ZPRÁVA KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU A RADĚ

Průběžná zpráva o pokroku při provádění směrnice Rady 2011/85/EU o požadavcích na rozpočtové rámce členských států

1. Úvod

Směrnice Rady 2011/85/EU o požadavcích na rozpočtové rámce členských států[1] vstoupila v platnost v prosinci 2011. Je důležitou součástí balíčku legislativních opatření na posílení správy ekonomických záležitostí (známého rovněž pod názvem „six-pack“, balíček šesti právních aktů týkajících se správy ekonomických záležitostí). Tato směrnice umožnila Evropské unii poprvé stanovit minimální požadavky na rozpočtové rámce, který zajistí právní jistotu nad rámec doporučení pro jednotlivé země vydaných v procesu evropského semestru. Vzhledem k tomu, že v mnoha členských státech je naléhavě zapotřebí konsolidace, prvořadým úkolem musí být důraz na konkrétní výsledky. V této souvislosti je úsilí o posílení vnitrostátních rozpočtových rámců úzce propojeno s politikami fiskální konsolidace, neboť jejich společným cílem je dosažení trvalých zlepšení kvality fiskálních výsledků.

Podle směrnice se „rozpočtovým rámcem“ rozumí soubor opatření, postupů, pravidel a orgánů, které tvoří základ pro provádění rozpočtových politik vládních institucí, zejména: i) systémy rozpočtového účetnictví a statistického výkaznictví; ii) pravidla a postupy pro přípravu prognóz při plánování rozpočtu; iii) numerická fiskální pravidla specifická pro danou zemi; iv) střednědobé rozpočtové rámce; v) mechanismy, kterými se upravují fiskální vztahy mezi veřejnými orgány napříč subsektory sektoru vládních institucí. Směrnice stanoví ke každé oblasti řadu základních standardů. Členské státy je musí provést do svých právních předpisů do 31. prosince 2013. V červenci 2011 vzešel z politického závazku představitelů států a vlád členských států eurozóny dodatečný podnět, aby tato směrnice byla provedena ve vnitrostátním právu do konce roku 2012[2]. A konečně, v návaznosti na směrnici následovalo přijetí mezivládní Smlouvy o stabilitě, koordinaci a správě v hospodářské a měnové unii. 25 členských států se zavázalo k vytvoření pravidel pro vyrovnaný domácí rozpočet ze strukturálního hlediska.

Podle čl. 15 odst. 3 se na Komisi požaduje, aby „vypracovala [vypracuje] průběžnou zprávu o pokroku při provádění hlavních ustanovení této směrnice na základě relevantních informací členských států, kterou do 14. prosince 2012 předloží Evropskému parlamentu a Radě." Za tímto účelem Komise předložila Výboru pro hospodářskou politiku v květnu 2012 dotazník, jehož prostřednictvím mají členské státy možnost informovat o zavedených opatřeních, zahájených reformách nebo konkrétních plánech. Tato zpráva tak vychází především z informací poskytnutých členskými státy. Většina členských států předložila své příspěvky v září 2012[3]. Z tohoto důvodu dané informace odrážejí stav z doby, kdy byly předány. Podrobné informační přehledy podle jednotlivých zemí jsou uvedeny v doprovodném pracovním dokumentu útvarů Komise (SWD(2012) 433).

Účelem průběžné zprávy o pokroku je informovat Radu, Evropský parlament a veřejnost o pokroku, jehož bylo dosaženo při provádění směrnice. Neměla by být tedy chápána jako zevrubné posouzení souladu vnitrostátních předpisů se směrnicí, jež se uskuteční v souladu s právem EU po skončení lhůty pro provedení směrnice do vnitrostátních předpisů. V zájmu přehlednosti je oddíl 2 této zprávy rozdělen do pěti pododdílů odpovídajících hlavním ustanovením směrnice, na které navazuje závěr shrnující hlavní zjištění.

