SDĚLENÍ KOMISE

Pokyny týkající se živých živočichů odchovaných v zajetí podle nařízení EU o obchodu s volně žijícími živočichy a planě rostoucími rostlinami

(2022/C 306/02)

Obsah

1. Úvod 3

2. Status tohoto dokumentu 4

3. Ověření zákonného nabytí – obecné úvahy 4

3.1. Zákonný původ exemplářů odchovaných v zajetí 4

3.2. Založení chovu 5

3.3. Kódy původu 6

3.3.1. Přidávání exemplářů z volné přírody 6

3.3.2. Produkce potomstva druhé generace 7

3.4. Kódy účelu 8

3.5. Problémy s nomenklaturou 9

4. Dovoz do EU 9

4.1. Úloha výkonného orgánu při posuzování dovozních povolení pro exempláře odchované v zajetí 10

4.2. Úloha vědeckého orgánu při posuzování dovozních povolení pro exempláře odchované v zajetí 10

5. Obchod uvnitř EU 11

5.1. Úloha výkonného a vědeckého orgánu při posuzování žádostí o obchod uvnitř EU s exempláři odchovanými v zajetí, které jsou uvedené v příloze A 11

5.2. Úloha výkonného a vědeckého orgánu v rámci obchodu uvnitř EU s exempláři odchovanými v zajetí, které jsou uvedené v příloze B 13

6. Vývoz a zpětný vývoz z EU 13

6.1. Zpětný vývoz exemplářů odchovaných v zajetí 13

6.2. Vývoz exemplářů odchovaných v zajetí 13

6.2.1. Úloha výkonného orgánu při posuzování vývozních povolení pro exempláře odchované v zajetí 13

6.2.2. Úloha vědeckého orgánu při posuzování vývozních povolení pro exempláře odchované v zajetí 14

7. Zabavená zvířata 15

Příloha 1 Aspekty, které je třeba vzít v úvahu při posuzování rizik spojených s obchodem s exempláři odchovanými v zajetí 17

Příloha 2 Informace požadované od země vývozu 18

Příloha 3 22 19

1. Úvod

Cílem těchto pokynů je pomoci členským státům EU a zúčastněným stranám při provádění nařízení EU o obchodu s volně žijícími živočichy a planě rostoucími rostlinami (1) v souvislosti s živými exempláři zvířat narozenými a odchovanými v zajetí v případech, kdy jsou dováženy do EU, (zpětně) vyváženy z EU nebo obchodovány v rámci Unie.

Cílem pokynů je zejména pomoci členským státům EU posoudit, zda exempláře odchované v zajetí (2), které náležejí ke druhům uvedeným v přílohách základního nařízení, splňují podmínky pro vydání dokladů požadovaných pro dovoz, (zpětný) vývoz nebo vnitřní obchod.

Úmluva o mezinárodním obchodu ohroženými druhy volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (CITES) obsahuje seznam ohrožených druhů. V průběhu let se podíl vykázaného obchodu s exempláři těchto druhů, které byly odebrány z volné přírody, snížil, zatímco podíl druhů odchovaných v různých typech systémů produkce, včetně chovu v zajetí, se zvýšil (3).

O exemplářích, které nepocházejí z volné přírody, se často soudí, že nemají žádný přímý negativní dopad na volně žijící populace, nebo že jsou dokonce přínosné pro zachování druhů, neboť snižují poptávku po volně žijících exemplářích, poskytují informace o vývoji druhů, které se dají použít při jejich ochraně, pomáhají vyvíjet techniky, které lze využít při chovu s přínosem pro zachování druhu, nebo vytvářejí „zajišťovací populaci“ žijící v zajetí, tj. druhy odchycené pro chov v zajetí, aby se předešlo jejich vyhynutí ve volné přírodě. Pravidla pro obchodování s těmito exempláři jsou proto benevolentnější než ta, která se vztahují na exempláře z volné přírody.

Tyto výjimky však byly také zneužívány a s exempláři pocházejícími z volné přírody se podvodně obchodovalo, přičemž se uvádělo, že pocházejí z chovu v zajetí. Chov v zajetí může mít značně negativní dopad na zachování přirozených populací v případech, kdy se zakladatelské chovné populace získávají nebo jsou doplňovány neudržitelným způsobem.

V některých případech zařízení pro chov v zajetí použila exempláře získané nelegálně. Vyskytly se rovněž případy, kdy prohlášení o chovu nebyla pravdivá a exempláře z volné přírody byly podvodně legalizovány jako exempláře odchované v zajetí. Proto je třeba zvážit potenciální dopad zařízení, jež se údajně věnují chovu v zajetí, na volně žijící populace a je nutné zavést jednotný přístup ve všech členských státech EU, aby se zajistilo, že nedojde k obchodu, pokud existují odůvodněné pochybnosti o pravosti prohlášení o chovu v zajetí, a aby byla zařízení, jež se skutečně věnují chovu v zajetí, chráněna před nekalou soutěží.

Pokyny jsou nezbytné k zajištění toho, aby členské státy EU přistupovaly k provádění pravidel jednotně a aby uplatňovaly rovnocenné normy, pokud jde o živé živočichy odchované v zajetí. Jednotnosti mezi členskými státy EU lze dosáhnout stanovením pokynů k výkladu příslušných článků základního nařízení týkajících se živočichů odchovaných v zajetí a k výkladu příslušných článků nařízení o prováděcích pravidlech.

Členské státy EU by měly níže uvedené pokyny používat případ od případu a způsobem, který je přiměřený dané situaci.

2. Status tohoto dokumentu

Tyto pokyny vypracovala Evropská komise a jejich návrh schválil Výbor pro otázky obchodu s volně žijícími živočichy a planě rostoucími rostlinami zřízený podle článku 18 základního nařízení, a tudíž i příslušné orgány členských států EU.

Dokument má pomoci vnitrostátním orgánům při uplatňování nařízení EU o obchodu s volně žijícími živočichy a planě rostoucími rostlinami.

Tyto pokyny nejsou právně závazné. Mají pouze poskytnout informace o některých aspektech základního nařízení, o nařízeních o prováděcích pravidlech a o opatřeních, která jsou považována za osvědčená.

Nenahrazují, nedoplňují ani nemění žádné z platných právních předpisů EU týkajících se této problematiky, jež jsou i nadále právním základem, který je třeba uplatňovat.

Na tyto pokyny by se také nemělo pohlížet jako na samostatný dokument; musí být používány ve spojení s právními předpisy, nikoli jako samostatný odkaz. Pouze Soudní dvůr Evropské unie je oprávněn závazně vykládat právo Unie.

Komise tyto pokyny zveřejňuje online a mohou je zveřejnit i členské státy EU. Komise a Výbor pro otázky obchodu s volně žijícími živočichy a planě rostoucími rostlinami je v patřičné době přezkoumají.

