Návrh, kterým se mění návrh z roku 2016, vychází z prozatímní dohody mezi spolunormotvůrci, doplňuje tyto změny a jeho cílem je transformovat Eurodac na společnou evropskou databázi na podporu politik EU v oblasti azylu, znovuusídlování a nelegální migrace. Měl by proto podporovat uplatňování různých opatření a pravidel předpokládaných v návrhu nového nařízení o řízení azylu a migrace (např. relokace, přesun příslušnosti) a zajistit konzistentnost s návrhem nařízení o prověřování. Dále je jeho cílem shromáždit přesnější a úplnější údaje pro informování při tvorbě politik, a lépe tak pomáhat s kontrolou nelegální migrace a odhalováním neoprávněného pohybu, neboť budou vedle žádostí počítáni i jednotliví žadatelé. Dalším cílem je podporovat vyhledávání vhodných politických řešení v této oblasti tím, že bude umožněno sestavování statistik kombinujících údaje z několika databází. Dalším cílem je poskytnout dodatečnou podporu vnitrostátním orgánům jednajícím se žadateli o azyl, jejichž žádost byla již zamítnuta v jiném členském státě, prostřednictvím označení zamítnutých žádostí. V neposlední řadě nařízení, jimiž se stanoví rámec pro interoperabilitu mezi informačními systémy EU, zejména nařízení 2019/818, zahrnují do své oblasti působnosti Eurodac. Změny vyplývající z rámce interoperability a týkající se přístupu k údajům systému Eurodac ještě nemohly být provedeny v době přijetí nařízení o interoperabilitě, neboť současná databáze Eurodac neobsahuje alfanumerické údaje o totožnosti. Proto tento návrh obsahuje řadu změn, jejichž cílem je zajistit, aby Eurodac fungoval v novém rámci interoperability správně, a se stejným cílem přináší další potřebné změny dvou dalších právních nástrojů, a to nařízení o VIS a nařízení o ETIAS.

Narůstající podíl žadatelů o azyl, u nichž není pravděpodobné, že v EU dostanou mezinárodní ochranu, představuje stále větší zátěž nejen pro zpracování žádostí o azyl, ale také pro návrat nelegálních migrantů, jejichž žádosti byly zamítnuty, včetně žádostí zamítnutých jako nepřípustné. K tomu je třeba připočíst i návrat nezákonných migrantů, kteří o mezinárodní ochranu nežádají. Proto je více než kdykoli dříve důležité bezproblémové propojení mezi azylovým a návratovým řízením. Stejně důležité je usilovat o evropštější návratový systém. Nelegální migranti, kteří nemají v úmyslu požádat o mezinárodní ochranu, by měli být neprodleně přesměrováni do návratového řízení a neměli by se standardně ocitnout v azylovém řízení.

Zatímco počet nelegálních vstupů v čase klesá, vzrostl podíl migrantů přijíždějících ze zemí s mírou uznaných žádostí o azyl nižší než 25 %, a to ze 14 % v roce 2015 na 57 % v roce 2018. Dále roste podíl složitých případů, neboť příchod státních příslušníků třetích zemí s jasnou potřebou mezinárodní ochrany v letech 2015–2016 byl částečně nahrazen příchodem osob s odchylnějšími mírami uznaných žádostí o azyl. Bez ohledu na celoevropský pokles nelegálních vstupů od roku 2015 navíc stále roste počet žádostí o mezinárodní ochranu, přičemž rozdíl je v porovnání s počtem vstupů čtyřnásobný. Tyto trendy ukazují na přetrvávající vzestup a vícenásobné žádosti o mezinárodní ochranu v rámci EU. V neposlední řadě povaha vstupů po pátracích a záchranných operacích vyžaduje v rámci celkového systému řízení migrace specifickou reakci zohledňující to, že členské státy, které čelí důsledkům vstupů po pátracích a záchranných operacích, se musí vypořádat se specifickými výzvami.