2. Pokrok při provádění hlavních ustanovení směrnice

2.1 Účetnictví, statistika a ustanovení o transparentnosti (kapitola II a článek 14 směrnice)

Zdravá fiskální politika by měla být založena na spolehlivém fiskálním výkaznictví. Komplexní, aktuální a přesné informace o plnění rozpočtu mají pro tvůrce politik v mnoha ohledech zásadní význam. Za prvé zajišťují řádné plnění rozpočtů, které schválily zákonodárné orgány. Za druhé, umožňují fiskálním orgánům monitorovat v takřka reálném čase jakoukoli odchylku od schválených fiskálních trajektorií. Za třetí, z hlediska budoucnosti zajišťují, aby plánování rozpočtu vycházelo z co nejnovějších informací, čímž by se na minimum omezily základní účinky způsobené následnými revizemi fiskálních údajů.

Až do nedávna mělo ve většině členských států fiskální výkaznictví s vysokou četností jen nárazovou povahu. Dokonce i v situacích, kdy byly povinnosti v souvislosti s výkaznictvím náležitě definovány, byly údaje ze sektoru vládních institucí shromažďovány u rozličných složek vládních institucí podle různých účetních pravidel a statistických zásad, pokud jde o četnost, lhůty pro výkaznictví nebo metodiky sestavování. Z těchto důvodů zůstával až příliš dlouho neodhalen negativní vývoj rozpočtu, zejména měl-li svůj původ u jiných než centrálních vládních orgánů. Jedním z prvních kroků, jež členské státy v rámci programů hospodářského přizpůsobení a růstu uskutečnily, byla příprava fiskálních výkazů s vysokou četností týkajících se všech orgánů sektoru vládních institucí[4].

Uvedená směrnice tak skýtá zásadní příležitost k harmonizaci účetních zvyklostí v sektoru vládních institucí, zefektivnění informačních toků a zajištění bezproblémového přísunu údajů činitelům s rozhodovací pravomocí a vnějším pozorovatelům. Zahrnutím stávajících neformálních postupů pro shromažďování údajů a nových statistických požadavků do právních předpisů by se zajistilo, aby se do komplexního systému pro shromažďování údajů řádně začlenily stovky – a někdy i tisíce – subjektů v rámci sektoru vládních institucí.

Téměř všechny vykazující členské státy předkládají měsíční údaje pro centrální vládní orgány, jež jsou k dispozici na hotovostní nebo jiné účetní bázi (BG, DK, DE, EE, EL, ES, FR, IE, IT, LT, MT, NL, AT, PT, RO, SK, FI, SE, SI a UK)[5]. Dostupnost fiskálních údajů v souladu se směrnicí je však výrazně nižší u subjektů v oblasti sociálního zabezpečení (BG, DK, EE, EL, NL, RO, PT a FI) a probíhající reformy nebyly ještě dokončeny ve vládních institucích v Rakousku, Německu a Španělsku[6]. Na místní úrovni, na niž má směrnice poměrně nižší požadavky (čtvrtletní výkaznictví na hotovostní bázi nebo v ekvivalentním vyjádření), vykazuje některé údaje pouze jedenáct členských států (BG, DK, EE, EL, IT, LT, MT, PT, RO, FI a UK). V důsledku této skutečnosti zbývá většině členských států odvést v jiných subsektorech než v subsektorech centrálních vládních institucí velké množství práce. Zvlášť aktuální je to proto, že se tyto subsektory někdy ve značné míře podílejí na celkových veřejných výdajích, zejména ve státech s vysokou úrovní decentralizace.

Souběžně s úsilím členských států také Komise podniká kroky v oblasti statistiky. Ve snaze pomoci členským státům s praktickým prováděním statistických ustanovení v článcích 3 a 14 směrnice zřídil Eurostat pracovní skupinu pro dopady směrnice na shromažďování a šíření fiskálních údajů. Výsledkem činnosti pracovní skupiny by měl být soubor šablon a souvisejících poznámek týkajících se metodiky, šíře povinných údajů, periodicity a příhodnost zveřejňování jednotlivých ukazatelů na vnitrostátní úrovni, jimiž by se měly při své činnosti řídit vnitrostátní statistické úřady. Většina členských států vyjádřila ochotu zohlednit závěry pracovní skupiny v konečné fázi svého úsilí v oblasti statistiky.