Některé členské státy EU a další země mimo EU mohou uplatňovat přísnější vnitrostátní kontroly obchodu s živými exempláři odchovanými v zajetí. Žadatelé o doklady CITES by si proto měli před přemístěním živých exemplářů odchovaných v zajetí ověřit také pravidla platná v zemi určení nebo původu.

3. Ověření zákonného nabytí – obecné úvahy

Tento oddíl uvádí nejprve pokyny k aspektům, které je třeba vzít v úvahu při posuzování prohlášení o odchovu v zajetí, pokud jde o konkrétní exemplář (oddíl 3.1), jakož i o zakladatelskou populaci (oddíl 3.2), zatímco následující oddíly se zabývají kódy původu (oddíl 3.3) a kódy účelu (oddíl 3.4) a jejich vztahem k chovu v zajetí a závěrečný oddíl (3.5) uvádí pokyny k tomu, jak postupovat v případě změn nomenklatury.

3.1. Zákonný původ exemplářů odchovaných v zajetí

Při posuzování toho, zda byl exemplář druhu uvedeného v příloze A nebo B, který byl odchovaný v zajetí, získán legálně, je třeba vzít v úvahu následující obecné body:

— Posouzení rizik – výkonné orgány by měly věnovat zvláštní pozornost případům, kdy lze identifikovat zvýšená rizika v souladu s přílohou 1 tohoto dokumentu. Faktory uvedené v příloze jsou orientační a měly by být přizpůsobeny posouzení každého jednotlivého případu.

— Historický dokumentační řetězec – pokud je to možné, měly by být chronologicky zdokumentovány všechny transakce vztahující se na rodičovskou populaci exempláře odchovaného v zajetí, samotný exemplář odchovaný v zajetí a následné vlastnictví tohoto exempláře.

— Náležitá péče – výkonné orgány by měly konzultovat příslušné vládní a mezivládní orgány, aby ověřily, zda byly exempláře získány legálně, s ohledem na povinnosti vyplývající z úmluvy CITES a splnění požadavků na náležitou péči. Mezi tyto skupiny patří mimo jiné výkonné orgány ostatních smluvních stran úmluvy CITES, výbor úmluvy CITES pro zvířata, sekretariát CITES a skupiny odborníků Komise pro přežití druhů Mezinárodního svazu ochrany přírody (IUCN). Zvláštní pozornost by měla být věnována případům týkajícím se silně ohrožených druhů (4), kdy je třeba kontaktovat stát(y), ve kterých se daný druh vyskytuje, aby se ověřilo, zda byl druh někdy legálně vyvezen, pokud nejsou k dispozici uspokojivé písemné doklady. V případě neúspěšných kontaktů s orgány státu, kde se daný druh vyskytuje, se výkonné orgány mohou rozhodnout kontaktovat žadatele přímo.

— Důkazní břemeno – v případě obchodu uvnitř EU a (zpětného) vývozu by měly výkonné orgány požadovat, aby žadatel předložil doklady o zákonném nabytí. V mnoha případech bude mít doklad o zákonném nabytí podobu potvrzení EU (příloha A) nebo dokladu, který odpovídá Pokynům týkajícím se dokladu o zákonném nabytí živých zvířat druhů zařazených do přílohy B (5). Pokud tyto doklady nejsou doloženy, lze zvážit jiné typy dokumentů nebo dokladů: V případech, kdy hospodářské subjekty již nemají k dispozici doklady o zákonném nabytí a výkonné orgány je nemohou získat, lze zákonné nabytí zjistit na základě jiných faktorů. To se týká již dlouho působících chovných zařízení, která byla založena před zařazením druhu na seznam CITES nebo byla založena před několika desetiletími (v závislosti na reprodukčním cyklu druhu). V takových případech může výkonný orgán zvážit potvrzení zákonného nabytí exempláře, pokud lze prokázat, že: — před založením chovné populace pro chovné zařízení došlo k řadě legálních dovozů do EU (to znamená, že s tímto druhem se legálně obchodovalo) a — chov tohoto druhu je obecně možný, přičemž jeho užitkovost odpovídá tvrzení hospodářského subjektu, a byl možný již v době založení chovu a — chovatel úspěšně rozmnožuje exempláře od založení chovu nebo může prokázat, že v jeho zařízení byly odchovány nejméně dvě (2) generace.

Exemplář druhu uvedeného v příloze A nebo B může být do EU legálně dovezen na základě dovozního povolení vydaného členským státem určení. Tento exemplář nebo potomci těchto exemplářů mohou být následně přemístěni do jiného členského státu.

V případě exemplářů druhů uvedených v příloze A musí být pro takový vnitřní obchod vystaveno potvrzení pro obchod uvnitř EU.

U exemplářů druhů uvedených v příloze B zůstává dovozní povolení důležitou součástí historického řetězce spolu s dalšími typy dokumentace, jako je faktura nebo doklad o zákonném nabytí. Pokud se takový exemplář nebo jeho potomstvo nachází v jiném členském státě a tento členský stát získá informace, které vážně zpochybňují zákonný původ, měly by členské státy zapojené do dané transakce vést vzájemné konzultace (6).

Pokud existují věrohodné důkazy o tom, že doklad byl vydán na základě mylného předpokladu, že byly splněny podmínky pro jeho vydání, doporučuje se, aby výkonný orgán ve vydávajícím členském státě prohlásil tento doklad za formálně neplatný.

Pokud se dotyčné členské státy nedohodnou a přetrvávají pochybnosti o platnosti dokladu vydaného jiným členským státem, může členský stát, který je konfrontován s žádostí založenou na zpochybněném dokladu, rozhodnout, že nový doklad (potvrzení pro obchod uvnitř EU nebo potvrzení o zpětném vývozu) nevydá.

Může být také rozhodnuto o vydání potvrzení EU, které omezuje obchod a povoluje jej pouze uvnitř EU. V příslušném potvrzení EU lze uvést zvláštní omezení, aby bylo zřejmé, že nepovoluje (zpětný) vývoz exempláře. Všechny členské státy by měly respektovat podmínky obsažené v potvrzení EU nebo dovozním povolení jiného členského státu a převzít tato omezení do každého nového dokumentu vydaného na základě tohoto potvrzení nebo povolení.

3.2. Založení chovu

Podle článku 54 nařízení o prováděcích pravidlech lze exemplář považovat za „odchovaný v zajetí“ pouze tehdy, je-li chovná populace získána v souladu se zákonnými ustanoveními platnými v době jeho nabytí a způsobem, který neohrožuje přežití dotyčného druhu ve volné přírodě.

V případě nedávno založeného chovu lze tuto skutečnost prokázat doklady v podobě dovozních povolení, potvrzení pro obchod uvnitř EU nebo dokumentů, které jsou v souladu s Pokyny týkajícími se dokladu o zákonném nabytí živých zvířat druhů zařazených do přílohy B (viz poznámka pod čarou 5 uvedená výše).

