CS Úřední věstník Evropské unie C 107/37

Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru na téma „Plán dekarbonizace energetiky do roku 2050“ (průzkumné stanovisko)

2011/C 107/08

Zpravodaj: pan PEZZINI

Dne 12. května 2010 se Evropská komise, v souladu s článkem 304 Smlouvy o fungování Evropské unie, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci

plánu dekarbonizace energetiky do roku 2050

(průzkumné stanovisko).

Specializovaná sekce Doprava, energetika, infrastruktura a informační společnost, kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 2. února 2011.

Na 469. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 16. a 17. února 2011 (jednání dne 17. února 2011), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 193 hlasy pro, 3 hlasy byly proti a 5 členů se zdrželo hlasování.

1. Závěry a doporučení

1.1 Výbor se domnívá, že je velmi důležité vypracovat skutečnou integrovanou evropskou energetickou politiku a začlenit do ní střednědobou a dlouhodobou strategii EU, která by stanovila plán konkurenceschopného a udržitelného snižování obsahu CO2 ve vyráběné energii do roku 2050, aby se z globálního hlediska reagovalo na výzvy změny klimatu a uspokojily se společenské a průmyslové potřeby EU.

1.2 K uskutečnění společné energetické politiky v podmínkách globalizovaného světa je z pohledu Výboru nezbytné vytvořit „integrované energetické společenství“ v souladu s tím, co stanoví článek 194 Smlouvy.

1.3 Podle EHSV musí být plán dekarbonizace energetiky do roku 2050 schopen:

— shromáždit nejrůznější potenciální způsoby vývoje pro výrobu a využívání energie v Evropě;

— zkoumat společné způsoby transformace ekonomik;

— určit způsoby stálého dialogu o tomto plánu na různých úrovních;

— určit nezbytná opatření v zájmu lepšího pochopení strategických rozhodnutí;

— navrhnout systémy hospodářské kompatibility zohledňující hospodářskou soutěž a přijímané společností;

— zdůraznit nezbytné aspekty flexibility, aby bylo možné se rychle přizpůsobit změnám klimatu, novým technologiím a celosvětovému hospodářskému vývoji.

1.4 EHSV považuje za nezbytné zavést systémy kombinovaných politických opatření zahrnující:

— opatření v oblasti energetické účinnosti;

— bezpečné systémy zachycování a ukládání CO2 (CCS);

— pevné mechanismy obchodování s emisemi;

— konkurenceschopný rozvoj obnovitelných zdrojů energie;

— transformaci elektráren za účelem dekarbonizace;

— udržitelnou transformaci dopravních prostředků;

— odpovídající mezinárodní technickou normalizaci;

— opatření na rozvoj vysoce účinné kombinované výroby elektřiny a tepla.

1.5 Podle Výboru musí být při přípravě plánu do roku 2050 zohledněny následující čtyři klíčové proměnné:

— značné urychlení vědeckotechnického a technologického pokroku;

— úsilí všech zemí a všech zainteresovaných odvětví o jasné přijetí závazků;

— udržitelnost časově stabilního finančního rámce;

— měřitelnost dílčích cílů a jejich přizpůsobivost vědeckotechnickému vývoji.

1.6 V souvislosti s „vybavením“ integrovaného evropského trhu s energií považuje EHSV za nezbytné, aby byly okamžitě plánovitě a společně stanoveny investice do následujících oblastí:

— inteligentní sítě a modernizace rozvodných energetických sítí;

— výzkum a vývoj společných programů v oblasti energetické udržitelnosti, nanověd a nanotechnologií, informatiky aplikované na síťové makrosystémy a mikrosystémů pro inteligentní domácnosti;

— schopnost spravovat komplexní systémy a zajistit stabilní referenční rámec pro průmysl a pro veřejné a soukromé subjekty;

— zintenzivnění strukturovaného a interaktivního dialogu se sociálními partnery, spotřebiteli a veřejností;

— stabilní rámec pro vyjednávání a mezinárodní spolupráci, který by za účelem ujednaných a ověřitelných cílů sdružil staré a nové industrializované země.