Ustanovení čl. 16 odst. 3 směrnice kromě toho uvádí, že „do 31. prosince 2012 provede Komise posouzení vhodnosti mezinárodních účetních standardů pro veřejný sektor pro členské státy “. V této souvislosti bylo v návaznosti na veřejnou konzultaci Komise obdrženo více než šedesát příspěvků. Hodnotící zpráva by měla být zveřejněna před koncem roku 2012 a bude se zabývat významem a užitečností akruálního účetnictví, stávajícím používáním akruálního účetnictví v členských státech, shrnutím a zhodnocením vhodnosti mezinárodních účetních standardů pro veřejný sektor (International Public Sector Accounting Standards, IPSAS), spojitostmi a rozdíly mezi IPSAS a statistickým účetnictvím, potenciálními náklady na provádění nových účetních standardů a otázkami souvisejícími se správou.

Závěrem pak za účelem provedení čl. 4 odst. 7 směrnice zveřejnil Eurostat dne 6. února 2012 vůbec poprvé cílenou pravidelnou tiskovou zpráva o čtvrtletním veřejném dluhu, v níž byly uvedeny údaje za EU, eurozónu i jednotlivé členské státy. Podobná iniciativa se plánuje pro čtvrtletní schodek.

2.2 Makroekonomické a rozpočtové prognózy (kapitola III směrnice)

Makroekonomické a rozpočtové prognózy využívané pro fiskální plánování byly při sestavování ročních rozpočtů dlouho považovány za slabou stránku. Ve fiskálních odhadech byla v některých členských státech po dlouhou dobu zaznamenávána jistá podjatost. V daných případech lze rozpočty předložené parlamentu i široké veřejnosti, jež stojí na zkreslených předpokladech, jen stěží považovat za pravdivý obraz skutečného stavu věcí. Z tohoto důvodu směrnice věnuje zvláštní pozornost prognózování a zasvěcuje mu jednu kapitolu, v níž se na členských státech především požaduje, aby při fiskálním plánování vycházely z realistických makroekonomických a rozpočtových prognóz za použití nejnovějších informací.

Stanovování standardů pro prognózování je sice náročným úkolem, členské státy by nicméně měly k přípravě, zveřejňování a hodnocení svých prognóz přistupovat s náležitou péčí. Mezi vhodné kroky v prováděcí fázi by běžně patřilo jasné vymezení úkolů mezi subjekty zapojenými do prognostického procesu, včetně hodnocení ex post. Toto hodnocení není třeba provádět každý rok, nicméně je důležitým krokem, který by mohl fiskální orgány upozornit na případnou podjatost.

Do prognózování se mohou též zapojit nezávislé instituce nebo subjekty s vlastní funkční autonomií, jak se navrhuje v návrhu nařízení pro sledování rozpočtových plánů členských států eurozóny (součást balíčku dvou právních aktů, „two-pack“)[7], ve kterém jsou rozšířena a blíže určena některá ustanovení směrnice. Až bude tento balíček dvou fiskálních nařízení konečně přijat, může účinně přispívat k dosažení cílů směrnice pro danou oblast.

Celkem třetina členských států (BG, DE, DK, EE, PL, RO, SE, SI, SK a UK) uvádí, že zavedla strukturované postupy se zapojením několik institucí nebo orgánů, aby byla zajištěna transparentnost prognóz a zodpovědnost za tyto prognózy. Ostatní členské státy se stále ještě nacházejí ve fázi přípravy nebo dosud uvedly pouze neurčitá oznámení záměru. Vypracování alternativních makroekonomických a rozpočtových scénářů – řádný preventivní krok, jenž usnadňuje přesuny při plnění rozpočtu ve fázi, kdy se skutečné parametry odchýlí od středového scénáře – uvádí AT, BG, CY, DE, DK, EL, RO, SE a UK. Pouze menší počet členských států uvádí, že své prognózy porovnávají (nebo to zamýšlejí) s prognózami Evropské komise (BG, CY, DE, EE, EL[8], FR, RO a SI), třebaže některé členské státy využívají předpokladů Komise jako podkladu pro vlastní procesy (EE a PL). Specifická opatření pro hodnocení kvality prognóz ex post ve smyslu čl. 4 odst. 6 směrnice uvádí v této fázi jen málo členských států.