Pokud byl chov založen před zařazením druhu na seznam CITES nebo nařízení EU o obchodu s volně žijícími živočichy a planě rostoucími rostlinami a jsou o tom předloženy věrohodné důkazy, může být komerční chov povolen (jak pro vývoz, tak pro obchod uvnitř EU).

Pokud byla chovná populace dovezena, je třeba se zaměřit na důkaz, že exempláře byly dovezeny legálně v souladu s úmluvou CITES a právními předpisy EU, včetně případných přísnějších vnitrostátních opatření přijatých členskými státy.

Počet generací úspěšně odchovaných v zajetí v EU může být součástí dokladu o legálním chovu. Jsou-li však zakladatelské populace velké, může to naznačovat potenciální negativní dopad nelegálního odběru na zachování daného druhu.

3.3. Kódy původu

V příloze 3 je uveden vývojový diagram, který shrnuje, jak se mají používat různé kódy původu pro zvířata držená v určité fázi života v zajetí, a to na základě ustanovení nařízení EU o obchodu s volně žijícími živočichy a planě rostoucími rostlinami a s přihlédnutím k usnesením a definicím konference smluvních stran úmluvy CITES při výkladu těchto nařízení. To může orgánům pomoci zkontrolovat, zda je v dané aplikaci použit správný kód, a zejména zda je správně použit kód původu C.

Při posuzování žádostí o exempláře narozené v zajetí hodnotí výkonný orgán po konzultaci s vědeckým orgánem, zda byly kódy původu použity řádně podle čl. 54 odst. 3 a 4 nařízení o prováděcích pravidlech.

Pro přijetí kódu původu C označujícího exempláře odchované v zajetí je třeba zejména zvážit, zda je chovná populace:

a) udržována bez pravidelného dovozu exemplářů z volné přírody a

b) řízena způsobem, který umožňuje produkci potomstva druhé generace.

Toto hodnocení je třeba provádět případ od případu, v závislosti na druhu a chovateli. Například kód původu C lze snáze přiřadit druhu, o němž je již známo, že byl v EU chován v zajetí po mnoho generací, než druhu, u něhož se potomstvo druhé generace dosud nevyskytlo nebo je velmi vzácné. V takovém případě je pravděpodobnější, že se použije kód původu F.

Následující dva pododdíly obsahují podrobnější informace o obou výše uvedených podmínkách.

3.3.1 Přidávání exemplářů z volné přírody

Pokud se v zařízeních chovají exempláře v kontrolovaných podmínkách, musí orgány členských států přezkoumat, zda byla chovná populace pravidelně doplňována jedinci z volné přírody.

Pokud jsou exempláře odebrané z volné přírody přidávány jen velmi ojediněle a v souladu s požadavky čl. 54 odst. 3 nařízení o prováděcích pravidlech, lze pro potomstvo z tohoto zařízení použít kód původu C (za předpokladu, že jsou splněny všechny ostatní požadavky článku 54).

Zda je nebo není nutné přidávat do chovné populace volně žijící exempláře, lze vědecky určit na základě genetického profilování. To, jak časté doplňování lze ještě považovat za „ojedinělé“, může záviset na délce generace daného druhu a v každém případě je druhově specifické. V průběhu času, opět v závislosti na délce generace, by nově přidané volně žijící exempláře neměly tvořit velkou část chovné populace, protože by nebylo možné udržovat chovnou populaci pocházející z volné přírody.

Při dovozu volně žijících exemplářů druhů uvedených v příloze A za účelem chovu je třeba vzít v úvahu následující faktory:

— zda je projekt chovu v zajetí potřebný pro účely ochrany, a to s ohledem na podobné aktivity jinde ve světě a na úsilí o ochranu in situ nebo jeho nedostatek,

— existence exemplářů odchovaných v zajetí jinde ve světě, které by mohly být použity místo exemplářů z volné přírody,

— stanoviska vědeckých orgánů zemí vývozu,

— stanoviska příslušného mezinárodního, vnitrostátního nebo regionálního správce plemenné knihy nebo koordinátora programu ex situ Evropské asociace zoologických zahrad a akvárií (EAZA) (7), pokud existují,

— stanoviska příslušné skupiny odborníků Komise pro přežití druhů v rámci IUCN nebo jiných expertů, pokud existují,

— předložení důvodů pro chov z hlediska stanovených cílů, plánování a výzkumu v předstihu před dovozem,

— výstup chovného projektu v podobě spolupráce s dalšími subjekty v oboru a publikovaných materiálů o chovu, šlechtění a biologii,

— dosavadní výsledky žadatele v oblasti chovu v zajetí obecně a u dotčeného druhu konkrétně a dlouhodobá životaschopnost projektu,

— oficiální/institucionální podpora projektu,

— fotografické doklady o chovném zařízení na podporu základních písemných informací, pokud je to možné, a

— přínosy pro populace in situ plynoucí z odebrání exemplářů z volné přírody ve státě, kde se daný druh vyskytuje.

Tyto faktory nejsou uvedeny v žádném záměrném pořadí a míra potřeby jejich zohlednění se bude lišit případ od případu.

3.3.2. Produkce potomstva druhé generace

Aby bylo možné posoudit, zda je chov spravován „způsobem, který se prokázal jako schopný spolehlivě produkovat potomstvo druhé generace v kontrolovaném prostředí“ (čl. 54 odst. 4 nařízení o prováděcích pravidlech), je zapotřebí značného množství informací o metodách chovu a jednotlivých druzích.

Za určitých podmínek je možné obchodovat s exempláři první generace také pod kódem původu C, pokud je chov spravován způsobem, který umožňuje produkci potomstva druhé generace. Každý takový případ by měl být posuzován individuálně s přihlédnutím k řadě faktorů, jako jsou:

— podmínky chovu,

— požadavky na krmení,

— vhodné podmínky pro chov,

— složitost chovného cyklu,

— počet jedinců v chovné populaci,

— přístup k nepříbuzným exemplářům z první generace,

— genetické řízení (aktualizace plemenné knihy, také s ohledem na poddruhy),

— předchozí prokázané chovatelské úspěchy samostatného chovatele nebo chovatelské komunity obecně,

— uskutečnitelnost údajného počtu vykázaných jedinců vyprodukovaných za rok,

— poměr pohlaví,

— věk pohlavní dospělosti a schopnost přežití a

— vzácnost druhu v zajetí.

Posouzení podle čl. 54 odst. 4 nařízení o prováděcích pravidlech proto musí zahrnovat podrobnosti o tom, jak je stávající chovná skupina řízena a jaký je potenciál pro rozmnožení daného druhu do druhé generace (F2) a dále.