1.7 V souvislosti s cíli, které musí být již brzy vytyčeny, by se podle EHSV měla pozornost soustředit na okamžité podniknutí následujících kroků:

— přijmout opatření energetické účinnosti, zejména v odvětví dopravy a výstavby, při důslednějším dodržování evropských směrnic;

— rychle a plošně zlepšit mechanismy obchodování s emisemi;

— vypracovat skutečné systémy postupné dekarbonizace elektrické energie, zároveň i urychlit a šířit probíhající pilotní projekty;

— důrazně podporovat zkušenosti zaměřené na rozvoj portfolia cenově dostupných nízkouhlíkových technologií;

— široce využívat alternativní zdroje energie díky daňové a finanční podpoře;

— posílit vzdělávací mechanismy a odbornou přípravu ve vědeckých oborech na základě integrovaných mezioborových modelů;

— rozvíjet energetické infrastruktury a transevropské sítě a šířit inteligentní sítě standardizované prostřednictvím evropských systémů normalizace;

— vytvořit účinný rámec pro mezinárodní spolupráci.

1.8 Ve střednědobém horizontu bude podle Výboru třeba zajistit:

— světový trh s cenově dostupnými nízkouhlíkovými technologiemi a společnými technickými normami na mezinárodní úrovni;

— důkladný přezkum dílčích cílů za účelem přijetí závazků v EU a na světovém trhu;

— aktualizaci cílů v závislosti na změnách, vědeckých objevech a změnách hospodářské a obchodní situace ve světě;

— eventuální přepracování strategií nezbytných ke snížení emisí skleníkových plynů o 60 až 80 %;

— praktické šíření společných nástrojů pro správu sítí a uzlů skladování a distribuci energie;

— zlepšení mechanismů řízení, získávání souhlasu a interaktivního dialogu mezi všemi zúčastněnými subjekty;

— rozvoj jaderného štěpení z III. ve IV. generaci v členských státech, které tuto technologii chtějí dále využívat, a rozvoj technologií zpětného využití většiny materiálů;

— podporu výzkumu jaderné syntézy v souladu s Evropskou dohodou o vývoji jaderné syntézy a především s programem JET (Joint European Torus) podporovaným Evropskou komisí, po němž bude ve 20. letech následovat ITER;

— důraznější boj proti energetické chudobě, u níž hrozí, že vyloučí stále širší vrstvy občanů i celých zemí.

1.9 Výbor se domnívá, že by se prozatím mělo učinit následující:

— vyvíjet politické úsilí o integrovaný energetický systém EU se společnými pravidly;

— vytvořit harmonizované a stabilní právní rámce;

— zavést technické normy EU;

— vybudovat evropské elektrárny podle kompatibilních norem interoperability;

— vypracovat schémata EU pro harmonizovanou odbornou přípravu zaměstnanců;

— vytvořit účinné mechanismy výměny osvědčených postupů a dostupných technologií;

— vytvořit interoperabilní informační systémy kontroly a bezpečnosti;

— provádět plošnou politiku kultury energetické udržitelnosti.

1.10 Podle Výboru má zásadní význam rozvoj a posílení důsledné komunikační politiky na evropské úrovni, s přesvědčivými a věrohodnými sděleními dostupnými pro různé zainteresované skupiny a především pro širokou veřejnost.

2. Úvod

2.1 Globální změna klimatu je široce přijímanou skutečností, méně však povaha a rozměry jejích důsledků.

2.2 Evropská unie se musí rozhodnout, jakou Evropu by v roce 2020 chtěla. Komise navrhuje udržitelný růst na základě energetické strategie na období 2011–2020, která bude doplněna o plán (roadmap) „dekarbonizace“ energetiky do roku 2050.

