složitých a sporných pravidel pro určení příslušnosti, jakož i zdlouhavými postupy. To platí zejména pro stávající pravidla, která po uplynutí určité doby umožňují přesun příslušnosti mezi členskými státy. Navíc chybějí jasná ustanovení týkající se povinností žadatelů a důsledků nedodržení těchto povinností, což činí současný systém náchylným k častému zneužívání ze strany žadatelů.

Cíle dublinského nařízení – zajistit rychlý přístup žadatelů o azyl k azylovému řízení a posouzení podstaty žádosti jediným, jasně určeným členským státem – jsou stále platné. Je však jasné, že se dublinský systém musí reformovat: je třeba jej zjednodušit a zlepšit jeho účinnost v praxi a zajistit, aby zvládl řešit situace, kdy jsou azylové systémy členských států vystaveny nepřiměřenému tlaku. Tento návrh je přepracovaným zněním nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 604/2013 ze dne 26. června 2013, kterým se stanoví kritéria a postupy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu podané státním příslušníkem třetí země nebo osobou bez státní příslušnosti v některém z členských států (dále také „nařízení Dublin III“). Cílem tohoto návrhu je především: posílit schopnost systému účinně a efektivně určit jediný členský stát příslušný k posouzení žádosti o mezinárodní ochranu. Především ruší ustanovení o zániku příslušnosti a výrazně zkracuje lhůty pro odesílání žádostí, přijímání odpovědí a provádění přemístění mezi členskými státy, zajistit spravedlivé sdílení odpovědnosti mezi členskými státy pomocí doplnění stávajícího systému o korekční přidělovací mechanismus. Tento mechanismus by byl automaticky aktivován v případech, kdy by se členské státy musely zabývat neúměrným množstvím žadatelů o azyl, odrazovat od zneužívání systému a předcházet druhotnému pohybu žadatelů v rámci EU, především zavedením jasných povinností žadatelů podat žádost v členském státě prvního vstupu a zůstat na území členského státu, který je určen jako příslušný. To si rovněž žádá přiměřené procesní a materiální důsledky v případě nedodržení těchto povinností. Cílené konzultace s Evropským parlamentem a členskými státy, vycházející mimo jiné ze sdělení z 6. dubna, jakož i s vysokým komisařem OSN pro uprchlíky (UNHCR) a občanskou společností potvrdily rozdílné názory na povahu a rozsah, v němž by mělo být dublinské nařízení reformováno. Komise na tomto základě pečlivě posoudila předložené argumenty a dospěla k závěru, že by měla být současná kritéria v rámci dublinského systému zachována a doplněna o korekční přidělovací mechanismus, jehož cílem je ulehčit určitým členským státům od neúměrného tlaku. Nový dublinský systém bude současně od počátku svého provádění založen na evropském referenčním systému, přičemž jakmile bude některý členský stát vystaven nepřiměřené zátěži, automaticky se aktivuje korekční mechanismus solidarity. Zavádějí se také další zásadní změny s cílem zabránit zneužívání a předcházet druhotnému pohybu žadatelů v rámci EU. Soulad s platnými předpisy v této oblasti politiky Dublinský systém je základním kamenem společného evropského azylového systému a týká se určování toho, který členský stát je příslušný k posouzení žádosti o azyl. Funguje prostřednictvím právních a politických nástrojů v oblasti azylu, zejména azylového řízení, norem, které musí žadatelé splňovat, aby mohli požívat mezinárodní ochrany, a podmínek přijímání, jakož i relokace a přesídlení. V této oblasti nyní nedochází k pokroku, neboť bilance provádění právních předpisů EU v oblasti azylu je slabá. Prioritou je zajistit úplné a rychlé uplatňování právních předpisů EU členskými státy. Komise především v průběhu posledních let spolupracovala s řeckými orgány na normalizaci situace vzniklé v důsledku toho, že přemísťování podle dublinského nařízení bylo v roce 2010 pozastaveno. Za tímto účelem zaslala Komise Řecku dne 10. února 2016 doporučení týkající se naléhavých opatření, která má Řecko přijmout v zájmu obnovení přemísťování podle dublinského nařízení. Tento návrh je součástí balíčku návrhů, kterými se reformují další prvky dublinského systému, což zajistí jednotnost ustanovení v této oblasti politiky. Návrh reformy nařízení o Eurodacu obsahuje nezbytné změny, jež odrážejí navrhované změny dublinského nařízení a jejichž cílem je pomoci při lepší kontrole nelegální migrace. Komise rovněž navrhuje zřídit Agenturu Evropské unie pro azyl, která podpoří fungování společného evropského azylového systému, včetně přepracovaného dublinského mechanismu.

V reakci na krizovou situaci v Řecku a Itálii přijala Rada v září 2015 dvě rozhodnutí o relokaci, která se budou používat do září 2017. Jednalo se o dočasnou, ad hoc a neodkladnou reakci na situaci v těchto dvou členských státech, které zaznamenaly nebývalý příliv migrantů a kterým mělo být částečně ulehčeno od této zátěže tím, že se příslušnost pro některé žadatele o azyl přesune z Itálie a Řecka na jiné členské státy. Komise podala dvě zprávy o provádění těchto rozhodnutí. S cílem vytvořit strukturální postup pro řešení těchto krizových situací navrhla Komise v září 2015 krizový relokační mechanismus. Komise navrhla, aby se relokace zahájila prostřednictvím aktu v přenesené pravomoci, který by rovněž určil počet osob, které mají být relokovány. Předkládaný návrh zavádí automaticky aktivovaný korekční přidělovací mechanismus. Má tudíž podobný cíl jako návrh Komise ze září 2015; v závislosti na výsledcích jednání o tomto návrhu by Komise mohla zvážit stažení zářijového návrhu. Návrh rovněž stanoví nová pravidla pro určení členského státu příslušného k posouzení žádosti podané nezletilou osobou bez doprovodu v tom smyslu, že – není-li přítomen žádný příbuzný – příslušný je členský stát, v němž je podána první žádost, ledaže by to nebylo v nejlepším zájmu nezletilé osoby. Toto pravidlo umožní rychle určit příslušný členský stát, čímž se této zranitelné skupině žadatelů umožní rychlý přístup k řízení, mimo jiné díky navrhovanému zkrácení lhůt. Jelikož se toto pravidlo liší od návrhu Komise z června 2014, má Komise v úmyslu uvedený návrh, o němž zatím není možné dosáhnout dohody, stáhnout. Soulad s ostatními politikami Unie Tento návrh je v souladu s komplexní dlouhodobou politikou lepšího řízení migrace, jak ji stanovila Komise v Evropském programu pro migraci, který rozpracovává politické směry předsedy Junckera do souboru iniciativ, jež jsou vzájemně soudržné a doplňují se, založených na čtyřech pilířích. Těmito pilíři jsou: snižování motivace k nelegální migraci, zabezpečení vnějších hranic a záchrana životů, pevná azylová politika a nová politika v oblasti legální migrace. Tento návrh, který provádí další prvky Evropského programu pro migraci, pokud jde o cíl posílit politiku Unie v oblasti azylu, by měl být považován za součást širší politiky na úrovni EU směrem k budování silného a účinného systému pro udržitelné řízení migrace pro budoucnost, který je spravedlivý vůči hostitelským společnostem a občanům EU, jakož i vůči dotčeným státním příslušníkům třetích zemí a zemím původu a tranzitu. 2.PRÁVNÍ ZÁKLAD, SUBSIDIARITA A PROPORCIONALITA Právní základ Tímto návrhem se přepracovává nařízení (EU) č. 604/2013, a proto by měl být přijat v souladu s řádným legislativním postupem na stejném právním základě, a to čl. 78 odst. 2 písm. e) SFEU. Proměnná geometrie Spojené království a Irsko jsou vázány nařízením č. 604/2013 na základě oznámení svého přání účastnit se přijímání a uplatňování tohoto nařízení podle Protokolu o postavení Spojeného království a Irska s ohledem na prostor svobody, bezpečnosti a práva, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a Smlouvě o fungování Evropské unie. V souladu s výše uvedeným protokolem se Spojené království a Irsko mohou rozhodnout, že se chtějí účastnit přijímání tohoto návrhu. Možnost účastnit se jeho uplatňování mají i po přijetí návrhu. V souladu s Protokolem o postavení Dánska, připojeným ke Smlouvě o EU a Smlouvě o fungování EU, se Dánsko neúčastní přijímání opatření podle hlavy V Smlouvy o fungování EU Radou (s výjimkou „opatření k určení těch třetích zemí, jejichž státní příslušníci při překračování vnějších hranic členských států musí mít vízum, a [...] opatření o jednotném vzoru víz“). Vzhledem k tomu, že však Dánsko uplatňuje stávající dublinské nařízení na základě mezinárodní dohody, kterou uzavřelo s ES v roce 2006, oznámí v souladu s článkem 3 této dohody Komisi, zda si přeje obsah změněného nařízení provést. Účast Spojeného království, Irska a Dánska na ujednáních stanovených v tomto návrhu, kterým se přepracovává nařízení (EU) č. 604/2013, bude stanovena v průběhu jednání v souladu s uvedenými protokoly. Tyto protokoly zejména Spojenému království a Irsku povolují, ale nevyžadují, aby se rozhodly účastnit iniciativ v oblasti politik svobody, bezpečnosti a spravedlnosti a zároveň respektovaly funkčnost těchto politik. Dopad návrhu na státy přidružené k dublinskému systému, které nejsou členy EU Souběžně s přidružením několika zemí, jež nejsou členy EU, k schengenskému acquis Unie uzavřela několik dohod o přidružení těchto zemí také k dublinskému acquis / acquis Eurodac: – dohodu o přidružení Islandu a Norska, uzavřenou v roce 2001, – dohodu o přidružení Švýcarska, uzavřenou dne 28. února 2008, – protokol o přidružení Lichtenštejnska, uzavřený dne 7. března 2011. S cílem stanovit práva a povinnosti Dánska, které (jak je uvedeno výše) je přidruženo k dublinskému acquis / acquis Eurodac prostřednictvím mezinárodní dohody, vůči uvedeným přidruženým zemím schválila Unie a přidružené země dva další nástroje.

V souladu s třemi uvedenými dohodami přijmou přidružené země dublinské acquis / acquis Eurodac a jeho vývoj bez výhrad. Neúčastní se přijímání žádných aktů, které mění dublinské acquis nebo které na něj navazují (včetně tohoto návrhu), musí však v určité lhůtě po jejich schválení Evropským parlamentem a Radou oznámit Komisi své rozhodnutí, zda přijímají obsah tohoto aktu, či nikoli. V případě, že Norsko, Island, Švýcarsko nebo Lichtenštejnsko nepřijmou akt, který mění nebo který navazuje na opatření související s dublinským acquis / acquis Eurodac, budou příslušné dohody ukončeny, ledaže smíšený výbor zřízený na základě dohod jednomyslně rozhodne jinak. Subsidiarita Hlava V SFEU, která se týká prostoru svobody, bezpečnosti a práva, svěřuje některé pravomoci v této oblasti Evropské unii. Tyto pravomoci musí být vykonávány v souladu článkem 5 Smlouvy o Evropské unii, tj. pouze tehdy a do té míry, pokud cílů zamýšlené činnosti nemůže být dosaženo uspokojivě členskými státy, ale spíše jich, z důvodu jejího rozsahu či účinků, může být lépe dosaženo na úrovni Evropské unie. Návrh zjednodušuje stávající dublinská pravidla a doplňuje je o nový korekční přidělovací mechanismus, jehož účelem je zavést systém pro řešení situací, kdy jsou azylové systémy členských států vystaveny nepřiměřenému tlaku. Cílem je dosáhnout spravedlivého sdílení odpovědnosti mezi členskými státy tím, že se určitému členskému státu ulehčí od nepřiměřené zátěže a že se tato zátěž rozdělí mezi zbývající členské státy. Z toho vyplývá, že se vyžaduje opatření na úrovni EU. Cílem návrhu je kromě toho zajistit správné uplatňování dublinského systému v krizových dobách a řešit otázku druhotného pohybu státních příslušníků třetích zemí mezi členskými státy, což jsou problémy, které jsou ze své podstaty nadnárodní. Je zřejmé, že opatření jednotlivých členských států nemohou uspokojivě reagovat na potřebu společného přístupu EU k tomuto společnému problému. Proporcionalita Pokud jde o zjednodušení dublinských pravidel, navrhované změny jsou omezeny na to, co je nezbytné pro zajištění účinného fungování systému, a to jak v souvislosti s rychlejším přístupem žadatelů k řízení o udělení mezinárodní ochrany, tak s kapacitou správních orgánů členských států pro používání tohoto systému. Pokud jde o zavedení nového korekčního přidělovacího mechanismu, nařízení (EU) č. 604/2013 ve své současné podobě neobsahuje nástroje umožňující dostatečnou reakci na situace, kdy dochází k nepřiměřenému tlaku na azylové systémy členských států. Návrhem zavedená ustanovení o korekčním přidělovacím mechanismu se snaží tuto mezeru zaplnit. Tato ustanovení nepřekračují rámec toho, co je nezbytné pro dosažení cíle, kterým je účinné řešení situace. Volba nástroje Vzhledem k tomu, že stávající dublinský mechanismus byl stanoven formou nařízení, použije se pro jeho zjednodušení a doplnění o korekční přidělovací mechanismus stejný právní nástroj. 3.VÝSLEDKY HODNOCENÍ EX POST, KONZULTACÍ SE ZÚČASTNĚNÝMI STRANAMI A POSOUZENÍ DOPADŮ Hodnocení ex post / kontroly účelnosti platných právních předpisů V Evropském programu pro migraci Komise vyzvala členské státy, aby plně prováděly nařízení Dublin III a stávající azylové acquis EU, a oznámila, že v roce 2016 bude provedeno hodnocení a případná revize uvedeného nařízení. V souladu s tímto závazkem Komise zadala externí studie o vyhodnocení dublinského systému. V rámci hodnocení nařízení Dublin III se posuzovaly jeho účinnost, účelnost, relevance, soudržnost a přidaná hodnota EU. Zkoumalo se, do jaké míry nařízení řeší své cíle, širší politické potřeby EU a potřeby cílových zúčastněných stran. Součástí hodnocení byla hloubková studie týkající se praktického provádění nařízení Dublin III v členských státech. Hlavní závěry jsou uvedeny níže. 3.1 Relevance nařízení Dublin III Dublinský systém je jedním ze základních kamenů azylového acquis EU a jeho cíle jsou stále platné. Pokud v rámci Unie existují samostatné vnitrostátní azylové systémy, je zásadní mít nástroj EU pro stanovení kritérií a postupu pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti. V opačném případě by se členské státy musely spoléhat na jednotlivé dohody uzavřené v době před platností dublinského nařízení, což by velmi ztěžovalo určení příslušnosti členských států. Hodnocení došlo k závěru, že žádný vnitrostátní nebo bilaterální nástroj nemůže zajistit celkově stejné účinky, což by mohlo vést k neschopnosti zabývat se žádostmi o mezinárodní ochranu, které spadají do pravomoci různých členských států. Byly vyjádřeny rozdílné názory ohledně skutečného dopadu nařízení, které by mělo zajistit rychlý přístup k azylovému řízení pro žadatele a vést k dlouhodobé strategii odrazující od podávání vícenásobných žádostí. Tím by se dále zvýšila účinnost azylového systému, jelikož by se předcházelo jeho zneužívání a snížily by se celkové náklady.

