Tento návrh právního rámce pro evropské skupinové financování nemá zasahovat do individuálních vnitrostátních režimů nebo stávajících licencí, včetně režimů a licencí zřízených na základě směrnice MiFID II, směrnice PSD nebo směrnice AIFMD, ale má poskytovatelům služeb skupinového financování nabídnout možnost požádat o označení EU, které jim umožní za určitých podmínek rozšířit činnost do celé Unie.

Tento návrh se netýká služeb poskytovaných vlastníkům projektů, kteří spadají do definice spotřebitele ve smyslu čl. 3 písm. a) směrnice 2008/48/ES. Návrh proto nezahrnuje spotřebitelské úvěry pro účely spotřeby, neboť se nejedná o podnikatelské úvěry a tato činnost zčásti spadá do oblasti působnosti stávajících právních předpisů EU, konkrétně: i) pokud spotřebitel obdrží úvěr pro osobní spotřebu a nejedná v rámci své profesní činnosti, spadá tato činnost do oblasti působnosti směrnice o spotřebitelském úvěru; a ii) jestliže spotřebitel získá úvěr na nákup nemovitosti, spadá tato činnost do oblasti působnosti směrnice o hypotečních úvěrech.

Útvary Komise sledují vývoj na trhu skupinového financování již několik let. Sdělení zveřejněné v roce 2014 a pracovní dokument útvarů Komise zveřejněný v květnu 2016 došly k závěru, že v daném okamžiku neexistuje zásadní důvod pro politickou intervenci na úrovni EU. V mezidobí se útvary Komise věnovaly sledování tohoto trhu a postupně prostřednictvím konzultací se zúčastněnými stranami a externích studií nashromáždily významné důkazy o překážkách pro přeshraniční činnost a rozvoj vnitřního trhu. Kromě toho pokračující koncentrace evropského odvětví skupinového financování do několika málo členských států upozornila na potřebu zajistit širší dostupnost této metody financování ku prospěchu subjektů, které hledají financování, a investorů ve všech členských státech.

Přístup k financování je dnes pro tyto podniky nadále obtížný, zejména v případě, že přecházejí z fáze zahájení činnosti do fáze rozšíření, a to v důsledku strukturálních informačních asymetrií. Nadměrné využívání krátkodobých nezajištěných bankovních úvěrů je často nákladné. Kromě toho byly bankovní úvěry poskytované startupům i malým a středním podnikům z hlediska svého objemu závažně zasaženy finanční krizí v roce 2008 a stále se nepodařilo dosáhnout jejich úrovně před krizí; v důsledku toho pak nedostatek finančních prostředků podstatnou měrou přispívá k neúspěchům startupů. Tyto problémy významně narůstají v členských státech s méně rozvinutými kapitálovými trhy a bankovnictvím.

Právním základem tohoto návrhu je článek 114 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU), který umožňuje přijímat opatření ke sbližování právních a správních předpisů členských států, jejichž účelem je vytvoření a fungování vnitřního trhu.

V současné době nemůže skupinové financování využít výhod vnitřního trhu, neboť pro ně neexistuje specializovaný a soudržný rámec regulace a dohledu. Zatímco některé členské státy uplatňují na poskytovatele služeb skupinového financování stávající rámec pro finanční služby, jiné členské státy těmto poskytovatelům dovolují stát mimo režim regulace a provozovat činnost v rámci výjimek podle konkrétního obchodního modelu. Mezitím ale stále větší počet členských států zavádí své vlastní vnitrostátní rámce, které mají konkrétně upravovat činnosti skupinového financování.

Rozdílné rámce, pravidla a výklady obchodních modelů uplatňované na poskytovatele služeb skupinového financování v celé Unii tak brzdí potenciální rozšiřování činností skupinového financování na úrovni EU. Velké rozdíly regulačních norem a odlišné legislativní rámce přijaté členskými státy jsou pro platformy skupinového financování překážkou při rozšiřování jejich činnosti v celé EU, neboť jejich obchodní modely by se musely přizpůsobit každé z jurisdikcí, což by často vyžadovalo vícenásobná vnitrostátní povolení nebo registrace a dodržování rozdílných vnitrostátních právních předpisů, mimo jiné v oblasti uvádění produktů na trh a ochrany spotřebitele. To má za následek vysoké náklady a právní složitost a nejistotu poskytovatelů služeb skupinového financování, což způsobuje zbytečnou roztříštěnost trhu, jakož i neexistenci úspor z rozsahu a nejednotné přístupy k transparentnosti a finančním rizikům. Tyto odlišnosti představují překážku vytvoření a řádného fungování vnitřního trhu.