Je možné, že chovatel dříve neprokázal, že daný druh rozmnožil do druhé generace, ale vytvořil veškeré potřebné podmínky, které mu to umožní.

V případě velmi vzácných nebo obtížně chovatelných druhů lze tuto skutečnost prokázat například členstvím chovatele v koordinovaném chovatelském programu, jako je program ex situ asociace EAZA (EEP – dříve známý jako Evropský záchovný program), který již daný exemplář úspěšně odchoval v zajetí.

Je třeba zohlednit úspěšnost chovatelského programu jako celku a spolu s tím i míru, do jaké jednotlivý chovatel vytvořil podobné podmínky pro chov s přihlédnutím ke znalostem a pomoci ostatních chovatelů.

Hodnocení jednotlivých druhů nebo chovatelů se může v průběhu času měnit také v závislosti na způsobech řízení chovné populace.

3.4. Kódy účelu

Účely, na základě kterých lze povolit dovoz exemplářů, závisí na původu druhu (je-li odchovaný v zajetí, nebo odchycený ve volné přírodě) a na stavu druhu z hlediska ochrany (příloha A, nebo příloha B).

Na všech dovozních povoleních jsou uvedeny kódy účelu, které označují zamýšlený důvod dovozu. Pokud chovnou populaci tvoří exempláře z přílohy A nebo exempláře z přílohy B náležející ke druhům, které jsou vzácné nebo velmi zřídka chované v zajetí nebo na které se vztahuje nulová kvóta pro komerční obchod s volně žijícími exempláři dovezenými z jiných než komerčních důvodů, je třeba postupovat opatrněji při zvažování, zda povolit obchodování s potomstvem těchto exemplářů.

Na základě příslušného kódu účelu platí omezení, pokud jde o to, co lze s daným exemplářem a jeho potomstvem dělat. Tento oddíl uvádí pokyny k tomu, jak interpretovat různé kódy účelu týkající se exemplářů, které byly dovezeny a nyní jsou součástí chovné populace:

— Kód účelu S (vědecký) nebo M (lékařský, včetně biomedicínského výzkumu): Exempláře jsou určeny pro pokrok vědeckého poznání nebo k nezbytným biomedicínským účelům, pro které se daný druh ukáže jako jediný vhodný.

— Kód účelu B (chov v zajetí): Exempláře jsou určeny pro nekomerční chovné programy, které budou mít přínos pro zachování daného druhu. Kód účelu B by neměl být přijatelný v případě exemplářů, jejichž potomstvo je určeno pro komerční obchod, a místo toho by měl být vyhrazen pro chov za účelem zachování druhu. Nekomerční charakter transakce lze ověřit na základě následujících informací, přičemž je třeba mít na paměti, že jednotlivé projekty se liší a je nezbytná určitá míra flexibility: — jasný nástin přínosu z hlediska ochrany volně žijící populace druhu (např. podpora volně žijící populace, opětovné vysazení do volné přírody atd.), — jasný plán a časový rámec projektu (např. kdo a v jakém časovém horizontu exemplář opětovně vysazuje, zda se neplánuje okamžité opětovné vysazení, co se stane (pokud je projekt úspěšnější, než se očekávalo) s přebytečnými exempláři atd.), — existence a vedení plemenné knihy pro zachování genetické variability, — veterinární podpora projektu, která má zabránit šíření chorob na volně žijící populace, — podpora v zemi původu nebo opětovné vysazení v rámci projektu, — žádné obchodní využití exempláře a jeho potomstva.

— Kód účelu Z (zoologické zahrady): Exempláře jsou určeny pro zoologické zahrady a mohou být přemísťovány pouze mezi zoologickými zahradami.

— Kód účelu E (vzdělávací): Pro vzdělávací účely zaměřené na zachování druhu. Tento přínos z hlediska ochrany by měl být doložen vzdělávací koncepcí.

— Kód účelu P (osobní): Exempláře jsou určeny pro osobní použití, například jako soukromí domácí mazlíčci.

Pokud transakce jednoznačně nespadá pod jeden z výše uvedených neobchodních kódů účelu, musí být použit kód účelu T a dotyčný exemplář musí splňovat všechna kritéria pro povolení komerčního obchodu.

Výkonný orgán může po nezbytných konzultacích rovněž omezit komerční použití exempláře nebo jeho potomstva pouze na vnitřní trh EU. To by mohlo být zajištěno prostřednictvím podmínek stanovených v dovozním povolení a následně v potvrzení EU.

Pokud exemplář již nelze použít pro záměr, s nímž byl dovezen, a pokud existuje žádost o jeho použití pro komerční účely, měl by výkonný orgán po konzultaci s vědeckým orgánem posoudit, zda exemplář mohl být dovezen pro komerční účely.

Například zvíře dovezené pro výzkumný projekt nebo chovný program může být využito v existujícím chovu nebo může být samo obchodně využito, pokud je zřejmé, že účel původního dovozu byl skutečný a nebyl použit jako zástěrka pro dovoz zvířat s komerčním záměrem. Při tomto hodnocení může být nezbytná konzultace se zemí vývozu.

Pokud je zřejmé, že dovoz exempláře pro komerční účely nebyl povolen, obecně by neměl být povolen obchod s exemplářem nebo chov za účelem prodeje potomstva. Stejně tak by nemělo být povoleno komerční využití jakýchkoli odvozenin.

3.5. Problémy s nomenklaturou

Zvláštní pozornost by měla být věnována nedávno objeveným druhům, druhům, u nichž došlo v nedávné době k taxonomickým změnám, a také druhům, u nichž se přijatý nomenklaturní odkaz podle úmluvy CITES neshoduje s novější, obecně uznávanou vědeckou literaturou.

To může značně zkomplikovat historický řetězec; při ověřování zákonného původu se v takových případech doporučuje konzultace mezi výkonným orgánem a vědeckým orgánem.

4. Dovoz do EU

Exemplář živočišného druhu je možné považovat za odchovaný v zajetí pouze tehdy, jestliže je příslušný výkonný orgán po konzultaci s příslušným vědeckým orgánem členského státu ubezpečen o splnění kritérií uvedených v článku 54 nařízení o prováděcích pravidlech. Podmínky dovozu uvedené v článku 4 základního nařízení se vztahují rovněž na exempláře odchované v zajetí, které jsou uvedené v čl. 7 odst. 1 téhož nařízení. Proto by se na posuzování žádostí o dovoz exemplářů odchovaných v zajetí měly podílet vědecké orgány. Zejména musí zajistit, aby všechny exempláře pocházející z volné přírody, jež byly využívány pro chov v zajetí (rodičovské populace a všechny exempláře přidané ve výjimečných případech do chovné populace), splňovaly požadavky čl. 4 odst. 2 písm. a) a čl. 4 odst. 1 písm. e) ve spojení s čl. 4 odst. 2 písm. c).