2.3 Vnitrostátní numerická fiskální pravidla (kapitola IV směrnice)

Směrnice na členských státech požaduje uplatňování numerických fiskálních pravidel, která jsou pro ně specifická a která účinně podporují soulad s jejich povinnostmi v oblasti rozpočtové politiky vyplývajícími ze Smlouvy (články 5 až 7). Směrnice sice tato pravidla podrobně neupřesňuje, ovšem musí zahrnovat požadavky na správné vymezení cílů a oblasti působnosti pravidel, zavedení účinného a včasného nezávislého monitorování, existenci mechanismů pro přísné dodržování pravidel a vymezení řádně popsaných únikových doložek[9].

Je známo, že dobře navržené rámce založené na pravidlech výrazně posilují rozpočtovou kázeň. Při vytváření těchto pravidel musí být splněno několik předpokladů. Za prvé a zejména, vnitrostátní fiskální pravidla musí být plně slučitelná s fiskálním rámcem EU. Za druhé, je důležité vyvarovat se dvou protichůdných nástrah. Na jedné straně by nedostatečné pokrytí oslabilo účinnost celého rámce tím, že by poskytovalo příležitosti k překročení rozpočtu. Na druhou stranu přílišná koncentrace vnitrostátních pravidel může zvýšit pravděpodobnost jejich vzájemných rozporů, nejsou-li řádně vypracována, což následně může oslabit jejich celkovou váhu. A konečně, daná pravidla se mohou v plné míře uplatnit a lze jimi zajistit fiskální kázeň, pouze je-li pravidelně posuzováno jejich dodržování. Účinné monitorování a hodnocení ex post jsou obzvláště oprávněny v případech, kdy jde o složitá pravidla nebo existuje mnoho vnitrostátních pravidel a výklad jejich vzájemného působení by nemusel být jednoznačný. Pravidelné kontroly institucemi odpovědnými za monitorování, jež mají dostatečnou pravomoc, by též byly příležitostí ke zvýšení informovanosti o fiskální udržitelnosti a podpořily by prospěšnou diskusi s fiskálními orgány a širokou veřejností o sdílených fiskálních cílech.

Dvacet členských států (AT, BG, CY, CZ, DE, DK, EE, ES, IE, IT, FR, LT, LV, NL, PL, PT, RO, SE, SK a SI) již oznámilo či již údajně ukončilo zásadní reformy vedoucí k přepracování fiskálních pravidel, k čemuž významně přispělo zavedení směrnice a Smlouva o stabilitě, koordinaci a správě v hospodářské a měnové unii. Nová pravidla pro vyrovnaný rozpočet včetně navrhovaných právních předpisů byla oznámena v jedenácti členských státech (CY, IE, ES, FR, IT, LT, LV, NL, PL, PT a SI). Kromě toho v pěti dalších členských státech (BG, DK, DE, EE a AT) se aktualizují pravidla pro vyrovnaný rozpočet pro účely jejich posílení. Některá pravidla pro vyrovnaný rozpočet by plně vstoupila v platnost až po uplynutí přechodného období. Týká se to Německa (v roce 2016 pro spolkovou vládu, v roce 2020 pro spolkové země), Rakouska (v roce 2017) a Španělska (v roce 2020). V deseti členských státech (AT, CY, DK, EE, ES, IT, LT, LV, PL a PT) jsou vytvářena pravidla týkající se výdajů a jejich reforma probíhá v dalších pěti členských státech (BG, CZ, RO, SI a SK). K vytvoření nebo posílení pravidel týkajících se státního dluhu nově dochází ve dvanácti členských státech (AT, BG, CY, CZ, EE, IE, IT, ES, NL, PL, PT a SK). Kromě toho se na členské státy zapojené do programu přizpůsobení vztahuje víceletý rámec s více cíli, jenž de facto jako fiskální pravidlo s posílenými prvky pro monitorování a prosazování omezuje fiskální politiku těchto států.

Mnohé členské státy prohlašují, že nová nebo aktualizovaná pravidla budou v souladu s požadavky směrnice. Několik členských států zejména uvádí, že instituce odpovědné za monitorování budou mít za úkol posoudit provádění fiskálních pravidel (BG, CY, CZ, DK, DE, EE, IE, IT, LV, PL a SK). Únikové doložky byly vymezeny v BG, CY, CZ, DK, DE, ES, IE, LV, AT, PL a SK. Působnost fiskálních pravidel je rozšiřována, aby zahrnovala i další subsektory vládních institucí mimo centrální vládu. Fiskální pravidla se vztahují i na místní nebo regionální vládu, ať již jde o pravidla pro vyrovnaný rozpočet (BG, DE, ES, FR, LT, LU, NL, AT, RO, SE a SK), pravidla týkající se dluhu (BG, CZ, EE, ES, IT, AT, PT, RO a SK) nebo pravidla týkající se výdajů (BG, ES a AT). Celkově se zdá být vytváření vnitrostátních numerických fiskálních pravidel na správné cestě. Nicméně jejich specifické rysy a celková konzistentnost by v konečném důsledku musely být posouzeny na základě požadavků článků 5 a 6 směrnice.

