CS Úřední věstník Evropské unie C 232/41

Stanovisko Výboru regionů – Zlepšení směrnic EIA a SEA

(2010/C 232/07)

I. POLITICKÁ DOPORUČENÍ

VÝBOR REGIONŮ,

A. Obecné připomínky a úloha místních a regionálních orgánů

1. konstatuje, že směrnice o strategickém posuzování vlivů na životní prostředí a směrnice EIA (posuzování vlivů na životní prostředí) jsou důležité jakožto základní nástroje politiky životního prostředí na místní a regionální úrovni, které umožňují předcházet pravděpodobným dopadům programu, plánů nebo projektů veřejných či soukromých investic na životní prostředí;

2. souhlasí s tím, že používání obou směrnic může představovat dodatečné náklady pro podniky a veřejnou správu;

3. upozorňuje však na to, že ani jedna ze směrnic nestanovuje povinné environmentální normy, a ponechává se tak na vnitrostátních orgánech, aby zaručily kontrolu jakosti posuzování vlivu na životní prostředí (EIA) a strategického posuzování vlivu na životní prostředí (SEA);

4. uznává, že ačkoliv je ve směrnicích EIA a SEA zaručena účast veřejnosti a transparentnost rozhodovacího procesu, ještě existují mezery, které je třeba vyřešit, konkrétně fázi zahájení veřejné konzultace a formu veřejných informací a přístup k nim;

5. upozorňuje na skutečnost, že některé části těchto dvou směrnic se překrývají. Ačkoliv se směrnice týkají rozdílných témat, uplatňuje se směrnice SEA „směrem nahoru“ na určité veřejné a soukromé plány a programy a směrnice EIA na testování veřejných a soukromých záměrů, přičemž není vždy možné jasně vymezit hranice mezi plánem, programem nebo záměrem, a trvají tak pochybnosti o tom, zda předmět posuzování splňuje kritéria pro uplatňování obou směrnic či pouze jedné z nich. Posuzování je tedy třeba provádět ve dvou krocích;

6. potvrzuje, že je nezbytné, aby v rámci obou směrnic existovaly formální vazby na směrnici o přírodních stanovištích, především pokud jde o její aspekt přiměřeného hodnocení, a na akční plán pro biologickou rozmanitost a aby obě směrnice obsahovaly metodiku pro určování dopadu změn klimatu;

B. Směrnice o posuzování vlivů na životní prostředí (EIA)

7. potvrzuje, že všechny členské státy vytvořily kompletní regulační rámce a uplatňují směrnici EIA a v některých případech byly překročeny minimální požadavky stanovené směrnicí;

8. potvrzuje nicméně, že v některých oblastech požaduje EIA zlepšení, a požaduje, aby byla mezi členskými státy vedena odborná diskuse, konkrétně pokud jde o výběr záměru, který je třeba posoudit, o účast veřejnosti, kvalitu údajů, o postupy při posuzování vlivů na životní prostředí na přeshraniční úrovni a o sladění EIA s dalšími směrnicemi a problematikami;

9. mechanismus výběru záměru, který je třeba posoudit, stanovený v článku 4 a současně v přílohách II a III, by měl být zjednodušen a objasněn – měla by být stanovena kritéria výběru uvedená v příloze III a ve směrnici by měla být stanovena kritéria či spouštěcí mechanismy. Potvrzuje se, že některé členské státy při stanovení prahových hodnot často překračují svou míru svobody rozhodování tím, že zohledňují pouze některá kritéria výběru uvedená v příloze III nebo některé záměry předem z procesu vyloučí. Kromě toho stále existuje několik případů, v nichž se nezohledňují kumulativní účinky, a zároveň přetrvávají postupy „rozdrobování záměrů“, zejména v případě velkých investičních záměrů. Dále navrhuje podrobněji rozvést technické aspekty záměrů obsažených v příloze I a II, aby se vyjasnila konkrétní oblast působnosti;

10. doporučuje, aby byla ve směrnici stanovena závaznost určení oblasti působnosti, která vymezuje obsah a rozsah témat, jež by měla být zahrnuta do environmentálních informací v rámci posuzování vlivů na životní prostředí, a také transparentní proces akreditace poradenských společností tam, kde budou využity;