3.2 Provádění nařízení Obecné informace Nejvýznamnějším problémem, na který upozornila hodnocení, bylo málo soudržné a nesprávné provádění nařízení v členských státech. Dále došla k závěru, že nařízení Dublin III má řadu nedostatků, které ztěžují dosažení jeho hlavních cílů. Pořadí kritérií stanovených v nařízení Dublin III nezohledňuje kapacitu členských států a neusiluje o rovnoměrnost vynakládaného úsilí. Způsob určení příslušnosti zpomaluje přístup k azylovému řízení. V rámci stávajícího systému mohou žadatelé čekat až 10 měsíců (v případě žádosti o „přijetí zpět“) nebo 11 měsíců (v případě žádosti o „převzetí“), než je zahájeno posuzování žádosti o mezinárodní ochranu. To oslabuje cíl dublinského nařízení zajistit rychlý přístup žadatele k azylovému řízení. Je rovněž zřejmé, že nařízení Dublin III nebylo navrženo tak, aby řešilo situace, kdy dochází k neúměrnému tlaku. Jeho cílem není spravedlivé sdílení odpovědnosti ani řešení nerovnoměrného rozložení žadatelů v členských státech. Tyto faktory se staly obzvláště zřejmými v některých členských státech, které mají v této souvislosti potíže s uplatňováním nařízení: žadatelů o azyl nejsou vždy registrování, řízení se zpožďují a interní kapacity nestačí pro včasné řešení všech případů. Procesní záruky Informace, které žadatelé dostávají o dublinském řízení, se značně liší. Přibližně polovina zúčastněných členských států uvedla, že předávané údaje jsou „obecné informace“, které nemusí splňovat požadavky stanovené v čl. 4 odst. 1. Ze zjištění dále vyplývá, že několik členských států zřejmě informace neposkytuje vůbec, nebo jen zastaralé. Osobní pohovor je běžnou praxí při určování příslušnosti téměř ve všech členských státech, ale nedostatek kapacit v některých přetížených zemích nedovoluje orgánům vést pohovory systematicky. Pokud pohovor neproběhne, žadatel může obvykle předložit informace v jiné formě. Mnoho členských států uvedlo, že pohovory se výrazně zpožďují v důsledku současného vysokého přílivu žadatelů. Výklad nejlepšího zájmu dítěte se liší. To v některých případech vedlo k problémům v komunikaci a k nedůvěře mezi členskými státy. Praktické problémy byly dále zjištěny v postupu jmenování zástupce pro nezletilé osoby, zejména v důsledku současného vysokého přílivu žadatelů. To však pro azylové řízení představuje širší problém. Kritéria a podklady pro určení příslušného členského státu Nejčastěji používanými kritérii pro odůvodnění přemístění byla kritéria týkající se dokladů a vstupu (články 12 a 13), v důsledku čehož připadl značný podíl odpovědnosti na členské státy na vnější hranici. To vedlo k tomu, že se žadatelé vyhýbali snímání otisků prstů, což přispělo k jejich druhotnému pohybu. Několik členských států uvedlo, že různé výklady toho, co orgány v přijímající zemi považují za přijatelné důkazy, představují pro vysílající zemi nepřiměřené důkazní břemeno. Údaje z Eurodacu a Vízového informačního systému (VIS) jsou přijímány jako důkaz téměř ve všech členských státech a jsou to podklady, z nichž se při určování příslušnosti nejčastěji vychází. Údaje získané při pohovoru se obecně nepovažovaly za dostatečné důkazy. Diskreční ustanovení a ustanovení týkající se závislých osob (články 16 a 17), která se zabývají humanitárními případy, jsou s výjimkou několika členských států používána zřídka. Kritéria týkající se rodinných vazeb byla používána méně často, zejména vzhledem k tomu, že je obtížné rodiny dohledat nebo získat důkazy o rodinných vazbách. Členské státy připouštějí pro tato kritéria značně odlišné důkazy; hlavním požadavkem je obvykle písemný doklad (například rodný nebo oddací list), jejž je pro žadatele o azyl často obtížné si obstarat. Podstatné rozdíly ohledně přijímaných důkazů o rodinných vazbách komplikují určení příslušnosti, což způsobuje prodlevy v řízeních. Tato situace by mohla být motivací pro druhotný pohyb, kdy se žadatelé pokusí cestovat dále.

Postupy při převzetí a přijetí zpět Počet žádostí o „přijetí zpět“ byl podstatně vyšší než počet žádostí o „převzetí“. Mezi roky 2008 a 2014 bylo z odchozích dublinských žádostí 72 % žádostmi o přijetí zpět a 28 % žádostmi o převzetí. Podobně bylo z příchozích dublinských žádostí 74 % žádostmi o přijetí zpět a 26 % žádostmi o převzetí. Lhůty stanovené pro předložení žádostí a poskytnutí odpovědi na žádosti byly většinou všemi členskými státy dodržovány, ale kvůli vysokému přílivu migrantů čelily azylové orgány zvýšenému tlaku, takže se doba odpovědi některých členských států prodloužila. Vedlo to rovněž ke zvýšení podílu neúplných žádostí, jež mohly vést k zamítnutím a sporům. Rovněž to ovlivnilo praxi „konkludentního přijetí“, kdy některé země jako způsob řešení velkého počtu případů záměrně neodpovídaly na žádosti ve stanovené lhůtě. V roce 2014 dosáhl celkový počet žádostí o převzetí a přijetí zpět počtu 84 586, což představuje 13 % celkového počtu žádostí o azyl předložených v EU; oproti předchozím rokům je to pokles. Přijímající členské státy zamítly 33 % všech žádostí, což by mohlo naznačovat, že vstup nařízení Dublin III v platnost v roce 2014 ztížil pro členské státy dosažení shody ohledně příslušnosti. V roce 2014 jen asi čtvrtina všech přijatých žádostí o převzetí a přijetí zpět skutečně vedla k fyzickému přemístění. Tato nízká čísla naznačují, že s praktickým uplatňováním nařízení Dublin III jsou potíže. Lze je však částečně vysvětlit také zpožděními při přemístění, která nejsou zachycena v ročních údajích použitých při hodnocení. Dalším důležitým důvodem nízké míry přemístění, jak potvrdilo mnoho členských států, je vysoká míra útěku v průběhu dublinského řízení, což má za následek přesun příslušnosti mezi členskými státy. Provádění přemístění Časový rámec pro provedení přemístění se výrazně lišil. Účinnost přemístění závisí na kapacitě a zdrojích oddělení pověřených prováděním přemístění, na skutečnosti, že jej zařizuje samostatný orgán, na počtu případů, míře spolupráce žadatele a znalosti místa jeho pobytu. Jedním z uváděných důvodů zpoždění bylo prodloužení lhůt podle čl. 29 odst. 2. Dvacet členských států uvedlo, že hlavním vysvětlením pro zpoždění byl útěk žadatele, který celkovou lhůtu pro přemístění prodloužil na 18 měsíců. Praxe zajištění, kterou jako často používanou nahlásilo 21 z 31 zemí, se značně liší podle fáze řízení: některé orgány se k zajištění uchýlí od začátku dublinského řízení, jiné pouze tehdy, pokud příslušný členský stát přijal žádost o přemístění. Tyto odlišné postupy vedou k právní nejistotě a také k praktickým problémům. 13 členských států navíc zdůraznilo, že přemístění obecně postrádá účinnost, přičemž uvedly, že po dokončení přemístění „často“ dochází k druhotnému pohybu. Odvolání Proti rozhodnutí o přemístění jsou ve všech členských státech použitelné opravné prostředky. Členské státy dávají přednost soudním opravným prostředkům, nejčastěji před správními soudy. Všechny členské státy zavedly v odvolacím procesu lhůty, v nichž může žadatel uplatnit své právo na účinnou právní ochranu, i když výklad pojmu „přiměřená lhůta“ se výrazně liší (od tří do 60 dnů). Pokud je podáno odvolání, některé členské státy automaticky přemístění odloží, zatímco jiné použijí čl. 27 odst. 3 písm. c), podle něhož o odložení musí požádat žadatel. Správní spolupráce Všechny členské státy uvedly, že pro výměnu informací často používají zabezpečenou elektronickou síť DubliNet a že neformální informační kanály používají pouze za výjimečných okolností. V zájmu zvýšení účinnosti uplatňování nařízení Dublin III uzavřelo mnoho členských států správní ujednání podle článku 36. Žádný členský stát však dosud nevyužil smírčího řízení popsaného v článku 37 a veškeré spory jsou řešeny neformálně. Mechanismus včasného varování a připravenosti Mechanismus včasného varování a připravenosti dosud nebyl uplatněn. Některé členské státy uvedly, že podmínky pro aktivaci mechanismu zatím nebyly splněny, jiné zdůraznily, že při neexistenci jasných kritérií a ukazatelů pro měření tlaku je obtížné dosáhnout politické dohody ohledně aktivace mechanismu. Tento postup rovněž považovaly za zdlouhavý a složitý. Snížit tlak a minimalizovat potřebu uplatnit tento mechanismus pomohla také alternativní podpůrná opatření. Jako příklad podpory, která odstranila nutnost tento mechanismus aktivovat, byl uveden Evropský podpůrný úřad pro otázky azylu, který pomohl předcházet krizovým situacím v oblasti mezinárodní ochrany nebo je řešit. 3.3 Dosažení cílů nařízení Dublin III Hlavní zjištění externí studie týkající se hodnocení nařízení Dublin III jsou uvedena níže.