Uvedená situace brání schopnosti platforem skupinového financování pronikat i na jiné trhy v EU za hranicemi trhu vnitrostátního a omezuje finanční pobídky poskytovatelů služeb skupinového financování jen na větší země EU s dostatečnou velikostí trhu. To pak omezuje kapacitu rozvoje integrovaného vnitřního trhu EU pro služby skupinového financování.

Současně mají investoři v důsledku neexistence vnitřního trhu omezenou dostupnost a schopnost stejně diverzifikovat riziko. Existují důležitá a inovační odvětví, například technologie, v nichž zeměpisná blízkost není pro investice klíčovým faktorem, a tato odvětví se tudíž opírají o mezinárodní investorskou základnu. Přestože vnitrostátní trhy rychle rostou, pro mezinárodní investory je z důvodu výše zmíněných přeshraničních překážek vstup do evropských platforem skupinového financování velmi náročný. V důsledku toho problémy investorů při zapojování do přeshraniční činnosti vedou k dodatečným nákladům na vyhledávání a omezují volný pohyb kapitálu v Unii.

Je zjištěno, že řada firem se uchyluje k založení právnické osoby a k získávání finančních prostředků v zemích s rozvinutými trhy skupinového financování. Jakkoli na tento stav mohou mít vliv i jiné činitele, například místní finanční ekosystém, znamená to, že malé podniky v odvětvích s nízkou mobilitou výrobních faktorů by nebyly schopny získat přístup k těmto možnostem financování, pokud by již neexistoval efektivní vnitrostátní trh skupinového financování. Neschopnost přeshraničního pohybu platforem a investorů tudíž může bránit v přístupu k financování společnostem ve velké skupině odvětví.

Tyto odchylky rovněž vytvářejí nerovné podmínky pro poskytovatele platforem v závislosti na jejich umístění, neboť tříští modely financování podle vnitrostátních hranic a vytvářejí tak dodatečné překážky na vnitřním trhu služeb skupinového financování. Ke klíčovým hybným silám patří odlišné výklady a zacházení s poskytovateli služeb skupinového financování, jakož i dodatečná nedůvěra, kterou tato situace vytváří pro investory v přeshraničním kontextu z hlediska nejistoty a vysokých nákladů na vyhledávání. Ještě důležitější je, že tyto odchylné výklady a zacházení se službami skupinového financování vytvářejí podstatnou právní nejistotu pro retailové investory, kteří jsou nadále odrazováni od služeb skupinového financování s ohledem na slabou nebo nejistou ochranu jejich práv, právní prostředky a nedostatečnou transparentnost z hlediska stanovení cen a poplatků spojených s investicemi do projektů.

Zavedením jednotných podmínek činnosti pro podniky v rámci EU návrh překonává rozdíly ve vnitrostátních právních rámcích, které vedly k roztříštěnosti trhu na úrovni EU, a významně snižuje složitost, finanční a administrativní zátěž pro všechny klíčové zúčastněné strany, tj. platformy skupinového financování, vlastníky projektů a investory. Současně návrh zajišťuje rovné podmínky pro všechny poskytovatele služeb, kteří užívají totéž označení EU.

•Subsidiarita

Podle článku 4 SFEU musí být opatření EU pro dotvoření vnitřního trhu posuzováno podle zásady subsidiarity stanovené v čl. 5 odst. 3 Smlouvy o Evropské unii (SEU). Musí být posouzeno, zda by cílů návrhu nemohly dosáhnout členské státy v rámci svých vnitrostátních právních systémů a zda se cílů z důvodu rozsahu a účinků lépe dosáhne na úrovni EU. Vymezené problémy jsou stále více umocňovány i odlišnými přístupy členských států a jejich různými výklady činnosti skupinového financování. Vzhledem k tomu, že vlastní vnitrostátní režimy představují pro platformy zásadní překážku a vedou k dalšímu tříštění trhu, nelze cílů dosáhnout prostřednictvím individuálních opatření členských států. Útvary Komise sledují trh po řadu let a uznávají narůstající odlišnosti a rozsah problémů, které odůvodňují zásah na úrovni EU. Shromažďování důkazů prostřednictvím studií a veřejných konzultací ukazuje silnou podporu pro přijetí opatření. Dosud neexistuje žádná koordinace mezi členskými státy v oblasti pravidel pro úvěrové služby institucí nepřijímajících vklady a uplatňování pravidel směrnice MiFID na platformy skupinového financování na základě investic je nadále nedostatečně jednotné na to, aby umožnilo přeshraniční činnost. Opatření přijímaná členskými státy mohou zajistit nápravu jen na jejich vlastním trhu, což by nebylo dostačující k omezení negativního dopadu na fungování vnitřního trhu. Tato situace omezuje přístup k financování na kapitálových trzích v rané fázi podnikání jen na větší země EU a investoři čelí omezené dostupnosti a mají omezenou schopnost diverzifikovat riziko stejným způsobem bez ohledu na své geografické umístění. Stanovení rámce na úrovni EU by zajistilo možnost povolování činností skupinového financování na celém vnitřním trhu. Důsledkem by byla větší hospodářská soutěž mezi poskytovateli služeb skupinového financování a členské státy s menšími vnitřními trhy by mohly rozvíjet alternativní zdroje financování. Startupy a malé a střední podniky by tak rovněž získaly více kapitálu a investoři by měli přístup k alternativní třídě aktiv.

