PRACOVNÍ DOKUMENT ÚTVARŮ KOMISE Posouzení národního programu reforem a konvergenčního programu, které pro rok 2014 předložila ČESKÁ REPUBLIKA Průvodní dokument k doporučení pro DOPORUČENÍ RADY k národnímu programu reforem České republiky na rok 2014 a stanovisko Rady ke konvergenčnímu programu České republiky z roku 2014 /* SWD/2014/0404 final */





OBSAH Shrnutí. 3 1............ Úvod. 4 2............ Hospodářská situace a výhled. 5 3............ Problémy a hodnocení politické agendy. 7 3.1......... Fiskální politika a zdanění 7 3.2......... Finanční sektor 16 3.3......... Politika trhu práce, politika vzdělávání a sociální politika. 17 3.4......... Strukturální opatření na podporu růstu a konkurenceschopnosti 22 3.5......... Modernizace veřejné správy. 28 4............ Závěr 31 Tabulkový přehled. 32 Příloha... 36 Shrnutí V České republice se ustaluje hospodářské oživení. Podle prognózy Komise z jara 2014 by měl český HDP letos po dvouleté recesi vykázat 2% růst. Míra nezaměstnanosti, která na konci loňského roku mírně poklesla na 6,8 %, by se měla dále snižovat a v roce 2015 dosáhnout 6,6 %. K nepatrnému poklesu došlo v poslední době i u nezaměstnanosti mladých, jež i nadále zůstává pod průměrem EU. Pro první letošní pololetí se očekává, že cesta z dlouhotrvající recese povede zprvu přes odvětví orientovaná na vývoz. Posléze bude úlohu hlavního motoru růstu postupně přebírat domácí poptávka. Inflace by měla pro letošní rok zůstat na velmi nízkých úrovních, a to díky velkému snížení regulovaných cen elektřiny. V roce 2015 by se inflace měla jen nevýrazně zvýšit. Celkově lze konstatovat, že Česká republika vykázala v plnění doporučení z roku 2013 omezený pokrok. V druhé polovině roku 2013 byla s ohledem na politické poměry do značné míry oddálena realizace klíčových reforem. K určitému pokroku došlo, pokud jde o zlepšení fiskální situace, větší dodržování daňových předpisů a zkvalitnění základního vzdělávání a výzkumných institucí. Ve většině ostatních oblastí však byl pokrok omezený, což platí zejména o zefektivnění veřejných služeb zaměstnanosti, dostupnosti služeb péče o děti, plnění protikorupční strategie, důslednějším zadávání veřejných zakázek, lepším řízení fondů EU, deregulaci odvětví služeb a zvyšování energetické účinnosti. Některými z vydaných doporučení se Česká republika nezabývala. Česká republika konkrétně nijak nepokročila, pokud jde o snížení vysokého daňového zatížení práce a o zajištění dlouhodobé udržitelnosti veřejných financí. Na přijetí také stále čekají služební zákon a reforma vysokého školství. Zásadním úkolem pro Českou republiku je ukončit vleklé období utlumeného růstu a opětovně nastartovat stagnující proces příjmové konvergence. Za tímto účelem je třeba posílit domácí motory růstu a zároveň zajistit, aby byly veřejné finance důsledně svedeny na cestu udržitelnosti. K opatřením, která mají ve střednědobém výhledu vysoký růstový potenciál, patří upřednostňování veřejných investic do infrastruktury (při současném zaručení účinného čerpání finančních prostředků EU) a zlepšení veřejné správy. K navýšení příjmů a k posílení domácí poptávky by také došlo, pokud by byly rychle aktivovány nevyužité potenciální zdroje pracovní síly, především pak skupiny potýkající se s překážkami při vstupu na trh práce, a pokud by se využilo přínosů rychle se rozvíjejícího výzkumu a vývoje. Politické plány předložené Českou republikou tyto výzvy správně uznávají. Aktualizace národního programu reforem a konvergenčního programu obsahuje relevantní a ambiciózní opatření. Celkově vzato si dosažení udržitelného růstu v dlouhodobém výhledu žádá reformy v následujících oblastech: Veřejné finance: Přestože celkový schodek veřejných financí se v roce 2013 podstatně zlepšil, rozpočtová strategie České republiky pro rok 2015 a roky následující není v souladu s Paktem o stabilitě a růstu. Výrazné škrty ve veřejných investicích za poslední čtyři roky navíc podrývají růstový potenciál země. Hlavním úkolem pro český daňový systém je zajištění toho, aby více podporoval růst a aby se zefektivnil výběr daní. Zvláštní pozornost je třeba věnovat vysokým nákladům na důchody a zdravotní péči, jež ve spojení se stárnutím českého obyvatelstva ohrožují udržitelnost veřejných financí v dlouhodobém výhledu. Vzdělávání: Ke slabinám povinné školní docházky patří hodnotící rámec a silný vliv socioekonomického zázemí na výsledky. Pokud jde o vysoké školství, v situaci rychle se zvyšujícího počtu studujících a omezených rozpočtových prostředků zůstává hlavním problémem dosahování kvalitních studijních výsledků a větší uplatnitelnost absolventských dovedností na trhu práce. Inovace: V poslední době se přijímají významné kroky k rozvoji výzkumné infrastruktury a k podpoře inovativních firem. Výkonnost domácích motorů růstu založeného na znalostech (jak ve veřejných, tak soukromých institucích) je však stále chabá. Obzvláštní obavy vzbuzuje extrémně malá účast podniků na spolufinancování veřejného výzkumu. Energetická účinnost a přístup k regulovaným povoláním: Energetická náročnost českého hospodářství zůstává navzdory pomalému sestupnému trendu velmi vysoká. V České republice existuje výrazný prostor pro zlepšení energetické účinnosti, které by rovněž zvýšilo energetickou nezávislost země a podpořilo by efektivní přidělování zdrojů. Česká republika patří v EU k zemím s nejvyšší mírou regulovaných povolání a regulace odborných služeb je velmi přísná. Tempo zpřístupňování regulovaných povolání je prozatím pomalé a v odvětví služeb se projevuje jen málo. Veřejná správa: Z mezinárodních průzkumů vyplývá, že korupce je vnímána jako výrazná překážka podnikání. Vratkost a neefektivnost veřejné správy se negativně promítá do růstu a konkurenceschopnosti země a do čerpání finančních prostředků z EU. Trh práce: Ačkoli celková míra zaměstnanosti je v České republice komparativně vysoká, stále platí, že některé skupiny jsou na trhu práce velmi málo zastoupeny a jen obtížně nacházejí zaměstnání. Jedná se zejména o ženy s malými dětmi, o mladé a starší lidi, lidi s nízkou kvalifikací a o postižené. Co se týče žen, Česká republika patří v EU k zemím, kde je vliv mateřství na zaměstnanost největší, což je převážně dáno omezenými možnostmi cenově dostupné péče o děti a omezeným využíváním polovičních pracovních úvazků. Úřady práce by mohly zlepšit rozsah a efektivitu svých služeb, jelikož míra aktivace registrovaných nezaměstnaných stále patří mezi nejnižší v EU. 1. Úvod V květnu 2013 navrhla Komise pro Českou republiku řadu doporučení k hospodářským a strukturálním reformám. Na základě toho přijala Rada Evropské unie v červenci 2013 ve formě doporučení Rady sedm konkrétních