CS Úřední věstník Evropské unie C 318/69

Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ke sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu a Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru – Směrem k evropské strategii pro elektronické soudnictví (e-justice)

(KOM(2008) 329 v konečném znění)

2009/C 318/13

Rapporteur: Mr PEGADO LIZ

Dne 30. května 2008 se Evropská komise, v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci

„sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu a Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru – Směrem k evropské strategii pro elektronické soudnictví (e-justice)“

Specializovaná sekce Jednotný trh, výroba a spotřeba, kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 9. září 2009. Zpravodajem byl pan PEGADO LIZ.

Na 456. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 30. září a 1. října 2009 (jednání dne 30. září), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor jednomyslně následující stanovisko.

1. Závěry a doporučení

1.1 EHSV vítá sdělení Komise Směrem k evropské strategii pro elektronické soudnictví (e-justice), a to vzhledem k jeho příhodnosti a ke strukturovanému a podloženému způsobu jeho vypracování a prezentace. To bylo důvodem pro to, aby se k němu EHSV vyjádřil i přesto, že k tomu původně nebyl vyzván.

1.2 Dohoda, kterou mezitím uzavřel Evropský parlament, Rada a Komise, jež je zohledněna v usnesení Rady ministrů pro spravedlnost a vnitro ze dne 28. listopadu 2008 k akčnímu plánu pro tuto oblast do roku 2013, a doporučení k rámci iniciativy a jejímu budoucímu provádění, představují hlavní prvky, jež je třeba uvážit.

1.3 V této souvislosti EHSV bere náležitě na vědomí pokyny stanovené pro opatření, jež mají být provedena, činí tak však na základě určitých předpokladů, v souladu s určitými parametry a s jistými výhradami k tomu, jak mají být prováděny a používány.

1.4 Upozorňuje v první řadě na to, že je nezbytné přesněji vymezit vlastní a specifické pole působnosti „e-justice“ vzhledem k využívání dalších nových informačních technologií v různých občanských věcech a veřejné správě obecně.

1.5 Důrazně rovněž upozorňuje na konečný záměr výkonu spravedlnosti – tzv. „spravedlivé soudnictví“ –, aby chvályhodné iniciativy na zjednodušení a sladění úkonů a postupů účinně sledovaly zájmy občanů obecně, konkrétně pak zejména hospodářských a sociálních subjektů, a to především v oblasti přístupu ke spravedlnosti, a byly akceptovány a žádány právnickými profesemi.

1.6 Vyjadřuje obavu z možnosti, že by některá iniciativa v této oblasti narušila základní práva evropských občanů, zejména pokud jde o ochranu údajů, a důrazně doporučuje, aby se plánovaná opatření prováděla v souladu se základními zásadami mezinárodního smluvního práva a vnitrostátního občanského práva procesního, které jsou evropským státům společné.

1.7 Vyzývá Komisi, aby vždy brala řádně v úvahu specifické a vlastní charakteristické rysy různých vnitrostátních právních úprav, v nichž se odrážejí kulturní vzorce a národní hodnoty, jež mají být zachovány, a to v souladu se zásadou subsidiarity a s ohledem na poměr mezi náklady a přínosy u každé nové iniciativy – dle zásady proporcionality.

1.8 Doporučuje proto Komisi, aby při provádění různých plánovaných iniciativ vždy posuzovala výkon spravedlnosti z hlediska občanů, tak aby informační a komunikační technologie sloužily spravedlnosti, a ne naopak.

1.9 Konkrétně navrhuje zvláštní obezřetnost a zvýšenou opatrnost, co se týče zavádění mechanismů dematerializace soudních řízení, tak aby byly vždy dodrženy požadavky na formu a trvalé médium, které zaručují právní jistotu.

1.10 Vyzývá Evropský parlament a Radu, aby důkladně sledovaly provádění všech plánovaných opatření a kontrolovaly jejich realizaci z hlediska hodnot a vzorců vyplývajících z jednotlivých usnesení, s nimiž EHSV rovněž souhlasí.

2. Úvod a odůvodnění

2.1 Poprvé se otázka elektronického soudnictví systematicky rozebírala během italského předsednictví v roce 2003 v rámci konference spolupořádané s Radou Evropy, na níž se došlo k závěru, že „diskuse ohledně přínosů, příležitostí a hrozeb internetu nakonec vždy vedou především k našim obavám týkajícím se hodnot a práv, které jsou ukotveny zejména v úmluvách Rady Evropy o ochraně lidských práv a ochraně údajů (1)“.