•Proporcionalita

Podle zásady proporcionality by obsah ani forma činnosti EU neměly překročit rámec toho, co je nezbytné pro dosažení cílů Smluv.

Poskytovatelé služeb skupinového financování, kteří dnes chtějí nabízet své služby v jiných členských státech, tak mohou učinit, pokud získají místní licenci a dodrží vnitrostátní režim daného členského státu pro skupinové financování. V praxi to znamená, že pokud chce poskytovatel služeb skupinového financování nabízet služby v přeshraničním měřítku, musí současně dodržovat několik vnitrostátních režimů a také přizpůsobovat svůj obchodní model. To významným způsobem narušuje schopnost poskytovatelů služeb skupinového financování rozšiřovat svou nabídku na úrovni EU.

Poskytování služeb skupinového financování se zaměřuje na menší činnosti získávání kapitálu pro projekty, startupy a malé a střední podniky v počáteční fázi činnosti. V některých členských státech však poskytovatelé musí uplatňovat stávající odvětvové právní předpisy, například směrnici MiFID II a nařízení MiFIR (nařízení o trzích finančních nástrojů). Tato pravidla mohou být pro činnosti menšího rozsahu nepřiměřená. Tato pravidla navíc nemusí být vhodná k danému účelu. Skupinové financování zahrnuje mnoho různých obchodních modelů, které nemusí být všechny uvedenými pravidly upraveny a mohly by pak mít nepředvídatelné vedlejší účinky z hlediska regulace. V důsledku toho nemusí být možné přiměřeným způsobem zachytit narůstající počet platforem, jež kombinují různé obchodní modely, které mohou zahrnovat úvěrové činnosti a jednání založená na investicích.

Samostatný dobrovolný evropský režim pro skupinové financování spadající pod označení evropského poskytovatele služeb skupinového financování, který by si platformy zvolily, pokud by chtěly provozovat přeshraniční činnost, by ponechal individuální vnitrostátní rámce skupinového financování beze změny, přičemž by nabídl příležitost pro platformy, které chtějí rozšiřovat svou činnost na evropské úrovni a chtějí být činné v přeshraničním měřítku. Znamenalo by to poměrně rychlé a značné snížení nákladů vstupu na trh (nákladů spojených s regulací a dohledem) pro platformy skupinového financování, které provozují (nebo hodlají provozovat) přeshraniční činnost, neboť by potřebovaly jen jedno povolení. Současně by byl režim přiměřenější než podle pravidel směrnice MiFID. Navrhovaný režim zaměřený na poskytování služeb by také umožnil flexibilitu při zachycování činností platforem, které kombinují více obchodních modelů, neboť nabízí jednotný režim použitelný na modely založené na investicích i na poskytování úvěrů (snížení nejistoty v oblasti regulace). Tento přístup by také zajistil bezproblémové fungování režimu v budoucnosti s ohledem na rychlý vývoj v odvětví a používání různých nástrojů.

Upřednostňovaná možnost by také byla v souladu s právním rámcem, neboť umožňuje souběžnou existenci zavedených finančních rámců a tohoto režimu, a to s vynětím v souladu s parametrem ve výši 1 milionu EUR stanoveným v jiném důležitém právním předpisu EU, konkrétně v nařízení (EU) 2017/1129 o prospektu, který má být uveřejněn při veřejné nabídce nebo přijetí cenných papírů k obchodování na regulovaném trhu. Tento přístup by minimalizoval rizika regulatorní arbitráže a současně by umožnil přeshraniční činnosti v souladu s důslednou ochranou investorů a rámcem finanční stability.

•Volba nástroje