doporučení pro ČR. Přijatá doporučení se týkala veřejných financí, daňového systému, důchodového systému, zdravotní péče, trhu práce, výkonnosti veřejné správy, vzdělávání, regulovaných povolání a energetické účinnosti. Tento pracovní dokument útvarů Komise vyhodnocuje stav plnění těchto doporučení v České republice. V tomto pracovním dokumentu jsou hodnocena politická opatření ve světle zjištění, která Komise učinila ve své roční analýze růstu 2013[1] a ve třetí výroční zprávě mechanismu varování[2] zveřejněných v listopadu 2013. V roční analýze růstu byly uvedeny návrhy Komise s cílem dosáhnout potřebného společného porozumění, co se týče prioritních opatření na vnitrostátní a unijní úrovni v roce 2013. V analýze bylo vytyčeno pět priorit, které měly členské státy přivést k opětovnému růstu: snaha o dosažení diferencované fiskální konsolidace podporující růst, obnovení běžného poskytování úvěrů ekonomice, podpora růstu a konkurenceschopnosti pro současnost a budoucnost, řešení nezaměstnanosti a sociálních důsledků krize a modernizace veřejné správy. Roční analýza růstu slouží k prvotnímu zmapování toho, zda v členských státech existují makroekonomické nerovnováhy či zda v nich vznik takových nerovnováh hrozí. Analýza nalezla pozitivní známky, že makroekonomické nerovnováhy jsou v Evropě napravovány. V zájmu úplného a trvalého znovunalezení rovnováhy bylo šestnáct členských států vybráno k přezkumu vývoje, pokud jde o kumulaci a odstraňování nerovnováh. Tyto hloubkové přezkumy byly zveřejněny 5. března 2014 spolu se sdělením Komise[3]. Česká republika v roce 2014 hloubkovému přezkumu podrobena nebyla. Na základě doporučení Rady z roku 2013, roční analýzy růstu a zprávy mechanismu varování předložila Česká republika 16. dubna 2014 svůj národní program reforem a 28. dubna 2014 svůj konvergenční program. V těchto programech jsou obsaženy podrobné informace o pokroku, jehož se dosáhlo od července 2013, a o budoucích plánech vlády. Informace poskytnuté ve zmiňovaných programech jsou východiskem pro hodnocení v tomto pracovním dokumentu. Předložené programy prošly otevřeným konzultačním procesem. V rámci příprav národního programu reforem se uskutečnilo několik konzultací se zástupci českého parlamentu, sociálními partnery, regionálními orgány, akademickou obcí a dalšími zúčastněnými stranami. Než byly oba programy přijaty vládou, byly předloženy k projednání výborům Parlamentu ČR. 2. Hospodářská situace a výhled Hospodářská situace Po dvou letech záporného růstu se v české ekonomice do určité míry ustaluje oživení. Recese v letech 2012 a 2013 se podepsala na domácí poptávce. Zatímco výdaje na soukromou spotřebu byly nepříznivě ovlivněny poklesy v reálném disponibilním důchodu domácností, tvorba hrubého kapitálu zpomalila v důsledku opakovaných škrtů ve veřejných investicích a v důsledku zvýšené averze podniků k riziku. Celkově HDP v roce 2013 poklesl o 0,9 %. Míra nezaměstnanosti se ustálila na zhruba 7 %. V listopadu 2013 Česká národní banka oslabením koruny uvolnila měnovou politiku a naznačila, že u této strategie hodlá zůstat přinejmenším po celý rok 2014. Hospodářský výhled Pro rok 2014 se očekává, že bude oživení sílit, přičemž jej bude udržovat zlepšující se stav globální ekonomiky. Rozdíl v příjmech oproti průměru EU by však měl v období 2014/15 zůstat víceméně stejný. Hlavními motory růstu v roce 2014 budou pravděpodobně exportně orientovaná odvětví (včetně průmyslu). V roce 2015 by pak mělo následovat vyvážení ze strany domácích motorů růstu, a to ruku v ruce se sílící důvěrou podnikatelského sektoru a sektoru domácností. Předpokládá se, že zhoršování situace na trhu práce se v roce 2013 zastavilo a nezaměstnanost by se měla postupně snižovat. U inflace je pravděpodobné, že v roce 2014 zůstane navzdory devizovým intervencím ČNB utlumená, a to díky slábnoucímu vlivu minulých navýšení nepřímých daní a velkému propadu v regulovaných cenách elektřiny. Pro rok 2015 se očekává, že inflaci podnítí silnější domácí poptávka. Makroekonomický výhled, na němž staví konvergenční program a národní program reforem, je reálný. Oběma strategickým dokumentům je společný tentýž hospodářský výhled. Podle konvergenčního programu by měl růst reálného HDP v roce 2014 dosáhnout 1,7 % a v roce 2015 pak 2,0 %. Pro srovnání uveďme, že Komise ve své prognóze z jara 2014 počítá s 2% růstem pro rok 2014 a 2,4% růstem pro rok 2015. Makroekonomický scénář popisovaný v obou předmětných programech nezahrnuje odhady makroekonomického dopadu strukturálních reforem. Rámeček č. 1: Stagnující konvergence Po deset let, jež předcházely krizi v roce 2008, se Česká republika těšila nejdelšímu období nepřetržitého růstu ve svých dějinách a byla chválena za své úspěchy při získávání přímých zahraničních investic a za své příznivé výstupy trhu práce. Sbližování českého hospodářství se státy EU-15 však bylo ve srovnání s některými jinými zeměmi střední a východní Evropy o něco pomalejší (viz obrázek č. 1) V období po roce 2008 navíc české hospodářství setrvávalo v útlumu déle než ostatní země v regionu a pro období 2014/15 se předpokládá, že proces dohánění průměru EU bude víceméně stagnovat. Tyto celkově nevýrazné hospodářské výsledky vyvolávají otázky, co se týče výhledu země na růst ve střednědobém horizontu. Česká republika a ostatní země střední a východní Evropy měly navzdory rozdílným výchozím pozicím v 90. letech výrazně podobné motory hospodářského růstu. Nejpříznačnějším faktorem generujícím růst ve většině těchto zemí byl příliv přímých zahraničních investic, které byly příhodnou volbou pro státy, jež potřebovaly rekapitalizovat a posunout se výše v technologickém žebříčku. V České republice byl však prostor pro dohánění na základě kumulace výrobních faktorů (včetně zahraničního kapitálu) omezenější než v jiných zemích střední a východní Evropy, a to s ohledem na vyšší úroveň rozvoje dosaženou v 90. letech. Z tohoto důvodu nabyly na relativní důležitosti jiné předpoklady růstu, například kvalitní instituce či inovační a hospodářské strategie. Přestože Česká republika v období před krizí vykazovala příznivý vývoj na trhu práce, poměrně silný růst reálného HDP a nepotýkala se s žádnými výraznými makroekonomickými nerovnováhami, strukturální reformy v těchto oblastech probíhaly omezeně (viz oddíly 3.3 až 3.5 tohoto dokumentu). Reálná konvergence tak byla pomalá, zejména je-li měřena čistým národním disponibilním důchodem na obyvatele, tj. zástupným ukazatelem hmotné životní úrovně (viz obrázek č. 2). Do budoucna se očekává, že počet obyvatel v produktivním věku se v České republice do roku 2020 sníží o 6 % a poté bude dále klesat, což bude pravděpodobně další brzdou růstu. O to důležitější je proto pokrok v reformní agendě za účelem znovunastartování konvergence. Obr. 1: HDP na obyvatele v poměru k EU-15 Obr. 2: Sbližování životní úrovně Zdroj: Eurostat. Obrázek 1 ukazuje HDP na obyvatele ve srovnatelných cenách (PPS) v poměru k průměru EU-15. Obrázek 2 popisuje změnu čistého národního disponibilního důchodu na obyvatele ve srovnatelných cenách (PPS) v poměru k EU-15 mezi lety 1995 a 2012. 