11. v zájmu přispění ke kvalitě posuzování vlivů na životní prostředí, a potažmo v zájmu jeho účinnosti doporučuje rovněž, aby byly ve směrnici stanoveny jako závazné: hodnocení prozkoumaných alternativních řešení, stanovení délky trvání platnosti posuzování vlivů na životní prostředí a povinné sledování možného výrazného dopadu realizace záměrů na životní prostředí, jakož i účinnosti stanovených ochranných a nápravných opatření;

12. zdůrazňuje, že veřejnost musí mít včasné a reálné možnosti pro účast na rozhodovacím procesu. Veřejná konzultace musí být zahájena co nejdříve, například ve fázi stanovení rozsahu a výběru záměru. Měly by také existovat minimální požadavky, co se týče nejlepšího způsobu zpřístupňování dokumentace k posouzení vlivů na životní prostředí dotčené veřejnosti;

C. Směrnice o strategickém posuzování vlivů na životní prostředí (SEA)

13. upozorňuje na skutečnost, že celkový stav uplatňování a účinnosti směrnice SEA se v jednotlivých členských státech liší, pokud jde o institucionální a právní stránku a o to, jak členské státy vnímají svou roli (1);

14. vyzdvihuje, že ačkoliv je nutné získat více zkušeností v uplatňování směrnice SEA, existuje soubor prvků směrnice, v nichž je členským státům ponechána volnost rozhodování a které mohou být specifikovány v rámci přezkumu. Zdůrazňuje, že je nezbytné:

— jasně stanovit oblast působnosti směrnice (čl. 3 odst. 2 písm. a)) se zřetelem k dopadu daného plánu či programu na životní prostředí;

— lépe definovat, jaké informace má obsahovat zpráva o vlivech na životní prostředí (článek 5 a příloha I); vymezit správný rozsah údajů a úroveň podrobnosti posouzení a standardní soubor kritérií týkajících se životního prostředí – to může zvýšit účinnost směrnice;

— ve zprávě o životním prostředí (čl. 5 odst. 1) povinně stanovit specifickou definici rozumných řešení;

— stanovit povinným zavedení metod a ukazatelů, jež umožní monitorování významných vlivů plánů a programů na životní prostředí (článek 10), jakož i účinnosti stanovených ochranných a nápravných opatření;

15. připomíná, že zkušenost ukazuje, že zavedení strategického posuzování vlivů na životní prostředí do místního a regionálního plánování využívání půdy zvyšuje provozní náklady o přibližně 0,1 až 1 % a prodlužuje dobu potřebnou k jejich schválení o 20 až 25 % obvyklého času; to musí být zohledněno ve změnách SEA, které budou případně schváleny;

16. považuje za zásadní nezbytnost rozvoje kapacit v členských státech k zajištění účinného provádění směrnice SEA. Za tímto účelem je nezbytné budování kapacit silně podpořit, a to zejména prostřednictvím cílených kampaní zaměřených na získávání a školení odborníků na strategické posuzování vlivů na životní prostředí a na vytváření dokumentů s pokyny;

17. navrhuje, aby všechny iniciativy, které se budou uskutečňovat, zahrnovaly zásadu subsidiarity, proporcionality a zlepšování právní úpravy, aby se zahájil dialog, do něhož by byly zahrnuty všechny zúčastněné strany, aby se zlepšila ochrany přírody, zvýšila úroveň harmonizace a zjednodušily stávající postupy;

18. podotýká, že lze ušetřit čas a finanční prostředky a také zabránit zbytečné práci, neboť při přípravě územních plánů během veřejného slyšení již občané mají příležitost informovat se o zamýšlených řešeních; proto je posouzení vlivů na životní prostředí jako opatření pro zajištění účasti veřejnosti nadbytečné. Lze jej provádět u posouzení alternativních možností, pokud jde o účel, použité technologie nebo dopad na životní prostředí konkrétního projektu, jenž může být škodlivý z hlediska životního prostředí.

V Bruselu dne 15. dubna 2010 první místopředseda Výboru regionů Ramón Luis VALCÁRCEL SISO

(1) Další informace o provádění a účinnosti obou směrnic lze nalézt v následujících studiích Evropské komise:

http://ec.europa.eu/environment/eia/pdf/eia_study_june_09.pdf

http://ec.europa.eu/environment/eia/pdf/study0309.pdf