2.3 Komise požádala EHSV o vypracování dvou různých průzkumných stanovisek o vyhlídkách pro vývoj ve střednědobém až dlouhodobém horizontu, jedno do roku 2020, druhé do roku 2050. Toto průzkumné stanovisko se zaměří na vyhlídky do roku 2050.

2.4 Plán dekarbonizace energetiky do roku 2050 musí být schopen:

— shromáždit nejrůznější potenciální způsoby konkurenceschopného vývoje pro výrobu a využívání energie v Evropě, v souladu s dlouhodobými globálními cíli v oblasti klimatu a se společenskými a průmyslovými potřebami EU;

— zkoumat společné způsoby transformace ekonomik na základě současných i budoucích rozhodnutí v oblasti energetické politiky, s nimiž budou souhlasit sociální partneři i občanská společnost, a to prostřednictvím stálého interaktivního dialogu;

— určit způsoby stálého dialogu o tomto plánu na různých úrovních, mezi politiky, veřejnými orgány, provozovateli a distributory energie, průmyslem, odbory, ekologickými sdruženími, obchodem a službami, uživateli z odvětví elektrické energie, bytového odvětví, terciárního sektoru a dopravy, vědeckou a technickou obcí a vzdělávacími institucemi, finančním a úvěrovým sektorem, zemědělci, spotřebiteli a občany;

— určit nezbytná opatření v zájmu lepšího pochopení strategických rozhodnutí nezbytných k dosažení cílů snížení emisí skleníkových plynů o 60 až 80 %, zejména prostřednictvím hromadného zavádění nových energetických technologií, s cílem dlouhodobě stabilizovat koncentrace CO2 v ovzduší na úrovni pod 450 ppmv (ppmv: počet částic na milion částic v jednotce objemu vzduchu);

— navrhnout systémy hospodářské kompatibility zohledňující hospodářskou soutěž a přijímané společností, jež budou sloužit pro veřejné i soukromé financování, pro zdanění a pro plánování rozpočtu;

— zdůraznit nezbytné aspekty flexibility vyplývající z – občas neočekávaných – změn ve vědeckém výzkumu, v hospodářském vývoji a ve vývoji sociální kultury.

2.5 Ve všech dosud dostupných scénářích s cíli snížení emisí o 80 % do roku 2050 musejí mít podle EHSV klíčový význam systémy kombinovaných politických opatření zahrnujících:

— opatření v oblasti energetické účinnosti;

— plošné systémy zachycování a ukládání CO2 (CCS) a posílené mechanismy regulace obchodování s emisemi;

— podstatné zvýšení podílu energie z obnovitelných zdrojů;

— rozvoj jaderného štěpení z III. na IV. generaci a podporu výzkumu jaderné syntézy;

— podstatné zvýšení podílu elektrické energie vyráběné s využitím systémů dekarbonizace;

— značné příspěvky ke zvýšení transformace silniční, letecké a lodní dopravy a ke snížení spotřeby energie v bytovém odvětví a terciárním sektoru;

— investice do výzkumu, vývoje, demonstrací a zavádění, které budou určeny na tržní inovace;

— urychlení činnosti v oblasti technické normalizace na úrovni EU i na úrovni mezinárodní;

— opatření na rozvoj vysoce účinné kombinované výroby elektřiny a tepla.

2.6 V souvislosti s „vybavením“ integrovaného evropského trhu s energií, které je nezbytné bez ohledu na zvolenou kombinaci politických opatření a na učiněné objevy, by se podle EHSV mělo investovat do:

— rozvoje inteligentních sítí a síťových konfigurací, které budou rozvíjet technologie skladování elektřiny a tepla;

— funkční začlenění různých vnitrostátních a regionálních programů výzkumu, vývoje, demonstrací a zavádění a technologických inovací do evropského prostoru výzkumu a inovací v oblasti energetiky;

— vytvoření pevných a trvalých politických podmínek, v nichž budou všechny zainteresované subjekty moci vykonávat činnost s odpovídající úrovní jistoty;

— přijetí rozhodných opatření v oblasti budování kapacit, s cílem vytvořit systém účinných a jednoznačných úrovní řízení;

— určení stabilních a řádně odůvodněných kanálů pro mezinárodní spolupráci.