2.2 V následujících letech vypracovalo několik členských států vlastní systémy elektronického soudnictví, z nichž některé byly z hlediska technického zpracování a praktického využití velmi na výši (2), nebyly však vzájemně koordinovány.

2.3 Na úrovni Společenství se o této otázce začalo jednat v rámci tématu elektronické správy, a zejména v souvislosti se sérií dokumentů eEvropa 2002 a eEvropa 2005 schválených na zasedání Rady ve Feiře v roce 2000 a v Seville v roce 2002 a se strategickým dokumentem i2010 (3).

2.3.1 Projekt E-justice byl zahájen v rámci 6. rámcového programu jako jeden z jeho „integrovaných projektů“, tehdy však ještě s velmi omezenými a experimentálními cíli. Konkrétně se však toto téma objevilo až během neformální schůzky ministrů spravedlnosti v Drážďanech v lednu 2007 a později bylo dále projednáváno na konferenci „Work on E-Justice“ v květnu 2007 v Brémách (4).

2.4 Největšího impulsu se však této otázce ve skutečnosti dostalo během portugalského předsednictví (5), ať už na neformální schůzce ministrů spravedlnosti a vnitra ve dnech 1. a 2. října 2007, kde byla definována hlavní témata budoucích možností, či na zasedání Rady pro spravedlnost a vnitro ve dnech 6. a 7. prosince 2007, kde byla zhodnocena dosavadní činnost a stanoven konečný termín projektu – konec 1. pololetí 2008 –, či v závěrech ze zasedání Rady ministrů dne 14. prosince 2007, kde jsou chváleny pokroky na poli elektronického soudnictví a vyzývá se k pokračování činnosti v této oblasti.

2.5 Následně Komise vypracovala sdělení, jež je předmětem tohoto stanoviska, určené Radě, Evropskému parlamentu a Evropskému hospodářskému a sociálními výboru, které však nebylo předloženo ke konzultaci; s ohledem na tuto skutečnost se EHSV rozhodl chopit iniciativy a ke sdělení se vyjádřit.

2.6 Je pravda, že mezitím jak Evropský parlament (6), tak Rada (7) již měly příležitost se k tomuto sdělení vyjádřit, zejména pak k akčnímu plánu uvedenému v příloze; nicméně vzhledem k tomu, že se jedná o program, který obsahuje opatření na pět let, nepovažujeme následující připomínky a doporučení za bezcenné, jelikož představují příspěvek zástupců občanské společnosti, jíž se plánované iniciativy obzvláště dotýkají a již zajímají; tyto připomínky a doporučení by případně mohly být zohledněny při provádění zmíněných opatření (8).

3. Stručné shrnutí sdělení Komise (9)

4. Obecné připomínky

4.1 EHSV v obecné rovině souhlasí s iniciativou Komise, která byla mezitím doplněna o návrhy Evropského parlamentu a hlavní směry Rady.

4.1.1 Činí tak však s ohledem na několik předpokladů, v souladu s určitými parametry a s několika výhradami.

4.2 Nejdříve je nutné správně vymezit rámec „e-justice“. Ačkoliv je možné jej začlenit pod širší termíny jako „e-demokracie“ a „e-správa“ – pod něž skutečně spadá a jejichž je zásadní složkou –, přestože úzce souvisí s tématem „e-práva“ – jehož prostřednictvím by měl být zaručen elektronický přístup k právním textům a jejich přípravě v reálném čase –, ať už se jedná o právo hmotné či o právo procesní, o tzv. „hard law“ (závazné právní předpisy) či o tzv. „soft law“ (nevynutitelné předpisy), o soudní judikaturu či administrativní rozhodnutí –„e-justice“ se musí týkat soudních aspektů výkonu spravedlnosti v oblasti občanskoprávní, obchodněprávní a případně v oblasti práva správního, tedy pokud jde o soudní praxi a postupy, včetně arbitrážních řízení (10).

