CS Úřední věstník Evropské unie C 48/38

Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k tématu Období po krizi: nový finanční systém pro vnitřní trh (stanovisko z vlastní iniciativy)

2011/C 48/08

Zpravodaj: pan IOZIA

Spoluzpravodaj: pan BURANI

Dne 18. února 2010 se Evropský hospodářský a sociální výbor, v souladu s čl. 29 odst. 2 jednacího řádu, rozhodl vypracovat stanovisko z vlastní iniciativy k tématu

Období po krizi: nový finanční systém pro vnitřní trh.

Specializovaná sekce Jednotný trh, výroba a spotřeba, kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 8. července 2010.

Na 465. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 15. a 16. září 2010 (jednání dne 16. září 2010), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 160 hlasy pro, 8 hlasů bylo proti a 2 členové se zdrželi hlasování.

1. Závěry a doporučení

1.1 Evropský hospodářský a sociální výbor (EHSV) má v úmyslu v tomto stanovisku z vlastní iniciativy ukázat některé možné reformy evropského finančního systému, např. jak by měl být právně upraven, jak by měl lépe fungovat, aby se snížila systémová rizika. Jedná se o krizi, která ještě může znovu nabýt na síle a intenzitě, pokud se nezabrání divokým spekulacím a vlády nepředloží odpovědi, které jsou již dlouho očekávány.

1.2 Jaký finanční systém pro vnitřní trh v období po krizi? ECB/ESCB, obchodní banky, investiční banky, vzájemné a družstevní finanční společnosti, etické, pojišťovny, penzijní fondy, investiční fondy, fondy soukromého kapitálu, hedgeové fondy, ratingové společnosti, výrobci, distributoři a prodejci finančních produktů a cenných papírů, burzy, neregulované trhy, regulační orgány, orgány dohledu, ratingové agentury – to vše jsou hlavní subjekty finančního systému, po kterých se bude požadovat, aby změnily své chování, přizpůsobily se přísnější právní úpravě a přizpůsobily svoji organizační strukturu novým úkolům, které jim budou určeny.

1.3 Ne všechny tržní subjekty je nutné považovat obecně za odpovědné. Některé důležité sektory, například některé významné nadnárodní skupiny, naštěstí nebyly do krize přímo zataženy, protože jejich aktivity byly velmi vzdálené kasinovému kapitalismu. Pojišťovny, družstevní a lidové banky, spořitelny, ale také přední evropské a světové obchodní banky nemusely opravovat své účty kvůli finančním ztrátám, ani žádat své vlády o pomoc.

1.4 „Příčinou krize je morální bída.“ – EHSV souhlasí s tímto výrokem Tomáše Bati z roku 1932 a poznamenává, že se bohužel nic nezměnilo. Pracovníci, důchodci, podniky, občané, organizace občanské společnosti, spotřebitelé a uživatelé – ti všichni mají značný zájem na tom moci se spolehnout na účinný a bezpečný finanční systém s rozumnými náklady, jemuž lze s důvěrou svěřit vlastní úspory, na nějž se lze obrátit o podporu ekonomické iniciativy, jejž lze považovat za nezbytný nástroj hospodářského růstu a za záštitu důležitých sociálních funkcí, jako jsou důchody, pojištění proti nemocem, úrazům či škodám. Velmi vážná finanční krize to prostřednictvím rozšířené ztráty důvěry vše ohrozila.

1.5 Je třeba obnovit důvěru nejen ve finanční instituce, ale i v politické instituce a regulační orgány a orgány dohledu, které nedokázaly a nemohly odvrátit tuto katastrofu, jež dosud podle nejnovějších odhadů MMF stála 2300 mld. eur.

1.6 Veřejné mínění bylo hluboce otřeseno. Krize likvidity, která byla vyvolána finanční krizí, velmi vážně zasáhla reálnou ekonomiku: nezaměstnanost stoupla na více než 10 %, nejvíce pak v Lotyšsku (22 %) a Španělsku (19 %), a celkový počet nezaměstnaných v prosinci přesáhl 23 milionů. Tento počet ještě dále poroste. Všechny veřejné rozpočty zaznamenaly obrovské schodky, které budou muset být uhrazeny pomocí opatření vedoucích k vyrovnání rozpočtů, což jistě nepřispěje k růstu, ale dále zbrzdí oživení, o němž již bylo oznámeno, že bude mdlé, tedy že nebude mít kladný dopad na zaměstnanost.