Předcházet podávání více žádostí jedním žadatelem, a omezit tak druhotný pohyb Navzdory cíli omezit druhotný pohyb zůstávají vícenásobné žádosti o azyl v EU častým problémem. V roce 2014 podalo již dříve žádost v jiných členských státech 24 % žadatelů, což naznačuje, že dopad nařízení na plnění tohoto cíle je jen malý nebo není žádný. Dále bylo konstatováno, že nařízení mohlo neúmyslně zvýšit výskyt jiných druhů druhotného pohybu, neboť přetrvávají vnitrostátní rozdíly v kvalitě přijímacích a azylových systémů, jež nadále motivují k druhotnému pohybu. Zajistit spravedlivé přidělení žadatelů o mezinárodní ochranu a osob požívajících mezinárodní ochrany mezi členské státy Nařízení Dublin III má omezený dopad na rozložení žadatelů v rámci EU, neboť čistá bilance přemístění v rámci dublinského řízení je téměř nulová. Pokud členské státy přijmou a přemístí obdobné počty žadatelů, jejich příchozí a odchozí žádosti se vzájemně vyruší, takže lze vyvodit, že redistribuční účinek nařízení Dublin III je nulový nebo velmi malý. To je zřejmě způsobeno pořadím kritérií, které nebere v úvahu kapacitu členských států, nepřiměřenou odpovědností kladenou na členské státy na vnější hranici, kvůli nejčastěji uplatňovanému kritérii první země vstupu, a nízkým počtem skutečných přemístění, který nasvědčuje tomu, že žadatelé mohou podat žádost tam, kde si zvolí, takže větší odpovědnost se klade na přitažlivější destinace. To jasně vyplývá z údajů z roku 2014, kdy bylo 70 % všech poprvé předložených žádostí o azyl podáno pouze v pěti členských státech. Přiměřené náklady, pokud jde o finanční a lidské zdroje používané při provádění nařízení Dublin III Přímé a nepřímé náklady na činnosti související s dublinským nařízením v Evropě byly v roce 2014 odhadovány přibližně na 1 miliardu EUR. Pokud by tento mechanismus neexistoval, znamenalo by to pro EU a státy EHP ještě vyšší náklady; při hodnocení však bylo zjištěno, že nařízení Dublin III obecně postrádá účinnost. Právními předpisy stanovená doba na přemístění žadatele je dlouhá a počet skutečných přemístění je nízký: obojí má významný finanční dopad na nepřímé náklady a na celkovou účinnost systému. Náklady na zajištění, kterým se má zabránit útěkům, jsou v některých členských státech značně vysoké. Útěky vytvářejí další nepřímé náklady a snižují účinnost systému. To, že v praxi nedochází k přemístění a k navracení odmítnutých žadatelů, způsobuje vysoké sociální náklady spojené s nelegální migrací. Odhaduje se, že až 42 % dublinských žadatelů, kteří nebyli skutečně přemístěni, by mohlo v EU stále pobývat jako nelegální migranti. Je vysoce pravděpodobné, že v kontextu pokračujících migračních tlaků zůstane stávající systém neudržitelný. Obzvláště kritickým nedostatkem systému je prakticky zastavené přemísťování osob do Řecka podle dublinského nařízení od roku 2011, zejména vzhledem k vysokému počtu migrantů, kteří do Řecka přicházejí v posledních měsících. 3.4Konzultace se zúčastněnými stranami Kromě externího hodnocení vedla Komise cílené konzultace s koordinátory výboru LIBE politických skupin Výboru Evropského parlamentu pro občanské svobody, spravedlnost a vnitřní věci, s členskými státy a dalšími zúčastněnými stranami. Koordinátoři politických skupin Výboru Evropského parlamentu pro občanské svobody, spravedlnost a vnitřní věci byli konzultováni na základě diskusního dokumentu a předběžných výsledků externího hodnocení dublinského nařízení. Zásadní reforma dublinského systému získala celkově širokou podporu a bylo uznáno, že současný stav není udržitelný. Někteří poslanci podporovali zavedení objektivních kritérií pro určení příslušnosti, a to i ve formě distribučního klíče, jiní uvedli, že je důležité přihlédnout k preferencím/charakteristikám žadatele, bez ohledu na to, že je to obtížné realizovat objektivně, spravedlivě a proveditelně. Členské státy byly konzultovány na základě stejných dokumentů. Shodly se, že jelikož je stávající nařízení příliš složité a přeregulované, správní orgány je velmi obtížně uplatňují. Změny provedené v rámci reformy nařízení Dublin III v roce 2013 rozšířily práva žadatelů, což by mohlo být zneužito k narušení celého systému. Jako nejnaléhavější problém při provádění nařízení byl uveden druhotný pohyb. Diskuse o tom, zda nařízení Dublin III je či není nutné přeměnit na nástroj ke sdílení odpovědnosti, a změnit tak jeho povahu z pouhého nástroje k určování příslušnosti, potvrdily, že existují dva hlavní názory: některé členské státy požadovaly trvalý systém pro sdílení zátěže prostřednictvím distribučního klíče, zatímco jiné se vyslovily pro zachování a zjednodušení stávajícího systému, včetně kritéria neoprávněného vstupu. Členské státy měly různé názory na to, zda přihlížet k preferencím žadatelů: některé uvedly, že jejich preference nelze zcela pominout, neboť by to téměř nevyhnutelně vedlo k druhotnému pohybu, jiné to však důrazně nedoporučily, jelikož podle nich jsou třeba jasná, objektivní kritéria a doplnění preferencí by vedlo ke složitému posuzování případ od případu. Členské státy také připomněly, že jelikož žadatelé žádají o mezinárodní ochranu / prchají před pronásledováním, neměli by mít příliš prostoru pro výběr konečné země azylu, protože Dublin není založen na principech (ekonomické) migrace. Konzultovány byly rovněž další zúčastněné strany, jako je Úřad vysokého komisaře OSN pro uprchlíky a nevládní organizace působící v oblasti azylu. Shodly se na tom, že současné nařízení Dublin III má závažné nedostatky, pokud jde o základní princip – tedy o kritérium neoprávněného vstupu jako výchozí kritérium –, a že praxe posledních měsíců ukázala, že zásadní reforma je nezbytná. Panoval obecný názor, že preference nebo charakteristiky žadatele by při přidělování příslušného členského státu měly být zohledněny vzhledem k perspektivám integrace a s cílem omezit druhotný pohyb. Za stejným účelem by mělo být rozšířeno kritérium rodiny. Mnozí účastníci zdůraznili, že je zapotřebí dosáhnout pokroku při vytváření rovných podmínek ve všech členských státech, zejména pokud jde o podmínky a postupy přijímání.

3.5Základní práva Tento návrh je plně slučitelný se základními právy a obecnými zásadami Společenství i s mezinárodním právem. Zejména lepší informování žadatelů o azyl o použití tohoto nařízení a o jejich právech a povinnostech, které z něj vyplývají, jim na jedné straně umožní lépe bránit svá práva a na druhé straně přispěje k omezení druhotného pohybu, neboť žadatelé budou moci lépe vyhovět podmínkám systému. Účinnost práva na soudní opravný prostředek bude zvýšena díky tomu, že je upřesněn rozsah odvolání a vymezena jednotná lhůta pro přijetí rozhodnutí. Kromě toho bude mít odvolání automatický odkladný účinek. Právo na svobodu a právo na volný pohyb budou posílena zkrácením doby, po kterou může být osoba zadržována, a to ve výjimečných případech stanovených nařízením a pouze je-li to v souladu se zásadami nezbytnosti a přiměřenosti. Právo na sloučení rodiny bude posíleno, zejména rozšířením oblasti působnosti nařízení tak, aby zahrnovalo sourozence, jakož i rodiny, které vznikly v tranzitních zemích. Práva nezletilých osob bez doprovodu byla rovněž posílena díky lépe definované zásadě nejlepšího zájmu dítěte a díky zavedení mechanismu pro rozhodnutí o tom, co je nejlepším zájmem dítěte, kterým bude za všech okolností řídit přemístění nezletilé osoby. 4.ROZPOČTOVÉ DŮSLEDKY Celkové finanční zdroje nezbytné k podpoře provádění tohoto návrhu na období 2017–2020 se odhadují na 1 828,6 milionu EUR. Tato částka by měla pokrýt náklady na přemístění po aktivaci korekčního mechanismu pro určitý členský stát, na zřízení a provoz IT systému pro registraci a automatické přidělování žadatelů o azyl, ale také na podporu rozvoje nezbytné přijímací kapacity, a to z hlediska infrastruktury i běžných nákladů, zejména v těch členských státech, které se dosud nemusely zabývat vysokým počtem žadatelů o azyl. Finanční potřeby jsou slučitelné se stávajícím víceletým finančním rámcem a mohou vyžadovat použití zvláštních nástrojů, jak jsou definovány v nařízení Rady (EU, Euratom) č. 1311/2013. 5.PODROBNÉ VYSVĚTLENÍ KONKRÉTNÍCH USTANOVENÍ NÁVRHU Návrh zachovává vazbu mezi příslušností v oblasti azylu a dodržováním povinností členských států při ochraně vnější hranice s určitými výjimkami, jež mají ochraňovat celistvost rodiny a nejlepší zájem dítěte. Současná kritéria pro určení příslušnosti jsou v zásadě zachována, ale navrhují se cílené změny, zejména za účelem posílení celistvosti rodiny v dublinském systému rozšířením definice pojmu rodiny. Hlavní prováděné změny mají na jedné straně zlepšit účinnost systému, zejména prostřednictvím zachování stabilní příslušnosti určitého členského státu k posouzení žádosti, jakmile byla tato příslušnost stanovena. Na druhé straně tyto změny slouží k omezení druhotného pohybu, především zrušením pravidla pro přesun příslušnosti mezi členskými státy. Systém se doplňuje o nový korekční přidělovací mechanismus založený na referenčním klíči, který za určitých okolností umožňuje upravovat přidělování žadatelů. To tedy znamená, že mechanismus může řešit situace, kdy jsou azylové systémy členských států vystaveny nepřiměřenému tlaku, zajištěním odpovídajícího systému sdílení odpovědnosti mezi členskými státy. I. Zjednodušení dublinského nařízení a zlepšení jeho účinnosti K zajištění toho, aby dublinské řízení řádně a udržitelně fungovalo, splňovalo cíl zajistit rychlý přístup k přezkumnému postupu a k ochraně osob, které ochranu potřebují, a odrazovalo od druhotného pohybu, se navrhují různé úpravy, konkrétně: Zavádí se nová povinnost, podle níž musí žadatel předložit žádost buď v členském státě prvního neoprávněného vstupu nebo, v případě legálního pobytu, v členském státě pobytu. Cílem je zajistit řádné řízení toků, usnadnit určení příslušného členského státu a zabránit druhotnému pohybu. Touto změnou se vyjasňuje, že žadatel nemá právo si vybrat, ve kterém členském státě žádost podá, ani zvolit si, který členský stát má být k posouzení žádosti příslušný. V případě, že žadatel tuto novou povinnost nedodrží, musí členský stát posoudit žádost ve zrychleném řízení. Žadatel má navíc materiální nároky při přijetí pouze ve státě, v němž je povinen být přítomen. Nařízení zavádí pro členské státy povinnost před zahájením řízení o určení příslušného členského státu zkontrolovat, zda žádost není nepřípustná z důvodu, že žadatel přichází z první země azylu nebo bezpečné třetí země. Pokud tomu tak je, bude žadatel vrácen do této první země nebo bezpečné třetí země a za příslušný pro jeho žádost se považuje členský stát, který provedl kontrolu nepřípustnosti žádosti. Členský stát, kde byla žádost podána, musí rovněž ověřit, zda žadatel nepřichází z bezpečné země původu nebo nepředstavuje bezpečnostní riziko; pokud ano, je příslušný členský stát, kde byla žádost podána, a tento stát musí žádost posoudit ve zrychleném řízení. Nařízení zavádí pravidlo, že posuzuje-li určitý členský stát žádost jakožto příslušný členský stát, zůstává příslušný rovněž pro posuzování dalších údajů a žádostí daného žadatele v budoucnosti. To posiluje nové pravidlo, že příslušný k posuzování žádosti je a zůstává pouze jeden členský stát a že kritéria příslušnosti se použijí pouze jednou. Je posílen požadavek na spolupráci žadatelů s cílem zajistit rychlý přístup k řízení o určení statusu a správné fungování systému a předcházet obcházení pravidel, zejména útěkům. Nařízení stanoví pro žadatele přiměřené povinnosti, pokud jde o včasné poskytnutí veškerých údajů a informací důležitých pro určení příslušného členského státu a rovněž o spolupráci s příslušnými orgány členských států. Také výslovně uvádí, že žadatelé jsou povinni být přítomni a k dispozici orgánům daného členského státu a respektovat rozhodnutí o přemístění. Nesplnění právních závazků stanovených v nařízení bude mít pro žadatele přiměřené procesní důsledky, jako je nepřihlédnutí k informacím, které byly bezdůvodně předloženy pozdě.