2.4 Střednědobé rozpočtové rámce (kapitola V směrnice)

Podle této směrnice jsou členské státy povinny vytvořit důvěryhodný a účinný střednědobý rozpočtový rámec, který jim umožní rozšířit fiskální plánování nad rámec ročního horizontu, a podpořit tak konzistentnější, účinnější a potenciálně ambiciózní tvorbu politiky ve střednědobém horizontu. Střednědobý rozpočtový rámec musí obsahovat víceleté rozpočtové cíle v kombinaci s projekcemi každé hlavní položky příjmů a výdajů na základě nezměněných politik, s vysvětlením nápravných střednědobých politik, jež mají překlenout odlišnosti mezi projekcemi nezměněné politiky a politickými cíli. Kromě toho musí obsahovat hodnocení, jakým způsobem plánované politiky pravděpodobně ovlivní dlouhodobou udržitelnost veřejných financí.

Směrnice sice věnuje střednědobým rozpočtovým rámcům jednu kapitolu (články 9–11), je však důležité, aby vypracování vnitrostátních střednědobých rozpočtových rámců nebylo vnímáno izolovaně. Načasování přípravy střednědobého rozpočtového rámce a jeho začlenění do ročního rozpočtového cyklu musí být pečlivě zváženo, aby jej mohl stát využívat v plné šíři jako strategický dokument společně s dokumenty k ročnímu rozpočtu. Střednědobý rozpočtový rámec by měl v případě potřeby nahradit stávající plánovací dokumenty nebo je konsolidovat do jediného, jasně určeného strategického dokumentu. Konzistentnost má v této souvislost zásadní význam a měla by být chápána v rámci několika aspektů. Za prvé, střednědobý rozpočtový rámec by měl skutečně sloužit jako základ pro následnou přípravu ročního rozpočtu. Za druhé, vzhledem k tomu, že některé členské státy vypracovaly víceletá závazná fiskální pravidla, údaje vycházející z těchto fiskálních pravidel by se měly samozřejmě začlenit do střednědobého rozpočtového rámce. Závěrem je nutno dodat, že dokument o střednědobém rozpočtovém rámci by měl být též konzistentní z časového hlediska tím, že podrobně a transparentně zdokumentuje numerické úpravy, ať již vyplývají ze základních účinků, odchylek výsledků nebo diskrečních změn.

Dvacet dva členských států (BG, CY, CZ, DK, DE, EE, IE, EL, FR, HU, IT, LT, LV, NL, AT, PL, PT, RO, SE, SI, SK a UK) uvádí, že zavedlo víceleté rámce nebo již vypracovalo konkrétní plány. Téměř všechny jsou klouzavé povahy a z toho důvodu jsou nejméně jednou ročně aktualizovány se zahrnutím následného roku. Nizozemsko však svůj rámec aktualizuje pouze pro účely zohlednění cenového vývoje v průběhu legislativního období, zatímco Francie provádí aktualizaci každé dva roky. Slovinsko pracuje s dvouletým rozpočtem, přičemž každoročně provádí úpravy v kombinaci s výdajovým rámcem na tři roky. Uváděné víceleté rámce zahrnují období tří let (BG, CY, FR, IT, LT, LV, HU, RO, SE a SK), čtyř let (CZ, DK, EE, EL, NL, PL, AT, PT a SI) nebo pěti let (DE, UK). Právní předpisy, které zajišťují soulad vnitrostátních víceletých rámců a odpovídajících ročních rozpočtových procesů, lze nalézt v BG, CZ, EE, LV, PL a SK. Víceleté rámce jsou rovněž volitelným nástrojem ke stanovení výdajových stropů nebo cílů (CZ, DK, EE, EL, FR, LT, LV, NL, AT, PT, SE a SI), třebaže předložení střednědobého vývoje pouze pro oblast výdajů by nestačilo k tomu, aby byl považován za střednědobý rozpočtový rámec ve smyslu směrnice. Závěrem, jen několik členských států uvádí, že víceleté plány se předkládají na základě nezměněné politiky, ačkoli je velmi důležité vytvořit základní scénář v kombinaci s politickými opatřeními, jimiž by se dosáhlo politických cílů nebo hodnot vyplývajících ze stávajících fiskálních pravidel.