1.7 EHSV v uplynulých letech vypracoval řadu stanovisek, v nichž předkládal návrhy, které byly často přehlíženy. Tyto návrhy, pokud by byly zváženy, by zajisté pomohly zabránit ničivým dopadům krize nebo je alespoň omezit.

1.8 EHSV žádá evropské instituce, aby urychlily proces reformy. Evropský rozhodovací proces po uplynutí přibližně jednoho a půl roku od zveřejnění závěrů Larosièrovy komise stále nevstoupil do závěrečné fáze. Vlády bohužel oslabily plán reformy, když například vyloučily možnost zásahu evropského orgánu proti nadnárodním finančním institucím.

1.8.1 EHSV vítá sdělení Komise o legislativních iniciativách, jež budou přijaty v zájmu posílení regulace a transparentnosti finančního trhu. Tyto návrhy, které byly předloženy během přípravy tohoto stanoviska, jdou požadovaným směrem. Nejdůležitějšími hledisky jsou zlepšení dohledu nad ratingovými agenturami a zahájení diskuse o podnikovém řízení. Tento balík zahrnuje zprávy o odměnách členů správních orgánů a o politikách odměňování. Komise se zavázala, že během šesti až devíti měsíců předloží další návrhy na zlepšení fungování trhů s deriváty, vhodná opatření týkající se prodejů na krátko a swapů úvěrového selhání a návrhy na zlepšení směrnice o trzích finančních nástrojů.

1.8.2 EHSV s velkým zájmem očekává další ohlášené iniciativy v oblasti odpovědnosti – revizi směrnice o systémech pojištění vkladů a směrnice o systémech pro odškodnění investorů. Ve směrnici o zneužívání trhu a směrnici o kapitálových požadavcích (CRD IV) budou provedeny změny a připravuje se nový návrh týkající se strukturovaných retailových investičních produktů. Komise vydá sdělení o sankcích v odvětví finančních služeb, aby omezila regulatorní arbitráž.

1.9 EHSV se domnívá, že je třeba usilovněji pracovat na přípravě finančního systému pro období po krizi, jenž má být transparentní, sociálně a eticky odpovědný, lépe kontrolovaný a inovativní; jeho růst má být vyrovnaný, slučitelný se zbývající částí ekonomického systému, zaměřený na vytváření hodnot ve střednědobém a dlouhodobém horizontu a udržitelný.

1.10 Ve finančnictví pracuje několik milionů osob. Naprostá většina jsou slušní lidé, jejichž práce je profesionální a kteří si zaslouží úctu všech. Nepatrná menšina nezodpovědných a bezohledných osob ohrozila pověst celé jedné kategorie pracovníků.

1.11 EHSV doporučuje větší transparentnost zejména při určování rizik. Mimoburzovní trhy (OTC) by neměly být otevřeny dvoustranným obchodům, ale měly by se realizovat výhradně prostřednictvím centrální protistrany, jež může díky dohlížení na míru celkového rizika omezit přístup k transakcím subjektům vystaveným přílišnému riziku. Obchody by měly probíhat na jednotné platformě nebo nanejvýše na vymezeném souboru platforem, čímž by se zlepšila transparentnost trhů.

1.12 Sociální odpovědnost podniků ve finančním sektoru by měla být součástí všech činností a chování. Přednost se dává spíše objemům prodeje než vhodným investičním radám. Mělo by dojít k návratu k vysoké profesní etice a měla by být jasně odsouzena sdružení působící v tomto sektoru, která by měla za pomoci prevence podněcovat řádné chování a ukládat sankce společnostem, jež byly shledány vinnými z nekalých úmyslů, podvodů či trestně stíhatelného jednání.

1.13 Je zapotřebí otevřenější a demokratičtější správy ze strany národních a evropských orgánů, do níž budou v regulačních činnostech a činnostech dohledu zapojeny zainteresované strany. Měla by být uznána role pracovníků, podniků, spotřebitelů a uživatelů při správě podniků. EHSV doporučuje, aby byla do konzultací a posouzení dopadu více zapojena občanská společnost. Poslední rozhodnutí Komise, pokud jde o výběr expertních skupin, nadále upřednostňují výhradně průmysl a nezahrnují přiměřeným způsobem spotřebitele a zaměstnance. EHSV i nadále neúnavně doporučuje, aby v expertních skupinách a výborech organizovaných Komisí byla vyrovnaně zastoupena občanská společnost.