Nařízení rozšiřuje rozsah informací, které musí být žadatelům poskytnuty. Osobní pohovor má za cíl usnadnit řízení o určení příslušného členského státu tím, že pomáhá získat všechny nezbytné informace. Nemělo by však vést k pozdržení řízení, pokud žadatel uprchl nebo pokud již byl poskytnut dostatek informací. Pravidlo týkající se pořadí kritérií pro určení příslušnosti výslovně uvádí, že kritéria mají být použita pouze jednou. To znamená, že podáním druhé žádosti se bez výjimky uplatní readmisní pravidla (přijetí zpět). Pravidlo, podle kterého se kritéria určují na základě stavu v době, kdy žadatel podal první žádost u některého členského státu, nyní platí pro všechna kritéria, včetně kritérií týkajících se rodinných příslušníků a nezletilých osob. Jednoznačná mezní lhůta pro poskytnutí relevantních informací umožní rychlé posouzení a rozhodnutí. Definice rodinných příslušníků se rozšiřuje dvěma způsoby: 1) zahrnuje sourozence žadatele a 2) zahrnuje rodinné vztahy vzniklé po opuštění země původu, ale před příchodem na území daného členského státu. Sourozenci jsou již dosti zacílenou, ale významnou kategorií, u níž je relativně snadné prokázat a ověřit rodinný vztah, a tudíž i možnost zneužití je nízká. Rozšíření o rodiny, které vznikly během tranzitu, odráží nedávné migrační jevy, jako je delší pobyt mimo zemi původu před příchodem do EU, například v uprchlickém táboře. Očekává se, že toto cílené rozšíření pojmu rodiny sníží riziko nezákonného pohybu nebo útěku osob, na něž se rozšířená pravidla vztahují. V zájmu zjednodušení kritérií příslušnosti stanovených v článcích 14, 15 a 16 byla navržena řada změn. V článku 14 byla vyjasněna kritéria příslušnosti týkající se víz a povolení k pobytu. V článku 15 o neoprávněném vstupu se zrušuje ustanovení o zániku příslušnosti po 12 měsících od neoprávněného vstupu, jakož i složité a obtížně prokazatelné ustanovení týkající se neoprávněného pobytu. Pokud jde o kritérium vstupu s osvobozením od vízové povinnosti, zrušuje se výjimka týkající se následných vstupů do členského státu, ve kterém platilo osvobození od vízové povinnosti, v souladu s přístupem, že zpravidla by měl být příslušný členský stát prvního vstupu, a za účelem předcházení neoprávněnému druhotnému pohybu po vstupu. Rozsah diskrečního ustanovení byl omezen, aby bylo zajištěno, že se použije pouze u humanitárních důvodů ve vztahu k širší rodině. Pozměněné nařízení stanoví kratší lhůty pro jednotlivé kroky dublinského řízení, aby se zrychlil postup pro určení příslušnosti a žadatelé měli rychlejší přístup k azylovému řízení. To se týká lhůt pro podání žádosti o převzetí a odpovědi na tuto žádost, pro oznámení o převzetí a pro rozhodnutí o přemístění. V důsledku zkrácení lhůt byl zrušen postup v naléhavých případech. Uplynutí lhůt již nebude mít za následek přesun příslušnosti mezi členskými státy (s výjimkou lhůty pro odpověď na žádost o převzetí). Tyto přesuny zřejmě vedly k obcházení předpisů a ztěžovaly řízení. Novým pravidlem by nyní mělo být, že jakmile byla stanovena příslušnost členského státu, zůstává příslušným tento členský stát. Žádosti o přijetí zpět byly pozměněny v pouhá oznámení o přijetí zpět, neboť je jasné, který členský stát je příslušný, a nebude již existovat prostor pro přesun příslušnosti. Tato oznámení nevyžadují odpověď, nýbrž okamžité potvrzení přijetí. To bude důležitým nástrojem pro řešení problému druhotného pohybu vzhledem k tomu, že v současnosti je počet žádostí o přijetí zpět vyšší než počet žádostí o převzetí. S tímto souvisí procesní důsledky pro posuzování žádosti po přemístění při přijetí zpět. Byla upravena pravidla pro to, jakým způsobem by měl příslušný členský stát po přijetí osoby zpět přezkoumat její žádost, aby se odrazovalo od druhotného pohybu a platily pro něj postihy. Byla doplněna povinnost příslušného členského státu přijmout zpět osobu požívající mezinárodní ochrany, která podala žádost nebo která neoprávněně pobývá v jiném členském státě. Tato povinnost poskytne členským státům nezbytný právní nástroj k vymáhání přemístění zpět, jež je důležité pro omezení druhotného pohybu. Pravidla týkající se opravných prostředků byla upravena tak, aby se odvolací řízení podstatně zrychlilo a harmonizovalo. Kromě toho, že se stanoví specifické, krátké lhůty, dojde při využití opravného prostředku k automatickému pozastavení přemístění. Zavádí se nový opravný prostředek pro případy, kdy není přijato rozhodnutí o přemístění a žadatel tvrdí, že má rodinného příslušníka nebo v případě nezletilých osob také příbuzného, který oprávněně pobývá v jiném členském státě. Dohodovací řízení jako mechanismus řešení sporů nebylo od zakotvení do Dublinské úmluvy v roce 1990 (i když v mírně odlišné podobě) formálně použito, jeví se tedy jako nadbytečné a mělo by být zrušeno. Navrhuje se, aby cíle stávajícího mechanismu včasného varování a připravenosti převzala nová Agentura Evropské unie pro azyl, jak je uvedeno zejména v kapitole 5 (o monitorování a hodnocení) a v kapitole 6 (o operativní a technické pomoci) návrhu na zřízení Agentury Evropské unie pro azyl. Tento mechanismus byl proto v dublinském nařízení zrušen. Zřizuje se síť jednotek dublinského systému, jejíž činnost podpoří Agentura Evropské unie pro azyl a jež má pomoci zlepšit praktickou spolupráci a sdílení informací o všech záležitostech souvisejících s uplatňováním tohoto nařízení, včetně vytváření praktických nástrojů a pokynů. Pokud jde o nezletilé osoby bez doprovodu, návrh vyjasňuje, že příslušný bude členský stát, ve kterém nezletilá osoba podala první žádost o mezinárodní ochranu, není-li prokázáno, že to není v nejlepším zájmu nezletilého. Toto pravidlo umožní rychle určit příslušný členský stát, a tudíž této zranitelné skupině žadatelů umožní rychlý přístup k řízení, rovněž díky navrhovanému zkrácení lhůt. Ustanovení týkající se záruk pro nezletilé osoby bez doprovodu je upraveno tak, aby posouzení nejlepšího zájmu bylo více operativní. Před přemístěním nezletilé osoby bez doprovodu do jiného členského státu by tudíž měl přemísťující členský stát zajistit, že tento členský stát neprodleně podnikne nezbytná opatření podle směrnice o azylovém řízení a směrnice o podmínkách přijímání. Stanoví se dále, že před jakýmkoli rozhodnutím o přemístění nezletilé osoby bez doprovodu musí pracovníci s potřebnou kvalifikací urychleně provést posouzení jejího nejlepšího zájmu. II. Korekční přidělovací mechanismus Přepracované znění nařízení zřizuje korekční přidělovací mechanismus, jehož cílem je zajistit spravedlivé sdílení odpovědnosti mezi členskými státy a rychlý přístup žadatelů k řízení o udělení mezinárodní ochrany v situacích, kdy se některý členský stát potýká s neúměrným množstvím žádostí o mezinárodní ochranu, k nimž je podle tohoto nařízení příslušný. Měl by zmírnit případné významné nerovnosti v podílu na žádostech o azyl v členských státech, jež vznikly v důsledku použití kritérií pro příslušnost. Systém pro registraci a sledování Zřizuje se automatizovaný systém, který umožní registraci všech žádostí a sledování podílu jednotlivých členských států na všech žádostech. Za vývoj a technické řízení ústředního systému odpovídá Evropská agentura pro provozní řízení rozsáhlých informačních systémů v prostoru svobody, bezpečnosti a práva (eu-LISA). Jakmile je žádost podána, členský stát ji zaregistruje do automatizovaného systému, který zaznamená každou žádost pod jedinečným identifikačním číslem. Jakmile je některý členský stát určen jako příslušný členský stát, bude tento údaj rovněž vložen do systému. Automatizovaný systém bude rovněž v reálném čase uvádět celkový počet žádostí podaných v EU a v jednotlivých členských státech, jakož i – po určení příslušného členského státu – počet žádostí, které musí každý členský stát posoudit jakožto příslušný, a podíl, který tento počet představuje ve srovnání s jinými členskými státy. V systému bude rovněž uveden počet osob, které byly jednotlivými členskými státy skutečně znovuusídleny.

Aktivace korekčního přidělovacího mechanismu Základem pro výpočet příslušných podílů je počet žádostí, k nimž je daný členský stát příslušný, a počet osob, které byly určitým členským státem skutečně znovuusídleny. To zahrnuje žádosti, k nimž by byl daný členský stát příslušný pro ověření z hlediska nepřípustnosti, bezpečné země původu a bezpečnostních důvodů. Výpočty probíhají průběžně jednou za rok, tedy v kterémkoli okamžiku, na základě počtu nových žádostí, k nimž byl členský stát v systému určen jako příslušný v uplynulém roce, a počtu skutečně znovuusídlených osob. Systém neustále přepočítává procentní podíl žádostí, k nimž byl každý členský stát určen jako příslušný, a porovnává jej s referenčním procentním podílem podle klíče. Tento referenční klíč vychází ze dvou kritérií se stejnou, 50% váhou: počtu obyvatel a celkového HDP členského státu. Uplatňování korekčního mechanismu pro určitý členský stát se aktivuje automaticky v situaci, kdy počet žádostí o mezinárodní ochranu, k nimž je daný členský stát příslušný, překročí 150 % hodnoty stanovené v referenčním klíči. Přidělení žádostí prostřednictvím referenčního klíče a ukončení přidělování Pokud jde o aktivaci mechanismu, všechny nové žádosti podané v členském státě, který čelí neúměrnému tlaku, jsou po dokončení kontroly přípustnosti, ale před dublinským ověřením přiděleny těm členským státům, v nichž je počet žádostí, k nimž jsou příslušné, nižší než jejich podíl stanovený v referenčním klíči; přidělované počty se mezi těmito členskými státy sdílejí v poměru stanoveném dle referenčního klíče. Jakmile začne počet žádostí, k nimž je určitý členský stát příslušný, převyšovat počet stanovený v referenčním klíči, přidělování tomuto státu se ukončí. Přidělování pokračuje, dokud u členského státu, který čelí neúměrnému tlaku, nedojde k poklesu pod 150 % jeho referenční hodnoty. Rodinní příslušníci, na které se vztahuje postup přidělování, se přidělí témuž členskému státu. Korekční přidělovací mechanismus by neměl vést k rozdělení rodinných příslušníků. Finanční solidarita Kterýkoli členský stát přidělení se může rozhodnout, že se po dobu dvanácti měsíců dočasně nebude účastnit korekčního přidělovacího mechanismu. Tento členský stát zadá tuto informaci do automatizovaného systému a uvědomí o tom ostatní členské státy, Komisi a Agenturu Evropské unie pro azyl. Žadatelé, kteří měli být tomuto členskému státu přiděleni, jsou poté přiděleni ostatním členským státům. Členský stát, který se korekčního mechanismu dočasně neúčastní, musí členským států, které byly určeny jako příslušné k posouzení těchto žádostí, odvést příspěvek solidarity ve výši 250 000 EUR na žadatele. Komise by měla přijmout prováděcí akt, jímž stanoví praktické postupy pro uplatňování mechanismu příspěvků solidarity. Agentura Evropské unie pro azyl bude sledovat uplatňování mechanismu finanční solidarity a každoročně podávat zprávy Komisi. Postup v přemísťujícím členském státě a v členském státě přidělení Členský stát, který využívá korekční mechanismus, přemístí žadatele o azyl do členského státu přidělení a rovněž mu předá otisky prstů žadatele, aby bylo v členském státě přidělení možné provést ověření z hlediska bezpečnosti. Cílem tohoto ustanovení je zabránit takovým narušením přidělování, k nimž docházelo během provádění rozhodnutí o relokaci. Po přemístění členský stát přidělení provede kontrolu podle dublinského nařízení s cílem ověřit, zda se v případě daného žadatele uplatní primární kritéria, jako je rodina v jiném členském státě. Pokud tomu tak je, žadatel bude přemístěn do tohoto členského státu, jenž bude v důsledku toho příslušný. Ustanovení o přezkumu Komise má 18 měsíců po vstupu tohoto nařízení v platnost a poté každý rok přezkoumat fungování korekčního přidělovacího mechanismu, aby bylo možné posoudit, zda korekční mechanismus plní svůj cíl zajistit spravedlivé sdílení odpovědnosti mezi členskými státy a bránit neúměrnému tlaku na určité členské státy. Komise zejména ověří, zda práh pro aktivaci a ukončení korekčního mechanismu skutečně zajišťuje spravedlivé sdílení odpovědnosti mezi členskými státy a rychlý přístup žadatelů k řízení o udělení mezinárodní ochrany v situacích, kdy se některý členský stát potýká s neúměrným množstvím žádostí o mezinárodní ochranu, k nimž je podle tohoto nařízení příslušný.