Výzvy v oblasti řízení migrace, včetně výzev spojených s nelegálními vstupy a návratem, by neměly řešit pouze jednotlivé členské státy, nýbrž EU jako celek. Je nutný evropský rámec, který dokáže zvládnout provázanost mezi politikami a rozhodnutími členských států. V tomto rámci musí být zohledněna neustále se měnící realita migrace, což znamená větší komplexnost a zvýšenou potřebu koordinace. Přestože počet nelegálních vstupů do Unie poklesl od roku 2015 o 92 %, stále ještě existuje řada strukturálních výzev, jež zatěžují azylové, přijímací a návratové systémy členských států.

Nařízení (EU) 2019/817 a (EU) 2019/818 o interoperabilitě výslovně zahrnuje Eurodac mezi databáze, které spolu komunikují prostřednictvím interoperability. Vyplývá to ze skutečnosti, že Eurodac je zařazen do rozsahu interoperability, jak je stanoveno v nařízeních o interoperabilitě, z opakovaných odkazů na něj v bodech odůvodnění, kde se zmiňuje jako součást platformy interoperability, a v článcích o provozu, kde je uváděn u vyhledávání ve společném úložišti údajů o totožnosti pro účely prevence, odhalování a vyšetřování teroristických trestných činů nebo jiných závažných trestných činů. Zejména článek 69 nařízení 2019/817 stanoví, že Eurodac bude mezi čtyřmi systémy EU, jejichž údaje mají být propojeny při odhalování vícenásobné totožnosti (MID) v přechodném období a před zahájením provozu MID. Z textu obou nařízení o interoperabilitě však také vyplývá, že většina procesů, jež tato nařízení zavádějí, se nebude v souvislosti se systémem Eurodac uplatňovat do data, než se začne používat přepracované znění stávajícího nařízení o Eurodacu (EU) č. 603/2013. Aby však mohlo být úplné uplatnění interoperability účinné, je třeba provést řadu změn nařízení (EU) 2019/818 i samotného nařízení o Eurodacu. Tyto změny, které se týkají přístupu k údajům Eurodacu, ještě nemohly být provedeny v době přijetí nařízení o interoperabilitě, neboť současná databáze Eurodac neobsahuje alfanumerické údaje o totožnosti. Díky změnám nařízení o Eurodacu, které tento návrh přináší, zejména u všech kategorií osobních údajů, jež budou při této příležitosti zaznamenávány, bude úplná účast systému Eurodac v platformě interoperability smysluplná a funkční.

Tento návrh mění stávající návrh, a proto není k dispozici žádné hodnocení ex post / kontrola účelnosti stávajícího právního předpisu. Jsou však k dispozici údaje z jiných zdrojů, které ukazují na nutnost těchto změn. V souvislosti s údaji shromážděnými v oblasti azylu tak diskuse, které probíhaly s členskými státy (např. v přípravných orgánech Rady) od roku 2016, zdůraznily celou řadu prvků, které ovlivňují účelnost reakce při tvorbě politik. V tomto smyslu stanoviska vyjádřená v průběhu jednání o balíčku CEAS (společný evropský azylový systém) v roce 2016, diskuse, které probíhaly na různých jiných fórech, ať již na odborné, nebo politické úrovni, a příspěvky k novému paktu od různých členských států zdůrazňovaly tlak, který představuje neoprávněný pohyb pro azylové systémy členských států. Poukazovaly také na omezení současné analýzy v této oblasti, jež neposkytuje přesný obrázek o tomto jevu. Souvisí to se skutečností, že údaje dostupné pro tyto účely se týkají správních řízení místo jednotlivců. Protože v současné době neexistují žádné přesné údaje o tom, kolik žadatelů (předkládajících první žádost) je v EU a kolik se jich pohybuje z jednoho členského státu do jiného, jsou jakékoli další pokusy o analýzu tohoto jevu (např. motivů, které stojí za tímto pohybem, profilu, upřednostňovaných míst určení) nutně svou povahou jen spekulativní. Stanovení vhodných politických reakcí pro řešení tohoto pohybu proto postrádá zaměření i efektivnost.