1.14 Správa a řízení podniků, u nichž požadavky na bezúhonnost a transparentnost platí u členů správních orgánů i akcionářů, jejichž kapitál je dodnes automaticky považován za zákonný, ačkoli rozruch budící příklady ukázaly, že ne vždy tomu tak je.

1.15 Role manažerů se stala nehoráznou, stejně jako některé z jejich astronomických odměn, které byly zachovány dokonce i po znárodnění, k němuž došlo kvůli záchraně některých institucí před bankrotem. Seriózní politika omezení prémií, které by se měly případně udělovat pouze za trvalé nadprůměrné výsledky v rámci systému ve střednědobém horizontu; pobídky pro zaměstnance, které jsou vázané na zodpovědně prováděné prodeje, nikoli na kampaně bankovních produktů bez náležitého ohledu na potřeby zákazníků; pobídky ke zhodnocení kvality lidského kapitálu, pokud jde o profesionální přínos, spokojenost zákazníků a vyšší profesionalitu.

1.16 EHSV doporučuje, aby byla přijata seriózní a účinná opatření ze strany vnitrostátních orgánů dohledu, které zjevně nejsou příliš přesvědčeny o účelnosti akce, jež má nejen zvýšit morální úroveň, ale jejímž cílem je také do budoucna uchovat profil rizika, ať jasně vyjádřený či skrytý. Mnoha operacím s velmi vysokým rizikem, které byly podstoupeny s cílem zvýšit zisky a odměny, bylo možné se vyhnout.

1.17 EHSV požaduje, aby byla z evropských právních předpisů odstraněna, v souladu se zásadami dohody Basilej II, zmínka o ratingu, pokud jde o rozdělení investic a z toho vyplývající krytí v rizikových fondech, a vyzývá, aby vnitrostátní orgány přezkoumaly investiční politiku.

1.18 Klasifikaci státního dluhu členských států by měla provádět výhradně nová nezávislá evropská agentura. Oznámení o snížení klasifikace státního dluhu určité země, jako například nedávno v případě Řecka a dalších evropských zemí, které mají potíže, způsobila na trzích vážné problémy a podnítila nevybíravé spekulativní útoky na emise cenných papírů, čímž se posílilo vnímání závažné krize.

1.19 Pomoc poskytnutá Řecku poslouží k ochraně mezinárodního finančního systému, který přispěl na stovky miliard eur řeckého dluhu a spolehl se také na nejdůležitější obchodní banku na světě, jež zatajila významné půjčky, které se neobjevily na řeckých oficiálních účtech. Jen francouzské (76,45 miliard) a německé (38,57 miliard) banky poskytly dohromady půjčky za 115 miliard eur. Evropští poplatníci tak opět budou žádáni, aby platili za nelegální jednání. Ekonomické a sociální náklady, které budou muset občané Řecka nést, jsou obrovské.

1.20 EHSV považuje za vhodné důkladněji diskutovat o otázce zdanění některých finančních aktivit, zejména těch, jež mají vysoce spekulativní charakter. Stanovisko k tomuto tématu bylo nedávno přijato.

1.21 EHSV doporučuje upravit integrované systémy řízení krize, které stanoví účinná kritéria pro včasné varování, prevenci a řešení krizí. Je nezbytné, aby byly vytvořeny spolehlivé mechanismy vzájemné odpovědnosti mezi úřady členských států, zejména pokud jde o velké evropské skupiny; například ve střední a východní Evropě jsou finanční trhy téměř výlučně v rukou západních pojišťoven a bank.

2. Úvod

2.1 „Příčinou krize je morální bída.

Přelom hospodářské krize? Nevěřím v žádné přelomy samy od sebe. To, čemu jsme zvykli říkat hospodářská krize, je jiné jméno pro mravní bídu.

Mravní bída je příčina, hospodářský úpadek je následek. V naší zemi je mnoho lidí, kteří se domnívají, že hospodářský úpadek lze sanovat penězi. Hrozím se důsledku tohoto omylu. V postavení, v němž se nacházíme, nepotřebujeme žádných geniálních obratů a kombinací.

Potřebujeme mravní stanoviska k lidem, k práci a veřejnému majetku.