ê 604/2013 2016/0133 (COD) Návrh NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY, kterým se stanoví kritéria a postupy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu podané státním příslušníkem třetí země nebo osobou bez státní příslušnosti v některém z členských států (přepracované znění) EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE, s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 78 odst. 2 písm. e) této smlouvy, s ohledem na návrh Evropské komise, po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům, s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru, s ohledem na stanovisko Výboru regionů, v souladu s řádným legislativním postupem, vzhledem k těmto důvodům: ê 604/2013 první bod odůvodnění (přizpůsobený) (1)V nařízení Ö Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 604/2013 Õ by mělo být provedeno několik podstatných změn. Z důvodu srozumitelnosti a přehlednosti by uvedené nařízení mělo být přepracováno. ê 604/2013 druhý bod odůvodnění (2)Společná azylová politika včetně společného evropského azylového systému je nedílnou součástí cíle Evropské unie spočívajícího v postupném vytváření prostoru svobody, bezpečnosti a práva otevřeného těm, kteří donuceni okolnostmi oprávněně hledají ochranu v Unii.

ê 604/2013 třetí bod odůvodnění (3)Evropská rada se na zvláštním zasedání v Tampere ve dnech 15. a 16. října 1999 dohodla, že bude pracovat na vytvoření společného evropského azylového systému, založeného na úplném uplatňování a začlenění Ženevské úmluvy o právním postavení uprchlíků ze dne 28. července 1951 ve znění Newyorského protokolu ze dne 31. ledna 1967 (dále jen „Ženevská úmluva“), tak aby nikdo nebyl vrácen zpět tam, kde by byl vystaven pronásledování, tj. na potvrzení zásady nenavracení. V tomto ohledu, a aniž jsou dotčena kritéria příslušnosti ve smyslu tohoto nařízení, jsou členské státy, které respektují zásadu nenavracení, pokládány za bezpečné země pro státní příslušníky třetích zemí. ê 604/2013 čtvrtý bod odůvodnění (4)Podle závěrů z Tampere by měl tento společný evropský azylový systém v krátké době rovněž zahrnovat jasnou a proveditelnou metodu určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o azyl. ê 604/2013 pátý bod odůvodnění (5)Tato metoda by měla být založena na objektivních a spravedlivých kritériích jak pro členské státy, tak pro dotčené osoby. Mělo by být zejména možné urychleně určit příslušný členský stát tak, aby byl zaručen účinný přístup k řízení o poskytnutí mezinárodní ochrany a aby nebyl ohrožen cíl urychleného vyřízení žádostí o mezinárodní ochranu. ê 604/2013 šestý bod odůvodnění (6)Nyní byla dokončena první fáze vytváření společného evropského azylového systému, který by měl z dlouhodobého hlediska vést ke společnému azylovému řízení a jednotnému právnímu postavení platnému v celé Unii pro osoby, jimž byla poskytnuta mezinárodní ochrana. Evropská rada na svém zasedání dne 4. listopadu 2004 přijala Haagský program, který stanovuje cíle, které mají být provedeny v oblasti svobody, bezpečnosti a práva v letech 2005–2010. V této souvislosti Haagský program vyzval Evropskou komisi, aby ukončila hodnocení právních nástrojů první fáze a předložila Evropskému parlamentu a Radě návrhy právních nástrojů a opatření pro druhou fázi tak, aby byly přijaty do roku 2010. ê 604/2013 sedmý bod odůvodnění ð nový (7)Evropská rada ve Stockholmském programu opětovně potvrdila svůj závazek dostát cíli, jímž je vytvořit v souladu s článkem 78 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouvy o fungování EU“) nejpozději do roku 2012 společný prostor ochrany a solidarity pro osoby, jimž byla poskytnuta mezinárodní ochrana. Zdůraznila rovněž, že dublinský systém zůstává základem pro vytváření společného evropského azylového systému, neboť přesně určuje, který členský stát je příslušný pro posuzování žádostí o mezinárodní ochranu. ð V květnu 2015 Komise ve svém sdělení o Evropském programu pro migraci uvedla, že bude provedeno hodnocení dublinského nařízení a v případě potřeby bude předložen návrh na jeho revizi, především v zájmu dosažení spravedlivějšího přerozdělování uchazečů o azyl v Evropě. ï ê 604/2013 osmý bod odůvodnění (8)Zdroje Evropského podpůrného úřadu pro otázky azylu (dále jen „podpůrný úřad“) zřízeného nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 439/2010 , by měly být k dispozici pro poskytování přiměřené podpory příslušným orgánům členských států, které mají provádět toto nařízení. Zejména by měl podpůrný úřad zajišťovat opatření v oblasti solidarity, jako je rezervní skupina pro otázky azylu v podobě azylových podpůrných týmů, které by měly být nápomocny členským státům, jež jsou vystaveny mimořádnému tlaku a v nichž se žadatelé o mezinárodní ochranu (dále jen „žadatelé“) nemohou dovolávat odpovídajících norem, zejména pokud jde o přijetí a ochranu.

ò nový (9)Při provádění tohoto nařízení by měla přiměřeně pomáhat Agentura Evropské unie pro azyl, zejména stanovením referenčního klíče pro přerozdělování žadatelů o azyl v rámci korekčního mechanismu a každoročními úpravami údajů, na nichž je založen tento referenční klíč i referenční klíč vycházející z údajů Eurostatu. ê 604/2013 devátý bod odůvodnění (přizpůsobený) ð nový (10)S ohledem na výsledky hodnocení  provádění nařízení (EU) č. 604/2013 Õ lze v této fázi potvrdit zásady, ze kterých vychází nařízení (EU) č. 604/2013 (ES) č. 343/2003, a přitom provést na základě zkušeností nezbytná zlepšení, pokud jde o účinnost dublinského systému a v jeho rámci i o ochranu poskytovanou žadatelům o mezinárodní ochranu. Vzhledem k tomu, že dobře fungující dublinský systém je pro společný evropský azylový systém velmi důležitý, měly by být jeho zásady a fungování podrobeny přezkumu v souvislosti s budováním jiných prvků společného evropského azylového systému a nástrojů solidarity Unie. V tomto nařízení by měl být stanoven zevrubný přezkum fungování dublinského systému na základě faktů týkajících se jeho právních, ekonomických a sociálních dopadů, včetně dopadů na základní práva. ð Na základě tohoto hodnocení a konzultace s členskými státy, Evropským parlamentem a dalšími zúčastněnými stranami se rovněž považuje za vhodné v tomto nařízení stanovit opatření nezbytná pro spravedlivé sdílení odpovědnosti za žadatele o mezinárodní ochranu mezi členskými státy, zejména zajistit, aby některé členské státy nebyly neúměrně zatíženy. ï ê 604/2013 desátý bod odůvodnění (11)Za účelem zajištění stejného zacházení pro všechny žadatele o mezinárodní ochranu a osoby, jimž byla tato ochrana poskytnuta, a souladu se stávajícím acquis EU v oblasti azylu, zejména se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2011/95/EU ze dne 13. prosince 2011 o normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli požívat mezinárodní ochrany, o jednotném statusu pro uprchlíky nebo osoby, které mají nárok na doplňkovou ochranu, a o obsahu poskytnuté ochrany, spadají do oblasti působnosti tohoto nařízení i žadatelé o doplňkovou ochranu a osoby, které mají na tuto ochranu nárok. ò nový (12)Aby bylo zajištěno, že příslušný členský stát přijme zpět osoby požívající mezinárodní ochrany, které vstoupily na území jiného členského státu, než je příslušný členský stát, a přitom nesplňují podmínky pro pobyt v tomto jiném členském státě, je nutné do oblasti působnosti tohoto nařízení zahrnout osoby požívající mezinárodní ochrany. ê 604/2013 jedenáctý bod odůvodnění (13)Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/33/EU , by se měla použít na postup k určení příslušného členského státu podle tohoto nařízení, s výhradou omezení týkajících se uplatňování uvedené směrnice. ê 604/2013 dvanáctý bod odůvodnění (14)Kromě toho by se měla použít směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/32/EU ze dne 26. června 2013 o společných řízeních pro přiznávání a odnímání statusu mezinárodní ochrany, aniž jsou jí dotčena ustanovení týkající se procesních záruk podle tohoto nařízení, s výhradou omezení týkajících se uplatňování uvedené směrnice. ê 604/2013 třináctý bod odůvodnění

(15)V souladu s Úmluvou OSN o právech dítěte z roku 1989 a s Listinou základních práv Evropské unie by členské státy měly mít při uplatňování tohoto nařízení na mysli především nejlepší zájem dítěte. Při posuzování toho, co je v nejlepším zájmu dítěte, by členské státy měly zejména náležitě zohledňovat blaho a sociální vývoj nezletilé osoby, její bezpečnost a ochranu, názory úměrně jejímu věku a vyspělosti, jakož i její původní prostředí. Dále by měly být stanoveny určité procesní záruky pro nezletilé osoby bez doprovodu vzhledem k jejich mimořádné zranitelnosti. ê 604/2013 čtrnáctý bod odůvodnění (16)V souladu s Evropskou úmluvou o ochraně lidských práv a základních svobod a s Listinou základních práv Evropské unie by členské státy měly mít při uplatňování tohoto nařízení na mysli především respektování rodinného života. ò nový (17)Aby se zabránilo tomu, že budou mezi členskými státy přesouváni žadatelé s nepřípustnou žádostí nebo žadatelé, kteří pravděpodobně nepotřebují mezinárodní ochranu nebo kteří představují bezpečnostní riziko, je nezbytné zajistit, aby členský stát, v němž je podána první žádost, přezkoumal přípustnost žádosti ve vztahu k první zemi azylu a bezpečné třetí zemi a aby žádosti žadatelů, kteří přicházejí z bezpečné země původu uvedené na seznamu EU, a žadatelů představujících bezpečnostní riziko posoudil ve zrychleném řízení. ê 604/2013 patnáctý bod odůvodnění (18)Společné vyřizování žádostí o mezinárodní ochranu členů jedné rodiny jediným členským státem by mělo umožnit, aby byly žádosti posouzeny důkladně, aby byla ve vztahu k těmto členům přijata vzájemně si odpovídající rozhodnutí a aby nedocházelo k rozdělení členů jedné rodiny. ò nový (19)Do definice člena rodiny podle tohoto nařízení by měli být zahrnuti sourozenci žadatele. Sloučení sourozenců má obzvláštní význam pro zlepšení šancí na integraci žadatelů, a tím pro omezení jejich druhotného pohybu. Rozsah definice člena rodiny by měl rovněž odrážet realitu současných migračních trendů, kdy žadatelé často přijedou na území členských států po delší době strávené tranzitem. Tato definice by proto měla zahrnovat rodiny vzniklé mimo zemi původu, ale dříve, než přišly na území daného členského státu. Toto omezené a cílené rozšíření definice by mělo omezit motivaci pro některé druhotné pohyby žadatelů o azyl v rámci EU. ê 604/2013 šestnáctý bod odůvodnění ð nový (20)Za účelem zajištění úplného dodržování zásady zachování celistvosti rodiny a zásady respektování nejlepšího zájmu dítěte by se mělo stát závazným kritériem pro určení příslušnosti existence vztahu závislosti mezi žadatelem a jeho dítětem, sourozencem nebo rodičem z důvodu těhotenství nebo mateřství žadatele, jeho zdravotního stavu nebo vysokého věku. Pokud je žadatelem nezletilá osoba bez doprovodu, závazným kritériem příslušnosti by se měla stát také přítomnost rodinného příslušníka nebo příbuzného na území jiného členského státu, který se o něj může postarat. ð V zájmu odrazování od druhotného pohybu nezletilých osob bez doprovodu, který není v jejich nejlepším zájmu, není-li přítomen žádný rodinný příslušník nebo příbuzný, by měl být příslušný ten členský stát, kde nezletilá osoba bez doprovodu poprvé podala žádost o mezinárodní ochranu, není-li prokázáno, že by to nebylo v nejlepším zájmu dítěte. Před přemístěním nezletilé osoby bez doprovodu do jiného členského státu by měl přemísťující členský stát zajistit, že tento členský stát podnikne veškerá nezbytná a náležitá opatření pro zajištění přiměřené ochrany dítěte, a zejména co nejrychlejší jmenování zástupce či zástupců, kteří mají zajistit dodržování všech práv, na která má dítě nárok. Před jakýmkoli rozhodnutím o přemístění nezletilé osoby bez doprovodu by měli pracovníci s potřebnou kvalifikací a odbornými znalostmi provést posouzení jejího nejlepšího zájmu. ï ê 604/2013 sedmnáctý bod odůvodnění (přizpůsobený) ð nový