To především znamená, že výkonný orgán po konzultaci s vědeckým orgánem rozhodne, že dovoz do EU nemá škodlivý účinek na stav druhu z hlediska ochrany, že exemplář byl získán legálně a že neexistují žádné další faktory, které by bránily vydání dovozního povolení.

Vědecké orgány se rovněž musí ujistit, že způsob produkce dovážených exemplářů nemá škodlivý vliv na stav druhu z hlediska ochrany nebo na rozsah území obývaného příslušnou volně žijící populací druhu.

Nereálná prohlášení (8) o odchovu v zajetí mohou vést k zamítnutí dovozního povolení podle čl. 4 odst. 1 písm. e) základního nařízení a čl. 7 odst. 6 prováděcího nařízení. Nesrovnalosti v informacích o údajném odchovu v zajetí by měly vést k další analýze žádosti a ke kontaktu se zemí vývozu a poté musí být v každém jednotlivém případě přijato konečné rozhodnutí.

Dovoz exemplářů odchovaných v zajetí ze států, kde se daný druh nevyskytuje, by obecně neměl být povolen, pokud exempláře daného druhu nebyly nikdy vyvezeny ze státu, kde se daný druh vyskytuje, s platným povolením nebo potvrzením CITES. Je však třeba vzít v úvahu, že exempláře mohly být přepraveny do státu, kde se daný druh nevyskytuje, ještě před zařazením na seznam CITES.

4.1. Úloha výkonného orgánu při posuzování dovozních povolení pro exempláře odchované v zajetí

Výkonný orgán zkoumá, zda byl exemplář získán v souladu s právními předpisy o ochraně dotčených druhů. Po konzultaci s příslušným vědeckým orgánem členského státu a po zvážení případného stanoviska Vědecké prověřovací skupiny výkonný orgán přezkoumá, zda exempláře, které mají být dovezeny, lze považovat za exempláře odchované v zajetí v souladu s článkem 54 nařízení o prováděcích pravidlech.

Výkonný orgán věnuje zvláštní pozornost žádostem o dovoz, u nichž byla zjištěna zvýšená rizika v souladu s přílohou 1 těchto pokynů. Faktory uvedené v příloze jsou orientační a nenahrazují posouzení jednotlivých případů s dostatečnou podrobností. Posouzení může prokázat, že prohlášení o chovu v zajetí je platné a spolehlivé navzdory přítomnosti jednoho nebo více rizik.

Aby se zjistilo, zda exempláře splňují kritéria uvedená v čl. 54 odst. 1 až 4 nařízení o prováděcích pravidlech, může být nutné získat informace od dotčené země mimo EU v souladu s čl. 7 odst. 6 nařízení o prováděcích pravidlech.

Členské státy by neměly vydávat dovozní povolení v případech, kdy navzdory žádosti neobdrží od vývozce nebo země vývozu či zpětného vývozu uspokojivé informace o tom, že exempláře, které mají být dovezeny do EU, lze považovat za odchované v zajetí.

4.2. Úloha vědeckého orgánu při posuzování dovozních povolení pro exempláře odchované v zajetí

Vědecký orgán v členském státě dovozu vyjádří stanovisko k tomu, zda jsou splněna kritéria uvedená v článku 54 nařízení o prováděcích pravidlech a podmínky dovozu uvedené v čl. 4 odst. 1 a 2 základního nařízení.

Toto stanovisko je založeno na vědeckém posouzení dostupných informací s přihlédnutím ke všem rizikům zjištěným v souladu s přílohou 1 těchto pokynů.

Pokud byly zjištěny pochybnosti týkající se původu exemplářů odchovaných v zajetí, které jsou předmětem obchodu, vědecký orgán (nebo výkonný orgán po konzultaci s vědeckým orgánem) v členském státě dovozu konzultuje vědecký orgán (a případně výkonný orgán) v zemi vývozu/původu. Cílem je získat informace potvrzující, že exempláře, které mají být dovezeny, splňují kritéria pro exempláře odchované v zajetí.

Jestliže potřebné informace nejsou k dispozici u výkonného nebo vědeckého orgánu v zemi vývozu/původu, může vědecký orgán v členském státě dovozu konzultovat přímo s žadatelem. Orgán se přitom vyzývá, aby použil kontrolní seznam otázek uvedený v příloze 2. Tento kontrolní seznam je orientační, měl by být přizpůsoben jednotlivým případům a ne každou otázku lze použít ve všech případech.

Stanoviska vědeckého orgánu by měla být poskytována individuálně, přičemž je lze formulovat pro konkrétní exemplář, pro konkrétní chovné zařízení, pro druh (například zda je druh snadný či náročný na chov) nebo pro dovoz z konkrétní země.

Vědecký orgán v členském státě dovozu informuje výkonný orgán o svých zjištěních. Vědecké orgány se vyzývají, aby sdílely svá hodnocení s orgány CITES ostatních členských států EU prostřednictvím databáze informací o chovu v zajetí (9).

Pokud existují obavy týkající se chovu daného druhu v zajetí (negativní stanovisko nebo trvalé pochybnosti), měl by vědecký orgán v členském státě na tuto záležitost upozornit Vědeckou prověřovací skupinu, aby se touto otázkou zabývala a přijala vhodná opatření. V takových případech může Evropská komise konzultovat výkonný nebo vědecký orgán v zemi vývozu nebo ve státech, kde se daný druh vyskytuje.

Výsledek posouzení Vědeckou prověřovací skupinou je zpřístupněn na stránkách Species+ (10) nebo v databázi informací o chovu v zajetí, případně jako reference pro vědecké a výkonné orgány.

5. Obchod uvnitř EU

5.1. Úloha výkonného a vědeckého orgánu při posuzování žádostí o obchod uvnitř EU s exempláři odchovanými v zajetí, které jsou uvedené v příloze A

Před vydáním potvrzení opravňujícího k obchodním činnostem u exemplářů, které jsou prohlášeny za narozené a odchované v zajetí, by se měl příslušný výkonný orgán po konzultaci s příslušným vědeckým orgánem ujistit, že jsou splněna kritéria uvedená v článku 54 nařízení o prováděcích pravidlech.

Takové konzultace lze provádět v případě každé jednotlivé žádosti, nebo se mohou týkat konkrétních druhů. V případě opakovaných žádostí týkajících se určitého druhu a v případě, že se na rodičovskou populaci již vztahují platná potvrzení pro obchod uvnitř EU s kódem původu C, nemusí být nutné konzultovat vědecký orgán.