Nepodporovat bankrotáře, nedělat dluhy, nevyhazovat hodnoty za nic, nevydírat pracující, dělat to, co nás pozvedlo z poválečné bídy, pracovat a šetřit a učinit práci a šetření výnosnější, žádoucnější a čestnější než lenošení a mrhání. Máte pravdu, je třeba překonat krizi důvěry, technickými zásahy, finančními a úvěrovými ji však překonat nelze, důvěra je věc osobní a důvěru lze obnovit jen mravním hlediskem a osobním příkladem.“ Tomáš Baťa, 1932.

2.2 Nic se nezměnilo.

2.2.1 Tento pro stanoviska Výboru neobvyklý citát je úvodem do tématu, jež je mnohem více než učenou a opakující se analýzou krize, chyb politiky, inspektorů, ratingových agentur, finančnictví a také investorů a akcionářů. Na to bylo spotřebováno mnoho inkoustu. Stačí uvést, že provedená, probíhající a plánovaná opatření v oblasti obezřetnostního dohledu na makro- a mikroúrovni jsou skutečně platná a rozumná, avšak stále chybí vyvážené a strukturální spojení mezi dohledem nad trhem (banky, pojišťovny, finanční trhy) a dohledem nad platebními systémy, které mohou poskytnout cenné signály (pokud budou náležitě interpretovány) o selhání jednotlivců nebo o systémových hrozbách. Je třeba, aby orgány prověřily možnost zavést tento systém křížového dohledu.

2.2.2 Na rozdíl od minulosti nemá občanská společnost v úmyslu ponechat diskusi o budoucnosti finančního systému na specialistech, odbornících a politicích, ale chce se aktivně podílet na budování udržitelného finančního systému vzhledem k tomu, že důsledky volby nevyhnutelně dopadnou na zaměstnance, podniky a občany. Použití veřejných finančních prostředků, které se nejprve podílely na záchraně nejvíce ohrožených bank, a poté dodaly potřebnou finanční pomoc ekonomice, která skomírala v bezprecedentní krizi likvidity, vedlo ke zvýšení veřejného schodku a dluhu, které budou muset být sanovány pomocí dalších nápravných opatření, jež občanům opět přinesou nové zatížení a daně, jejichž potřebnost jistě nebyla pociťována.

2.2.3 Finanční systém v období po krizi již nesmí a nemůže být takový, jaký se utvářel v průběhu posledních dvaceti let. Je třeba se zříci míry růstu, která rostla nebývalým tempem díky krátkodobé politice.

2.2.4 Velice vysoká rentabilita totiž motivovala nejdravější podniky k tomu, aby zahájily fázi koncentrace, která byla ještě před několika lety nemyslitelná.

2.2.5 Tyto koncentrace byly umožněny liberalizací a privatizací v mnoha zemích, především ale podnětem vycházejícím ze směrnice o jednotném trhu – to vše odstranilo nejen hranice států, ale také hranice mezi jednotlivými odbornými kategoriemi, tj. obchodními bankami, investičními bankami, finančními společnostmi, obchodníky s cennými papíry, schovateli cenných papírů, provozovateli platebních systémů, pojišťovnami atd.

2.2.6 Pro finanční konglomeráty, které vznikly, je typická vysoká různorodost, složité členění, vzájemná výměna akcií, zlaté akcie (zejména u bývalých státních bank), takže celkový dohled nad strukturami je mimořádně obtížný, ne-li nemožný. Teprve nyní, po pohromě, která otřásla trhy, přichází uvědomění si nutnosti zavést nadnárodní dohled. Rozhodovací procesy jsou však příliš pomalé. Vlivné finanční organizace se snaží omezit regulační kroky jednotlivých orgánů a dokázaly přesvědčit některé evropské vlády, aby podpořily jejich důvody. Larosièrova zpráva, následné směrnice, přezkum dohod Basilej II a změna mezinárodních účetních standardů postupují jen velmi namáhavě a zdá se, že mnoho slibovaných změn se postupně vytrácí.

2.3 Rentabilita

2.3.1 Rentabilita a růst

2.3.1.1 Vysoká rentabilita se vždy považovala za známku zdraví podniku. Je to také prvek, který podporuje růst velikosti pomocí reinvestování zisků. Pokud podnik, jehož návratnost vlastního kapitálu (ROE) je 10 %, znovu investuje celý svůj zisk, může růst o 10 % ročně, udržuje-li stálý poměr mezi zadlužením a vlastním kapitálem. Roste-li rychleji, pak to znamená, že buď zvyšuje podíl zadlužení, nebo využívá nových vkladů vlastního kapitálu.