(21)ð Pokud členský stát přijme odpovědnost za posuzování žádosti, jež mu byla podána, v případech, kdy podle kritérií stanovených tímto nařízením není příslušný, může to ohrozit účinnost a udržitelnost tohoto systému; mělo by k tomu proto docházet výjimečně. ï Ččlenský stát by Ö proto Õ měl mít možnost odchýlit se od kritérií příslušnosti zejména ð pouze ï z humanitárních důvodů a z důvodu solidarity, ð zejména z rodinných důvodů, dokud není určen příslušný členský stát, ï aby bylo možné sloučit dohromady rodinné příslušníky nebo příbuzné nebo jiné členy rodiny a posoudit žádost o mezinárodní ochranu, která byla podána tomuto nebo jinému členskému státu, i když pro toto posouzení není příslušný podle závazných kritérií stanovených tímto nařízením. ò nový (22)Aby byly splněny cíle tohoto nařízení a odstraněny překážky pro jeho uplatňování, zejména aby se zabránilo útěkům a druhotnému pohybu mezi členskými státy, je nutné v rámci tohoto postupu stanovit jasné povinnosti, které musí žadatelé splňovat, a řádně a včas je o nich informovat. Porušení těchto právních závazků by mělo mít pro žadatele odpovídající a přiměřené procesní důsledky, jakož i odpovídající a přiměřené důsledky, pokud jde o podmínky jeho přijetí. V souladu s Listinou základních práv Evropské unie by měl členský stát, v němž se tento žadatel nachází, v každém případě zajistit, aby byly neprodleně uspokojeny materiální potřeby této osoby. ê 604/2013 osmnáctý bod odůvodnění (přizpůsobený) ð nový (23)S žadatelem by měl být proveden osobní pohovor, aby mohl být snadněji určen členský stát příslušný k posouzení žádosti o mezinárodní ochranu ð s výjimkou případů, kdy žadatel uprchl nebo kdy poskytl informace, které jsou dostačující pro určení příslušného členského státu ï. Jakmile je podána žádost o mezinárodní ochranu, měl by být žadatel informován  zejména Õ o použití tohoto nařízení, ð o nemožnosti volby, který členský stát bude posuzovat jeho žádost o azyl, o jeho povinnostech podle tohoto nařízení a o důsledcích jejich porušení ï a o skutečnosti, že může v průběhu pohovoru poskytnout informace o přítomnosti svých rodinných příslušníků, příbuzných nebo jiných členů rodiny v členských státech za účelem usnadnění řízení o určení příslušného členského státu. ê 604/2013 devatenáctý bod odůvodnění ð nový (24)Měly by být stanoveny právní záruky a právo na účinný opravný prostředek, pokud jde o rozhodnutí o přemístění dotyčné osoby do příslušného členského státu, aby byla zaručena účinná ochrana jejích práv v souladu zejména s článkem 47 Listiny základních práv Evropské unie. ð Účinný opravný prostředek by měl být poskytnut rovněž v situacích, kdy nebylo přijato rozhodnutí o přemístění, ale kdy žadatel tvrdí, že má rodinného příslušníka nebo – v případě nezletilých osob bez doprovodu – příbuzného v jiném členském státě, a že je tudíž příslušný tento jiný členský stát. ï Pro zajištění souladu s mezinárodní právem by měl účinný opravný prostředek proti takovému rozhodnutí zahrnovat jak přezkum toho, jak je uplatňováno toto nařízení, tak přezkum po právní i skutkové stránce v členském státě, do kterého je žadatel přemíisťován. ð Rozsah účinného opravného prostředku by měl být omezen na posouzení, zda by mohla být porušena základní práva žadatele na respektování rodinného života či práva dítěte, případně zákaz nelidského a ponižujícího zacházení. ï ò nový (25)Členský stát, který je určen jako příslušný podle tohoto nařízení, by měl být příslušný za posouzení veškerých žádostí daného žadatele, včetně všech následných žádostí v souladu s článkem 40, 41 a 42 směrnice 2013/32/EU, bez ohledu na to, zda žadatel opustil území členských států nebo z něj byl vyhoštěn. Ustanovení nařízení (EU) č. 604/2013, která stanoví zánik příslušnosti za určitých okolností, mimo jiné v případech, kdy uplynula lhůta pro provedení přemístění, vytvářejí motivaci k útěkům, a měla by být proto zrušena. (26)S cílem zajistit rychlé určení příslušnosti a přidělení žadatelů o mezinárodní ochranu členským státům by měly být co možná nejvíce zjednodušeny a zkráceny lhůty pro podání žádostí o převzetí a pro jejich vyřizování, pro oznámení o přijetí zpět a pro provedení přemístění, jakož i pro podání odvolání a rozhodování o odvoláních. ê 604/2013 dvacátý bod odůvodnění (27)K zajištění žadatelů by mělo docházet v souladu se zásadou, že osoba by neměla být zajištěna pouze proto, že žádá o mezinárodní ochranu. Zajištění by mělo trvat co nejkratší dobu a podléhat zásadám nezbytnosti a proporcionality. Zajištění žadatelů musí být v souladu zejména s článkem 31 Ženevské úmluvy. Řízení podle tohoto nařízení týkající se zajištěné osoby by měla probíhat přednostně a v co nejkratších lhůtách. Pokud jde o obecné záruky ve vztahu k zajištění, jakož i případně podmínky zajištění, měly by členské státy uplatňovat ustanovení směrnice 2013/33/EU, rovněž na osoby zadržované na základě tohoto nařízení.

ê 604/2013 dvacátý první bod odůvodnění (28)Nedostatky nebo zhroucení azylových systémů, jež jsou často zhoršovány mimořádnými tlaky, které jsou na ně vyvíjeny, nebo k nimž tyto tlaky přispívají, mohou narušit řádné fungování systému zavedeného tímto nařízením, což by mohlo vést ke vzniku rizika porušování práv žadatelů stanovených v acquis Unie v oblasti azylu a Listině základních práv Evropské unie, jiných mezinárodních lidských práv a práv uprchlíků. ò nový (29)Řádná evidence všech žádostí o azyl v EU pod jedinečným identifikačním číslem by měla pomoci při zjišťování vícenásobných žádosti a při předcházení nezákonnému druhotnému pohybu žadatelů a tzv. asylum shoppingu. Pro usnadnění uplatňování tohoto nařízení by měl být vytvořen automatizovaný systém. Systém by měl umožnit evidenci žádostí o azyl podaných v EU, účinné sledování podílu žádostí v jednotlivých členských státech a správné uplatňování korekčního přidělovacího mechanismu. (30)Za přípravu, vývoj a provozní řízení ústředního systému a komunikační infrastruktury mezi ústředním systémem a vnitrostátními infrastrukturami odpovídá Evropská agentura pro provozní řízení rozsáhlých informačních systémů v prostoru svobody, bezpečnosti a práva zřízená nařízením (EU) č. 1077/2011. ê 604/2013 dvacátý druhý bod odůvodnění ð nový (31)S cílem zajistit spolehlivou spolupráci v rámci tohoto nařízení, jakož i vytvářet mezi členskými státy vzájemnou důvěru, pokud jde o azylovou politiku, by měl být zaveden postup pro včasné varování, připravenost a řešení krizí v oblasti azylu, který by podobným zhoršením či zhroucením azylového systému bránil a v němž by klíčovou roli hrál podpůrný úřad využívající své pravomoci podle nařízení (EU) č. 439/2010. Tento postup by měl zajišťovat, aby Unie byla co nejdříve upozorněna na situace, v nichž existují obavy ohledně ohrožení řádného fungování systému zavedeného na základě tohoto nařízení, protože jsou tyto systémy vystaveny mimořádnému tlaku nebo v důsledku nedostatků v azylových systémech jednoho nebo více členských států. Tento postup by Unii umožnil prosazovat preventivní opatření v rané fázi a zajistil by, že těmto situacím bude věnována náležitá politická pozornost. Stěžejním prvkem společného evropského azylového systému je solidarita, s níž úzce souvisí vzájemná důvěra. Posílením této důvěry by postup pro včasné varování, připravenost a řešení krizí v oblasti azylu mohl zlepšit nasměrování konkrétních opatření na podporu skutečné a praktické solidarity do členských států s cílem pomoci dotčeným členským státům obecně a zejména žadatelům. V souladu s článkem 80 Smlouvy o fungování EU mají akty Unie, kdykoli je to nutné, obsahovat vhodná opatření provádějící zásadu solidarity., ð Měl by být vytvořen korekční přidělovací mechanismus, jehož cílem je zajistit spravedlivé sdílení odpovědnosti mezi členskými státy a rychlý přístup žadatelů k řízení o udělení mezinárodní ochrany v situacích, kdy se některý členský stát potýká s neúměrným množstvím žádostí o mezinárodní ochranu, k nimž je podle tohoto nařízení příslušný. ï a proto by měl být daný postup takovými opatřeními doprovázen. Závěry o společném rámci pro skutečnou a praktickou solidaritu vůči členským státům, jejichž azylové systémy jsou vystaveny mimořádnému tlaku, mimo jiné v důsledku smíšených migračních toků, přijaté Radou dne 8. března 2012, stanoví soubor nástrojů, jenž obsahuje stávající a potenciální budoucí opatření a jenž by měl být zohledněn v souvislosti s mechanismem pro včasné varování, připravenost a řešení krizí. ò nový (32)Při uplatňování korekčního mechanismu by měl být použit referenční klíč založený na počtu obyvatel a velikosti ekonomiky jednotlivých členských států ve spojení s prahovou hodnotou, tak aby tento mechanismus mohl pomáhat členským státům, jež jsou vystaveny neúměrnému tlaku. Uplatňování korekčního mechanismu pro určitý členský stát by mělo být aktivováno automaticky v situaci, kdy počet žádostí o mezinárodní ochranu, k nimž je daný členský stát příslušný, překročí 150 % hodnoty stanovené v referenčním klíči. Aby bylo celkově zohledněno úsilí jednotlivých členských států, při tomto výpočtu by měl být k počtu žádostí o mezinárodní ochranu připočten počet osob skutečně znovuusídlených v daném členském státě. (33)Při uplatňování korekčního mechanismu žadatelé, kteří podali žádost v členském státě, jenž mechanismus využívá, by měli být přiděleni členským státům, v nichž nebyl nepřekročen podíl žádostí stanovený pro tyto členské státy referenčním klíčem. Je třeba stanovit vhodná pravidla pro případy, kdy by žadatel mohl být ze závažných důvodů považován za hrozbu pro národní bezpečnost nebo veřejný pořádek, zejména pravidla výměny informací mezi příslušnými azylovými orgány členských států. Po přemístění by měl členský stát přidělení určit, který členský stát je příslušný, a měl by se stát příslušným k posouzení žádosti, neurčí-li nadřazená kritéria příslušnosti, zejména související s přítomností rodinných příslušníků, že by měl být příslušný jiný členský stát. (34)V rámci přidělovacího mechanismu by měly být náklady na přemístění žadatele do členského státu přidělení nahrazeny z rozpočtu EU. (35)Členský stát přidělení se může rozhodnout po dobu dvanácti měsíců nepřijímat přidělené žadatele; v tom případě by měl tuto informaci zadat do automatizovaného systému a vyrozumět ostatní členské státy, Komisi a Agenturu Evropské unie pro azyl. Žadatelé, kteří měli být tomuto členskému státu přiděleni, by měli být přiděleni ostatním členským státům. Členský stát, který se korekčního mechanismu dočasně neúčastní, by měl odvést příspěvek solidarity ve výši 250 000 EUR na každého žadatele, který nebyl přijat členským státem určeným jako příslušný k posouzení jeho žádosti. Komise by měla prováděcím aktem stanovit praktické postupy pro uplatňování mechanismu příspěvků solidarity. Agentura Evropské unie pro azyl bude sledovat uplatňování mechanismu finanční solidarity a každoročně podávat zprávy Komisi. ê 604/2013 dvacátý třetí bod odůvodnění Členské státy by měly spolupracovat s podpůrným úřadem při shromažďování informací týkajících se jejich schopnosti zvládat mimořádný tlak na jejich azylové a přijímací systémy, zejména v rámci uplatňování tohoto nařízení. Podpůrný úřad by měl o shromážděných informacích pravidelně podávat zprávu v souladu s nařízením (EU) č. 439/2010.

