Záměrem návrhu je chránit osoby, proti nimž se strategické žaloby proti účasti veřejnosti podávají, a zabránit, aby se tento jev v EU dále šířil. V současné době žádný členský stát nemá konkrétní záruky proti těmto řízením a pouze několik málo států v současnosti zavedení konkrétních záruk zvažuje. Rovněž neexistují žádná pravidla platná pro celou EU, která by se strategickými žalobami proti účasti veřejnosti zabývala. Návrh vytvořením jednotného unijního chápání toho, co představuje strategickou žalobu proti účasti veřejnosti, a dále zavedením procesních záruk usiluje o to, aby byly soudům poskytnuty účinné prostředky k řešení strategických žalob proti účasti veřejnosti a osobám, proti nimž se tyto žaloby podávají, pak prostředky k obraně.

Nerovnováha sil mezi stranami, kdy žalobce má silnější pozici než žalovaný – například finančně nebo politicky –, je často typickým znakem strategických žalob proti účasti veřejnosti. Není tomu tak sice vždy, ale když k takové nerovnováze sil dojde, významně to přispěje k potenciálu strategických žalob proti účasti veřejnosti vyvolat nepříznivé následky pro osoby, proti nimž se tyto žaloby podávají, což vede k odrazujícím účinkům na veřejnou diskusi. Strategické žaloby proti účasti veřejnosti mohou mít odrazující účinek také na další osoby, proti nimž by mohly být podány a které se mohou rozhodnout neuplatnit své právo na zjišťování a podávání informací v otázkách veřejného zájmu. Vzniká tím riziko autocenzury.

Novináři mají zásadní roli při usnadňování veřejné diskuse a sdělování informací, názorů a myšlenek. Je třeba, aby svou činnost mohli vykonávat účinně, a tím zajistili, že občané budou mít v evropských demokraciích přístup k pluralitě názorů. Investigativní novináři hrají klíčovou roli v boji proti organizovanému zločinu, korupci a extremismu. Je zapotřebí důkladného systému záruk, který by jim umožnil, aby plnili svou stěžejní roli strážců ve věcech legitimního veřejného zájmu. Jejich práce s sebou nese obzvlášť vysoká rizika a oni sami zažívají rostoucí množství útoků a obtěžování. Obránci lidských práv zastávají zásadní roli při prosazování základních práv, demokratických hodnot, sociálního začleňování, ochrany životního prostředí a právního státu. Měli by mít možnost se aktivně účastnit veřejného života a nahlas se vyjadřovat k politickým záležitostem a v rámci rozhodovacích procesů, bez obav ze zastrašování.

Ochrana již poskytovaná směrnicí o ochraně osob, které oznamují porušení práva Unie, není tímto návrhem dotčena a návrh je s ní v plném souladu. Účinná ochrana oznamovatelů před odvetnými opatřeními je zásadní jednak pro obranu veřejného zájmu, jednak pro ochranu úlohy sdělovacích prostředků jakožto strážců v demokratických společnostech, neboť oznamovatelé jsou často důležitým zdrojem investigativní žurnalistiky. Směrnice (EU) 2019/1937 poskytuje důkladnou ochranu osobám, které oznamují porušení práva Unie, před všemi formami odvetných opatření, uvnitř i vně prostředí souvisejícího s jejich prací, včetně odvetných opatření prostřednictvím řízení, jako jsou ta týkající se pomluvy, porušení důvěrnosti a ochrany osobních údajů. V situacích spadajících do působnosti tohoto návrhu i do působnosti směrnice (EU) 2019/1937 by se měla uplatnit ochrana poskytovaná oběma akty.

Opatření na úrovni EU by měla být cílená a omezit se na to, co je nezbytné k zajištění soudržnosti přístupů v členských státech v souvislosti s přeshraničními případy. Návrh je koncipován tak, aby respektoval zásadu proporcionality. To je důvod, proč jsou navrhovány jen přesně cílené procesní záruky. Ty jsou navrženy tak, aby poskytovaly pouze to, co je nezbytné pro zajištění lepšího průběhu občanskoprávních řízení s mezinárodním prvkem v případech strategických žalob proti účasti veřejnosti, jež představují závažnou hrozbu pro demokracii a právní stát v Evropě.