2.3.1.2 Z toho vyplývá, že rentabilnější podniky mají větší možnosti růstu a rozvoje.

2.3.2 Rentabilita a riziko

2.3.2.1 Ke zlepšení rentability je často nutné podstoupit větší rizika. V této souvislosti se tvrdí, že důležitá je rentabilita přizpůsobená riziku. Pouze zvýšení rentability přizpůsobené riziku představuje skutečné vytváření nové hodnoty (rozumí se pro akcionáře, nikoli nezbytně pro ostatní zainteresované strany).

2.3.2.2 Kdo rozhoduje o tom, jaká je správná rentabilita ve vztahu k danému riziku? Samozřejmě finanční trh.

2.3.2.3 Jaké ponaučení jsme si v tomto ohledu z krize odnesli? Že ačkoli se zlepšila schopnost interpretovat a odhadnout mnohá rizika, trh není vždy schopen je správně vyčíslit.

2.3.2.4 Z toho vyplývá, že určité modely rentability a rozvoje jak podniků, tak celých ekonomik, vypadaly jako nejlepší jednoduše proto, že v nich nebyla správně odhadnuta rizika.

2.3.2.5 Nejdůležitější ponaučení, které si musíme z krize odnést, je to, že nikdy nedokážeme správně odhadnout všechna rizika.

2.3.3 Hnací síla rentability

2.3.3.1 Dvě nejdůležitější hnací síly rentability, a to nejen pro finanční instituce, jsou:

— zlepšování účinnosti, které je možné díky úsporám z rozsahu (růst velikosti) a úsporám ze škály sortimentu (růst šíře nabídky produktů a služeb),

— inovace, tedy nabídka nových produktů a služeb, jejichž zisková marže je díky menší konkurenci větší.

2.3.3.2 Proto byla hesla „čím větší, tím lepší“ a „finanční inovace je výhodná“ dlouhou dobu reklamními slogany mnoha subjektů finančního trhu. Skutečností zůstává, že byla podceněna rizika spojená s těmito faktory. Připomeňme si je:

2.3.3.3 Velikost – úspory z rozsahu: hlavním rizikem je systémové riziko „too big to fail“ („příliš velké na to, aby zkrachovaly“).

2.3.3.4 Šíře nabídky – úspory ze škály sortimentu: hlavní riziko je vždy systémové povahy, ale dalo by se shrnout tímto výrokem – „too interconnected to fail“ („příliš navzájem propojené, aby zkrachovaly“).

2.3.3.5 Finanční inovace: znamená zavedení nových produktů/služeb za účelem řízení nových rizik nebo řízení známých rizik novým způsobem. Kdyby bývalo šlo o běžné činnosti, bývali by je už provedli jiní. Rizika, která to zahrnuje, jsou často odhadována jen velmi přibližně.

2.4 Zdrojem finanční krize jsou špatně odhadnutá rizika finančních inovací. Inovace jsou však nezbytné pro dosažení vysoké rentability – příliš vysoké s ohledem na míru růstu rozvinutých ekonomik. Je třeba zabývat se spíše příčinou problému, než jeho důsledky. Musíme se smířit s tím, že míry rentability a růstu nebudou ve dvouciferných číslech. Úsilí o takové míry se považovalo nejen za legitimní, ale dokonce za povinné. Důvodem je to, že z povahy věci je velmi pravděpodobné, že velmi vysoká rentabilita v ekonomice, která již nemůže růst tak, jako před 50 lety, s sebou nese rizika, jež nelze přehlížet. Pokud jasně neřekneme, že v rozvinuté ekonomice nemá smysl a je pošetilé usilovat o dvoucifernou návratnost investic, budeme i nadále přiživovat příčiny, které nás dovedly na pokraj zhroucení systému.

2.5 Obchodní činnost bank a finančních zprostředkovatelů

Finanční systém zprostředkovává monetární a finanční činnost a rizika. Zprostředkování rizik probíhá především za pomoci derivátových smluv, do značné míry na mimoburzovních trzích. Měnová politika může přímo ovlivnit monetární a finanční zprostředkování, avšak v případě derivátů má omezené možnosti. Deriváty totiž využívají minimální množství likvidity.