2.7 Zpráva Mezinárodní energetické agentury (IEA) a různé další mezinárodní organizace ukazují celou řadu globálních scénářů, na jejichž základě by vyhlídky současného hospodaření s energií byly do budoucnosti z environmentálního, hospodářského i sociálního hlediska neudržitelné.

2.8 Na celosvětové úrovni by všechny země měly usilovat o to, aby do roku 2011 přijaly pro odvětví s vysokými emisemi strategie nízkouhlíkového rozvoje. Jinak hrozí, že evropská energeticky náročná odvětví nebudou dále konkurenceschopná na světovém trhu, a dojde tak k přemístění jejich výroby (přesunu emisí uhlíku) mimo Evropu bez jakéhokoli snížení emisí CO2. Tyto strategie by měly také zahrnovat například rychlé omezení aktivit, které mají za následek úbytek tropických lesů.

2.9 Strategické oblasti globální činnosti, které určila skupina G-20, se dělí na dvě skupiny: oblast krátkodobých zásahů a oblast střednědobých zásahů.

2.9.1 Do první skupiny patří činnosti zaměřené na podporu poptávky a podporu příjmů. Patří sem například:

— zlepšení energetické účinnosti;

— zlepšení infrastruktur směrem k nízkým emisím CO2;

— podpora trhů prostřednictvím čistých technologií.

2.9.2 Ve střednědobém až dlouhodobém horizontu jsou naopak opatření zaměřena na získávání důvěry soukromých investorů a podnikatelů v odvětvích, která se mají stát pilíři ekologického rozvoje. Patří mezi ně:

— spuštění pilotních projektů, zejména v oblasti CCS;

— pobídky pro výzkum na mezinárodní úrovni;

— pobídky k investicím do nízkouhlíkových technologií.

2.10 Podle některých scénářů by bylo možné snížit do roku 2050 globální emise o 50 %, a to s pomocí následujících čtyř faktorů:

— z více než poloviny díky energetické účinnosti;

— přibližně z jedné pětiny díky obnovitelným zdrojům energie;

— z další pětiny díky technologii zachycování a ukládání CO2;

— ze zbývajícího podílu díky jaderné energii.

Některé z technologií, s nimiž se v tomto scénáři počítá, zatím ve skutečnosti nejsou dostupné nebo musejí projít zásadními změnami a snížením nákladů.

2.11 Mezi technologiemi, které se mají využívat, se navrhují CCS a rozvoj elektromobilů.

2.11.1 V souvislosti s elektromobily se očekává značný technologický pokrok:

— v kapacitě akumulátorových baterií;

— v dobíjení s využitím obnovitelných zdrojů napojených do inteligentních sítí (smart grids);

— v podpůrných technologiích, aby se zamezilo přerušení dodávek některých obnovitelných zdrojů energie, a ve skladování a uchovávání energie;

— v procesech normalizace v zájmu rychlého nahrazování baterií ve vozidlech ve vybavených čerpacích stanicích.

2.12 Značný pokrok se očekává rovněž ve vývoji vozidel na vodíkové palivové články, a to pravděpodobně po roce 2020.

2.13 Pro elektromobily v současné době chybí odpovídající evropský právní rámec a záměrem Komise je tento nedostatek co nejdříve napravit (KOM(2010) 186 v konečném znění).

2.14 EHSV se domnívá, že dekarbonizovaná výroba elektřiny by poskytla značné příležitosti ke snížení emisí v odvětvích konečné spotřeby (například při přechodu od vytápění na fosilní paliva k využívání účinných tepelných čerpadel na plyn).