ê 604/2013 dvacátý čtvrtý bod odůvodnění (36)V souladu s nařízením Komise (ES) č. 1560/2003, je možné provést dobrovolné přemístění do příslušného členského státu za účelem posouzení žádosti o mezinárodní ochranu, a to prostřednictvím kontrolovaného vycestování nebo s doprovodem. Členské státy by měly poskytováním vhodných informací žadateli dobrovolná přemístění podporovat a měly by zajistit, aby se kontrolované vycestování nebo přemístění s doprovodem provádělo humánně v souladu se základními právy, při respektování lidské důstojnosti., jakož i v nejlepším zájmu dítěte a s ohledem vývoj příslušné judikatury týkající se zejména přemístění z humanitárních důvodů. ê 604/2013 dvacátý pátý bod odůvodnění (37)Postupné vytváření prostoru bez vnitřních hranic, ve kterém je zaručen volný pohyb osob v souladu se Smlouvou o fungování EU, a politiky Unie týkající se podmínek vstupu a pobytu státních příslušníků třetích zemí, včetně společného úsilí při správě vnějších hranic, vyžadují nastolení rovnováhy mezi kritérii příslušnosti v duchu solidarity. ò nový (38)Na zpracování osobních údajů členskými státy podle tohoto nařízení se vztahuje [obecné nařízení o ochraně údajů (EU) č. .../2016] ode dne stanoveného v uvedeném nařízení; do tohoto data se použije směrnice 95/46/ES. Členské státy by měly provést vhodná technická a organizační opatření, aby zajistily a mohly prokázat, že zpracování údajů probíhá v souladu s uvedeným nařízením a s ustanoveními vymezujícími příslušné požadavky v tomto nařízení. Tato opatření by měla zejména zajistit ochranu osobních údajů zpracovávaných podle tohoto nařízení, a zejména zabránit protiprávnímu či neoprávněnému přístupu ke zpracovávaným osobním údajům nebo jejich zveřejnění, pozměnění či ztrátě. Příslušný orgán nebo orgány dozoru každého členského státu by měly sledovat zákonnost zpracování osobních údajů dotčenými orgány, včetně jejich přenosu do a z automatizovaného systému a jejich předávání orgánům příslušným pro provádění bezpečnostních kontrol. (39)Zpracování osobních údajů Agenturou Evropské unie pro azyl by měl v souladu s nařízením (ES) č. 45/2001 a s ustanoveními o ochraně údajů obsaženými v [návrhu nařízení o Agentuře Evropské unie pro azyl a o zrušení nařízení (EU) č. 439/2010] sledovat evropský inspektor ochrany údajů. ê 604/2013 dvacátý šestý bod odůvodnění ê 604/2013 dvacátý sedmý bod odůvodnění Výměnou osobních údajů žadatelů, včetně citlivých údajů týkajících se jejich zdravotního stavu, před jejich přemístěním by mělo být zajištěno, aby příslušné azylové orgány mohly žadateli poskytnout přiměřenou pomoc a návaznost, pokud jde o ochranu a práva, které mu byly poskytnuty. Měla by být přijata zvláštní ustanovení, která by zajistila ochranu údajů o žadatelích nacházejících se v takové situaci, a to v souladu se směrnicí 95/46/ES. ê 604/2013 dvacátý osmý bod odůvodnění (40)Uplatňování tohoto nařízení může být usnadněno a jeho účinnost může být zvýšena dvoustrannými dohodami mezi členskými státy za účelem zdokonalení komunikace mezi příslušnými útvary, zkrácení lhůt pro řízení nebo zjednodušení vyřizování žádostí o převzetí nebo přijetí zpět nebo vytvoření postupů pro provádění přemístění. ê 604/2013 dvacátý devátý bod odůvodnění

(41)Měla by být zajištěna návaznost mezi systémem určení členského státu příslušného k posuzování žádosti podle nařízení (EU) č. 604/2013 (ES) č. 343/2003 a systémem podle tohoto nařízení. Podobně by měl být zajištěn soulad mezi tímto nařízením a nařízením (EU) č. 603/2013 [návrhem nařízení, kterým se přepracovává nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 603/2013] ze dne 26. června 2013 o zřízení systému Eurodac pro porovnávání otisků prstů za účelem účinného uplatňování nařízení (EU) č. 604/2013, kterým se stanoví kritéria a postupy pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu podané státním příslušníkem třetí země nebo osobou bez státní příslušnosti v některém z členských států, a pro podávání žádostí orgánů pro vymáhání práva členských států a Europolu o porovnání údajů s údaji systému Eurodac pro účely vymáhání práva . ò nový (42)Měla by být zřízena síť příslušných orgánů členských států, jejíž činnost podpoří Agentura Evropské unie pro azyl, tak aby se zlepšila praktická spolupráce a sdílení informací o všech záležitostech souvisejících s uplatňováním tohoto nařízení, včetně vytváření praktických nástrojů a pokynů. ê 604/2013 třicátý bod odůvodnění (43)Fungování systému Eurodac zřízeného nařízením (EU) č. 603/2013 [návrhem nařízení, kterým se přepracovává nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 603/2013] by mělo usnadnit uplatňování tohoto nařízení. ê 604/2013 třicátý první bod odůvodnění (44)Fungování Vízového informačního systému zřízeného nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 767/2008 ze dne 9. července 2008 o Vízovém informačním systému (VIS) a o výměně údajů o krátkodobých vízech mezi členskými státy , a zejména uplatňování článků 21 a 22 uvedeného nařízení, by mělo usnadnit uplatňování tohoto nařízení. ê 604/2013 třicátý druhý bod odůvodnění (45)Pokud jde o zacházení s osobami, na něž se vztahuje toto nařízení, jsou členské státy vázány svými povinnostmi podle nástrojů mezinárodního práva, včetně příslušné judikatury Evropského soudu pro lidská práva. ê 604/2013 třicátý třetí bod odůvodnění (46)Za účelem zajištění jednotných podmínek k provedení tohoto nařízení by měly být Komisi svěřeny prováděcí pravomoci. Tyto pravomoci by měly být vykonávány v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 ze dne 16. února 2011, kterým se stanoví pravidla a obecné zásady způsobu, jakým členské státy kontrolují Komisi při výkonu prováděcích pravomocí . ê 604/2013 třicátý čtvrtý bod odůvodnění (přizpůsobený) ð nový (47)Přezkumný postup by se měl použít pro přijímání informačního letáku o systémech Dublin/Eurodac, jakož i zvláštního informačního letáku pro nezletilé osoby bez doprovodu; pro přijímání standardního formuláře pro výměnu příslušných informací o nezletilé osobě bez doprovodu; pro stanovení jednotných podmínek pro konzultace a výměnu informací o nezletilých a závislých osobách; pro stanovení jednotných podmínek pro vypracování a předkládání žádostí o převzetí anebo ð oznámení o ï přijetí zpět; pro vytvoření a  pravidelný Õ přezkum dvou seznamů uvádějících přímé a nepřímé důkazy týkající se žádosti o převzetí; pro přijímání vzoru propustky (laissez passer); pro stanovení jednotných podmínek pro konzultace a výměnu informací o přemístěních; pro přijímání standardního formuláře pro předávání údajů před přemístěním; pro přijímání vzoru obecného zdravotního osvědčení; pro stanovení jednotných podmínek a praktických opatření pro předávání informací o zdravotním stavu před přemístěním a pro přijímání pravidel týkajících se zavedení bezpečných prostředků elektronické komunikace pro zasílání žádostí.

ê 604/2013 třicátý pátý bod odůvodnění (přizpůsobený) (48)Za účelem stanovení doplňkových pravidel by měla být na Komisi přenesena pravomoc přijímat akty v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování EU, pokud jde o zjišťování totožnosti rodinných příslušníků, sourozenců nebo příbuzných nezletilé osoby bez doprovodu; o kritéria, na jejichž základě se stanoví, zda existují prokázané rodinné vazby; o kritéria, na jejichž základě se posoudí schopnost příbuzného postarat se o nezletilou osobu bez doprovodu, včetně případů, kdy se rodinní příslušníci, sourozenci či příbuzní nezletilé osoby bez doprovodu zdržují ve více než jednom členském státě; o prvky, na jejichž základě se posoudí vztah závislosti; kritéria, na jejichž základě se posoudí schopnost dotčené osoby postarat se o závislou osobu; a o prvky, jež je třeba zohlednit za účelem posouzení dlouhodobé neschopnosti vycestovat. Při přijímání aktů v přenesené pravomoci Komise nepřekročí meze dané nejlepším zájmem dítěte, jak je stanoveno v článkučl. 68 odst. 3 tohoto nařízení. Je obzvláště důležité, aby Komise v rámci přípravné činnosti vedla odpovídající konzultace, a to i na odborné úrovni  , a aby tyto konzultace probíhaly v souladu se zásadami stanovenými v interinstitucionální dohodě o zdokonalení tvorby právních předpisů ze dne 13. dubna 2016 Õ. Ö Zejména s cílem zajistit rovnou účast na vypracování aktů v přenesené pravomoci Evropský parlament a Rada obdrží všechny dokumenty ve stejné době jako odborníci členských států a jejich odborníci mají soustavně přístup na schůze skupin odborníků Komise zabývajících se vypracováním aktů v přenesené pravomoci Õ . ê 604/2013 třicátý šestý bod odůvodnění (49)Při uplatňování tohoto nařízení, včetně přípravy aktů v přenesené pravomoci, by Komise měla konzultovat odborníky, mimo jiné ze všech příslušných vnitrostátních orgánů. ê 604/2013 třicátý sedmý bod odůvodnění (50)Prováděcí opatření k nařízení (EU) č. 604/2013(ES) č. 343/2003 byla přijata v nařízení (ES) č. 1560/2003. Z důvodu srozumitelnosti nebo jako obecný cíl by některá ustanovení obsažená v nařízení (ES) č. 1560/2003 ve znění nařízení 118/2014 měla být zapracována do tohoto nařízení. Jak pro členské státy, tak pro dotčené žadatele je zejména důležité, aby existoval obecný postup vedoucí k nalezení řešení v případech, kdy členské státy mají odlišný názor na použití ustanovení tohoto nařízení. Je proto oprávněné zahrnout do tohoto nařízení postup, který je upraven nařízením (ES) č. 1560/2003, pokud jde o řešení sporů týkajících se humanitární doložky, a rozšířit oblast jeho působnosti na celé toto nařízení. ê 604/2013 třicátý osmý bod odůvodnění (51)Účinné sledování uplatňování tohoto nařízení vyžaduje, aby bylo v pravidelných lhůtách hodnoceno. ò nový (52)S cílem posoudit, zda korekční mechanismus stanovený v tomto nařízení splňuje svůj cíl, kterým je zajistit spravedlivé sdílení odpovědnosti mezi členskými státy a zbavit určité členské státy neúměrnému tlaku, by Komise měla fungování korekčního mechanismu přezkoumat a především ověřit, zda prahová hodnota pro aktivaci a ukončení korekčního mechanismu skutečně zajišťuje spravedlivé sdílení odpovědnosti mezi členskými státy a rychlý přístup žadatelů k řízení o udělení mezinárodní ochrany v situacích, kdy se některý členský stát potýká s neúměrným množstvím žádostí o mezinárodní ochranu, k nimž je podle tohoto nařízení příslušný. ê 604/2013 třicátý devátý bod odůvodnění (53)Toto nařízení dodržuje základní práva a ctí zásady, které jsou uznány zejména v Listině základních práv Evropské unie. Tímto nařízením by zejména mělo být zajištěno plné dodržování práva na azyl, jak je zaručeno v článku 18 Listiny, a práv uznaných v článcích 1, 4, 7, 24 a 47 Listiny. Toto nařízení by proto mělo být uplatňováno odpovídajícím způsobem. ê 604/2013 čtyřicátý bod odůvodnění

(54)Jelikož cíle tohoto nařízení, totiž stanovení kritérií a postupů pro určení členského státu příslušného k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu podané státním příslušníkem třetí země nebo osobou bez státní příslušnosti v některém z členských států, nemůže být dostatečně dosaženo na úrovni členských států, a proto jej může být z důvodu rozsahu a účinků tohoto nařízení lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii (dále jen „Smlouva o EU“). V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle. ê 604/2013 čtyřicátý první bod odůvodnění V souladu s článkem 3 a čl. 4a odst. 1 Protokolu (č. 21) o postavení Spojeného království a Irska s ohledem na prostor svobody, bezpečnosti a práva, připojeného ke Smlouvě o EU a ke Smlouvě o fungování EU, oznámily tyto členské státy, že se chtějí účastnit přijímání a používání tohoto nařízení. ò nový (55)[V souladu s článkem 3 Protokolu č. 21 o postavení Spojeného království a Irska s ohledem na prostor svobody, bezpečnosti a práva, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o fungování Evropské unie, oznámily tyto členské státy své přání účastnit se přijímání a používání tohoto nařízení] nebo (56)[V souladu s články 1 a 2 Protokolu č. 21 o postavení Spojeného království a Irska s ohledem na prostor svobody, bezpečnosti a práva, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o fungování Evropské unie, a aniž je dotčen článek 4 uvedeného protokolu, se tyto členské státy neúčastní přijímání tohoto nařízení a toto nařízení pro ně není závazné ani použitelné.] nebo (53) [V souladu s články 1 a 2 Protokolu č. 21 o postavení Spojeného království a Irska s ohledem na prostor svobody, bezpečnosti a práva, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o fungování Evropské unie, a aniž je dotčen článek 4 uvedeného protokolu, se Spojené království neúčastní přijímání tohoto nařízení a toto nařízení pro ně není závazné ani použitelné. (54) V souladu s článkem 3 Protokolu č. 21 o postavení Spojeného království a Irska s ohledem na prostor svobody, bezpečnosti a práva, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o fungování Evropské unie, oznámilo Irsko (dopisem ze dne …) své přání účastnit se přijímání a používání tohoto nařízení.] nebo (53) [V souladu s článkem 3 Protokolu č. 21 o postavení Spojeného království a Irska s ohledem na prostor svobody, bezpečnosti a práva, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o fungování Evropské unie, oznámilo Spojené království (dopisem ze dne …) své přání účastnit se přijímání a používání tohoto nařízení. (54) V souladu s články 1 a 2 Protokolu č. 21 o postavení Spojeného království a Irska s ohledem na prostor svobody, bezpečnosti a práva, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o fungování Evropské unie, a aniž je dotčen článek 4 uvedeného protokolu, se Irsko neúčastní přijímání tohoto rozhodnutí a toto nařízení pro ně není závazné ani použitelné.] ê 604/2013 čtyřicátý druhý bod odůvodnění (57)V souladu s články 1 a 2 Protokolu (č. 22) o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o EU a ke Smlouvě o fungování EU, se Dánsko neúčastní přijímání tohoto nařízení a toto nařízení pro ně není závazné ani použitelné,. ê 604/2013 (přizpůsobený)