2.6 Riziko derivátů aneb rizika řízení rizik

Deriváty byly hlavním nástrojem finančních inovací. Mimoburzovní trh byl dějištěm sdílení rizik, při kterém byla rizika, jež na sebe původně převzal jediný subjekt, přenášena a dělena do nesčetných transakcích. Teoreticky by to mělo vést k rozdělení, a tedy i k oslabení původních destabilizujících vlastností rizik. Zapomnělo se však na to, že nesčetná propojení, která v sobě tyto transakce zahrnují, přinášejí obtížně kontrolovatelné riziko protistrany, což de facto vede ke ztrátě citu pro celkové riziko, a jev, který lze vyjádřit výrazem „příliš navzájem propojené, aby zkrachovaly“ („too interconnected to fail“).

2.7 Cesta ke stabilnějšímu finančnímu systému

Je chybou tvrdit, že na finanční inovace by se mělo nahlížet negativně, protože přispěly k vytvoření předpokladů krize. Nelze si však myslet, že to, k čemu došlo, je prostě nahodilá událost, naopak to dokazuje, že systém v podobě, v jaké fungoval, není přijatelný.

Integrovaná struktura kontroly rizik se musí zabývat třemi oblastmi: nástroji, trhy a institucemi.

2.7.1 Nástroje

Místo zákazu vytváření nových nástrojů by bylo spíše potřeba uplatnit takový způsob registrace, který stanoví, komu mohou být nabízeny. Neregistrované nástroje mohou využívat pouze kvalifikované subjekty. Měl by se použít stejný princip jako pro léky: některé lze prodávat téměř volně, jiné po předložení receptu, další pouze v přesně určených zařízeních.

2.7.2 Instituce

Tradiční obezřetnostní dohled na mikroúrovni, který by měl kontrolovat stabilitu jednotlivých zprostředkovatelů, je nedostatečný. Při vytváření rámce obezřetnostního dohledu na makroúrovni je třeba vzít v úvahu dvě významné externality:

— propojení – finanční instituce mají společné pohledávky, což posiluje negativní důsledky rizik. Zde opět zmiňujeme dva problémy, „too big to fail“ („příliš velké na to, aby zkrachovaly“) a „too interconnected to fail“ („příliš navzájem propojené, aby zkrachovaly“);

— procyklický charakter – finanční systém by měl řídit rizika reálného systému. Ve skutečnosti dochází často k tomu, že vývoj jednoho posiluje vývoj druhého, a výsledkem pak je, že konjunktura a krize jsou posíleny, místo aby byly zmírněny.

2.7.2.1 Tzv. „stínový“ bankovní systém byl využit nejen k legitimním účelům větší flexibility, ale také k účelům, jejichž cílem bylo obejít obezřetnostní pravidla. Regulované subjekty, jako jsou banky, ho využívaly k tzv. „regulatorní arbitráži“, tedy ke zvětšení finanční páky navzdory provozním požadavkům obsaženým v právní úpravě. Tento systém musí být zakotven v rámci právní úpravy. Banky nesmějí mít možnost tento systém využívat k vyhýbání se kapitálovým požadavkům.

2.7.3 Trhy

Krize jasně ukázala, že finančním trhům není vlastní schopnost autoregulace za všech situací a nastolení nových rovnovážných podmínek. Možnost, že se přebytek transakcí velmi rychle změní na nelikvidnost, je proto reálnou eventualitou.

2.7.3.1 Probíhají-li transakce dvoustranně, jako tomu je v případě mimoburzovního trhu, pak pád jedné instituce může rychle nakazit mnoho protistran, což následně může vést k systémovému riziku. V zájmu omezení systémových rizik na trzích je nezbytné, aby dvoustranné obchody byly nahrazeny obchody s centrální protistranou. Obchody by měly kromě toho probíhat buď na stejné platformě, nebo na vymezeném souboru platforem, aby byla zajištěna větší transparentnost. Je pravděpodobné, že tyto podmínky budou znamenat větší standardizaci obchodovaných smluv. V tomto případě nejde o nežádoucí vedlejší efekt, ale o pozitivní následek, který zlepší transparentnost trhů.