2.15 „Ideální“ scénář, který by umožnil citelné snížení emisí do ovzduší, je tvořen kombinací různých opatření (mj. kombinovanou výrobou zahrnující obnovitelné zdroje a jadernou energii, energetickou účinností, investicemi do nových technologií a ukládáním CO2) a odhaduje se (zpráva ETP 2010, IEA: Scenarios & Strategies to 2050), že k omezení emisí na polovinu budou muset být veřejné prostředky určené na programy výzkumu, vývoje a demonstrací v oblasti nízkouhlíkových technologií dvakrát až pětkrát vyšší než v současnosti a že bude nutné uplatňovat osvědčené postupy v oblasti plánování a šíření.

2.15.1 Zpráva IEA z roku 2010 o budoucnosti energetických technologií analyzuje a srovnává různé scénáře, přičemž ukazuje hlavní možnosti pro bezpečnější a udržitelnější energetickou budoucnost.

2.16 EHSV se domnívá, že v této souvislosti má zásadní význam úvaha, že mnoho energetických výzev má mimořádný dopad na místní obyvatelstvo, které chce najít řešení vyhovující konkrétním podmínkám, v nichž žije, a má obavy ze snížení či omezení své životní úrovně a vývoje.

2.17 Pokrok, který musí být dosažen a/nebo naplánován na základě plánu do roku 2050 a který směřuje ke skutečné energetické revoluci založené na nízkouhlíkových technologiích, bude záviset na mnoha aspektech spočívajících v pěti klíčových proměnných:

— urychlení vědeckotechnického a technologického pokroku;

— úsilí všech zemí a všech zainteresovaných odvětví o jasné přijetí závazků;

— udržitelnosti časově stabilního finančního rámce;

— měřitelnosti dílčích cílů a jejich přizpůsobivost vědeckotechnickému vývoji;

— postoji různých subjektů vůči „vyhlášené politice“ a vůči riziku příliš optimisticky nebo příliš pesimisticky zkreslených informací.

3. Scénáře a možnosti

3.1 Existuje již řada scénářů a možností, které navrhly veřejné a soukromé mezinárodní organizace a neziskové organizace, jejichž cílem je „poskytnout“ základ pro strategie, politiky a operační nástroje.

3.2 Základní scénář pro tyto činnosti staví téměř vždy na předpokladu, že vlády nepřijímají žádné nové politiky v oblasti energie a klimatu.

3.3 Cílené scénáře se v zásadě odlišují spíše podle různé doby dopadu opatření než podle svého konečného významu. Stanoví se v nich cíle snížit do roku 2030 emise CO2 související se spotřebou energie o 30 % a omezit je do roku 2050 na polovinu (oproti roku 2005) a zkoumají se v nich méně nákladné a rychlejší způsoby dosažení těchto cílů na základě šíření cenově dostupných nízkouhlíkových technologií:

— investice by přesáhly svou výši předpokládanou v základním scénáři o 36 biliónů eur (1 EUR = 1,28 USD) (tj. 17 %), ale úspory získané na ceně paliv by oproti základnímu scénáři činily 87 biliónů eur;

— technologie zachycování a ukládání CO2 (CCS) by byla využita k zachycení 9,4 mld. t CO2 ze zařízení na výrobu elektřiny (55 %), z průmyslových zařízení (21 %) a ze zařízení na přeměnu paliv (24 %);

— emise CO2 z bytového a terciárního sektoru by díky využívání nízkouhlíkové elektřiny, energetické účinnosti a přechodu od nízkouhlíkových technologií k technologiím s nulovými emisemi poklesly o 2/3;

— téměř 80 % prodeje lehkých užitkových vozidel by tvořila hybridní vozidla s možností napojení do elektrické sítě, elektrická vozidla či vozidla s vodíkovými palivovými články;

— emise CO2 ze zařízení na výrobu elektřiny by se snížily o 76 % – uhlíková náročnost by tedy klesla na 67 g CO2/kWh;

— emise CO2 z průmyslu by poklesly přibližně o jednu čtvrtinu, v prvé řadě díky větší energetické účinnosti, přechodu na jiná paliva, recyklaci používaných materiálů, systémům zpětné obnovy energie a díky technologii CCS.