4.3 Na druhou stranu je třeba mít na paměti, že pro jakýkoliv program týkající se výkonu spravedlnosti není nejvyšší hodnotou rychlost justice ani její efektivita či nízké náklady nebo jednoduchost řízení, ale především SPRAVEDLNOST SOUDNICTVÍ (11), které bude plně respektovat základní práva, a především právo občanů na ochranu osobních údajů.

4.3.1 Tímto se zamýšlí upozornit na přílišný důraz na zjednodušování, efektivitu, zlevňování či urychlování, které by mohly poškodit základní hodnotu výkonu spravedlnosti a které namísto aby přístup k soudnictví zjednodušovaly, jej komplikují či znesnadňují.

4.4 Stejně důležité bude to, aby jistá a žádoucí dematerializace či zjednodušení procesních úkonů a sjednocení pracovních metod a postupů nedeformovalo to, co musí být rozdílné, a nezrušilo jako zbytečné či nepodstatné to, co je zásadní a nemusí, či případně nesmí, být jednotné.

4.4.1 Je zásadně nutné zajistit, aby veškeré programy využívání informačních technologií skutečně plnily potřeby ať už evropských občanů obecně, či konkrétněji hospodářských a sociálních subjektů, či právnických profesí, a naopak nebyly zaměřeny proti nim.

4.4.2 Je rovněž nezbytné zajistit, aby žádný systém, jenž má být zaveden či vyvinut, neumožňoval případné zasahování třetích stran – ať už s podvodným záměrem nebo z pouhé nedbalosti –, které by mohlo ohrozit bezpečnost a důvěryhodnost používání jeho spisů s příslušným obsahem, ani celkové či částečné pozměnění těchto spisů a jejich obsahu.

4.5 Další obava, již je nutné mít stále na paměti, se týká různých formalit, které se pohledem laiků mohou zdát přehnané či zbytečné, jež však zásadním způsobem ovlivňují pohled veřejnosti na soudce a soudní činnost a jsou zárukou dodržování lidských práv při výkonu spravedlnosti (12).

4.6 Dále upozorňujeme na to, že – vzhledem k tomu, že se jedná o právo procesní, a tedy právo podpůrné k právu hmotnému, které vychází z odlišných kulturních skutečností členských států a které nelze sjednotit, ani jej sjednocovat není vhodné –, základní, a tedy rozlišné aspekty odvozených soudních řízení nesmí a nemohou být sjednoceny; v opačném případě by došlo k porušení hmotných práv, jež mají být procesním právem chráněna a zaručována.

4.7 Jelikož je právo, a zejména právo procesní, souborem právně technických nástrojů určených k výkonu spravedlnosti a k využití právními odborníky-specialisty s přiměřenými zkušenostmi, je logické, že se při jeho definování použijí odborné, pro profesionální právníky příznačné výrazy.

4.7.1 Přehnaný sklon ke „zjednodušování“ práva, tak aby bylo „srozumitelné pro všechny“, může vést k oslabení jeho přesnosti a ztrátě technického smyslu, jenž také není a nemusí být nutně totožný ve všech vnitrostátních právech.

4.7.2 Spíše než usilovat o jednotnost, je třeba připravit jakousi „srovnávací tabulku“ či „společný referenční rámec“ pro různé soudní nástroje.

4.8 Domníváme se rovněž, že nutným předpokladem pro účinné zavedení jakéhokoliv systému pro využívání nových technologií v soudnictví je zaručení jeho přiměřenosti potřebám a cílům organizace, jeho kompatibility s již existujícími informačními systémy, předchozího auditu existujících postupů a možnosti rychlého a nenákladného přizpůsobení systému novým okolnostem a cílům.

4.8.1 Bude třeba důkladně zvážit poměr mezi náklady a přínosy, a to obecně pro iniciativu jako celek i zvlášť pro každou fázi její realizace; je pravda, že posouzení dopadu, které Komise zná (a které je, zdá se, dostupné pouze v jednom z úředních jazyků) neobsahuje kalkulaci, naopak se výslovně uvádí, že „náklady jsou jisté, avšak nemohou být vyčísleny…“ a že mohou být posouzeny pouze „případ od případu“, přičemž na straně přínosů je „obecně nesnadné vyčíslit ekonomické dopady, které jsou nicméně nesporné“ – což znamená nezměrnou subjektivitu, jež lze v projektu těchto rozměrů těžko akceptovat (13).