Podle článku 5 Smlouvy o Evropské unii nepřekročí činnost Unie rámec toho, co je nezbytné pro dosažení cílů Smlouvy. Pro toto opatření EU se musí zvolit forma, která umožní, aby návrh dosáhl daného cíle a mohl být proveden co nejúčinněji.

Odhadované náklady ve výši 29,872 milionu EUR zahrnují náklady na technické zlepšení a zvýšení kapacity pro ukládání dat a propustnosti ústředního systému. Rovněž zahrnují náklady na IT služby, programové a technické vybavení a pokrývaly by rovněž aktualizaci a úpravy tohoto vybavení pro potřeby uživatelů, aby bylo možno provádět vyhledávání pro všechny kategorie údajů pro účely azylu i nelegální migrace. Jsou zde obsaženy také dodatečné náklady na zaměstnance požadované agenturou eu-LISA.

Během finského předsednictví byla uspořádána řada pracovních setkání a diskuzí na různých fórech Rady, včetně konference Tampere 2.0, která se konala 24. a 25. října 2019 v Helsinkách, a salcburského fóra, které se konalo ve Vídni ve dnech 6. a 7. listopadu 2019, kde členské státy uvítaly záměr Evropské komise opět zahájit reformu dublinského systému za účelem nalezení nových forem solidarity, k níž by byly povinny přispět všechny členské státy. Členské státy zdůraznily, že opatření v oblasti solidarity by měla jít ruku v ruce s opatřeními v oblasti odpovědnosti. Dále zdůraznily naléhavou nutnost bojovat s neoprávněným pohybem v rámci EU, jakož i vymáhat návrat těch osob, které nepotřebují mezinárodní ochranu.

Kromě vytvoření nové kategorie pro osoby, které se vylodí po pátrací a záchranné operaci, jsou do tohoto změněného návrhu rovněž doplněna ustanovení odrážející všechny podstatné aspekty, pokud jde o příslušnost členského státu (různá kritéria pro stanovení příslušnosti, přesun příslušnosti a zánik příslušnosti). Tato ustanovení doplňují ustanovení, která již byla zahrnuta do původního návrhu z roku 2016. Konečně, tento změněný návrh obsahuje ustanovení týkající se relokace osob požívajících mezinárodní ochrany, a plně tak zobrazuje různé scénáře obsažené v návrhu nařízení o azylu a migraci.

Nový návrh nařízení o řízení azylu a migrace stanoví kritéria příslušnosti k posuzování žádosti o mezinárodní ochranu, pokud byla žádost zaregistrována poté, co se daná osoba vylodila po pátrací a záchranné operaci (podle současných pravidel spadají tyto osoby pod kritérium nedovolený vstup). Lépe to v acquis týkajícím se azylu vyjadřuje povinnosti vyplývající z Mezinárodní úmluvy o pátrání a záchraně na moři. Přestože jsou pravidla příslušnosti u této nové kategorie stejná jako pravidla u osob, které vstoupí nedovoleně, je rozdíl podstatný s ohledem na skutečnost, že členské státy, kde k vylodění dochází, čelí zvláštním výzvám, neboť u osob, které se vylodily po pátracích a záchranných operacích, nemohou použít stejné nástroje jako v případě neoprávněného překročení hranic po zemi nebo vzduchem. Například u vstupů po pátracích a záchranných operacích nedochází k žádným úředním hraničním kontrolám, což znamená, že je nejen obtížnější stanovit místa vstupu, ale také, že státní příslušníci třetí země nemají žádné místo, kde by mohli o vstup oficiálně požádat. Proto je třeba mít v systému Eurodac samostatnou kategorii pro tyto osoby místo jejich registrace jako osob, které překročily hranici nelegálně (jak se to děje v současnosti). Dále to rovněž povede k přesnějšímu obrázku o složení migračních toků v EU.