2.5 Mechanismy koordinace napříč subsektory sektoru vládních institucí (články 12 a 13 směrnice)

Článek 12 stanoví, že opatření podle této směrnice musí být konzistentní v rámci celého sektoru vládních institucí a komplexně pokrývat všechny jeho subsektory. Odráží to skutečnost, že původní úsilí o zlepšení rozpočtových rámců se týkalo pouze úrovně centrální vlády. Směrnice nabízí prostor k rozšíření zásad pro účetnictví, statistiku, prognózy a fiskální pravidla i na fondy sociálního zabezpečení a místní správu, které se společně značným způsobem podílejí na celkových výdajích. Pro zajištění řádné správy článek 13 směrnice rovněž zdůrazňuje význam jasného vymezení rozpočtových povinností mezi úrovně státní správy a stanoví zásadu, že „členské státy zavedou vhodné mechanismy koordinace napříč subsektory sektoru vládních institucí tak, aby byly všechny subsektory sektoru vládních institucí komplexně a konzistentně zahrnuty do fiskálního plánování, numerických fiskálních pravidel specifických pro danou zemi a přípravy rozpočtových prognóz a víceletého plánování stanoveného zejména ve víceletém rozpočtovém rámci. “

Vnitrostátní předpisy by proto měly zajistit, aby se omezení vyplývající z fiskálních cílů pro sektor vládních institucí řádně ujala na všech úrovních státní správy. Tyto prováděcí předpisy mohou mít pouze specifický charakter pro danou zemi, což vyplývá ze specifičnosti někdy složitých horizontálních a vertikálních programů přerozdělování mezi jednotlivými správními úrovněmi a v jejich rámci. Zatímco pro tento účel jsou naprosto nezbytná jasná a účinně prosazovaná pravidla a postupy, dané nástroje by měly být v ideálním případě doprovázeny fóry, na nichž by měli zástupci orgánů státní správy příležitost k výměně názorů a k zapojení se do celkového ročního rozpočtového cyklu na strategické úrovni ještě před tím, než každá úroveň státní správy podle vlastních procesních pravidel vypracuje svůj roční rozpočet.

Kromě vytvoření fiskálních pravidel pro (nebo jejich rozšíření na) nižší úrovně státní správy uvádějí členské státy řadu koordinačních nástrojů v různých fázích ročního rozpočtového procesu. V Bulharsku probíhají během přípravy střednědobého rozpočtové rámce konzultace s obcemi. Zápisy z těchto konzultací poskytují materiál pro projednávání návrhu zákona o státním rozpočtu v Radě ministrů. V Dánsku má dojít k užšímu propojení mezi schválenými cíli a dotacemi centrální vlády obcím. V Německu jsou v instituci odpovědné za monitorování pravidel pro vyrovnaný rozpočet (Radě pro stabilitu) zastoupeni členové spolkové vlády a spolkových zemí. Určitou formu „zabudované“ koordinace představuje rovněž dlouhodobá praxe společného prognózování příjmů ze sdílených daní ve výboru. Ve Španělsku stanoví nový ústavní zákon stropy pro dluh rozčleněné podle úrovní státní správy a zahrnuje i opravné postupy vztahující se na nižší úrovně státní správy. S tímto typem domácího paktu stability se lze setkat též v Rakousku, kde jsou rovněž pro každou úroveň státní správy určeny cíle pro oblast schodku a kde případné spory mezi úrovněmi státní správy urovnává smírčí orgán. V Nizozemsku je cílem návrhu zákona o udržitelnosti veřejných financí právně zakotvit povinnost místních vládních institucí přispívat řádným dílem k dosažení střednědobého cíle. Nesplnění společných cílů může vést k uložení pokuty na všech úrovních státní správy, jež „svou povinnost nesplnily.“ V Rumunsku předkládá ministerstvo veřejných financí pokyny pro místní samosprávy rámcovým dopisem týkajícím se sestavování místních rozpočtů, makroekonomického rámce a stropů pro fiskální převody ze státního rozpočtu. Kromě toho BE, DE, IE, FI, FR, LU, SE a SI zvažují úpravy svých koordinačních opatření.

