Podle čl. 26 odst. 4 nařízení (EU) č. 1169/2011 předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě do pěti let ode dne použitelnosti nových pravidel zprávu hodnotící povinné uvádění země původu nebo místa provenience těchto masných výrobků.

Zpráva z průzkumu však uvádí nízké chápání pojmů „chov v“ a „původ“. Většina spotřebitelů obvykle interpretuje pojem „chov v“ jako označení země, kde zvíře strávilo celý život, nebo jako zemi narození zvířete. Někteří spotřebitelé tedy budou mít pravděpodobně za to, že byli značením (neúmyslně) uvedeni v omyl, pokud jde o dobu chovu. To lze přičíst spíše nedostatku jasné komunikace a konkrétních znalostí než samotnému nařízení.

Menšina respondentů uvedla možné nesrovnalosti nebo rozpory mezi povinným označováním země původu a cílem zajistit hladké fungování jednotného trhu, protože označování původu by mohlo vést k návratu trhu na vnitrostátní úroveň. Nebyla však zjištěna žádná konkrétní změna dynamiky trhu EU a analýza ukázala, že neexistují důkazy o tom, že by nařízení stimulovalo hladké fungování jednotného trhu, nebo mu naopak bránilo.

Hlavním důvodem členských států, které by pravidla zavedly, by byla poptávka spotřebitelů po takových informacích. Pouze jedna třetina respondentů se však domnívala, že zavést vnitrostátní pravidla by bylo „poměrně dobře proveditelné“ a nikdo to nepovažoval za „zcela jistě proveditelné“. V tomto smyslu nařízení usnadnilo zavedení takových pravidel v těch členských státech, které jsou více nakloněny regulovat označování původu.

Názory příslušných orgánů mezi těmi, které by vnitrostátní pravidla pravděpodobně zavedly, a těmi, které by je v případě neexistence nařízení nezavedly, byly vyvážené.

-zařazení nebaleného masa do kategorií, u nichž by informace o původu měly být povinné,

Převážná většina příslušných orgánů, organizací na úrovni EU a vnitrostátních průmyslových organizací měla za to, že vnitrostátní pravidla nebudou zcela splňovat cíle EU sledované nařízením. Pouze pětina příslušných orgánů se domnívala, že by vnitrostátní předpisy splnily stejné cíle nařízení. Většina se domnívala, že vnitrostátní pravidla by vedla k nedostatečné harmonizaci s možnými dopady na obchod v rámci jednotného trhu nebo k možnému uvedení spotřebitele v omyl, protože se vnitrostátní pravidla vztahují pouze na domácí výrobky. Postoje zúčastněných stran se lišily v závislosti na míře, do jaké závisí domácí dodavatelský řetězec na obchodu uvnitř EU. Tam, kde je závislost vyšší (například u vepřového a drůbežího masa v Německu, drůbežího masa v Nizozemsku a vepřového ve Španělsku), byl postoj takový, že vnitrostátní pravidla by cíle EU v případě neexistence nařízení nenaplnila nebo by je naplnila pouze v omezeném rozsahu.

Jak bylo uvedeno výše, vstup nařízení v platnost nebránil vývoji obchodu s živými zvířaty nebo čerstvým masem uvnitř EU a nenarušil fungování jednotného trhu EU, přičemž hlavní rizika zjištěná při neexistenci harmonizovaného systému byla následující:

-různá úroveň informací poskytovaných spotřebitelům,

-potenciální problém překážek obchodu na jednotném trhu,

-nerovné podmínky pro hospodářské subjekty.

Vstupem nařízení v platnost bylo všem těmto negativním účinkům účinně zabráněno. Spotřebitelům v EU jsou nyní poskytovány stejné informace, pokud jde o výrobky v oblasti působnosti nařízení, a všechny hospodářské subjekty v EU musí dodržovat stejná pravidla, aniž by mezi členskými státy existovaly rozdíly.

Některé členské státy přijaly vnitrostátní právní předpisy zavádějící kontrolní režim (DK, IE, IT) a jiné pozměnily stávající vnitrostátní právní předpisy, aby zajistily soulad s nařízením (EL, PL, RO).

Ve dvou členských státech (EL, PL) vnitrostátní právní předpisy stanoví rovněž další požadavek na poskytování informací o zemi původu volně prodávaného (tj. nebaleného) čerstvého, chlazeného a zmrazeného vepřového, skopového, kozího a drůbežího masa.

Dva členské státy (FI a FR) vydaly další vnitrostátní pravidla za účelem rozšíření oblasti působnosti nařízení na maso používané jako přísada nebo maso prodávané v restauracích a pohostinství.

Studie ukázala, že tato vnitrostátní pravidla nemají žádné přímé dopady na provádění nařízení.

4.ZÁVĚRY

Prokázalo se, že systémy zpětného vysledování vyvinuté podle rámce obecného potravinového práva jsou při zajišťování souladu s nařízením účinné a že k zajištění řádného přenosu informací byly nutné pouze minimální změny (zejména ve fázi zpracování). Nebyly předloženy žádné důkazy o tom, že konkrétní informace o náležitém označování původu jsou systematicky nedostatečné.

Dotčená odvětví by se proto mohla vyrovnat s požadavky bez nadměrné administrativní zátěže a nákladů, zejména díky odchylkám týkajícím se mletého masa a ořezů.

Minimální náklady, které nesou hospodářské subjekty, nebyly řetězcem přenášeny a neměly žádný dopad na konečné spotřebitelské ceny.

Nařízení mělo minimální dopad na obchod v rámci jednotného trhu EU; nařízení podpořilo fungování jednotného trhu nastavením harmonizovaných pravidel, čímž zajistilo společné rovné podmínky pro hospodářské subjekty v EU.