Výkonný nebo vědecký orgán by měl pokaždé, když známý chovatel žádá o potvrzení pro obchod uvnitř EU, požadovat alespoň následující údaje (další aspekty platné pro nové chovatele viz níže):

1. jméno a adresa chovatele;

2. povolení nebo potvrzení pro obchod uvnitř EU pro rodičovskou populaci (která se může skládat ze dvou zvířat nebo v případě skupinového ustájení z více zvířat. V tomto případě by měla být uvedena nejmenší skupina potenciálních rodičů spolu s příslušnými doklady o jejich zákonném nabytí, věku a pohlaví);

3. počet potomků na jeden případ páření;

4. identifikace jednotlivých potomků;

5. (přibližné) datum narození;

6. pohlaví potomka (je-li k dispozici);

7. popis metod chovu – pokud se počet potomků zdá být příliš vysoký ve srovnání s údaji, které lze nalézt v literatuře, nebo u druhů, které jsou v zajetí chovány velmi zřídka. Je třeba vzít v úvahu vědecký pokrok, který podporuje reprodukci, jako je oplodnění in vitro, protože může vést k vyšší míře reprodukce, než jaká by se dala očekávat v přirozených podmínkách. Kromě toho lze v zajetí často získat více než jednu snůšku, což může být ve volné přírodě vzácné.

Při posuzování žádosti o potvrzení pro exemplář odchovaný v zajetí by měl výkonný orgán dbát na následující ukazatele vyššího nebo nižšího rizika:

— Je dotyčný chovatel známý legálním chovem tohoto druhu?

— Dosáhla rodičovská populace pohlavní dospělosti (zde je rovněž třeba vzít v úvahu možné rozdíly mezi zvířaty chovanými v zajetí v porovnání s informacemi o jedincích ve volné přírodě) a je stále schopna se rozmnožovat?

— Je údajný počet potomků věrohodný?

— Je údajný počet snůšek věrohodný?

— Měla tato rodičovská populace v minulosti potomky?

— Narodila se tato rodičovská populace v zajetí? Pokud ne, byla generace F2 vyprodukována za podobných okolností?

— Týká se žádost druhu endemického v EU nebo druhu původního v EU nebo druhu, o němž je známo, že je nezákonně získáván ve volné přírodě?

V případě nového chovatele nebo nejasností ohledně výše uvedených informací může výkonný orgán kromě uvedených otázek 1–7 požádat o doplňující informace. Mezi ně může podle potřeby patřit:

— velikost a původ (volně žijící nebo odchovaná v zajetí) zakladatelské chovné populace,

— velikost současné chovné populace – celkový počet jedinců včetně poměru samců a samic,

— údaje o rodičích exemplářů, včetně data narození/vylíhnutí (čísla na kroužku/mikročipu a fotografie v případě druhů, u nichž lze jednotlivé exempláře spolehlivě rozpoznat na základě specifických tělesných znaků, jsou-li k dispozici),

— rok prvního úspěšného rozmnožení,

— údaj, zda chovatel rozmnožil populaci do druhé generace (F2),

— údaj, zda byla chovná populace doplněna o jedince odchycené ve volné přírodě, a pokud ano, podrobnosti o počtu jedinců, o datu odchytu a o jejich původu,

— veškeré údaje o roční produkci.

Výkonný orgán by měl vést konzultaci s příslušným vědeckým orgánem rovněž v těchto případech:

— žádosti vztahující se na druhy, o nichž je známo, že je obtížné je chovat a/nebo rozmnožovat v zajetí,

— žádosti vztahující se na exempláře, u nichž je vzhledem k jejich uvedenému stáří nepravděpodobné, že byly odchovány v zajetí, a to z důvodu vysokých nákladů spojených s udržením dotyčného druhu v zajetí po dané období,

— žádosti vztahující se na druhy, které pomalu dospívají a mají nízký reprodukční potenciál,

— pochybnosti o věrohodném počtu potomků a snůšek, reprodukčním věku nebo jiných aspektech chovu v zajetí.

Výkonné orgány mohou zvážit fyzickou kontrolu příslušnými orgány a/nebo požádat o analýzu DNA, která ověří, zda uváděné potomstvo bylo skutečně narozeno a odchováno v zajetí a zda pochází od údajných rodičů či z údajné rodičovské populace.

Fyzická kontrola je obecně oprávněná v případě pochybností a v případech, kdy není možné provést genetickou analýzu. Odběr vzorku pro účely genetické analýzy může provést žadatel (nejlépe pod dozorem zástupce příslušných orgánů) nebo pověřený úředník v závislosti na analýze rizik provedené výkonným orgánem po konzultaci s vědeckým orgánem.

Konzultace mezi výkonnými orgány je oprávněná, pokud existují obavy ohledně platnosti potvrzení vydaných jiným členským státem pro exempláře, které jsou předmětem pochybných tvrzení o chovu v zajetí.

Výše uvedená opatření není třeba provádět u exemplářů druhů uvedených v příloze X nařízení č. 865/2006. U těchto exemplářů se má za to, že splňují podmínky článku 54 (exemplář narozený a odchovaný v zajetí, kód původu C), pokud neexistuje přesvědčivý důkaz o opaku. Nemusí být opatřeny potvrzením pro obchod uvnitř EU ani jiným typem dokladu, ani nemusí být označeny.

5.2. Úloha výkonného a vědeckého orgánu v rámci obchodu uvnitř EU s exempláři odchovanými v zajetí, které jsou uvedené v příloze B

Obchod s exempláři uvedenými v příloze B je povolen, pokud lze prokázat, že exempláře byly získány v souladu s platnými právními předpisy pro ochranu fauny a flóry.

Na pomoc členským státům při provádění tohoto pravidla, které se vztahuje i na obchod s exempláři odchovanými v zajetí, byly vypracovány pokyny (11), jež podrobně popisují požadavky na doklady pro obchod uvnitř EU se zvířaty uvedenými v příloze B.

Při kontrole obchodu s exempláři druhů uvedených v příloze B, jež byly odchovány v zajetí, by mělo být provedeno stejné posouzení, jaké je uvedeno výše v souvislosti s přílohou A. V případě pochybností by měl výkonný orgán konzultovat vědecký orgán a měl by zvážit fyzickou kontrolu a/nebo odběr vzorku pro účely genetické analýzy, jak je popsáno výše.

V případě pochybností ohledně exemplářů, které byly údajně odchovány v zajetí v jiném členském státě, se doporučuje konzultace mezi výkonnými orgány, zejména pokud existuje vysoké riziko (např. neexistuje důkaz o legálním dovozu do zemí EU, druh je obtížné rozmnožit do druhé generace atd.).

6. Vývoz a zpětný vývoz z EU

Exemplář určitého živočišného druhu by měl být považován za odchovaný v zajetí pouze tehdy, jestliže je příslušný výkonný orgán po konzultaci s vědeckým orgánem v dotyčném členském státě přesvědčen, že jsou splněna kritéria uvedená v článku 54 nařízení o prováděcích pravidlech.