3. Problémy a hodnocení politické agendy 3.1. Fiskální politika a zdanění Rozpočtový vývoj a dynamika dluhu Cílem konvergenčního programu je udržet v letech 2014–2017 schodek veřejných financí pod referenční hodnotou 3 % HDP a po roce 2015 usilovat o neutrální fiskální politiku. V programu je uveden střednědobý rozpočtový cíl, který je nastaven jako strukturální schodek ve výši 1 % HDP. V tomto střednědobém cíli jsou reflektovány cíle Paktu o stabilitě a růstu. Podle programu a na základě přepočítaného strukturálního salda[4] se střednědobého rozpočtového cíle dosáhne v roce 2014, ale posléze se očekává, že se strukturální saldo zhorší, takže splnění tohoto cíle se v programovém období nepředpokládá. Celkový schodek veřejných financí v roce 2013 dosáhl 1,5 % HDP, což je výrazně lepší výsledek, než s jakým počítal program pro rok 2013 (cíl ve výši 2,8 % HDP). Za tímto zlepšením stojí kombinace několika faktorů. Na straně výdajů k němu nejmarkantněji přispěl 12% propad veřejných investic, které se měly původně o 4 % zvýšit. Úspor se také dosáhlo ve výdajích na úroky a v sociálních transferech. Na straně příjmů byly oproti očekávání zaznamenány vyšší příjmy na daních z výroby a na sociálních příspěvcích a vyšší důchody z vlastnictví (dané dobrým výkonem některých státem kontrolovaných společností). Konečný rozpočtový výsledek byl rovněž ovlivněn diskrečními opatřeními, jež představovala přibližně 1 % HDP (viz rámeček č. 2). Rozpočet na rok 2013 byl celkově vzato plněn v souladu s doporučením, které Česká republika pro rok 2013 dostala, avšak značné omezování výdajů na veřejné investice je v rozporu s doporučením, aby byly upřednostňovány výdaje podněcující růst. Program počítá pro rok 2014 s navýšením celkového schodku veřejných financí na 1,8 % HDP. Ve srovnání s výší 2,9 % HDP plánovanou v programu na rok 2013 se jedná o výrazně nižší cíl. Rozdíl oproti cíli v loňském programu lze vysvětlit především srovnávací základnou, tj. neočekávaně nižším schodkem v roce 2013. Poměr výdajů k HDP by měl zůstat víceméně stabilní. Hlavním faktorem pohánějícím růst výdajů v roce 2014 by mělo být prudké zvýšení veřejných investic o téměř 30 %, jelikož ke konci programového období 2007–2013 došlo k výraznému nárůstu investičních projektů financovaných z EU. Dopad na schodek je nicméně omezen na spolufinancování ze strany státu (podle programu 0,2 % HDP). Poměr příjmů k HDP by se měl snížit o 0,3 p. b. na 40,6 %, což je dáno účinkem diskrečních opatření, jež navyšují deficit, a také skutečností, že hlavní příjmové kategorie, jako jsou DPH, daň z příjmu fyzických osob a příspěvky na sociální zabezpečení, budou dotčeny očekávaným tlumeným růstem v soukromé spotřebě a odměnách zaměstnanců. Fiskální projekce v programu počítají rovněž s jednorázovými příjmy z prodeje nově uvolněných kmitočtových pásem v hodnotě 0,2 % HDP. Komise ve své prognóze z jara 2014 předpokládá lehce vyšší schodek na úrovni 1,9 % HDP, a to především proto, že očekává vyšší veřejnou spotřebu, jelikož mzdové náklady ve veřejném sektoru a mezispotřeba podle ní porostou dynamičtěji, než jak se předpokládá v programu. Přepočítané strukturální saldo by se mělo zhoršit o 0,9 p. b. na –1 % HDP, což se podobá výhledu v prognóze Komise (–1,1 % HDP). Program počítá s tím, že celkový schodek veřejných financí se v roce 2015 zvýší na 2,3 % HDP a poté bude postupně klesat na 1,7 % HDP v roce 2017. Tyto celkové cíle jsou výrazně nižší než cíle předpokládané v programu pro loňský rok. Vysvětlit je lze již dříve zmiňovanou srovnávací základnou z roku 2013 a v menší míře pak rozdíly v plánovaných diskrečních opatřeních. Konkrétně v roce 2015 plánují orgány zrušit dříve přijatou daňovou reformu a namísto ní zavést jiná opatření, zejména změny v dani z příjmu fyzických osob, druhou sníženou sazbu DPH a vyšší valorizaci důchodů (podrobnosti viz rámeček č. 2). Tato plánovaná diskreční opatření se celkově projeví zvýšením schodku, které podle programu dosáhne přibližně 0,2 % HDP. Prognóza Komise z jara 2014 očekává pro rok 2015 celkový schodek veřejných financí ve výši 2,4 % HDP, ale značně se v ní liší složení příjmů a výdajů, jelikož v prognóze Komise nejsou zahrnuta nová diskreční opatření oznámená v programu. Zlepšení celkového schodku veřejných financí, které program očekává v pozdějších letech, je z větší části odrazem předpokládaného zlepšení makroekonomických podmínek. Poměr příjmů i výdajů by se měl snížit, ale za těmito trendy nestojí žádná specifická diskreční opatření. Přepočítané strukturální saldo by se mělo v roce 2015 zhoršit o 0,6 p. b. na –1,6 % HDP, v roce 2016 by se mělo stabilizovat na –1,6 % HDP a v roce 2017 by se mělo dále zhoršit na –1,9 % HDP. Komise ve své prognóze z jara 2014 očekává, že strukturální schodek v roce 2015 dosáhne 1,9 % HDP. || Rámeček č. 2: Hlavní rozpočtová opatření || || Příjmy || Výdaje || || 2013 || || · Zvýšení sazby DPH a spotřebních daní (+0,4 % HDP) · Změny daně z příjmů fyzických osob a příspěvků na zdravotní pojištění (+0,2 % HDP) · Zvýšení daně z převodu nemovitostí a další příjmy (+0,1 % HDP) || · Nižší valorizace důchodů (–0,2 % HDP) · Snížení dotací na energie z obnovitelných zdrojů (–0,1 % HDP) || || 2014 || || · Zvýšení spotřební daně z tabáku (+0,1 % HDP) · Zrušení zvláštní daně pro fotovoltaické elektrárny (–0,2 % HDP) || · Změny v platebním systému nemocenských dávek (+0,1 % HDP) || || 2015 || || · Změny daně z příjmů fyzických osob (–0,1 % HDP) · Zavedení druhé snížené sazby DPH (–0,1 % HDP) · Zvýšení spotřební daně z tabáku (+0,1 % HDP) · Změny příspěvků na sociální zabezpečení (+0,2 % HDP) || · Vyšší valorizace důchodů (+0,1 % HDP) · Zvýšení sociálních transferů (+0,1 % HDP) · Zvýšení mzdových nákladů ve veřejném sektoru (+0,1 % HDP) || || 2016 || || · Údaje nejsou dostupné || · Zvýšení mzdových nákladů ve veřejném sektoru (+0,1 % HDP) || || 2017 || || · Údaje nejsou dostupné || Údaje nejsou dostupné || || Pozn.: Rozpočtový dopad v tabulce je dopad uvedený v programu, tzn. dopad poskytnutý vnitrostátními orgány. Kladné znaménko znamená, že příjmy/výdaje v důsledku uvedeného opatření vzrostou. || Rozpočtový výhled popisovaný v programu je ohrožen v několika směrech. Vzhledem ke zkušenostem z uplynulých čtyř let, kdy byly