3. Závěr

Celkově lze říci, že členské státy podaly informace o dosažení podstatného, ale nerovnoměrného pokroku při provádění směrnice. Pokud jde o kapitolu II směrnice, členským státům ještě zbývá odvést určité množství práce, aby bylo zajištěno včasné a komplexní statistické pokrytí všech subsektorů sektoru vládních institucí. Uváděné předpisy pro oblast prognóz nejsou v poměrně mnoha členských státech dostatečně podrobné. Poněkud většího pokroku bylo dosaženo u numerických fiskálních pravidel ve smyslu kapitoly IV směrnice: na podporu vnitrostátní fiskální politiky probíhá příprava široké škály vnitrostátních nástrojů. Navzájem se posilující povaha všech právních předpisů obsažených v balíčku „six-pack“, jež se vztahují k reformě Paktu o stabilitě a růstu, přispěla, spolu s dodatečným podnětem nastoleným Smlouvou o stabilitě, koordinaci a správě v hospodářské a měnové unii, k posílení významu daných otázek v programu reforem členských států. Zatímco mnohé členské státy uvádějí, že jsou zavedeny nebo plánovány střednědobé rozpočtové rámce ve smyslu kapitoly V směrnice, někdy o těchto rámcích chybí dostačující údaje nebo není dostatečně doloženo, že budou plně v souladu se specifikacemi směrnice. Závěrem nutno dodat, že mnoho členských států pracuje na účinných koordinačních opatřeních pro nižší úrovně státní správy, ovšem pozitivní záměry je třeba proměnit v konkrétní a vymahatelná opatření. Řada členských států těšících se dobré pověsti v oblasti fiskálních výsledků uvedla, že v této fázi dokončila méně reforem, nicméně uvažuje o formalizaci části jejich současného neformálního rámce za účelem vyšší účinnosti. Komise bude pokračovat v provádění směrnice v oblastech, za něž nese odpovědnost, a po skončení lhůty pro provedení směrnice uskuteční zevrubné posouzení v souladu se standardními postupy EU.

[1] Úř. věst. L 306, 23.11.2011 s. 41.

[2] Prohlášení ze dne 21. července 2011, s. 4, bod 14.

[3] NL, SI, LT, PT, IT a HU poskytly příslušné informace v říjnu; CY, LV, MT a Spojené království v listopadu.

[4] V této souvislosti byl značný kus práce odveden v Řecku; viz European Economy – Occasional Paper No 94. „The Second Economic Adjustment Programme for Greece — March 2012“.

[5] Ne vždy je však z výkaznictví členských států zřejmé, zda se na shromažďování údajů účinně podílejí všechny subjekty a orgány nepříslušející sice pod státní rozpočet, avšak figurující v rámci centrálních vládních institucí.

[6] V některých případech je však sociální zabezpečení součástí centrálních vládních institucí, zatímco mnohé členské státy nedisponují rozpočty na regionální úrovni v souladu s evropským systémem účtů (S.1312).

[7] Návrh nařízení Evropského parlamentu a Rady o společných ustanoveních týkajících se sledování a posuzování návrhů rozpočtových plánů a zajišťování nápravy nadměrného schodku členských států v eurozóně – KOM(2011) 821 v konečném znění.

[8] Tato činnost je součástí dvoustranných diskusí v rámci programu hospodářského přizpůsobení a růstu.

[9] Mezivládní Smlouva o stabilitě, koordinaci a správě v hospodářské a měnové unii představuje konkrétní uplatňování směrnice v členských státech eurozóny a ostatních členských státech, které ji ratifikovaly na základě dobrovolnosti. Dává pověření k tomu, aby byla na vnitrostátní úrovni zavedena pravidla pro vyrovnaný rozpočet ze strukturálního hlediska, která by přirozeně musela být v souladu s požadavky směrnice, jakož i se všemi ostatními vnitrostátními numerickými pravidly.