Je třeba poznamenat, že existuje rozdíl mezi i) zpětným vývozem exemplářů odchovaných v zajetí, které byly dříve dovezeny do EU, a ii) vývozem exemplářů odchovaných v zajetí v EU.

6.1. Zpětný vývoz exemplářů odchovaných v zajetí

Pokud jsou exempláře odchované v zajetí zpětně vyvezeny z členského státu EU, který není státem, jenž exempláře do EU dovezl, musí si oba členské státy vyměnit informace (viz čl. 5 odst. 5 základního nařízení).

Pokud jsou exempláře označeny a lze je jednoznačně přiřadit k určitému dokladu, nemusí být nutná zvláštní konzultace s vědeckým orgánem. Základem jsou pokyny týkající se dokladu o zákonném nabytí živých exemplářů druhů zařazených do přílohy B (viz poznámka pod čarou 11), přičemž kontrolní seznam v příloze těchto pokynů je třeba považovat za minimální dokumentaci nebo informace, které je třeba předložit.

6.2. Vývoz exemplářů odchovaných v zajetí

6.2.1. Úloha výkonného orgánu při posuzování vývozních povolení pro exempláře odchované v zajetí

Výkonný orgán po konzultaci s příslušným vědeckým orgánem členského státu přezkoumá, zda exempláře splňují kritéria pro exempláře považované za odchované v zajetí v souladu s článkem 54 nařízení o prováděcích pravidlech a čl. 7 odst. 1 základního nařízení.

Výkonný orgán posoudí informace uvedené v žádosti, aby se ujistil, že exemplář byl získán v souladu s právními předpisy EU (zjištění zákonného nabytí). Pokud se žádost týká exemplářů, na které se již vztahuje potvrzení, měl by výkonný orgán provést další přezkoumání na základě posouzení rizik a v případě pochybností se poradit s vědeckým orgánem nebo s jinými členskými státy.

Výkonné orgány by měly věnovat zvláštní pozornost žádostem o vývoz, pokud byla zjištěna zvýšená rizika v souladu s přílohou 1 tohoto dokumentu. Faktory uvedené v příloze jsou orientační a nemají nahradit řádné posouzení jednotlivých případů. Posouzení může prokázat, že prohlášení o chovu v zajetí je platné a spolehlivé navzdory přítomnosti jednoho nebo více rizik.

V případě vývozu živých exemplářů druhů zvířat uvedených v příloze B, které byly odchovány v zajetí, by se členské státy měly řídit pokyny k prokázání zákonného nabytí živých zvířat druhů uvedených v příloze B (viz poznámka pod čarou 11) a rovněž by se měly odvolávat na potřebné doklady.

Výkonné orgány se mohou rozhodnout, že ověří zákonné nabytí pomocí přístupu založeného na posouzení rizik, a to na základě následujících faktorů, pokud jsou pro konkrétní žádost o vývoz relevantní:

i) příloha, ve které je druh uveden;

ii) původ exempláře;

iii) výskyt druhu v kontrolovaném prostředí v členském státě, který žádost vyřizuje;

iv) doložený nezákonný obchod;

v) účel obchodu (komerční nebo nekomerční);

vi) historie žádostí žadatele, včetně veškerých případů nesplnění požadavků;

vii) peněžní hodnota exemplářů a

viii) existence podobně vypadajících druhů.

Pokud po posouzení a porovnání výše uvedených faktorů výkonný orgán vyvodí existenci vysokého rizika, že exemplář určený k vývozu nebyl získán legálně, může se rozhodnout, že bude požadovat další informace a provede další přezkoumání historického řetězce. Pokud výkonný orgán dojde k závěru, že riziko nezákonného nabytí je nízké, může se rozhodnout pro menší přezkum.

Podle čl. 65 odst. 4 nařízení o prováděcích pravidlech musí výkonný orgán ověřit, zda jsou exempláře druhů uvedených v příloze A označeny podle článku 66 tohoto nařízení.

Při vývozu (nebo zpětném vývozu) exemplářů uvedených v příloze A nebo B, pokud jsou exempláře označeny, je vhodné uvést identifikační čísla na vývozním povolení (nebo potvrzení o zpětném vývozu) v kolonce s popisem 8, aby byl popis exemplářů co nejpřesnější.

Exempláře druhů uvedených v příloze X nařízení č. 865/2006 nemusí být pro účely vývozu označeny a lze mít za to, že splňují podmínky pro vydání vývozního povolení.

6.2.2. Úloha vědeckého orgánu při posuzování vývozních povolení pro exempláře odchované v zajetí

Vědecký orgán po konzultaci s výkonným orgánem poskytuje poradenství ohledně toho, zda exempláře, na které se vztahuje povolení nebo potvrzení, splňují kritéria stanovená pro exempláře odchované v zajetí (v souladu s článkem 54 nařízení o prováděcích pravidlech a čl. 5 odst. 2 písm. d) (na který odkazuje čl. 5 odst. 4 základního nařízení)), aby posoudil, zda vývoz není škodlivý pro zachování druhu.

Stanoviska vědeckého orgánu by měla být poskytována individuálně, přičemž je lze formulovat pro každý jednotlivý exemplář, pro konkrétní chovné zařízení nebo pro druh (například zda je druh snadný či náročný na chov).

V případě pochybností ohledně původu exemplářů odchovaných v zajetí v jiném členském státě EU požádá výkonný nebo vědecký orgán v členském státě vývozu výkonný nebo vědecký orgán v jiném členském státě, aby potvrdil, zda exempláře splňují kritéria pro exempláře odchované v zajetí.

Výkonné a vědecké orgány se vyzývají, aby svá hodnocení v případě potřeby sdílely s orgány CITES ostatních členských států EU prostřednictvím databáze informací o chovu v zajetí (12).

Kromě toho se vědecké orgány členských států vyzývají, aby v případě přetrvávajících pochybností ohledně chovu v zajetí na tuto záležitost upozornily Vědeckou prověřovací skupinu nebo – prostřednictvím výkonného orgánu – skupinu odborníků z výkonných orgánů CITES.

7. Zabavená zvířata

Tento oddíl obsahuje pokyny pro nakládání se zabavenými exempláři a uvádí, zda lze tyto exempláře použít v zařízení pro chov v zajetí.

Po konzultaci s vědeckým orgánem a případně dalšími příslušnými subjekty by měl výkonný orgán rozhodnout o tom, jak nejvhodněji naložit se zabavenými exempláři, a o tom, zda je ponechat v zajetí, vrátit do země původu za účelem případného návratu do volné přírody (13) nebo provést eutanazii.

Usnesení konference CITES 17.08 o nakládání s nezákonně obchodovanými a zabavenými exempláři druhů uvedených na seznamu CITES (14) může v této věci poskytnout vodítko, jakým je zejména analýza v podobě rozhodovacího schématu v příloze 1 usnesení.