Nedávné diskuse na různých fórech (přípravné orgány Rady, poradní skupiny) a příspěvky k novému paktu pocházející od členských států v průběhu konzultací jasně ukázaly některé nedostatky ve shromažďování a analýze informací na úrovni EU v oblasti azylu a migrace. Zvláště důležité to je při analyzování neoprávněného pohybu v této oblasti: v současnosti neexistuje možnost zjistit, kolik žadatelů je v EU, protože počty se týkají žádostí, a proto může několik žádostí patřit stejné osobě. S ohledem na tuto skutečnost je nezbytné transformovat systém Eurodac z databáze počítající žádosti na databázi počítající žadatele. Lze to provést propojením všech souborů údajů v systému Eurodac patřících jedné osobě, bez ohledu na jejich kategorii, do jedné sekvence, což by umožnilo počítání osob. Dále by zvláštní ustanovení umožnilo, aby agentura eu-LISA zpracovávala statistiky o počtu žadatelů o azyl a žadatelů podávajících žádost poprvé, které by poskytovaly přesný obrázek, kolik státních příslušníků třetích zemí a osob bez státní příslušnosti žádá v EU o azyl. Agregace těchto údajů s jiným druhem údajů, jako jsou například údaje o přesunech podle nařízení o řízení azylu a migrace, poskytne vhodný vstup pro správný druh politické reakce v souvislosti s neoprávněným pohybem.

–Každé dva roky vypracují každý členský stát a Europol zprávu o účinnosti porovnávání biometrických údajů s údaji systému Eurodac pro účely vymáhání práva. Tyto zprávy se předají Komisi do 30. června následujícího roku. Každé dva roky shrne Komise tyto zprávy do zprávy o přístupu do systému Eurodac pro účely vymáhání práva, která bude předána Evropskému parlamentu, Radě a evropskému inspektorovi ochrany údajů. Tato zpráva je odlišná od zprávy uvedené v předchozím bodě.

s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 78 odst. 2 písm. d), e) a g), čl. 79 odst. 2 písm. c), čl. 87 odst. 2 písm. c) a čl. 88 odst. 2 písm. a) této smlouvy,

Je nezbytné zavést skupinu navazujících technických změn vyplývajících z nařízení o interoperabilitě (např. odkazy na společné úložiště údajů o totožnosti a definice úložiště a údajů o totožnosti nebo upřesnění způsobu, jak budou uložená data rozdělena mezi společné úložiště údajů o totožnosti a ústřední systém). Nutnost zavést změny do nařízení o Eurodacu byla konstatována již v době, kdy byly předloženy tyto dva návrhy nařízení o interoperabilitě. Tyto změny zajistí správný právní základ pro fungování systému Eurodac v novém rámci interoperability. Podobně je nutné zavést změny nařízení o interoperabilitě, aby nařízení obsahovalo různé podstatné odkazy na systém Eurodac. Konečně, je také nezbytné zavést navazující změny vyplývající z nařízení o ETIAS a z nařízení o VIS, které upravují přístup národních jednotek ETIAS, respektive příslušných vízových orgánů do systému Eurodac, neboť vydávání přístupových práv do různých databází zůstává aspektem, který je třeba vyřešit v legislativním aktu upravujícím příslušné databáze.

Bude vytvořeno nové pole pro vyznačení, zda se po prověření jeví, že by daná osoba mohla představovat riziko pro vnitřní bezpečnost. Je to nezbytné, neboť to usnadní provádění relokací, protože tyto osoby budou v souladu s pravidly nařízení o řízení azylu a migrace z relokace vyloučeny. Dále se tím urychlí zpracování žádostí o mezinárodní ochranu. V tomto smyslu se u žadatelů, u nichž byl v systému Eurodac zjištěn a vyznačen bezpečnostní problém, může posuzování žádosti zaměřit nejprve na to, zda jde o dostatečně závažný bezpečnostní problém, aby vedl k důvodu pro odepření vstupu / zamítnutí žádosti.