veřejné investice opakovaně mnohem nižší, než se čekalo, panuje velká nejistota co do budoucího vývoje veřejných investic. To platí zejména o domácích veřejných investicích, jež by podle programu měly mírně růst o zhruba 3 % ročně. U domácích veřejných investic však nelze vyloučit dynamičtější oživení, jelikož některé veřejné subjekty možná své investiční projekty odkládaly, a tím si vytvořily rezervy pro intenzivnější investování v budoucnosti. Investice financované EU by se na druhé straně nemusely zvýšit tak, jak se předpokládá, protože scénář programu se zakládá na poměrně optimistickém předpokladu, pokud jde o schopnost čerpat finanční prostředky. Pokud by se skutečně nezvýšily, znamenalo by to zároveň nižší spolufinancování ze strany státu. Předpověď také nepočítá s jednorázovými výdaji souvisejícími s možným obnovením smlouvy o pronájmu stíhacích letounů. Podle programu bude smlouva pravděpodobně uzavřena v roce 2015 a podle odhadů by mohla zvýšit schodek o 0,5 % HDP. Česká republika se v roce 2013 řídila doporučením Rady a korigovala nadměrný schodek, ale fiskální úsilí plánované od roku 2015 není v souladu s Paktem. Celkový schodek veřejných financí se v roce 2013 s jistotou nacházel pod hranicí 3 % HDP a prognóza Komise z jara 2014 potvrdila, že tato korekce nadměrného deficitu je udržitelná. Průměrné roční strukturální úsilí v letech 2010–2013 dosahovalo výše 1,4 % HDP a očištěné průměrné roční strukturální úsilí pak 1,7 % HDP. Obě čísla jsou výrazně vyšší, než jaké je minimální roční průměrné fiskální úsilí požadované v doporučení Rady (1 % HDP). Přepočítané strukturální saldo by mělo v roce 2014 dosáhnout úrovně –1 % HDP, což znamená, že Česká republika by měla v letošním roce splnit svůj střednědobý cíl. Z informací poskytnutých v programu vyplývá, že tempo růstu veřejných výdajů po očištění od diskrečních příjmových opatření nepřesáhne v roce 2014 referenční střednědobé tempo potenciálního růstu HDP (1,6 %). Zhoršení v přepočítaném strukturálním saldu o 0,6 p. b. v roce 2015 nasvědčuje tomu, že hrozí značné odchýlení od střednědobého cíle. V roce 2015 tempo růstu veřejných výdajů podle předpokladů referenční střednědobé tempo potenciálního růstu HDP (1,6 %) přesáhne o 0,3 p. b., což poukazuje na riziko odchýlení. Nejdůležitějším příčinným faktorem daného rozdílu mezi těmito dvěma ukazateli je rozdíl mezi skutečnou a standardní příjmovou elasticitou. Jelikož skutečná elasticita je nižší než elasticita standardní o téměř 0,3 p. b., cyklické očištění přeceňuje cyklickou složku příjmů a implikuje větší zhoršení strukturálního salda v roce 2015, než by tomu bylo za jiných okolností. Podle prognózy Komise z jara 2014 nasvědčují oba ukazatele riziku výrazného odchýlení. Rozdíl oproti scénáři v programu tkví v odlišných předpokladech, co se týče politik a diskrečních opatření v roce 2015, jak je uvedeno výše. Závěr je takový, že na základě celkového posouzení programu a na základě prognózy Komise, ve kterých se přihlíželo ke strukturálnímu saldu a které zahrnovaly mimo jiné analýzu výdajů bez diskrečních příjmových opatření, lze pro rok 2015 čekat riziko výrazného odchýlení od střednědobého cíle. Přepočítané strukturální saldo by se navíc mělo odchýlit od střednědobého cíle i v roce 2016 a 2017, neboť v roce 2016 zůstane podle očekávání nezměněno a v roce 2017 se zhorší o 0,3 p. b. oproti požadované roční strukturální korekci ve výši 0,5 % HDP. Poměr dluhu k HDP se v roce 2014 podle očekávání dočasně sníží o 1,1 p. b. na 44,9 % HDP a v roce 2015 se zvýší na 46 % HDP. Jelikož míra zadlužení se nalézá pod referenční mírou 60 % HDP, referenční hodnota pro snížení dluhu se nepoužije. Program očekává, že poměr dluhu k HDP vzroste v roce 2016 na 47,1 % HDP a v roce 2017 se stabilizuje na téže úrovni. Podíl primárního salda by se měl v roce 2015 zvýšit a poté klesat. Podíl výdajů na úroky zůstane stabilní. Zlepšení v míře zadlužení pro rok 2014 je dáno zejména diskrepancemi mezi hotovostním a akruálním přístupem, jež programový scénář očekává. Úrokové a měnové riziko se zdají být víceméně pod kontrolou, a to díky relativně nízkému podílu krátkodobého a variabilního dluhu a dluhu denominovaného v cizích měnách. Plné provedení konvergenčního programu by do roku 2030 svedlo dluh na vzestupnou cestu. Poměr dluhu k HDP by v roce 2030 převýšil referenční hodnotu 60 % HDP. Rámeček č. 3: Postup při nadměrném schodku v České republice Dne 2. prosince 2009 Rada rozhodla, že v České republice existuje nadměrný schodek. Téhož dne bylo přijato nejnovější doporučení Rady podle čl. 126 odst. 7 Smlouvy o fungování EU. Rada doporučila, aby orgány České republiky odstranily současný nadměrný schodek do roku 2013. Konkrétně bylo České republice doporučeno, aby v roce 2010 provedla opatření sloužící ke snížení schodku tak, jak předpokládal návrh rozpočtového zákona na rok 2010, aby zajistila průměrné roční fiskální úsilí ve výši 1 % HDP v letech 2010–2013 a aby upřesnila opatření nezbytná k nápravě nadměrného schodku do roku 2013 v případě, že to podmínky hospodářského cyklu dovolí, a k rychlejšímu snižování schodku, pokud se ukáže, že hospodářské nebo rozpočtové podmínky jsou lepší, než se v té době očekávalo. Za účelem omezení rizik ohrožujících korekci bylo České republice navíc doporučeno, aby důrazně prosazovala svůj střednědobý rozpočtový rámec a zlepšila sledování toho, jak je během celého roku rozpočet plněn, aby se zamezilo překročení výdajů oproti rozpočtovým a víceletým plánům. Rada dále vyzvala české orgány, aby provedly reformy za účelem zvýšení potenciálního růstu HDP a reformy, které přispějí ke zvýšení kvality veřejných financí, zejména pak reformy zvyšující účinnost a účelnost veřejných výdajů. Rada navíc vyzvala české orgány, aby pokračovaly v nutné reformě důchodového systému a zdravotnictví. V roce, který bude následovat korekci nadměrného schodku, bude Česká republika zařazena do preventivní složky Paktu o stabilitě a růstu a měla by zajistit dostatečný pokrok směrem ke svému střednědobému cíli. Přehled o aktuálním stavu postupů při nadměrném schodku je k dispozici na adrese: http://ec.europa.eu/economy_finance/economic_governance/sgp/deficit/index_en.htm. Fiskální rámec Plnění stávajícího fiskálního rámce je poměrně chabé a zapotřebí jsou přísnější pravidla. Hlavními prvky současného fiskálního rámce jsou výdajové pravidlo pro ústřední vládní instituce a víceleté fiskální plánovaní. Nominální výdajové stropy jsou nastaveny na průběžném tříletém základě a lze je upravit jen ve zvlášť definovaných případech vyjmenovaných v zákonu o rozpočtových pravidlech. Výdajové stropy však nebyly vždy dodržovány a byly několikrát revidovány směrem