5. Konkrétní připomínky

5.1 Vzhledem k tomu, že soudní řízení je soubor (procesních) úkonů, jež mají získat podobu dokumentu, z důvodu právní jistoty a zaručení práv obou stran, je požadavek trvalého média pro celé soudní řízení v rámci právního státu omezením práva na ústní podobu řízení a jeho dematerializaci.

5.1.1 Právě v této souvislosti je třeba analyzovat a zhodnotit některé aspekty činností plánovaných v rámci této „globální strategie“.

5.2 Pokud jde o portál e-justice, EHSV má za to, že aby byl tento nástroj užitečný a použitelný všemi zainteresovanými stranami, musí jeho vytvoření předcházet přísná příprava všech právnických profesí (soudců, státních zástupců, soudních úředníků, správních orgánů, vládních úředníků a všech právníků).

5.2.1 EHSV se domnívá, že tento portál bude moci být ústředním místem pro informace a soudní služby a prostorem pro užitečné setkávání občanů, podniků a právnických profesí za účelem řešení právních problémů a poskytování právní pomoci.

5.2.2 EHSV se domnívá, že portál bude moci být užitečným nástrojem s každodenním využitím pro všechny právnické profese; pro to je však zásadně důležité zajistit důvěryhodnost a pravost informací, které bude obsahovat, a bylo by vhodné, aby v zájmu ochrany zúčastněných stran existovaly různé úrovně přístupu do portálu a přístupových práv, v závislosti na požadované informaci.

5.2.3 Měl by také fungovat jako místo pro přístup k právním předpisům Společenství a vnitrostátní legislativě, podobně jako Evropská soudní síť v občanských a obchodních věcech (14), přičemž tento přístup by měl být volný pro veřejnost a měl by umožnit lepší právní poradenství a pomoc obecného rázu v případě právních problémů.

5.3 Co se týče videokonference, je EHSV toho názoru, že ve všech soudech v členských státech (15) bude třeba provést audit, aby se ověřilo, zda mají k dispozici audiovizuální techniku, jež by umožnila široké využití videokonference; v současné době totiž není jasné, jestli všechny členské státy vybavily své soudy technikou nezbytnou pro vedení videokonference, ani zda je tato technika kompatibilní a jestli řádně funguje (16).

5.3.1 Kromě toho, tam, kde se jedná o sbírání důkazů nebo informování o soudních úkonech nebo rozhodnutích soudu, se EHSV domnívá, že by mělo dojít ke skutečné harmonizaci právních předpisů ve věcech podávání svědeckých výpovědí a videokonferencí probíhajících mezi různými členskými státy, tak aby nedocházelo k rozdílným interpretacím či rozdílnému používání právních předpisů v této oblasti; bez potřebného právního souladu se bude nástroj videokonference na straně různých členských států setkávat s překážkami právního, a dokonce i kulturního charakteru.

5.3.2 Pokud bude videokonference schválena v současné podobě, má EHSV za to, že ji budou dotčené soudy muset vždy požadovat, a v tom případě EHSV souhlasí s tím, že by portál mohl v praxi být nápomocný, jelikož bude obsahovat všechny prvky nezbytné k realizaci videokonference mezi jednotlivými dotčenými soudy (17).

5.4 Pokud jde o spolupráci mezi orgány, a zejména co se týče propojení rejstříků trestů, podle EHSV bude muset tato spolupráce – vzhledem k citlivosti této otázky – splňovat ta nejpřísnější přijatá kritéria bezpečnosti a ochrany údajů s cílem zaručit soukromí dotčených občanů (18).

5.4.1 EHSV má však za to, že je předtím třeba prozkoumat vnitrostátní právní předpisy a materiální podmínky jednotlivých členských států, aby v tak citlivé problematice nedocházelo k rozlišnému používání práva a nerovnému zacházení při výměně informací v trestních věcech.

5.5 Co se týče podpory překladu, upozorňuje EHSV na to, že portál elektronického soudnictví musí být mnohojazyčný a nabízet informace ve všech jazycích EU. Pokud má být systém automatického překladu užitečný, bude muset umožnit simultánní překlad a tlumočení internetových stránek, aby tak byly přístupné občanům EU.

5.5.1 Aby byl portál e-justice nápomocný právnické veřejnosti, mohl by obsahovat databázi soudních překladatelů a tlumočníků a rovněž všechny potřebné formuláře, které by měly být řádně přeloženy do jazyka právního systému každého členského státu.