Je třeba zohlednit původní důvod zabavení, protože exempláře v některých případech nebyly zabaveny kvůli problémům ohledně jejich zákonnosti, ale spíše z důvodu porušení jiných předpisů (např. v souvislosti s přepravními podmínkami). Výkonné orgány by si měly být vědomy i nových pašeráckých metod, kdy obchodníci počítají s tím, že exempláře budou zabaveny a později legalizovány prostřednictvím záchranného centra. Výkonné orgány by měly učinit veškerá opatření, aby zamezily tomu, že zabavené exempláře skončí zpět v rukou osob zapojených do protiprávního jednání.

Zabavené exempláře by mohly být přidány ke stávajícím populacím v případě druhů, jejichž chovné populace již byly v EU vytvořeny, nebo lze jejich prostřednictvím založit nové chovné populace. Pokud se jedná o druh, pro který existuje například program ex situ asociace EAZA (EEP) nebo evropská plemenná kniha (ESB), upřednostňuje se předání exempláře do péče takového koordinovaného chovného programu. To se rozhodně týká druhu, který doposud nebyl dovezen s platným povolením nebo potvrzením CITES.

Členské státy mohou spolupracovat s jinými smluvními stranami úmluvy CITES na řádném naložení se zabavenými zvířaty tím, že povolí dovoz, vývoz nebo zpětný vývoz těchto exemplářů. V případě dovozu jsou i nadále vyžadovány závěry o absenci újmy. Komerční obchod se zabavenými exempláři druhů uvedených v příloze A však není povolen.

Je nutné rozlišovat mezi exempláři druhů uvedených v příloze A a druhů uvedených v příloze B, C nebo D. Zvýšené opatrnosti je třeba dbát u vzácných druhů nebo u druhů, jejichž chov v EU (téměř) neprobíhá.

Podle čl. 8 odst. 6 základního nařízení mohou příslušné orgány členských států prodat jakýkoli zabavený exemplář druhu uvedeného v přílohách B až D, pokud není vrácen přímo osobě nebo subjektu, kterému byl zabaven nebo který se podílel na protiprávním jednání. Takové exempláře pak mohou být využívány ke všem účelům, jako kdyby byly získány legálně.

Zabavené exempláře druhů uvedených v příloze A není možné prodat. Exempláře uvedené v příloze A by měly být považovány za legálně získané poté, co byly zabaveny a předány správci, který tyto zabavené exempláře uchová pro nekomerční využití. Mělo by být stanoveno, k jakým účelům je možné exempláře a jejich potenciální potomstvo využít.

Je nutno důkladněji zvážit, zda lze zabavené exempláře druhů uvedených v příloze A zařadit do chovné populace. Při posuzování, zda lze zabavený exemplář zařazený do přílohy A svěřit zařízení pro chov v zajetí, je třeba zvážit následující aspekty (po konzultaci s příslušným vědeckým orgánem):

— Je zařízení pro chov v zajetí spojeno s formálním programem chovu v zajetí za účelem ochrany druhu? Nebo se jedná spíše o komerční zařízení, které většinu odchovaných potomků prodává?

— Je známo, že tento druh lze chovat v zajetí a produkovat potomstvo druhé generace?

— Je znám původ exempláře?

Zdá se, že přenechání plného vlastnictví zabaveného exempláře komerčnímu zařízení pro chov v zajetí není slučitelné s nařízeními EU o obchodu s volně žijícími živočichy a planě rostoucími rostlinami. Exempláře uvedené v příloze A by mohly být „adoptovány“, a to za předpokladu, že i) zařízení má potřebné znalosti a infrastrukturu a ii) zvířata nebudou využita k prodeji nebo ke komerčnímu chovu.

Pokud má být zabavený exemplář umístěn v jiném členském státě, měl by příslušný vydávající výkonný orgán před vydáním potvrzení opravňujícího k tomuto přemístění navázat kontakt s vědeckým orgánem v přijímajícím členském státě (podle článku 9 základního nařízení) a (v ideálním případě) informovat výkonný orgán v přijímajícím členském státě. V potvrzení by měla být uvedena veškerá omezení týkající se použití exempláře, na nichž se oba členské státy dohodly.

(1) Nařízení Rady (ES) č. 338/97 ze dne 9. prosince 1996 o ochraně druhů volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin regulováním obchodu s nimi (Úř. věst. L 61, 3.3.1997, s. 1) („základní nařízení“) a související nařízení Komise, zejména: Nařízení Komise (ES) č. 865/2006 ze dne 4. května 2006 o prováděcích pravidlech k nařízení Rady (ES) č. 338/97 o ochraně druhů volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin regulováním obchodu s nimi (Úř. věst. L 166, 19.6.2006, s. 1) („nařízení o prováděcích pravidlech“) a prováděcí nařízení Komise (EU) č. 792/2012 ze dne 23. srpna 2012, kterým se stanoví vzor formuláře povolení, potvrzení a dalších dokumentů uvedených v nařízení Rady (ES) č. 338/97 o ochraně druhů volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin regulováním obchodu s nimi a mění nařízení Komise (ES) č. 865/2006 (Úř. věst. L 242, 7.9.2012, s. 13) („nařízení o formuláři povolení“).

(2) „Exempláři odchovanými v zajetí“ se v tomto dokumentu rozumí jedinci, kteří splňují kritéria uvedená v článku 54 nařízení o prováděcích pravidlech.

(3) Harfoot, M. a kol., 2018. Unveiling the patterns and trends in 40 years of global trade in CITES-listed wildlife (Odhalení vzorců a trendů 40 let celosvětového obchodu s volně žijícími živočichy a planě rostoucími rostlinami uvedenými na seznamu CITES), Biological Conservation, 223, 47–57.

(4) To se týká stavu druhu v Červeném seznamu IUCN, nikoli příloh úmluvy CITES, v nichž je druh uveden.

(5) https://eur-lex.europa.eu/legal-content/CS/TXT/PDF/?uri=CELEX:52019XC0321(01)&from=CS

(6) Ustanovení čl. 11 odst. 2 písm. a) základního nařízení.

(7) Viz https://www.eaza.net/assets/Uploads/CCC/August-2020.pdf

(8) Např. prohlášení o produkci potomstva v takovém rozsahu nebo rychlosti, které jsou s ohledem na biologické zákonitosti rozmnožování daného druhu považovány za nepravděpodobné.

(9) http://captivebreeding.unep-wcmc.org

(10) https://speciesplus.net/species

(11) Doklad o zákonném nabytí živých zvířat druhů zařazených do přílohy B a potřebné písemné důkazy, (Úř. věst. C 107, 21.3.2019, s. 2).

(12) http://captivebreeding.unep-wcmc.org

(13) Návrat do volné přírody není v mnoha případech možný.

(14) https://cites.org/sites/default/files/document/E-Res-17-08.pdf