Bude vytvořeno nové pole pro vyznačení, zda byla někdy poskytnuta pomoc s dobrovolným návratem a opětovným začleněním (AVRR). Je to nezbytné, neboť to zlepší monitorovací kapacity členských států v této oblasti a zabrání „obchodování s AVRR“.

(5c) Podobně je pro účely řízení nelegální migrace nutné povolit agentuře eu-LISA, aby vytvářela mezisystémové statistiky s využitím údajů ze systému Eurodac, Vízového informačního systému, systému ETIAS a Systému vstupu/výstupu. Za účelem upřesnění obsahu těchto mezisystémových statistik by měly být Komisi svěřeny prováděcí pravomoci. Tyto pravomoci by měly být vykonávány v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) 182/2011 ze dne 16. února 2011, kterým se stanoví pravidla a obecné zásady způsobu, jakým členské státy kontrolují Komisi při výkonu prováděcích pravomocí.“

q)„údaji o totožnosti“ údaje uvedené v čl. 12 písm. c) až f) a h), čl. 13 odst. 2 písm. c) až f) a h), čl. 14 odst. 2 písm. c) až f) a h) a čl. 14a písm. c) až f) a h);

2. Pro účely čl. 1 odst. 1 písm. f) mají národní jednotky ETIAS přístup do systému Eurodac a mohou do něj nahlížet ve formátu určeném pouze ke čtení pro účely prošetření žádostí o cestovní povolení. Národní jednotky ETIAS mohou zejména nahlížet na údaje uvedené v článcích 12, 13, 14 a 14a.

fi)počet souborů údajů, které byly označeny a jejichž označení bylo zrušeno, a které byly zablokovány a odblokovány v souladu s čl. 19 odst. 1, a čl. 17 odst. 2, 3 a 4;

gj)počet shod u osob uvedených v čl. 19 odst. 1 a 4, u kterých byly zaznamenány shody podle písmen b), c) a d) až g) tohoto článku;

hk)počet žádostí a shod uvedených v čl. 21 odst. 1;

il)počet žádostí a shod uvedených v čl. 22 odst. 1;

jm)počet podaných žádostí u osob uvedených v článku 31;

hn) počet shod obdržených z ústředního systému podle čl. 26 odst. 6.

2. Každý měsíc se vydává a zveřejňuje měsíční statistický přehled o osobách uvedených v odst. 1 písm. a) až h) n). Roční statistický přehled o osobách uvedených v odst. 1 písm. a) až h) n) zveřejňuje agentura eu-LISA na konci každého roku. Statistický přehled obsahuje rozčlenění údajů pro každý členský stát je rozčleněn podle členských států. Statistický přehled o osobách podle odst. 1 písm. c) se pokud možno rozčlení podle roku narození a pohlaví.

3. Pro účely podpory cíle uvedeného v čl. 1 písm. c) zpracovává agentura eu-LISA měsíční mezisystémové statistiky. Tyto statistiky nesmí umožňovat identifikaci jednotlivců a budou využívat údaje ze systému Eurodac, Vízového informačního systému, systému ETIAS a Systému vstupu/výstupu.

Tyto statistiky se poskytnou Komisi, [Agentuře Evropské unie pro azyl], Evropské agentuře pro pohraniční a pobřežní stráž a členským státům. Obsah měsíčních mezisystémových statistik stanoví prostřednictvím prováděcích aktů Komise. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 41a odst. 2.

34. Agentura eu-LISA poskytne Komisi na její žádost statistiky o určitých aspektech pro účely výzkumu a analýzy, aniž povoluje individuální identifikaci, a umožní jí vydávat pravidelné statistiky podle odstavce 1. Tyto statistiky jsou sdíleny s dalšími agenturami působícími v oblasti spravedlnosti a vnitřních věcí, pakliže je to potřebné k provádění jejich úkolů souvisejících s uplatňováním tohoto nařízení, jakož i statistiky podle odstavce 1 a na žádost je poskytne členskému státu a [Agentuře Evropské unie pro azyl].