5.5.2 Předpokládané velmi vysoké náklady související s vývojem účinného systému automatického simultánního překladu do všech jazyků Společenství by měly být důkladně zváženy z hlediska proveditelnosti a poměrnosti ve vztahu k dosažitelným výsledkům a jeho využitelnosti v praxi.

5.6 Zvláštní pozornosti a obezřetnosti si žádají zvláště ty iniciativy, které se týkají úplné dematerializace řízení o evropském platebním rozkazu (19) či řízení o drobných nárocích (20), a ještě více vytvoření dalších „evropských zcela elektronických řízení“, uvědomování o soudních výkonech a jejich oznamování výlučně elektronickou cestou, on-line platby soudních výloh či elektronické ověřování dokumentů.

5.6.1 Ve všech těchto případech doporučuje EHSV obezřelost při zavádění těchto nástrojů, důkladné zvážení poměru mezi náklady a přínosy a upozorňuje na nezbytnost delších zkušebních a testovacích období, než budou tyto nástroje všeobecně přijaty, přičemž je nutné vždy zaručit jejich soulad se společnými normami procesního práva a právního státu.

V Bruselu dne 30. září 2009 předseda Evropského hospodářského a sociálního výboru Mario SEPI

(1) Konference ‚Internet Strategies and e-Justice in Europe‘, Řím, 13. a 14. listopadu 2003.

(2) Za zmínku stojí případ Belgie, kde byli členy komise pověřené přípravou projektu E-justice nejvýznamnější znalci práva z akademického prostředí i z praxe, z nichž zejména Prof. George de LEVAL, který se věnoval otázce způsobů jejího zavedení a způsobů komunikace mezi aktéry v oblasti justice, či Yves POULLET, který se zabýval právem v oblasti dokazování; druhým příkladem je Portugalsko, kde byla provedena hloubková studie týkající se zavádění nových technologií v různých fázích a krocích soudních procesů, a to v rámci Stálého střediska pro sledování portugalského soudnictví (Observatório Permanente da Justiça Portuguesa), které řídí Prof. Boaventura de Sousa Santos a koordinuje Prof. Conceição Gomes, a úvahy provedené tímto střediskem s názvem „Směrem k novému soudnictví: kvalita a efektivita při řízení občanskoprávních procesů“ („Para um novo judiciário: qualidade e eficiência na gestão dos processos cíveis“).

(3) KOM(2005) 229 v konečném znění ze dne 1. června 2005. Viz stanovisko EHSV – Úř. věst. C 110, 8.5.2006, zpravodaj: pan LAGERHOLM.

(4) Není nevýznamný fakt, že ve sdělení Haagský program: deset priorit pro nadcházejících pět let z roku 2005 (KOM(2005) 185 v konečném znění ze dne 10. května 2005) není jediné zmínky o využívání nových technologií v soudnictví. Nedostatečné ambice tohoto programu podtrhlo stanovisko EHSV, jehož autorem byl pan PARIZA – Úř. věst. C 65, 17.3.2006. Viz také nedávná zpráva Komise o provádění Haagského programu za rok 2007 (KOM(2008) 373 v konečném znění ze dne 2. července 2008), podle níž je „všeobecné celkové hodnocení […] spíše neuspokojivé“.

(5) K tomuto viz rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 1149/2007/ES ze dne 25. září 2007, kterým se na období 2007–2013 zavádí zvláštní program „Civilní soudnictví“ jakožto součást obecného programu „Základní práva a spravedlnost“ (Úř. věst. L 257, 3.10.2007).

(6) Viz usnesení Evropského parlamentu ze dne 18. prosince 2008, které obsahuje doporučení Komisi k tématu elektronického soudnictví (zpravodajka: paní Diana Wallis – 2008/2125(INI) – T6-0637/2008) a stanovisko Výboru pro občanské svobody, spravedlnost a vnitřní věci EP (zpravodaj: pan Luca Romagnoli) ze dne 5. listopadu 2008.

(7) Viz tisková zpráva k 2908. zasedání Rady pro spravedlnost a vnitřní věci ve dnech 27. a 28. listopadu 2008 (16325/08) a jako referenci také dokument č. 15315/08 ze dne 7. listopadu 2008 od předsednictví pro Coreper/Radu (JURINFO 71, JAI 612, JUSTCIV 239, COPEN 216).