nahoru. Ostatní úrovně kromě ústřední vlády nejsou do výdajového pravidla dostatečně integrovány, jelikož rozpočty místních a regionálních samospráv se nezohledňují ve střednědobém směrování rozpočtu. Mezi jednotlivými úrovněmi správy navíc neexistuje dostatečná koordinace. Dluh místních a regionálních samospráv se neřídí žádnými přísnými pravidly. V roce 2011 se začalo pracovat na komplexní reformě fiskálního rámce, avšak přijetí a provedení této reformy není dosud jisté. V roce 2012 schválila vláda ústavní zákon o rozpočtové odpovědnosti, kterým byly do stávajícího fiskálního rámce zavedeny velké změny, a o rok později schválila také prováděcí zákon o pravidlech rozpočtové odpovědnosti. Parlament však dané návrhy dosud nepřijal a konkrétní podoba, v jaké budou přijaty, je nejasná. Ke zpoždění došlo také u přijetí příslušných právních předpisů zajišťujících soulad se směrnicí Rady 2011/85/EU o rozpočtových rámcích. Konkrétně nebyl splněn požadavek na zajištění toho, aby bylo dodržování numerických fiskálních pravidel sledováno nezávislými subjekty. Pokud jde o dosud přijaté požadavky směrnice, měsíčně jsou dávány k dispozici fiskální údaje na hotovostní bázi u šesti státních fondů a došlo ke zlepšení ve vypracovávání prognóz. Nedávno vláda učinila významný politický krok, když schválila Smlouvu o stabilitě, koordinaci a správě, avšak stále se čeká na ratifikaci v parlamentu. Česká vláda je rovněž připravena vytvořit podmínky nezbytné pro přijetí eura. Dlouhodobá udržitelnost Pokud jde o fiskální udržitelnost, Česká republika v dlouhodobém výhledu patrně čelí středně velkým rizikům. Tato rizika souvisejí v prvé řadě s očekávanými náklady na stárnutí populace, které ve velmi dalekém výhledu přispějí k dlouhodobé mezeře udržitelnosti 4,0 p. b. HDP, a to především svou důchodovou a zdravotní složkou. Příspěvek důchodových výdajů k dlouhodobé mezeře udržitelnosti bude v letech 2016–2060 dosahovat 2,2 % HDP (což je hodnota, která je přibližně o 1,4 p. b. vyšší než průměr EU). Poměr důchodových výdajů k HDP v letech 2010–2060 by se měl zvýšit o 2,7 p. b.[5] (tedy o 1,1 p. b. více oproti průměru EU). Mezera dlouhodobé udržitelnosti[6], jež ukazuje, jaká korekce je zapotřebí k zajištění toho, aby se poměr dluhu k HDP neustále nezvyšoval, se nachází na úrovni 5,3 % HDP. Rizika by vzrostla v případě, že by došlo k návratu k vyšším strukturálním schodkům primárního salda, jež byly pozorovány v minulosti, například k průměru za období 2004–2013. S ohledem na výše uvedené je záhodno, aby Česká republika pokračovala v provádění opatření, jež snižují vládní dluh a budou ještě více udržovat pod kontrolou růst výdajů souvisejících se stárnutím obyvatelstva[7] tak, aby se napomohlo udržitelnosti veřejných financí ve střednědobém a dlouhodobém výhledu. Střednědobá mezera udržitelnosti[8], jež ukazuje, jaké korekční úsilí je do roku 2020 zapotřebí k dosažení 60% míry zadlužení v roce 2030, se nachází na úrovni 0,6 % HDP, což značí středně vysoké riziko. To je v prvé řadě výsledkem strukturálního primárního salda v roce 2015 a nákladů na stárnutí obyvatelstva, jež jsou jen částečně omezeny výší dluhu. V roce 2013 dostala Česká republika doporučení ohledně dlouhodobé udržitelnosti důchodů. Česká republika byla vyzvána, aby podnikla kroky ke zvýšení skutečné věkové hranice pro odchod do důchodu, a to sladěním zákonem stanoveného věku pro odchod do důchodu se změnami ve střední délce života, aby revidovala mechanismus valorizace, podporovala zaměstnatelnost starších pracovníků a zrušila veřejné dotování režimu předčasného odchodu do důchodu. Z rozboru v tomto pracovním dokumentu lze vyvodit závěr, že v návaznosti na předmětné doporučení nedošlo k žádnému pokroku. Standardní mechanismus valorizace důchodů nebyl revidován a od dočasné nižší valorizace důchodů zavedené v roce 2013 se upustí v roce 2015, tj. o rok dříve, než se plánovalo. Standardní mechanismus valorizace, jenž platil do roku 2012, váže valorizaci důchodů na zvýšení agregovaného indexu spotřebitelských cen a třetinu reálného růstu mezd. V národním programu reforem pro rok 2014 se oznamuje návrat k tomuto mechanismu valorizace, který bude od roku 2015 pravidlem, a pro rok 2015 se zároveň plánuje diskreční navýšení o 1,8 %, aby byla zachována kupní síla penzistů. Tento přístup je spojen s negativním dopadem na rozpočet v krátkodobém výhledu a neřeší problém udržitelnosti, kterým bylo doporučení pro Českou republiku motivováno. Standardní mechanismus valorizace sice není v unijním srovnání nadmíru velkorysý, ale dostatečně neomezuje výdaje na důchody v dlouhodobém výhledu. Pokud bude tento indexační vzorec zachován, musely by se najít významné úspory v jiných částech rozpočtu. Pokud jde o podporu zaměstnatelnosti starších pracovníků, zde byl pokrok omezený, a to navzdory tomu, že se míra zaměstnanosti osob starších 55 let zvyšuje. Většina opatření přijímaných v této oblasti se soustředí na stimulaci poptávky po pracovní síle, na kampaně pro informování veřejnosti a studijní centra pro seniory, ale nezabývá se motivací pracovníků investovat do uzpůsobování svých dovedností vývoji na trhu práce. Národní program reforem pro rok 2014 předkládá opatření, jež mají potenciál zvýšit zaměstnatelnost starších pracovníků formou úlev z příspěvků na sociální pojištění pro osoby nad 50 let a úlev na dani z příjmu pro pracující důchodce. Do budoucna plánují orgány zavést revizní mechanismus, který sladí věk pro odchod do důchodu se změnami ve střední délce života. Tento mechanismus by řešil část doporučení České republice a mohl by pomoci ochránit důchodový systém před nečekanými změnami ve střední délce života. Jedná se však pouze o dílčí reakci na problém udržitelnosti, jelikož tento mechanismus se nezabývá velikostí mezery, která je v udržitelnosti pozorována v současné době. Ostatní rizika související s finanční bilancí důchodového systému (např. podíl obyvatelstva v produktivním věku) zůstávají mimo jeho dosah. Věk pro odchod do důchodu by se navíc podle národního programu reforem na rok 2014 neměnil automaticky na základě zjištění přezkumu, což snižuje důvěryhodnost tohoto opatření. Žádné jiné změny důchodového systému se v krátkodobém horizontu neplánují. Zrušení veřejného dotování režimu pro předčasný odchod do důchodu, k němuž doporučení pro Českou republiku rovněž vyzývalo, se neočekává. Režim byl však zatím využíván poměrně málo, a nepředstavuje tedy bezprostřední fiskální rizika. Vláda nedávno oznámila záměr zrušit fondový důchodový pilíř, avšak v národním programu reforem se neuvádí žádné podrobnosti. Předmětný pilíř byl vytvořen v roce 2013 a přilákal zatím necelá 2 % pracovní síly, a to částečně proto, že účast v tomto pilíři je podmíněna navýšením stávajících příspěvků o další 2 % platu, což může být za stávajících hospodářských poměrů pro některé pracovníky obtížné. Fondový důchodový pilíř se navíc netěšil dostatečně silné a trvalé podpoře napříč politickým spektrem, která je pro dlouhodobou důchodovou reformu důležitým předpokladem. V roce 2013 obdržela Česká republika doporučení týkající se nákladové efektivnosti veřejných výdajů na zdravotní péči, zejména v nemocnicích. Toto doporučení se nesetkalo s žádným pokrokem. Předpokládané výdaje na zdravotnictví v dlouhodobém výhledu jsou důvodem k obavám a představují riziko pro dlouhodobou udržitelnost. Výdaje na zdravotní péči budou v období 2016–60 přispívat k mezeře dlouhodobé udržitelnosti 1,1 % HDP (což je o přibližně 0,2 p. b. více ve srovnání s průměrem EU). Zvýšení poměru výdajů na zdravotní péči k HDP v letech 2010–60 se odhaduje na 1,7 p. b.