Činnost EU by představovala přidanou hodnotu také tím, že by se stanovily záruky pro efektivní řešení strategických žalob proti účasti veřejnosti podaných ve třetích zemích. Také k boji proti strategickým žalobám proti účasti veřejnosti podaným ve třetích zemích jsou třeba společná opatření členských států, protože žalobci by se jinak mohli pokusit o využití výhod plynoucích z rozdílů mezi systémy členských států a domáhat se uznávání a výkonu rozsudků třetích zemí ve věci strategických žalob proti účasti veřejnosti tam, kde jich lze snáze dosáhnout.

Technická schůzka s odborníky z členských států v říjnu 2021 shromáždila poznatky o názorech členských států (a to i od nezávislých subjektů a orgánů členských států) o tom, zda a jaký druh opatření na unijní úrovni by byl proti strategickým žalobám proti účasti veřejnosti zapotřebí, jaká soudní ochrana (pokud existuje a zda je obecná, či specifická) a jaký druh podpory mají osoby, proti nimž se tyto žaloby podávají, v současnosti k dispozici na vnitrostátní úrovni.

Otevřená veřejná konzultace shromáždila v období od 4. října 2021 do 10. ledna 2022 názory občanů, novinářů, členských států, nevládních organizací, občanské společnosti, soudců, právníků a dalších zúčastněných stran o strategických žalobách proti účasti veřejnosti a ohledně toho, jaká opatření by měla být přijata k jejich řešení v EU.

Ačkoliv popis povahy výroku nebo činnosti jakožto úkonu účasti veřejnosti by měl představovat požadavek na přípustnost, popis podpůrných důkazů by se měl považovat za potřebný, pokud již nebyly důkazy poskytnuty hlavním žalobcem nebo nejsou soudu dostupné jiným způsobem. Členské státy mohou stanovit, že stejná opatření může soud, kterému byla věc předložena, učinit z moci úřední v kterékoli fázi řízení.

Článek 17 vyžaduje, aby členské státy zajistily, že uznání a výkon rozhodnutí soudu třetí země vydaného v soudním řízení vedeném kvůli účasti veřejnosti ze strany fyzické či právnické osoby s bydlištěm či sídlem v členském státě budou odmítnuty pro zjevný rozpor s veřejným pořádkem (ordre public), jestliže by dané řízení bylo považováno za zjevně neopodstatněné nebo zneužívající, pokud by bylo zahájeno u soudů členského státu, v němž se o uznání nebo výkon žádá, a pokud by tyto soudy použily právo svého státu.

Článek 15 zajišťuje, aby se každá fyzická nebo právnická osoba, která v důsledku zneužívajícího soudního řízení proti účasti veřejnosti utrpěla újmu, mohla domáhat plné náhrady této újmy a dosáhnout jí. Patří sem majetková i nemajetková škoda. Majetková škoda zahrnuje například poplatky za právníka, nejsou-li nahraditelné v rámci nákladů, cestovní výdaje a náklady na zdravotní péči (například na psychologickou pomoc), pokud mezi nimi a soudním řízením existuje příčinná souvislost. Náklady vzniklé před zahájením soudního řízení by měly být považovány za majetkovou škodu, nepatří-li do nákladů podle vnitrostátních právních předpisů. Nemajetková škoda zahrnuje různé formy fyzické a/nebo psychické újmy. Patří sem například bolest a utrpení nebo emoční vypětí související se soudním řízením, zhoršení života nebo vztahu, poškození dobré pověsti a obecně všechny druhy nehmotné škody.

Článek 12 zavádí zvláštní pravidlo pro důkazní břemeno: požádal-li žalovaný o zamítnutí v rané fázi a prokázal, že daný výrok nebo činnost je úkonem účasti veřejnosti, bude povinností žalobce, aby prokázal, že žaloba není zjevně neopodstatněná. To nepředstavuje omezení přístupu ke spravedlnosti, vezme-li se v úvahu, že žalobce nese důkazní břemeno v souvislosti s danou žalobou a že na to, aby zabránil zamítnutí v rané fázi, potřebuje splnit pouze mnohem nižší úroveň důkazů k prokázání toho, že žaloba není zjevně neopodstatněná.

Článek 10 stanoví, že požádal-li žalovaný o zamítnutí v rané fázi, hlavní řízení se přeruší, dokud nedojde ke konečnému rozhodnutí o této žádosti. Přerušení řízení vyvolané žalobcem zajišťuje, že se procesní činnost pozastaví, čímž se sníží procesní náklady žalovaného. Aby se zabránilo jakémukoli dopadu na účinný přístup ke spravedlnosti, přerušení by mělo být dočasné a mělo by trvat pouze do přijetí konečného rozhodnutí o žádosti, které už dále není předmětem soudního přezkumu.