ð nový PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ: KAPITOLA I PŘEDMĚT A DEFINICE Článek 1 Předmět Toto nařízení stanoví kritéria a postupy pro určení Ö jediného Õ členského státu příslušného k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu podané státním příslušníkem třetí země nebo osobou bez státní příslušnosti v některém z členských států (dále jen „příslušný členský stát“). Článek 2 Definice Pro účely tohoto nařízení se rozumí: a) „státním příslušníkem třetí země“ kterákoli osoba, která není občanem Unie ve smyslu čl. 20 odst. 1 Smlouvy o fungování EU a která není státním příslušníkem státu, na nějž se vztahuje toto nařízení na základě dohody s UEvropskou unií; b) „žádostí o mezinárodní ochranu“ žádost o mezinárodní ochranu ve smyslu čl. 2 písm. h) směrnice 2011/95/EU; c) „žadatelem“ státní příslušník třetí země nebo osoba bez státní příslušnosti, kteří učinili žádost o mezinárodní ochranu, o níž dosud nebylo pravomocně rozhodnuto; d) „posouzením žádosti o mezinárodní ochranu“ posouzení žádosti o mezinárodní ochranu, nebo rozhodnutí či soudní rozhodnutí o takové žádosti, provedené nebo vydané příslušnými orgány v souladu se směrnicí 2013/32/EU a se směrnicí 2011/95/EU, s výjimkou řízení o určení členského státu příslušného podle tohoto nařízení; e) „zpětvzetím žádosti o mezinárodní ochranu“ úkony, jimiž žadatel ukončí řízení, které bylo zahájeno podáním jeho žádosti o mezinárodní ochranu, v souladu se směrnicí 2013/32/EU buď výslovně, nebo konkludentně; f) „osobou požívající mezinárodní ochrany“ státní příslušník třetí země nebo osoba bez státní příslušnosti, jíž byla poskytnuta mezinárodní ochrana ve smyslu čl. 2 písm. a) směrnice 2011/95/EU; g) „rodinným příslušníkem“ tito členové rodiny žadatele nacházející se na území některého členského státu, pokud tato rodina existovala již ð před tím, než žadatel přišel na území členských států ï v zemi původu: –manžel či manželka žadatele nebo jeho nesezdaný partner či partnerka, se kterým/kterou žije v trvalém vztahu, pokud se k nesezdaným párům v právu nebo praxi dotčeného členského státu přistupuje podobně jako k párům sezdaným podle jeho právních předpisů o státních příslušnících třetí země, –nezletilé děti párů uvedených v první odrážce nebo žadatele, pokud jsou svobodné, a bez ohledu na to, zda se jedná o děti manželské, nemanželské nebo osvojené ve smyslu vnitrostátního práva, –je-li žadatelem svobodná nezletilá osoba, její otec, matka nebo jiná dospělá osoba, která je za ni zodpovědná podle práva nebo praxe členského státu, na jehož území se dospělá osoba nachází,

–je-li osoba požívající mezinárodní ochrany nezletilá a svobodná, otec, matka nebo jiná dospělá osoba, která je za ni zodpovědná podle práva nebo praxe členského státu, na jehož území se osoba požívající mezinárodní ochrany nachází,; ò nový –sourozenec či sourozenci žadatele;  604/2013 h) „příbuzným“ žadatelova dospělá teta nebo žadatelův dospělý strýc nebo prarodič, pokud se nachází na území některého členského státu bez ohledu na to, zda se žadatel narodil jako manželské, nebo nemanželské dítě či zda byl žadatel osvojen ve smyslu vnitrostátního práva; i) „nezletilou osobou“ státní příslušník třetí země nebo osoba bez státní příslušnosti mladší osmnácti let; j) „nezletilou osobou bez doprovodu“ nezletilá osoba, jež vstupuje na území některého členského státu bez doprovodu dospělé osoby, která je za ni podle práva nebo podle praxe dotčeného členského státu zodpovědná, a to po dobu, po kterou se skutečně nenachází v péči této dospělé osoby; rozumí se jí též nezletilá osoba, která je ponechána bez doprovodu po vstupu na území některého členského státu; k) „zástupcem“ osoba nebo organizace jmenovaná příslušnými orgány, aby pomáhala nezletilé osobě bez doprovodu a zastupovala ji v řízeních stanovených tímto nařízením, tak aby byl zajištěn nejlepší zájem dítěte a aby mohla v případě potřeby za nezletilou osobu bez doprovodu činit právní úkony. Pokud je zástupcem jmenována organizace, určí osobu odpovědnou za plnění povinností zástupce vůči nezletilé osobě bez doprovodu v souladu s tímto nařízením; l) „povolením k pobytu“ povolení vydané orgány členského státu, které státního příslušníka třetí země nebo osobu bez státní příslušnosti opravňuje k pobytu na jeho území, včetně dokumentů, které dokládají oprávnění zůstat na území v rámci dočasné ochrany nebo dokud nepominou okolnosti bránící výkonu rozhodnutí o vyhoštění, s výjimkou víz a povolení k pobytu, které byly vystaveny v době nutné k určení příslušného členského státu ve smyslu tohoto nařízení nebo během posuzování žádosti o mezinárodní ochranu či žádosti o povolení k pobytu; m) „vízem“ povolení nebo rozhodnutí členského státu požadované pro tranzit nebo vstup za účelem zamýšleného pobytu v daném členském státě nebo ve více členských státech. Druh víza se stanoví takto: –„dlouhodobým vízem“ se rozumí povolení nebo rozhodnutí vydané některým členským státem v souladu s jeho vnitrostátním právem nebo právem Unie požadované pro vstup za účelem zamýšleného pobytu v daném členském státě po dobu delší než tři měsíce, –„krátkodobým vízem“ se rozumí povolení nebo rozhodnutí členského státu za účelem průjezdu přes území jednoho, více nebo všech členských států nebo zamýšleného pobytu na tomto území, který nepřesáhne dobu tří měsíců během šestiměsíčního období od prvního dne vstupu na území některého členského státu, –„letištním průjezdním vízem“ se rozumí vízum platné pro průjezd přes mezinárodní tranzitní prostory jednoho nebo více letišť členských států; n) „nebezpečím útěku“ existence důvodů, které se zakládají na objektivních kritériích vymezených právními předpisy, pro které je možné se v konkrétním případě domnívat, že žadatel nebo státní příslušník třetí země nebo osoba bez státní příslušnosti, na které se vztahuje řízení o přemístění, může uprchnout;. ò nový o) „členským státem, který využívá mechanismus“ členský stát, který využívá korekční přidělovací mechanismus stanovený v kapitole VII tohoto nařízení a který provádí přidělení žadatele; p) „členským státem přidělení“ členský stát, kterému bude žadatel přidělen podle přidělovacího mechanismu stanoveného v kapitole VII tohoto nařízení;

q) „znovuusídlenou osobou“ osoba, která je předmětem procesu znovuusídlení, kdy jsou státní příslušníci třetích zemí na žádost Úřadu vysokého komisaře OSN pro uprchlíky (UNHCR) vycházející z individuální potřeby mezinárodní ochrany přesunuti ze třetí země do členského státu, v němž se usadí a mohou zde pobývat jakožto osoby s některým z uvedených statusů: i) „postavení uprchlíka“ ve smyslu čl. 2 písm. e) směrnice 2011/95/EU; ii) „status doplňkové ochrany“ ve smyslu čl. 2 písm. g) směrnice 2011/95/EU nebo iii) další statusy, s nimiž jsou spojena obdobná práva a výhody podle práva členských států a práva Unie jako se statusy uvedenými v bodech i) a ii); r) „Agenturou Evropské unie pro azyl“ agentura zřízená nařízením (EU) [návrhem nařízení o Agentuře Evropské unie pro azyl a o zrušení nařízení (EU) č. 439/2010].  604/2013 KAPITOLA II OBECNÉ ZÁSADY A ZÁRUKY Článek 3 Přístup k řízení o posouzení žádosti o mezinárodní ochranu 1. Členské státy posuzují jakoukoli žádost o mezinárodní ochranu učiněnou státním příslušníkem třetí země nebo osobou bez státní příslušnosti na území kteréhokoli z nich, včetně na hranicích nebo v tranzitním prostoru. Žádost posuzuje jediný členský stát, který je příslušný podle kritérií stanovených v kapitole III. 2. Pokud nemůže být na základě kritérií vyjmenovaných v tomto nařízení určen příslušný členský stát, je k posouzení žádosti o mezinárodní ochranu příslušný první členský stát, ve kterém byla žádost podána. Není-li možné přemístit žadatele do členského státu, který byl primárně určen jako příslušný, protože existují závažné důvody se domnívat, že dochází k systematickým nedostatkům, pokud jde o azylové řízení a o podmínky přijetí žadatelů v daném členském státě, které s sebou nesou riziko nelidského či ponižujícího zacházení ve smyslu článku 4 Listiny základních práv Evropské unie, členský stát, který vede řízení o určení příslušného členského státu, pokračuje v posuzování kritérií stanovených v kapitole III, aby zjistil, jestli nemůže být určen jako příslušný jiný členský stát. Pokud podle tohoto odstavce nelze provést přemístění do žádného členského státu určeného na základě kritérií stanovených v kapitole III ani do prvního členského státu, v němž byla žádost podána, členský stát, který vede řízení o určení příslušného členského státu, se stává příslušným členským státem. ò nový 3. Každý členský stát si ponechává právo na vrácení žadatele do bezpečné třetí země v souladu s pravidly a zárukami stanovenými ve směrnici 2013/32/EU. 3. Před použitím kritérií pro určení příslušného členského státu podle kapitol III a IV první členský stát, ve kterém byla podána žádost o mezinárodní ochranu: a) ověří, zda žádost o mezinárodní ochranu není nepřípustná v souladu s čl. 33 odst. 2 písm. b) a c) směrnice 2013/32/EU v případě, že země, která není členským státem, je považována za první zemi azylu nebo za bezpečnou třetí zemi pro žadatele, a

b) posoudí žádost ve zrychleném řízení podle čl. 31 odst. 8 směrnice 2013/32/EU, platí-li následující důvody: i) žadatel má státní příslušnost třetí země nebo je osobou bez státní příslušnosti a dříve měl obvyklé bydliště v zemi, jež byla ve společném seznamu EU bezpečných zemí původu zřízeném nařízením [návrh COM(2015) 452 ze dne 9. září 2015] označena za bezpečnou zemi původu, nebo ii) žadatel může být ze závažných důvodů považován za hrozbu pro národní bezpečnost nebo veřejný pořádek členského státu nebo byl podle vnitrostátních právních předpisů ze závažných důvodů týkajících se veřejné bezpečnosti či veřejného pořádku vypovězen za použití donucovacích prostředků. 4. Pokud členský stát shledá, že je žádost nepřípustná, nebo žádost posuzuje ve zkráceném řízení podle odstavce 3, považuje se tento členský stát za příslušný členský stát. 5. Členský stát, který posoudil žádost o mezinárodní ochranu, včetně případů uvedených v odstavci 3, je příslušný i za posouzení všech dalších předložených údajů nebo následné žádosti tohoto žadatele v souladu s články 40, 41 a 42 směrnice 2013/32/EU, bez ohledu na to, zda žadatel území členských států opustil nebo z něj byl vyhoštěn. Článek 4 Povinnosti žadatelů 1. Pokud osoba, která hodlá podat žádost o mezinárodní oc