3. Řízení

3.1 Je-li obtížné dohlížet na trhy, je ještě obtížnější dohlížet na řízení. Patří-li kontrola zdánlivě těm, kteří mají většinu buď přímou, nebo prostřednictvím dohod, umožňují v praxi různé zákony (některé mírnější než ostatní) vznik finančních subjektů s nejasným původem. Vedle obecné otázky transparentnosti do hry vstupuje složité téma: pronikání skrytých sil či finanční kriminality do finančnictví. Patří sem státní investiční fondy nebo fondy pod veřejnou kontrolou, praní špinavých peněz, daňové úniky, daňové ráje – jinými slovy jde o přítomnost „neprůhledných“ zájmů, která nemusí být nutně většinová. Tento problém se netýká pouze velkých skupin, ale je rozšířen, možná i ve větší míře, mezi mnoha finančními společnostmi a investičními fondy, které nemusí být velké. Směrnice stanoví pravidla pro přijetí osob do řídících orgánů a přijetí akcií k obchodování na burze, ale mlčí o povaze a původu kapitálu, a tak nepřímo připouštějí, že je uznán jako legální. Nejde tady o zavedení nových pravidel, ale o vytvoření funkčních vazeb mezi vyšetřovacími orgány a orgány dohledu.

3.2 Achillovou patou velkých skupin je často právě slabé řízení, které je uzpůsobeno potřebám manažerů, z nichž se stali skuteční vládci podniku. Ředění kapitálu v důsledku postupného spojování tržních subjektů vedlo k postupnému oslabování většinových akcionářů a v některých případech až k tomu, že se nelze ubránit nepřátelskému převzetí. Konkurenti nejprve koupili velké skupiny na mezinárodní úrovni, aby je pak vysáli, z čehož plynou velmi negativní důsledky pro reálnou ekonomiku a pro zaměstnance.

3.3 „… v poměrně blízké budoucnosti bude společnost uspořádána ve zcela jiném systému základních ekonomických, sociálních a politických institucí, v němž budou zcela odlišná i hlavní sociální kréda či ideologie. V nové sociální struktuře bude dominantní či řídící třídou odlišná skupina nebo třída – manažeři.“ (1) (James Burnham, The Managerial Revolution: What is Happening in the World. New York: John Day Co., 1941).

3.4 Politická moc, která je spíše hříčkou velkých bankovních manažerů, tuto transformaci podpořila. Ani při nedávných nucených akvizicích bank některými státy nebyla schopná navrátit trochu řádu do vztahů mezi manažery a akcionáři. Senzační porážka prezidenta Obamy vrcholným vedením AIG, které utržilo 165 milionů dolarů, jež si vzalo přímo ze 170 miliard poskytnutých americkým ministerstvem financí, je ukázkou nesmírné síly manažerů, v tomto případě nestoudné a arogantní. Velké banky v USA se opět postavily na nohy díky 787 miliardám dolarů finanční podpory, které šly z kapes daňových poplatníků. Své manažery pak zahrnuly bonusy (jenom v Goldman Sachs, JPMorgan Chase a Morgan Stanley šlo dohromady o 49,5 miliardy). Teď díky těmto neskutečným bonusům dokonce ušetří na daních – jelikož odměny jsou odečitatelné, v rámci celého systému půjde o úsporu okolo 80 miliard (na základě výpočtů společnosti Robert Willens LLC). V Evropě jsou tyto částky nižší, ale RBOS rozdělila 1,3 miliardy liber. Vše je při starém!

3.5 Je třeba se vážně zamyslet nad mechanismy řízení, přerozdělit moc v podnicích mezi akcionáře a manažery a přiřadit každému jeho správné místo.

3.6 Zapojení zainteresovaných stran do řízení a vyspělejší ekonomická demokracie mohou přispět k opětovnému vyrovnání moci a přesměrovat strategie podniků z velmi krátkodobých na dlouhodobé, což bude pro celou ekonomiku zřejmá výhoda.

3.7 Nové zaměření finančního systému po bezstarostném období dvouciferné míry růstu by se mělo vyznačovat trvalými a stabilními zisky, rozvážným řízením rizik a obezřetnostní politikou v oblasti investic.

4. Úvěr jako faktor rozvoje a sociální funkce

4.1 Nenahraditelná role finančního systému při směrování zdrojů k výrobním činnostem má zjevně kladný sociální dopad. Práce a bohatství vytvářené podniky přerozdělují blahobyt a služby na společnost, a to i díky podpoře ze strany bank. Sdílení rizika pojišťovnami vytváří stabilitu a klid pro hospodářskou činnost.

4.2 Sociální funkce ovšem nesmí být zaměňována za „sociální“ posouzení rizik. Banka je podnik jako každý jiný a musí ručit za finanční prostředky, které jí byly svěřeny. Banka, která financuje bankrotující podnik, se vystavuje trestnímu stíhání a v případě fyzických osob bude obviněna z toho, že je dotlačila k předlužení.