Článek 7 stanoví, že soud, kterému byla věc předložena, může povolit, aby se nevládní organizace, které chrání nebo podporují práva osob podílejících se na účasti veřejnosti, mohly řízení účastnit, a to buď za účelem podpory žalovaného, nebo za účelem poskytnutí informací. Členské státy by měly upravit procesní požadavky na vedlejší účastenství, s možným zavedením lhůt, v souladu s procesními pravidly platnými pro soud, kterému byla věc předložena.

(13)Opatření stanovená touto směrnicí by se měla vztahovat na každou fyzickou či právnickou osobu na základě toho, že se podílí na účasti veřejnosti. Měla by také chránit všechny fyzické i právnické osoby, které profesně či osobně podporují jinou osobu, pomáhají jí nebo jí poskytují zboží či služby, a to za účelem přímo souvisejícím s účastí veřejnosti v záležitosti veřejného zájmu. Patří sem například poskytovatelé internetu, vydavatelství nebo tiskárny čelící soudním řízením nebo hrozbě takových řízení, a to za poskytnutí služeb osobě, proti níž jsou soudní řízení vedena.

(5)Novináři hrají důležitou roli při usnadňování veřejné diskuse a sdělování a přijímání informací, názorů a myšlenek. Je nezbytné poskytnout jim nezbytný prostor, v němž mohou přispívat k otevřené, svobodné a spravedlivé diskusi a čelit dezinformacím, manipulacím s informacemi a zásahům do nich. Novináři by měli mít možnost vykonávat svou činnost efektivně a tím zajistit, aby občané měli v evropských demokraciích přístup k pluralitě názorů.

(14)Tato směrnice by se měla vztahovat na všechny druhy právních nároků nebo žalob občanskoprávní nebo obchodní povahy s mezinárodním prvkem, bez ohledu na povahu soudu. Patří sem i občanskoprávní nároky vznesené v rámci trestního řízení, stejně jako předběžná a zajišťovací opatření, protinávrhy nebo jiný zvláštní druh prostředků nápravy, které jsou dostupné v rámci jiných nástrojů.

(15)Směrnice se nevztahuje na nároky vyplývající z odpovědnosti státu za jednání či opomenutí při výkonu státní moci (acta iure imperii) a nároky vůči osobám jednajícím jménem státu a odpovědnost za jednání orgánů veřejné moci, včetně odpovědnosti osob pověřených výkonem veřejné moci.

(16)Účastí veřejnosti by se měly rozumět každý výrok nebo každá činnost fyzické či právnické osoby, které jsou vyjádřeny či prováděny při výkonu práva na svobodu projevu a informací v záležitosti veřejného zájmu, jako je například vytvoření, vystavení, inzerování či jiná propagace novinářských, politických, vědeckých, akademických, uměleckých, komentářových nebo satirických sdělení, publikací nebo děl, a veškeré přípravné činnosti, jež s tím přímo souvisejí. Může také zahrnovat činnosti související s výkonem práva na svobodu sdružování a pokojného shromažďování, jako je organizace lobbistických činností, demonstrací a protestů nebo účast na nich, nebo činnosti plynoucí z výkonu práva na řádnou správu a práva na účinnou právní ochranu, jako je podávání stížností, petic, návrhů ke správním orgánům či soudům a účast na veřejných jednáních. Účast veřejnosti by měla zahrnovat rovněž přípravné, podpůrné nebo pomocné činnosti, které mají přímou a nedílnou spojitost s předmětným výrokem nebo činností a na které je zacíleno za účelem potlačení účasti veřejnosti. Navíc může pokrývat další činnosti určené k formování nebo ovlivňování názoru veřejnosti anebo k podpoře kroků veřejnosti, včetně činností prováděných soukromým či veřejným subjektem v souvislosti s otázkou veřejného zájmu, jako je organizace výzkumu, průzkumů, kampaní nebo jakýchkoli jiných kolektivních akcí anebo účast na nich.

(17)Účast veřejnosti by zpravidla neměla pokrývat komerční reklamu a marketingovou činnost, které obvykle nejsou prováděny při výkonu svobody projevu a informací.

