DŮVODOVÁ ZPRÁVA

1.SOUVISLOSTI NÁVRHU

Odůvodnění a cíle návrhu

Ujednání OECD o státem podporovaných vývozních úvěrech (dále jen „ujednání“) je „gentlemanskou dohodou“ mezi Austrálií, Evropskou unií, Japonskem, Kanadou, Korejskou republikou, Norskem, Novým Zélandem, Spojenými státy a Švýcarskem. Přestože Brazílie není členem OECD, je účastníkem odvětvové dohody o vývozních úvěrech pro civilní letadla, která je součástí ujednání.

Hlavním cílem ujednání je poskytnout rámec pro řádné používání státem podporovaných vývozních úvěrů. V praxi to znamená zajištění rovných podmínek pro hospodářskou soutěž založenou na ceně a kvalitě vyváženého zboží, a nikoli na stanovených finančních podmínkách. Dalším cílem ujednání je odstranit dotace a narušení trhu, jež souvisejí se státem podporovanými vývozními úvěry.

Ujednání vzniklo v roce 1978 na základě „konsensu o vývozních úvěrech“, který v roce 1976 uzavřela řada zemí OECD. Před tímto datem vytvářela nedostatečná regulace pro hospodářskou soutěž mezi vládami ideální podmínky pro poskytování velice atraktivních finančních podmínek na podporu vývozců, kteří soutěžili o získání obchodních smluv, což vedlo ke vzniku finančních dotací a potenciálních narušení obchodu. Ujednání reguluje podmínky státem podporovaných vývozních úvěrů a poskytování vázané pomoci. Pravidelně se aktualizuje, a to s přihlédnutím mimo jiné k vývoji politik a k vývoji na světových finančních trzích.

Pokyny pro stanovení cen podle tržních referencí obsahují pravidla pro určení pojistných sazeb za transakce, jichž se účastní dlužníci v zemích kategorie 0, v zemích OECD s vysokými příjmy nebo v zemích eurozóny s vysokými příjmy. Stávající pokyny pro stanovení cen podle tržních referencí obsažené v ujednání byly zavedeny jakou součást tzv. „balíčku Malzkuhn-Drysdale“, který vstoupil v platnost v září 2011. Přestože stávající pokyny stanovily rámec pro zamezení podbízení cenám platným na soukromém trhu, prostor pro odlišné výklady a vznik různých praktik mezi účastníky tohoto ujednání zůstává stále značný. Revidovaný návrh předsedy o pravidlech stanovení cen podle tržních referencí, který předložil sekretariát OECD, bude poskytovat jasnější pokyny, a tím zlepší rovné podmínky v rámci OECD.

Soulad s platnými předpisy v této oblasti politiky

Bude-li tento návrh schválen, nahradí stávající pokyny pro stanovení cen podle tržních referencí, jež jsou součástí ujednání, přičemž stávající struktura ujednání zůstane zachována.

Rozhodnutí o schválení přijme pracovní skupina účastníků Ujednání o státem podporovaných vývozních úvěrech. Postoj Evropské unie bude prezentovat Komise.

Účastníci ujednání OECD by měli schválit revidovaný návrh předsedy o pravidlech stanovení cen podle tržních referencí na svém pravidelném zasedání v polovině listopadu 2016 nebo písemným postupem v úzké souvislosti se zasedáním a měli by přijmout nezbytné změny ujednání OECD s cílem provést nová pravidla do 1. února 2017. Jelikož jednání byla úspěšně dokončena a revidovaný návrh předsedy o pravidlech stanovení cen podle tržních referencí byl předložen k rozhodnutí, je zásadní, aby Evropská unie mohla formalizovat své schválení současného návrhu týkajícího se stanovení cen podle tržních referencí a změn ujednání OECD.

Nové znění ujednání se stane součástí acquis EU prostřednictvím aktu v přenesené pravomoci. Ujednání OECD, včetně jeho příloh a změn, má právní účinky v Unii na základě nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1233/2011. Článek 2 nařízení (EU) č. 1233/2011 stanoví, že „Komise přijme akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 3, kterými se mění příloha II, pokud je to nezbytné v důsledku změn pravidel, které dojednali účastníci ujednání“.

Soulad s ostatními politikami Unie

Nevztahuje se na tento návrh.

2.PRÁVNÍ ZÁKLAD, SUBSIDIARITA A PROPORCIONALITA

Právní základ

Ujednání OECD je gentlemanskou dohodou mezi EU a osmi dalšími účastníky (Spojenými státy, Kanadou, Japonskem, Jižní Koreou, Norskem, Švýcarskem, Novým Zélandem a Austrálií). Ujednání včetně příloh a následných změn je včleněno do práva EU na základě článků 1 a 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1233/2011 ze dne 16. listopadu 2011 o uplatňování některých pravidel v oblasti státem podporovaných vývozních úvěrů a o zrušení rozhodnutí Rady 2001/76/ES a 2001/77/ES. Ujednání včetně příloh a změn má tak právní účinky pro účely čl. 218 odst. 9 SFEU (viz rozsudek Soudního dvora ze dne 7. října 2014 ve věci C-399/12 – Německo vs. Rada (OIV), bod 63). Jak je uvedeno v bodě 1 ujednání, jeho cílem je především poskytnout rámec pro řádné používání státem podporovaných vývozních úvěrů a zajistit rovné podmínky a spravedlivou hospodářskou soutěž mezi vývozci v celosvětovém měřítku, a tak usnadnit a regulovat mezinárodní obchod, a zejména vývozní politiku, ve smyslu článku 207 SFEU. Z tohoto důvodu je zapotřebí rozhodnutí Rady na základě článku 207 a čl. 218 odst. 9 SFEU, kterým by byl vyjádřen postoj, který má být jménem Evropské unie zaujat mezi účastníky Ujednání OECD o státem podporovaných vývozních úvěrech.

Subsidiarita (v případě nevýlučné pravomoci)

Ujednání OECD je součástí obchodní politiky členských států, která je ve výlučné pravomoci Evropské unie.