4.3 Jediným odůvodněným měřítkem pro poskytnutí úvěru je přísné, objektivní a odpovědné posouzení rizik, samozřejmě spojené s uznáním sociálních cílů finančních prostředků, které jsou poskytovány. Je rozdíl, je-li vybrán někdo, kdo žádá o finanční prostředky na rozšíření výroby nebo proto, aby se vyhnul propouštění, nebo někdo, kdo by chtěl svoji činnost přesunout do zahraničí. Jde o univerzální měřítka, která jsou platná ve všech bankách, velkých či malých, akciových společnostech, družstvech nebo spořitelnách, a platí i pro ty subjekty, které vykonávají funkce, jež nazýváme „sociálními“, jako jsou mikroúvěry, etické úvěry nebo sociálně odpovědné úvěry.

5. Jaký finanční systém v období po krizi?

5.1 Tomáš Baťa před téměř 80 lety naznačil správnou cestu: rázný návrat k profesní etice, znovuobjevení hodnot a zásad, které byly časem velmi oslabeny, přijetí umírněnější, avšak stálejší míry zisku investory, spolu s dlouhodobou politikou, oddělení pouze spekulativních činností, jež musí být odděleny od ostatních finančních činností a musí být lépe regulovány.

5.2 Transparentní finanční systém, který by poskytoval dostatečné informace k pochopení rizik spojených s operacemi, jež budou nabízeny, a to od revolvingových karet (největším emitentům bylo nedávno zakázáno, aby pokračovali s prodejem svých produktů, které porušují předpisy proti lichvě a praní špinavých peněz) až po jednoduché či komplexní finanční produkty.

5.3 Sociálně odpovědný finanční systém. Honba za krátkodobým ziskem donutila mnoho finančních ústavů dávat přednost kvantitě, objemům prodeje, místo kvalitě služeb poskytovaných klientům. Mnoho lidí se nechalo ovlivnit návrhy na nákup finančních produktů, které se ukázaly být zcela nevhodnými pro uspokojení potřeb střadatelů. V těchto případech se uskutečnily prodeje proti doporučením, zdravému rozumu a základním profesním standardům spíše než prodeje na základě spolehlivých doporučení. Tyto prodeje byly v zájmu dosažení výraznějších výsledků vynuceny každodenními důraznými obchodními nátlaky výměnou za prémie a bonusy, a také jednáním, které lze přirovnat k mobbingu těch, kdo nedokázali dosáhnout požadovaných, stále vyšších, výsledků. I pro finanční systém by měla platit zásada stanovená právními předpisy v oblasti podvodů v obchodním styku a skrytých vad.

5.4 Eticky odpovědný finanční systém. Sdružení působící v tomto sektoru by měla přijmout iniciativy s cílem předejít nezdravým jevům a převzít odpovědnost za exemplární ukládání sankcí společnostem, jež byly shledány vinnými z nekalých úmyslů, podvodů či trestně stíhatelného jednání. Tento přístup dosud chybí.

5.5 Lépe regulovaný a kontrolovaný finanční systém. Stále přibývá subjektů finančního systému, zatímco se snižují kapacity orgánů dohledu podrobně sledovat vývoj trhu a zákonodárných orgánů poskytovat řád a neumožnit přístup nevhodným subjektům, ne-li zločineckým organizacím. Aktuálním se stává úsilí o racionalizaci, pořádek a řád. Finančnictví, které se přece musí řídit nejpokročilejšími modely řízení, není ve skutečnosti průmyslové odvětví stejné jako ostatní. Spravuje specifický kapitál, kterým je důvěra střadatelů a klientů, jež je pro jeho činnost nepostradatelná. Stačilo dát cennému papíru tři A, aby se střadatel cítil zcela klidný. Realita však ukázala, že k dosažení mechanismů jistoty je stále velmi daleko.

5.6 Inovativní finanční systém. Hledání nových finančních nástrojů zaměřených na to, aby lépe posloužily potřebám trhu, musí být i nadále hybnou silou ekonomiky. Správným postupem by bylo deklarovat snížení finanční páky, rozšíření možností ochrany proti rizikům a spokojení se s přiměřeným výnosem – to je návrat do budoucnosti. Dva kroky zpět od avanturismu, tři kroky vpřed k budoucnosti udržitelného rozvoje.

V Bruselu dne 16. září 2010. předseda Evropského hospodářského a sociálního výboru Mario SEPI

(1) Pozn. překladatele: volný překlad do češtiny.