5. Agentura eu-LISA ukládá údaje uvedené v odstavcích 1 až 4 tohoto článku, které neumožňují individuální identifikaci, pro účely výzkumu a analýzy, aby mohly orgány uvedené v odstavci 3 tohoto článku získat přizpůsobitelné zprávy a statistiky v centrálním úložišti pro podávání zpráv a statistiky uvedeném v článku 39 nařízení (EU) 2019/818.

6. Přístup do centrálního úložiště pro podávání zpráv a statistiky uvedeného v článku 39 nařízení (EU) 2019/818 je umožněn agentuře eu-LISA, Komisi, [Agentuře Evropské unie pro azyl] a orgánům určeným každým členským státem souladu s čl. 28 odst. 2. Přístup může být umožněn i oprávněným uživatelům z jiných agentur působících v oblasti spravedlnosti a vnitřních věcí, pokud je tento přístup relevantní z hlediska provádění jejich úkolů.“

14) Článek 10 se nahrazuje tímto:

„Článek 10

Shromažďování a předávání biometrických údajů



1. Každý členský stát neprodleně sejme otisky všech prstů a pořídí zobrazení obličejebiometrické údaje každého žadatele o mezinárodní ochranu staršího šesti let v průběhu prověřování podle nařízení (EU) XXX/XXX [nařízení o prověřování] nebo, pokud nelze biometrické údaje sejmout v průběhu prověřování nebo pokud žadatel nebyl prověřován, při registraci žádosti o mezinárodní ochranu podle článku 27 nařízení (EU) XXX/XXX [nařízení o azylovém řízení] a co nejrychleji, nejpozději však do 72 hodin od sejmutí biometrických údajů od podání žádosti o mezinárodní ochranu podle čl. [21 odst. 2] nařízení (EU) č. je předá tyto otisky spolu s údaji uvedenými v čl. 12 písm. c) až p) tohoto nařízení do ústředního systému, případně i do CIR podle čl. 4 odst. 2.

Pokud se uplatní čl. 3 odst. 1 nařízení (EU) XXX/XXX [nařízení o prověřování] a osoba požádá v průběhu prověřování o mezinárodní ochranu, použije každý členský stát u každého žadatele o mezinárodní ochranu staršího šesti let biometrické údaje sejmuté v průběhu prověřování a předá je spolu s údaji uvedenými v čl. 12 písm. c) až p) tohoto nařízení do ústředního systému, případně i do CIR podle čl. 4 odst. 2 nejpozději do 72 hodin od registrace žádosti podle článku 27 nařízení (EU) XXX/XXX [nařízení o azylovém řízení].

Nedodržení lhůty 72 hodin nezbavuje členské státy povinnosti sejmout otisky prstůbiometrické údaje a předat je ústřednímu systému do CIR. Pokud stav konečků prstů neumožňuje sejmout otisky prstů v takové kvalitě, která by umožnila řádné porovnání podle článku 26, členský stát původu opětovně sejme otisky prstů žadatele a znovu je odešle co nejrychleji, nejpozději však do 48 hodin poté, co byly úspěšně sejmuty.

2. Odchylně od odstavce 1, není-li možné sejmout otisky prstů a pořídit zobrazení obličeje biometrické údaje žadatele o mezinárodní ochranu z důvodu opatření přijatých k zajištění zdraví žadatele nebo k ochraně veřejného zdraví, členský stát sejme a odešle otisky prstů a pořídí a odešle zobrazení obličeje biometrické údaje tohoto žadatele co nejdříve to bude možné, nejpozději však do 48 hodin poté, co tyto zdravotní důvody pominou.

V případě vážných technických problémů mohou členské státy za účelem provedení vnitrostátních záložních plánů prodloužit lhůtu 72 hodin uvedenou v odstavci 1 nejvýše o dalších 48 hodin.