3.3.1 Při snaze o dosažení těchto cílů by bylo zapotřebí portfolio cenově dostupných nízkouhlíkových technologií. Neexistuje jediná technologie či omezená skupina technologií, které by mohly navodit požadovanou změnu s podobným dosahem.

3.4 Zásadní význam má dekarbonizace odvětví výroby elektrické energie a musí zahrnovat nejen značný nárůst podílu energie vyrobené z obnovitelných zdrojů a v členských státech, které se rozhodly využívat jadernou energii, také z jaderné energie, ale i využívání systémů CCS a rozvoj kombinované výroby elektřiny a tepla v tepelných elektrárnách na fosilní paliva.

3.5 Úsilí v oblasti výzkumu, demonstrací a tržních technologických aplikací je rozhodující pro zajištění toho, aby jejich provádění bylo časově sladěno s navrženými cíli dekarbonizace.

3.6 Scénář rozvoje jaderné syntézy

Syntéza je zdrojem energie Slunce a hvězd. Na Zemi poskytuje vyhlídku na dlouhodobou a bezpečnou energetickou variantu, která je šetrná k životnímu prostředí a která pomůže splnit energetické potřeby rostoucí světové populace. V rámci Evropské dohody o vývoji jaderné syntézy nyní vědci manipulují s plazmatem o teplotě stovek milionů °C v zařízeních pro jadernou syntézu v průmyslovém rozsahu. Největším z těchto zařízení je JET (Joint European Torus/Společný evropský torus). Na základě těchto a jiných celosvětových úspěchů se v současné době ve Francii staví experimentální reaktor ITER, což je nejvýznamnější výzkumný energetický projekt na světě. V tomto reaktoru se bude jadernou syntézou vyrábět energie, jejíž množství bude srovnatelné s množstvím energie vyráběné ve středně velkém reaktoru (500/700 MW). ITER bude mostem na cestě k první demonstrační elektrárně a později k reaktoru určenému pro komerční využití, jehož průměrný výkon dosáhne přibližně 1,5 GWe. (Elektrárna využívající jadernou syntézu spotřebovává malé množství paliva. Elektrárna s výkonem 1 GW potřebuje přibližně 100 kg deuteria a 3 t lithia, aby za rok vyrobila zhruba 7 mld. kWh. K výrobě stejného množství energie by se v uhelné elektrárně spotřebovalo přibližně 1,5 mil. t fosilního paliva (pramen: http://fusionforenergy.europa.eu/).

3.6.1 Při prvotní reakci, na níž jaderná syntéza staví, nevzniká ani radioaktivní odpad (Je třeba zmínit, že třebaže stěny reakční komory začnou být v průběhu používání reaktoru radioaktivní, díky vhodné volbě materiálů radioaktivita během několika mála desítek let klesne. Po 100 letech lze všechny materiály znovu použít v novém reaktoru (pramen: www.jet.efda.org), ani znečišťující emise. K reakci dochází díky syntéze atomů, které jsou v přírodě velmi rozšířené, zejména v mořské vodě. Celý proces je navíc ze své povahy bezpečný.

3.6.2 Prvotní reakce se účastní atomy deuteria, tritia, lithia a helia. Při syntéze těchto atomů se uvolňuje velké množství energie, která ve formě tepla proudí do tepelného výměníku za teploty 550/650 °C (středně velký reaktor založený na jaderném štěpení vyvine průměrnou teplotu 700 °C). Vývoj moderních materiálů by umožnil dosáhnout teploty až 1 000 °C. Vzniklá pára pohání turbínu (rotor), která vyrábí indukovaný proud (stator).

3.6.3 Jádro deuteria (1 proton + 1 neutron) se sloučí s atomem tritia (1 proton + 2 neutrony). Touto fúzí vznikne jádro helia (2 protony + 2 neutrony) a uvolní se jeden neutron. Tento neutron se sloučí s atomem lithia (3 protony + 3 neutrony), čímž vznikne jeden atom helia (2 protony + 2 neutrony) a jeden atom tritia (1 proton + 2 neutrony). Uvnitř reakční komory (torus) se nachází materiál ve zvláštním skupenství, tzv. plazmatu, s průměrnou teplotou 200 mil. °C.