(18)Pojem záležitosti veřejného zájmu by měl zahrnovat také kvalitu, bezpečnost a další příslušné prvky zboží, výrobků nebo služeb v případech, kdy jsou tyto věci relevantní pro veřejné zdraví, bezpečnost, životní prostředí, klima nebo požívání základních práv. Čistě individuální spor mezi spotřebitelem a výrobcem nebo poskytovatelem služeb týkající se zboží, výrobku nebo služby by sem měl spadat pouze tehdy, obsahuje-li věc prvek veřejného zájmu, například pokud jde o výrobek nebo službu, které nesplňují environmentální či bezpečnostní normy.

(19)Činnosti osoby nebo subjektu, jež jsou sledovány veřejností nebo jsou v oblasti veřejného zájmu, jsou také záležitostmi veřejného zájmu, na nichž může mít veřejnost legitimní zájem. Avšak legitimní zájem není přítomen tam, kde jediným cílem výroku nebo činnosti týkající se dané osoby nebo subjektu je uspokojit zvědavost konkrétního publika ohledně podrobností soukromého života osoby.

(20)Zneužívající soudní řízení často zahrnují taktiky vedení sporu používané ve zlé víře, jako je zdržování řízení, způsobení nepřiměřených nákladů řízení žalovanému nebo spekulativní výběr soudní příslušnosti. Tyto taktiky žalobce využívá k jiným účelům než dosažení přístupu ke spravedlnosti. Uvedené taktiky jsou často, ačkoli ne vždy, kombinovány s různými formami zastrašování, obtěžování či vyhrožování.

(21)Přeshraniční rozměr případů strategických žalob proti účasti veřejnosti zvyšuje složitost a zhoršuje problémy, kterým žalovaní čelí, jelikož se musí zabývat řízeními v jiných jurisdikcích, někdy i v několika jurisdikcích najednou. To následně vede k dalším nákladům a zátěži s ještě škodlivějšími důsledky.

(22)Daná věc by se měla považovat za věc s mezinárodním prvkem, ledaže obě strany mají bydliště či sídlo ve stejném členském státě jako soud, kterému byla věc předložena. I v případech, kdy obě strany mají bydliště či sídlo ve stejném členském státě jako soud, kterému byla věc předložena, by se daná věc měla považovat za věc s mezinárodním prvkem ve dvou dalších druzích situací. První z nich je situace, kdy je konkrétní úkon účasti veřejnosti, který se týká dotčené záležitosti veřejného zájmu, relevantní pro více než jeden členský stát. Patří sem například účast veřejnosti na akcích organizovaných orgány Unie, jako je účast na veřejných jednáních či výroky nebo činnosti týkající se záležitostí, jež jsou specifickým způsobem relevantní pro více než jeden členský stát, například přeshraniční znečištění nebo nařčení z praní peněz s možným přeshraničním zapojením. Druhá situace, kdy by se daná věc měla považovat za věc s mezinárodním prvkem, je případ, kdy žalobce nebo přidružené subjekty zahájili – souběžně nebo v minulosti – soudní řízení proti stejným nebo přidruženým žalovaným v jiném členském státě. Tyto dva druhy situací zohledňují specifické souvislosti strategických žalob proti účasti veřejnosti.

(23)Žalovaní by měli mít možnost požádat o přiznání těchto procesních záruk: žádost o složení jistoty k pokrytí procesních nákladů nebo procesních nákladů a škod, žádost o zamítnutí zjevně neopodstatněných soudních řízení v rané fázi, žádost o prostředky nápravy proti zneužívajícím soudním řízením (přiznání nákladů, náhrada škod a sankce), nebo všechny uvedené žádosti najednou.

(24)V některých zneužívajících soudních řízeních proti účasti veřejnosti žalobci záměrně stahují nebo mění žaloby či tvrzení s cílem zabránit přiznání nákladů straně úspěšné v řízení. Tato právní strategie může zbavit soud pravomoci uznat zneužívající povahu soudního řízení a žalovanému nezůstává žádná možnost, jak dosáhnout náhrady procesních nákladů. Taková stažení nebo takové změny by tudíž neměly mít vliv na možnost soudů, kterým byla věc předložena, uložit prostředky nápravy proti zneužívajícím soudním řízením.

(25)Je-li hlavní žaloba zamítnuta později v běžném řízení, žalovaný může stále využít dalších prostředků nápravy proti zneužívajícím soudním řízením, jako je přiznání náhrady nákladů a náhrady škod.