[9] (což je o 0,5 p. b. více, než jaký je průměr EU)[10]. Příčiny neefektivnosti v odvětví nemocniční péče jsou rozličného druhu a pramení především ve špatné správě zdravotnictví. Zadávání veřejných zakázek trpí absencí centralizovaného systému veřejných zakázek a jsou hlášeny nesrovnalosti, zejména v souvislosti s lékařskými přístroji. Ve známost vešlo několik případů veřejných nemocnic[11], kde ceny za lékařské přístroje, jako například za vybavení pro radioterapii, zdaleka přesáhly tržní ceny. V obecnější rovině lze konstatovat, že jako neúčinné a nesystematické se jeví také plánovaní kapitálových investic. Existují rovněž známky nedostatečného dohledu nad pojišťovnami a poskytovateli zdravotní péče. Smluvní politice mezi zdravotnickými zařízeními a pojišťovnami schází transparentnost. Vedení nemocnic také čelí omezenému riziku úpadku či snižování platů, což vede k morálnímu hazardu. Mnohá zařízení navíc nedodržují standardy vykazování, v důsledku čehož se nedostává informací k zajištění lepší kontroly nákladů a kvality, a model financování založený na diagnostických skupinách (tzv. model DRG) tak nemůže náležitě fungovat. Stávající infrastruktura nemocniční péče vykazuje nadměrnou kapacitu a nadmíra je příznačná i pro využívání ambulantní péče. Plány spočívající v přeměně akutních nemocničních lůžek na lůžka pro dlouhodobou péči a ve zlepšení postupů integrované péče nebyly realizovány. Koordinace potřebné péče je nedostačující. Míra obsazenosti akutních nemocničních lůžek se navíc v posledních deseti letech snižuje. Pokud se nepřijmou opatření k omezení nadbytečných návštěv u lékaře, a zejména počtu případů postupovaných specialistům, hrozí také, že dále poroste aktuálně vysoká míra využívání ambulantní péče. Plánované zrušení většiny regulačních poplatků v odvětví ambulantní péče jen umocňuje stav daný absencí mechanismů pro koordinaci péče a zvyšuje nadměrnou spotřebu. Národní program reforem pro rok 2014 se snaží zavést opatření, která mají potenciál zlepšit nákladovou efektivnost u výdajů na zdravotní péči. Jedná se o plány na snížení režijních nákladů pojišťoven a na podporu cenové soutěže pro poskytovatele zdravotní péče, která bude spočívat v podněcování transparentnosti ve smluvní politice mezi pojišťovnami a zdravotnickými zařízeními. Plánované rozdělování veřejných příspěvků na zdravotní péči mezi pojišťovny, které se bude více odvíjet od nákladů, má vytvořit rovné podmínky. Plánuje se také, že nad systémem veřejných příspěvků na zdravotní péči i nad pojišťovnami bude posílen dohled. Ucelený akční plán, jenž by zahrnoval dobře koncipované pobídkové struktury a jenž by mohl řešit váznoucí nákladovou efektivnost systému a jeho chabou správu, však chybí. Daňový systém Hlavním úkolem je změnit český daňový systém tak, aby více podporoval růst a byl jednodušší a předvídatelnější, a také je třeba zefektivnit výběr daní a zlepšit srozumitelnost systému pro uživatele. Celková úroveň zdanění je v České republice v porovnání se zbytkem EU relativně nízká, ale zdanění práce je stále vysoké, zejména kvůli vysokým odvodům na sociální zabezpečení. S vysokou daňovou zátěží se potýkají především osoby s nízkými příjmy. Česká republika stále ještě disponuje určitým prostorem k tomu, aby mohla provést přesun od zdanění práce k jiným druhům daní, např. ekologickým daním či pravidelně odváděným daním z nemovitostí, které jsou v obou případech relativně nízké. Strukturální problémy dále existují i v oblasti zdanění práce, kde přetrvávají velké rozdíly v daňovém zacházení se zaměstnanci a osobami samostatně výdělečně činnými. Daňový systém je navíc velmi složitý, což je pro poplatníky značně zatěžující. Kromě výše uvedeného existuje rovněž prostor pro další zlepšení, pokud jde o plnění daňových povinností, zejména v oblasti nepřímých daní a daní placených OSVČ. V roce 2013 obdržela Česká republika doporučení týkající se daní. Země byla konkrétně vyzvána, aby snížila vysokou úroveň zdanění práce tak, že přesune daňovou zátěž na oblasti méně omezující růst (např. pravidelně odváděné daně z nemovitostí a daně na silniční motorovou dopravu), aby dále zmenšila rozdíly v daňovém zacházení se zaměstnanci a OSVČ a aby zlepšila plnění daňových povinností a snížila náklady na něj tím, že zřídí jedno inkasní místo a sjednotí daňové základy u daně z příjmu fyzických osob a vyměřovací základy pro odvody na sociální a zdravotní pojištění. Z analýzy v tomto pracovním dokumentu lze vyvodit závěr, že pokrok při přijímání opatření v návaznosti na předmětné doporučení byl omezený a že problémy související s daněmi jsou stále relevantní. K žádnému pokroku nedošlo ve snížení vysokého zdanění práce. Zdanění práce se v roce 2013 v důsledku dočasných konsolidačních opatření zvýšilo, což se dotklo jak daně z příjmu fyzických osob, tak odvodů na sociální zabezpečení. V roce 2011 přijala Česká republika rozsáhlou daňovou reformu, která měla začít platit od roku 2015 a měla celkové daňové zatížení práce snížit. Nejnovější plány na zrušení této reformy dříve, než začne platit, však znamenají, že celkové zdanění práce zřejmě zůstane v dohledné době vysoké. V národním programu reforem pro rok 2014 vláda oznámila plány na novou reformu zdanění práce, jež by měla být příjmově neutrální a měla by být zavedena v roce 2016. Tato reforma počítá se změnami u základu daně i u daňových sazeb a se zavedením trvalého druhého daňového pásma pro osoby s vysokými příjmy. Pokud jde o strukturu zdanění práce, je zapotřebí snížit daňovou zátěž osob s nízkými příjmy. Míra nezaměstnanosti mezi málo kvalifikovanými lidmi čtyřikrát převyšuje národní průměr a daňové zatížení pracovníků s nízkými příjmy se nachází nad prostým průměrem EU[12]. Vzhledem k neuspokojivé situaci v oblasti zaměstnanosti