(8) To také jednoznačně vyplynulo z příspěvků a diskusí na Fóru pro justiční spolupráci v občanskoprávních věcech dne 2. prosince 2008 v Evropském parlamentu v Bruselu pořádaném v rámci francouzského předsednictví, především v 2. části nazvané „Elektronické soudnictví: nástroj pro občany, odborníky a podniky“.

(9) Vzhledem k rozsahovým omezením stanovisek je shrnutí, které mělo obsáhnout sdělení Komise, vynecháno a čtenáře tímto odkazujeme na sdělení Komise a související usnesením EP a Rady.

(10) Ovšem s výjimkou alternativních postupů řešení sporů, které se sice zaměřují na řešení sporů, ale nespadají do oblasti výkonu spravedlnosti, ale do oblasti dobrovolného a mimosoudního slaďování zájmů.

(11) Tak jak ji definuje latinské rčení „Justitia est constans et perpetua voluntas jus suum cuique tribuendi“ (Spravedlnost je trvalá a stálá vůle dávat každému to, co mu patří.).

(12) Máme na mysli zejména „základní zásady“ procesního práva, a z nich především „záruky spravedlivého procesu“, jež zahrnují nestrannost soudu, rovnost stran, dispoziční zásadu, zásadu dostupnosti stran, záruku možnosti vyjádření, záruku veřejného charakteru soudního řízení, důkazní povinnost, plynulost soudního řízení a záruku účinného uvědomění o všech procesních úkonech či jejich účinného oznámení (viz Miguel Teixeira de Sousa, „Estudos sobre o Novo Processo Civil“, Ed. LEX Lisboa, 1997).

(13) Viz posouzení dopadu (SEC(2008) 1947 ze dne 30. května 2008), odstavce 5.3.2 a 5.3.3, s. 30 a 31.

(14) Především s ohledem na to, že nedávný návrh rozhodnutí Komise, kterým se pozměňuje rozhodnutí č. 2001/470/ES, omezil rozsah jejího používání pouze pro právnické profese (viz Úř. věst. C 175, 28.7.2009, s. 84 – zpravodajka: paní Sánchez Miguel).

(15) České předsednictví Rady si již mezitím od členských států vyžádalo veškeré informace o audiovizuálním vybavení, jež mají jejich soudy k dispozici, a všechny odpovědi zveřejnilo v kompendiu s názvem „Summary of the replies of the EU Member States to the requesto f the Czech Minister of Justice for information on national vídeoconferencing equipment in the judiciary“.

(16) Na téma interoperability systémů nedávno upozornila Komise (KOM(2008) 583 v konečném znění); EHSV k němu vypracovalo stanovisko (Úř. věst C 218, 11.9.2009, s. 36 – zpravodaj: pan A. Pezzini); EHSV se odkazuje na připomínky vyjádřené v tomto stanovisku, jakož i na zevrubný výčet dalších stanovisek EHSV z této oblasti.

(17) Zde je nutné upozornit na práci Pracovní skupiny [Rady] pro zpracování právních informací „E-justice“, zejména na její zprávu o činnosti ze dne 15. května 2009 v oblasti zpracování právních informací (DOK 9362/09), na strategický dokument o používání videokonference (DOK 9365/09), průvodce pro videokonference určeném uživatelům (DOK 9863/09) a informační leták pro širokou veřejnost (DOK 9862/09); všechny tyto dokumenty byly vydány dne 15. května 2009 a věrně odrážejí stejné obavy, které jsme vyjádřili v tomto stanovisku.

(18) Viz stanovisko evropského inspektora ochrany údajů ke sdělení Komise Evropskému parlamentu, Radě a Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru – Směrem k evropské strategii pro elektronické soudnictví (e-justice), 2009/ C128/02, Úř. věst C 128, 6.6.2009, s. 13.

(19) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1896/2006 ze dne 12. prosince 2006, kterým se zavádí řízení o evropském platebním rozkazu (Úř. věst. L 399, 30.12.2006, s.1).

(20) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 861/2007 ze dne 11. července 2007, kterým se zavádí evropské řízení o drobných nárocích (Úř. věst. L 199, 31.7.2007, s.1).