(26)S cílem poskytnout žalovanému další záruku by měla existovat možnost přiznat mu složení jistoty k pokrytí procesních nákladů a/nebo škod, má-li soud za to, že i když žaloba není zjevně neopodstatněná, existují prvky naznačující zneužití řízení a pravděpodobnost úspěchu v hlavním řízení je nízká. Jistota nepředstavuje meritorní rozsudek, nýbrž slouží jako zajišťovací opatření, které zaručuje účinky konečného rozhodnutí, v němž se konstatuje, že se jedná o zneužití řízení. O tom, zda by složení jistoty měl soud přikázat z vlastního podnětu nebo na žádost žalovaného by měly rozhodnout členské státy.

(27)Přerušení řízení v situaci, kdy byla podána žádost o zamítnutí v rané fázi, zajišťuje, že se procedurální činnost pozastaví, čímž se sníží procesní náklady žalovaného.

(28)Aby se zabránilo jakémukoli dopadu na přístup k účinné právní ochraně, přerušení by mělo být dočasné a mělo by trvat pouze do konečného rozhodnutí o žádosti. Konečným rozhodnutím se rozumí rozhodnutí, které dále není předmětem soudního přezkumu.

(29)Členské státy mohou k zajištění vysoké míry účelnosti zrychleného řízení o žádosti o zamítnutí v rané fázi stanovit lhůty, v nichž se má konat jednání nebo v nichž má soud rozhodnout. Mohou také přijmout režimy podobné řízením souvisejícím s předběžnými opatřeními. Členské státy by rovněž měly usilovat o to, aby zajistily, že pokud žalovaný požádal o jiné procesní záruky, rozhodnutí bude také přijato zrychleným způsobem. V zájmu urychleného zpracování by členské státy mohly vzít v úvahu mimo jiné to, zda žalobce zahájil více řízení nebo spojená řízení v podobných věcech a zda existují pokusy žalovaného zastrašit či obtěžovat nebo pokusy o to, žalovanému vyhrožovat.

(30)Požádal-li žalovaný o zamítnutí v rané fázi, mělo by být povinností žalobce v hlavním řízení, aby ve zrychleném řízení prokázal, že žaloba není zjevně neopodstatněná. To nepředstavuje omezení přístupu ke spravedlnosti, vezme-li se v úvahu, že žalobce nese důkazní břemeno v souvislosti s danou žalobou v hlavním řízení a že na to, aby zabránil zamítnutí v rané fázi, potřebuje splnit pouze mnohem nižší úroveň důkazů k prokázání toho, že žaloba není zjevně neopodstatněná.

(31)Náklady by měly zahrnovat veškeré náklady řízení, včetně plných nákladů na právní zastoupení vzniklých žalovanému, ledaže jde o nepřiměřené náklady. Náklady na právní zastoupení překračující částky stanovené v tabulkách zákonných poplatků by jako takové neměly být považovány za nepřiměřené. Plná náhrada škody by měla zahrnovat majetkovou i nemajetkovou škodu, například fyzickou a psychickou újmu.

(32)Hlavním cílem, kvůli kterému je třeba soudům udělit možnost ukládat sankce, je odradit potenciální žalobce od zahajování zneužívajících soudních řízení proti účasti veřejnosti. Tyto sankce by měly být přiměřené zjištěným prvkům zneužití. Při stanovování výše sankcí by soudy měly zohlednit potenciál daného řízení způsobit škodlivý nebo odrazující účinek na účast veřejnosti, včetně toho, co se týká povahy žaloby, zda žalobce zahájil v podobných věcech více řízení nebo spojená řízení a zda existují pokusy žalovaného zastrašit či obtěžovat nebo pokusy o to, žalovanému vyhrožovat.

(33)V přeshraničním kontextu je také důležité rozpoznat hrozbu, kterou představují strategické žaloby proti účasti veřejnosti podané ve třetích zemích proti novinářům, obráncům lidských práv a dalším osobám podílejícím se na účasti veřejnosti, které mají bydliště či sídlo v Evropské unii. Mohou způsobovat nepřiměřené náhrady škody přiznané vůči novinářům, obráncům lidských práv a dalším osobám z EU. Soudní řízení ve třetích zemích jsou pro osoby, proti nimž jsou vedena, složitější a nákladnější. K ochraně demokracie a svobody projevu a informací v Evropské unii a dále s cílem zabránit tomu, že záruky poskytované touto směrnicí budou mařeny pomocí uchylování se k soudním řízením v jiných jurisdikcích, je důležité poskytovat ochranu také před zjevně neopodstatněnými a zneužívajícími soudními řízeními ve třetích zemích.