osob s nízkými příjmy by snížení daňové zátěže (mimo jiné i ve formě nižších odvodů zaměstnavatelů na sociální zabezpečení) mohlo přispět ke zlepšení vyhlídek, které mají tyto osoby na trhu práce. Národní program reforem pro rok 2014 informuje o plánech na dočasné snížení příspěvků na sociální zabezpečení pro znevýhodněné skupiny, jako jsou starší pracovníci, ženy s malými dětmi nebo dlouhodobě nezaměstnaní, konkrétní návrhy však zatím nejsou k dispozici. I nadále přetrvávají podstatné rozdíly v daňovém zacházení se zaměstnanci a osobami samostatně výdělečně činnými. V roce 2013 byly zavedeny některé změny ve zdanění OSVČ, ale jejich celkový účinek bude podle očekávání omezený, neboť daná opatření dostatečně neřeší hlavní problémy. Z nedávno zveřejněné studie[13] vyplývá, že OSVČ platí na daních v průměru o 27 % méně než zaměstnanci. Pro tento rozdíl existují dvě hlavní vysvětlení: velké paušální odpočty výdajů a nízký základ daně. Ty platí již několik let a zůstávají nezměněny. Jiným, avšak souvisejícím problémem je nepravá samostatně výdělečná činnost a rozsáhlá praxe nepřiznávání veškerých zdanitelných příjmů. Součástí konvergenčního programu je plán zavést omezení pro paušální odpočty výdajů u kategorie způsobilé pro 60% odpočet, a to počínaje rokem 2016. Zdanění OSVČ a zdanění zaměstnanců srovnává probíhající přezkum, jehož výsledkem by mohly být další změny v této oblasti. Národní program reforem oznamuje zároveň plány na sjednocení základů daně z příjmu a vyměřovacích základů na zdravotní a sociální pojištění, což by podle českých orgánů mělo rozdíly v daňovém zacházení dále omezit. Konkrétní podrobnosti však zatím nejsou k dispozici. Beze změny zůstávají pravidelně odváděné daně z nemovitostí a daně na silniční motorovou dopravu. Pravidelně odváděné daně z nemovitosti patří k nejnižším v EU a v příjmech představují pouze 0,2 % HDP. Relativně vysoké zůstává také zvýhodnění dluhového financování bydlení[14]. Česká republika sice v roce 2013 zvýšila daň z převodu nemovitosti, v pravidelně odváděných daních z nemovitostí však nedošlo k žádným změnám a žádná opatření se v této oblasti ani neplánují. Ke změnám podobně nedošlo ani u daně na silniční motorovou dopravu. Co se týče podílu ekologických daní na HDP, Česká republika se nachází jen mírně pod průměrem EU. Zatímco daně z pohonných hmot v dopravě patří k nejvyšším (6. nejvyšší v EU), implicitní daňová sazba u energií zůstává pod průměrem EU a od dřívějších plánů zavést daň z emisí CO2 se upustilo. Existuje proto určitý prostor pro zvýšení ekologických daní, zejména v oblasti znečištění a zdanění zdrojů[15], a to nejen ve prospěch veřejných příjmů, ale i ve prospěch environmentálních cílů. Česká republika zavedla několik opatření, aby se zlepšilo plnění daňových povinností, zejména v oblasti DPH. Podle nedávno zveřejněné studie[16] existovaly v České republice v letech 2000 až 2011 průměrné výpadky příjmů z DPH v rozsahu přibližně 23 % (8. největší výpadky v EU). Kromě opatření realizovaných od 1. ledna 2013[17] zavedly české orgány v roce 2014 povinné elektronické podávání přiznání k DPH a novelizovaly zákon o pohonných hmotách (platný od října 2013), který nově přinesl povinné kauce pro distributory paliv. Přestože celková efektivita těchto opatření musí být teprve vyhodnocena, nejnovější statistiky o výběru daní nasvědčují pozitivnímu dopadu na příjmy z nepřímých daní. Národní program reforem pro rok 2014 plánuje zlepšit plnění daňových povinností i dalšími opatřeními (např. digitalizací správy daní, nižším limitem pro platby v hotovosti, potenciálním rozšířením mechanismu přenesené daňové povinnosti). Kromě výše uvedeného lze také zlepšit správní spolupráci s finančními orgány ostatních členských států za účelem řešení přeshraničních podvodů s DPH. Česká republika často pozdě reaguje na žádosti jiných členských států o informace a v oblasti DPH omezeně využívá mnohostranných kontrol[18]. V oblasti daňové správy se dosáhlo omezeného pokroku. Česká republika dále posílila elektronické systémy pro podávání daňových přiznání, avšak čisté administrativní náklady na výběr jednotky příjmů patří i nadále k nejvyšším v EU, a země se řadí na druhé místo, pokud jde o čas potřebný ke splnění povinností (zejména u zdanění práce a spotřebních daní)[19]. Jedno inkasní místo pro daně z příjmu, cla a příspěvky na zdravotní a sociální pojištění, jež bylo plánováno na rok 2015, bylo zrušeno. V národním programu reforem pro rok 2014 se uvádí, že české orgány hodlají některé prvky konceptu jednoho inkasního místa zachovat a předložit nový návrh, jenž se bude snažit výběr daní zjednodušit a jenž se bude zabývat i výše zmiňovaným sjednocením daňových základů. V dané souvislosti je třeba konstatovat, že plánované zavedení druhé snížené sazby DPH na léky, knihy a dětskou výživu od roku 2015 jde proti tomuto záměru zjednodušit daňový systém, jelikož předmětné opatření systém dále komplikuje. 3.2. Finanční sektor Bankovní sektor pozoruhodně dobře ustál období hospodářského poklesu od roku 2008 a těší se i nadále dobré kapitalizaci a komparativně vysoké průměrné rentabilitě aktiv. Klíčové ukazatele finančního zdraví a zátěžové testy provedené Českou národní bankou potvrzují odolnost českého bankovního sektoru vůči zhoršení reálné ekonomiky a vůči vnějším rizikům. Ve třetím čtvrtletí roku 2013 dosahoval podíl úvěrů v selhání 5,2 %, ukazatel kapitálové přiměřenosti značně převyšoval 16 % a rentabilita vlastního kapitálu dosahovala téměř 18 %, a byla tak druhá nejvyšší v EU. Poměr úvěrů k vkladům mírně přesahující 73 % nasvědčuje tomu, že poskytování úvěrů pravděpodobně nebude považováno za hlavní faktor omezující přístup k financování. V roce 2013 Česká republika v této oblasti neobdržela žádné doporučení. Z indexu přístupu malých a středních podniků k financování vyplývá, že v České republice docházelo od roku 2007 do roku 2012 k nepřetržitému, byť nepatrnému zlepšení[20]. Za tím se však skrývají dva protikladné trendy. Zatímco u přístupu k dluhovému financování, které poskytují banky, bylo mezi roky 2007 a 2012 vnímáno podstatné zvýšení a přístup je vnímán jako komparativně snadný a cenově dostupný, v případě přístupu k financování vlastním kapitálem se má za to, že došlo k výraznému zhoršení. V důsledku toho figuruje Česká republika v indexu přístupu malých a středních podniků k financování jako členský stát s nejmenším přístupem k financování vlastním kapitálem a země trpí nedostatkem programů raného financování malých a středních podniků formou vlastního kapitálu. Oficiální projekty na fond pro zahájení činnosti a rizikový kapitál, financované z prostředků EU, byly odloženy a budou nově zpracovány v programovém období 2014–2020. K většímu zapojení soukromých investorů do financování malých a středních podniků v různých fázích jejich vývoje by mohl vést zákon o investičních společnostech a investičních fondech[21] platný od roku 2014. 