DŮVODOVÁ ZPRÁVA

1.SOUVISLOSTI NÁVRHU

•Odůvodnění a cíle návrhu

Navrhované nařízení umožní Unii plnit mezinárodní závazek podle Marrákešské smlouvy o usnadnění přístupu k publikovaným dílům nevidomým a zrakově postiženým osobám či osobám s jinými poruchami čtení (dále jen „Marrákešská smlouva“). Marrákešská smlouva byla přijata v roce 2013 v rámci Světové organizace duševního vlastnictví (WIPO) a jejím cílem je usnadnit dostupnost knih a dalších tištěných materiálů v přístupných formátech a jejich přeshraniční výměnu po celém světě. Unie ji podepsala v dubnu 2014. Smlouva vyžaduje, aby smluvní strany umožnily výjimky nebo omezení autorského práva a práv s ním souvisejících ve prospěch nevidomých, zrakově postižených nebo osob s jinými poruchami čtení, a umožňuje přeshraniční výměnu kopií knih ve speciálním formátu, včetně audioknih, a dalších tištěných materiálů mezi zeměmi, které jsou jejími smluvními stranami.

Unie tak přijala politický závazek k provedení této smlouvy a tento závazek od té doby ještě posílily Rada i Evropský parlament. V říjnu 2014 Komise odděleně předložila návrh rozhodnutí Rady o ratifikaci Marrákešské smlouvy Evropskou unií. V květnu 2015 předložila Rada Komisi podle článku 241 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU) žádost, v níž zdůraznila, že je plně odhodlána podporovat rychlý vstup Marrákešské smlouvy v platnost, a požádala Komisi, aby neprodleně předložila legislativní návrh na změnu právního rámce Unie v souladu se Smlouvou.

Osoby, na které se vztahuje Marrákešská smlouva, tedy osoby, které jsou nevidomé, zrakově postižené či mají jiné poruchy čtení, se při přístupu ke knihám a dalším tištěným materiálům chráněným autorským právem a právy s ním souvisejícími vyrovnávají s mnoha překážkami. Dostupnost knih ve formátech přístupných pro osoby s poruchami čtení činí podle odhadů 7 % až 20 %, a to navzdory skutečnosti, že publikování v přístupných formátech do značné míry usnadňují digitální technologie. Mezi přístupné formáty patří např. Braillovo písmo, zvětšené písmo, e-knihy a audioknihy se speciální navigací, zvukový popis nebo rozhlasové vysílání.

Marrákešská smlouva smluvní strany zavazuje, aby na jedné straně uvedly do souladu se smlouvou své vnitrostátní právní předpisy a na straně druhé aby ve svých vnitrostátních právních předpisech umožnily výjimky nebo omezení pro přeshraniční výměnu kopií v přístupném formátu se třetími zeměmi, které jsou stranami smlouvy. Aby mohla být Marrákešská smlouva v Unii provedena, ukládá směrnice [...] členským státům, aby zavedly ve prospěch dotčených osob povinnou výjimku týkající se některých práv nositelů práv, která jsou harmonizována právem Unie, a aby zajistily přeshraniční přístup ke kopiím ve zvláštním formátu v rámci vnitřního trhu. Účelem navrhovaného nařízení je provádět závazky Unie podle Marrákešské smlouvy, pokud jde o výměnu kopií v přístupném formátu mezi Unií a třetími zeměmi, které jsou smluvními stranami Marrákešské smlouvy, ve prospěch dotčených osob.

Navrhované nařízení proto zajistí, aby kopie v přístupném formátu, jež byly vytvořeny v kterémkoli členském státě v souladu s vnitrostátními předpisy přijatými na základě směrnice [...], mohly být vyváženy do třetích zemí, které jsou smluvními stranami Marrákešské smlouvy. Nařízení kromě toho umožňuje dovoz kopií v přístupném formátu vytvořených podle Marrákešské smlouvy ve třetích zemích, které jsou smluvními stranami smlouvy, ve prospěch dotčených osob v Unii. Možnost získat takovéto kopie by měly mít jak dotčené osoby, tak schválené subjekty se sídlem v Unii a tyto kopie by mohly obíhat na vnitřním trhu za stejných podmínek jako kopie v přístupném formátu vytvořené v Unii podle vnitrostátních předpisů přijatých na základě směrnice [...].

Navrhované nařízení je rovněž v souladu se závazky Unie vyplývajícími z Úmluvy Organizace spojených národů o právech osob se zdravotním postižením. EU je Úmluvou OSN o právech osob se zdravotním postižením podle rozhodnutí Rady 2010/48/ES vázána od ledna 2011. Ustanovení této úmluvy jsou tudíž nyní nedílnou součástí právního řádu Unie. Tato úmluva zahrnuje právo na přístup k informacím a právo osob se zdravotním postižením účastnit se kulturního života na rovnoprávném základě s ostatními lidmi. Článek 30 úmluvy vyžaduje, aby smluvní strany podnikly, v souladu s mezinárodním právem, veškeré odpovídající kroky s cílem zajistit, aby zákony na ochranu duševního vlastnictví nevytvářely nepřiměřené nebo diskriminační překážky bránící přístupu osob se zdravotním postižením ke kulturním materiálům. Ve svých závěrečných připomínkách k původní zprávě Evropské unie, které byly přijaty dne 4. září 2015, Výbor Organizace spojených národů pro práva osob se zdravotním postižením vyzval Unii, aby co nejdříve přijala veškerá vhodná opatření k provedení Marrákešské smlouvy.

•Soulad s platnými předpisy v této oblasti politiky

Navrhované nařízení se týká výměny kopií v přístupném formátu určitého obsahu chráněného autorským právem se třetími zeměmi, které jsou smluvními stranami Marrákešské smlouvy. Společně se směrnicí [...] tedy slouží k provedení této smlouvy v právu Unie. Navrhované nařízení bude prvním právním předpisem EU, který obsahuje ustanovení týkající se výslovně mezinárodní výměny kopií v přístupném formátu pro osoby, na které se tato smlouva vztahuje.

•Soulad s ostatními politikami Unie

Navrhované nařízení spolu se směrnicí [...] plní závazky a povinnosti Unie týkající se začlenění osob se zdravotním postižením, jak je uvedeno výše. Je v souladu s ostatními právními předpisy a politikami EU v této oblasti.

2.PRÁVNÍ ZÁKLAD, SUBSIDIARITA A PROPORCIONALITA

•Právní základ

Právním základem návrhu je článek 207 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU).

•Proporcionalita

Unie musí dostát svým mezinárodním závazkům podle Marrákešské smlouvy. Toto nařízení slouží k provedení ustanovení obsažených ve smlouvě týkajících se výměny děl v přístupných formátech se třetími zeměmi, které jsou stranami smlouvy. Taková opatření mohou být přijata pouze na úrovni Unie, protože výměna kopií děl a jiných předmětů ochrany v přístupném formátu se týká obchodních aspektů duševního vlastnictví. Nařízení je tedy jediným vhodným nástrojem. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je pro dosažení uvedeného cíle nezbytné.

•Volba nástroje