3.6.3.1 Energie nezbytná k ohřevu plazmatu v reaktoru ITER činí přibližně 50 MW. Energie získaná procesem jaderné syntézy tedy 10x překračuje energii nezbytnou k zahájení procesu: Q> 10.

4. Obecné připomínky

4.1 EHSV by v souvislosti s plánem do roku 2050 chtěl zdůraznit následující aspekty:

— náklady a návratnost investic: posun od ročního průměru ve výši přibližně 130 miliard eur v uplynulých třech letech k průměru 600 miliard eur ročně;

— nalezení investičních prostředků: zaručit investorům stabilní rámec, vypracovat vhodné systémy návratnosti investic, zaručit výhodnou finanční a daňovou podporu;

— dekarbonizace energetického odvětví: radikální změna energetických politik a rozsáhlé investice s cílem odstranit závislost na fosilních zdrojích energie;

— plánování, provoz a budování elektrických rozvodných sítí prostřednictvím zajištění flexibility inteligentních sítí a transformačních stanic, s cílem zlepšit regulaci špičkového zatížení a racionální shromažďování a redistribuci různých forem energie (využití obnovitelných zdrojů energie prostřednictvím inteligentního měření odběru může způsobit změnu v systému přenosu energie);

— programy na zlepšení energetické účinnosti, zejména snížení emisí CO2 z průmyslu (22 %);

— snížení přímých a nepřímých globálních emisí z oblasti budov (40 % celkových emisí) prostřednictvím zaměření na všechny strukturální aspekty;

— v odvětví dopravy (38 % celkových emisí), k němuž EHSV připravuje příslušné stanovisko, bude zásadní omezení emisí CO2 v uvažovaném časovém horizontu záviset na nižším využívání tradičních paliv, na zvýšení podílu ethanolu a bionafty, na kvalitnějších plynných palivech (LPG, CNG– stlačený zemní plyn – a bioplyn) a na technologických vynálezech a inovacích;

— mezinárodní koordinace: Evropa, USA, Japonsko, Čína, Indie a Brazílie by měly na období 2030–2050 stanovit společné cíle pro úroveň hospodářského rozvoje a zásoby přírodních zdrojů se zohledněním specifik každé z těchto oblastí.

4.2 Pro rok 2020 již byly stanoveny cíle snížení emisí CO2 o 20 %. EHSV k tomu připravuje příslušné stanovisko.

4.3 EHSV by v souvislosti s plánem do roku 2050 chtěl zdůraznit následující klíčové aspekty:

— urychlení vědeckotechnického a technologického pokroku: navýšení prostředků a počtu programů, a to nejen v oblasti klimatu a zdrojů energie, ale také a především k využívání a uchovávání strategických přírodních zdrojů;

— úsilí všech zemí a zainteresovaných odvětví a subjektů o jasné určení a přijetí závazků v EU;

— udržitelnost časově stabilního finančního rámce vůči rozpočtu EU, Paktu o stabilitě a růstu a rozpočtovým politikám jednotlivých členských států;

— měřitelnost dílčích cílů a jejich přizpůsobivost vědeckotechnickému vývoji;

— postoje různých sociálních subjektů vůči „plánované a vyhlášené politice“ a vůči riziku zkreslených informací;

— podpora vědecké a technické kultury a kulturní a finanční pobídky s cílem zvýšit počet studentů na školách vyšších stupňů technického zaměření;

— důslednější dodržování a uplatňování evropských směrnic o energetické účinnosti a úsporách energie ze strany členských států (např. prodlení v přejímání směrnice 2002/91/ES o energetické náročnosti budov);

— posílení vzdělávacích mechanismů a odborné přípravy ve vědeckých oborech: inženýrství, fyzika, základní chemie, architektura, urbanismus a projektování a výstavba průmyslových závodů, se zaměřením na vytváření integrovaných systémových modelů především v oblasti nanověd a nanotechnologií energetických systémů schopných vyrábět nízkouhlíkovou energii;

— politické úsilí o integrovaný energetický systém EU se společnými pravidly; harmonizovaný a stabilní právní rámec; technické normy EU; standardizované evropské elektrárny; systémy EU pro harmonizovanou odbornou přípravu zaměstnanců; výměna osvědčených postupů a informací o nejlepších dostupných technologiích (BAT); interoperabilní informační systémy kontroly a bezpečnosti.

4.4 Ke čtyřem průmyslovým iniciativám zahájeným v červnu 2010 (větrná energie, solární energie, CCS, inteligentní sítě) se musí přidat iniciativy pro bioenergii a jaderné štěpení, společná technologická iniciativa pro palivové články a vodík (FCH JTI, Fuel Cell and Hydrogen Joint Technology Initiative) a ITER v oblasti jaderného štěpení.

4.5 EHSV považuje za zásadní podporovat větší účinnost nejen ve využívání energie, ale všech přírodních zdrojů, zejména zdrojů vodních.

4.6 EHSV zdůrazňuje, že je důležité, aby byl „upřednostněn rozvoj alternativních paliv a technologií pro dopravní energii, teplo a světlo. Nejlepší strategií pro změnu klimatu je vyvíjet alternativní energetické možnosti k fosilním palivům“ (viz CESE 766/2010).

4.7 EHSV je toho názoru, že je třeba podniknout důslednější kroky v boji proti energetické chudobě, u níž hrozí, že vyloučí stále širší vrstvy občanů (zelená řešení mohou být nákladná z hlediska vyšších sazeb a/nebo daňové zátěže zejména pro slabší vrstvy obyvatelstva), a že je nezbytné shromáždit zkušenosti na evropské úrovni, aby bylo možné vytvářet nová – účinná, trvalá a udržitelná – „zelená“ pracovní místa a snížit sociální nerovnosti (1), což občanům jako spotřebitelům zaručí „přístup k energetickým službám a k pracovním místům vytvořeným v rámci nízkouhlíkového hospodářství“ (2).

4.8 EHSV se domnívá, že výroba elektrické energie je prioritní oblastí opatření na zvýšení podílu obnovitelných zdrojů energie a výroby z jaderného štěpení III. a IV. generace (s minimálním odpadem) a že je nutné investovat do technologií nakládání s odpadem a studovat v rámci nanověd jeho možné další využití.

4.9 Systémy CCS jsou podle EHSV velmi důležité pro snížení emisí, a proto se již nyní „musí usilovat o rychlejší rozvoj tohoto postupu (s přijatelnými a konkurenceschopnými náklady) a o to, aby byl uplatňován co nejdříve“ (3), a to nejen u pěti pilotních projektů.

4.10 EHSV považuje za zásadní posílit vnitřní trh s energiemi, „pokud jde o infrastruktury, režim veřejných zakázek, správné fungování trhu a ochranu spotřebitelů. […] zásadní je nutný rozvoj energetických infrastruktur a transevropských sítí, aby se mohl vytvořit vnitřní trh s energiemi“ (4).

4.11 EHSV se domnívá, že v souladu s článkem 1 SFEU (5) je nezbytné integrované energetické společenství v integrovaném evropském referenčním rámci pro konkurenceschopnost a blahobyt evropských občanů a nová pracovní místa pro ně.

V Bruselu dne 17. února 2011. předseda Evropského hospodářského a sociálního výboru Staffan NILSSON

(1) Úř. věst. C 48, 15.2.2011, s. 65.

(2) Úř. věst. C 48, 15.2.2011, s. 81.

(3) Úř. věst. C 27, 3.2.2009, s. 75.

(4) Úř. věst. C 48, 15.2.2011, s. 81.

(5) Úř. věst. C 83, 30.3.2010, s. 47.