3.3. Politika trhu práce[22], politika vzdělávání a sociální politika Vyhlídky na růst českého hospodářství ve střednědobém a dlouhodobém horizontu by mohlo podpořit lepší využívání potenciálu pracovní síly a kvalitnější a spravedlivější vzdělávání více orientované na trh práce. Situace na trhu práce se v České republice celkově ukazuje jako relativně dobrá, míra nezaměstnanosti v roce 2013 dosahovala v zemi 7 %. Paralelně s poměrně nízkou mírou nezaměstnanosti je však pozorováno nedostatečné využívání potenciálu pracovní síly, což svědčí o řadě strukturálních problémů. Kariérní postup žen je negativně ovlivňován mateřstvím, které má velký vliv na zaměstnanost, a sice kvůli omezené dostupnosti cenově přijatelných zařízení pro péči o děti. I nadále nízká zůstává účast znevýhodněných skupin obyvatelstva, zejména mladých lidí, starších pracovníků, osob s nízkou kvalifikací a dlouhodobě nezaměstnaných. Příčinou této situace je zčásti neefektivnost veřejných služeb zaměstnanosti. Také existují pochybnosti o kvalitě a rovnosti vzdělávacího systému na všech úrovních a o jeho orientaci na trh práce. Překážkám v sociálním začleňování a v přístupu na trh práce stále čelí především Romové. V roce 2013 byla České republice vydána doporučení týkající se politiky trhu práce a politiky vzdělávání. Česká republika byla konkrétně vybídnuta, aby podnikla další kroky ke zvýšení účinnosti a účelnosti veřejných služeb zaměstnanosti, aby výrazně navýšila dostupnost inkluzivních zařízení pro péči o děti zaměřených na děti mladší tří let a zasadila se o větší účast romských dětí, aby vytvořila komplexní hodnotící rámec pro povinnou školní docházku, aby zavedla cílená opatření na podporu škol s horšími vzdělávacími výsledky a aby přijala opatření na podporu akreditace a financování vysokého školství. Pokud jde o opatření reagující na předmětná doporučení, z analýzy učiněné v tomto pracovním dokumentu vyplývá, že Česká republika učinila omezený pokrok. Trh práce Přestože celková míra zaměstnanosti je poměrně vysoká, určité skupiny obyvatel jsou na trhu práce stále nedostatečně zastoupeny nebo těžko hledají zaměstnání. To platí v prvé řadě o ženách s dětmi do tří let, o mladých a starších lidech, o osobách s nízkou kvalifikací a o postižených. Konkrétní důvody pro vysokou nezaměstnanost mezi těmito skupinami jsou různé. Pokud jde o ženy, z údajů vyplývá, že Česká republika patřila v roce 2012 v rámci EU k zemím, kde má mateřství nejvýraznější dopad na zaměstnanost, což je dáno omezenou dostupností cenově přijatelných zařízení pro péči o děti a komparativně nízkým využíváním částečných úvazků. Česká republika i nadále v Evropě figuruje mezi zeměmi s nejmenší dostupností zařízení pro péči o děti: ve formální péči se nachází pouze 5 % dětí do tří let oproti 30 % v EU[23]. Dlouhá období mimo zaměstnání a obtížné návraty do práce se negativně promítají do kariérního postupu žen, o čemž svědčí velký rozdíl v zaměstnanosti a v odměňování žen a mužů (oba rozdíly jsou 4. největší v EU[24]). Ženy jsou v zaměstnanosti znevýhodněny i obecně kvůli diskriminaci na trhu práce – v různých odvětvích pracovního trhu[25] stále existuje vertikální a horizontální segregace žen a mužů[26]. Co se týče mladých lidí a starších pracovníků, míra jejich nezaměstnanosti je pod průměrem EU, ale u obou skupin je zároveň pozorována podprůměrná míra účasti na trhu práce. Míra účasti mladých lidí je nízká především vzhledem k rychle se zvyšujícímu počtu mladých, kteří se zapojují do vzdělávání a odborné přípravy[27]. Míra nezaměstnanosti mladých lidí se v roce 2013 stabilizovala na úrovni 18,9, nicméně počet lidí, kteří nejsou zaměstnáni ani se neúčastní vzdělávání nebo odborné přípravy, roste (mezi roky 2011 a 2013 o 0,8 p. b.) a některé regiony se i nadále potýkaly s přetrvávajícím problémem vysoké nezaměstnanosti mladých. Návrh prováděcího plánu pro systém záruk pro mladé lidi, který předložily české orgány, je stále velmi povšechný a obsahuje omezené množství informací. Starší pracovníci většinou odcházejí z trhu práce relativně brzy, a to vzhledem k stále nízké věkové hranici pro odchod do důchodu. Míra účasti málo kvalifikovaných a jinak znevýhodněných skupin obyvatelstva (zejména Romů) na trhu práce zůstává nízká zčásti kvůli nedostatku cílených veřejných služeb zaměstnanosti[28] a také kvůli sociálním překážkám. Česká republika učinila omezený pokrok v navyšování dostupnosti inkluzivních zařízení pro péči o děti. V lednu 2014 schválila vláda předlohu zákona o dětských skupinách. Tento zákon vytváří méně přísné podmínky pro zřizování soukromých dětských skupin, než jaké platí v případě veřejných zařízení pro péči o děti, a zavádí daňové pobídky k poskytování a využívání této formy péče. Jedná se o důležitý krok správným směrem, ale efektivita tohoto opatření se bude odvíjet od úrovně pobídek stanovené v konečné verzi zákona[29]. Aby byl u této formy předškolní výchovy ošetřen vzdělávací prvek, jenž by mohl ovlivnit efektivní využívání těchto zařízení, bude mít zásadní význam sledování kvality služeb. K žádnému pokroku nedošlo u veřejných služeb péče o děti. Budoucnost několika málo zbývajících veřejných jeslí a mateřských škol je nejistá, neboť tato zařízení by měli nahradit profesionální soukromí pečovatelé uznávaní zákonem o živnostenském podnikání. Národní program reforem 2014 přichází pro roky 2014 a 2015 s několika důležitými opatřeními, jež by měla dostupnost služeb péče o děti dále zlepšit. Orgány plánují poskytnout obcím dodatečné finanční prostředky, zčásti pocházející z fondů EU, aby mohly zařídit výstavbu dalších zařízení dětské péče. V zájmu zmenšení rozdílů mezi dětmi nastupujícími povinnou školní docházku se plánuje, že poslední rok předškolní výchovy bude povinný. I toto opatření je krokem ke zlepšení inkluzivnosti předškolního vzdělávání[30]. Tato opatření sice ještě zbývá podrobně rozpracovat, pokud však budou s dostatečnými ambicemi realizována, mohla by zlepšit míru účasti matek malých dětí na trhu práce. Pokud jde o doporučení zvýšit účinnost a účelnost veřejných služeb zaměstnanosti, Česká republika vykázala omezený pokrok. V letech 2013–2014 byly především posíleny personální stavy na úřadech práce o přibližně 1 000 pracovníků. Většina pracovních míst byla vyhrazena pro poradenství nezaměstnaným, pro pomoc zaměstnavatelům a pro řešení problematiky nehlášené práce. Podniknuty byly také některé prvotní a správně nasměrované kroky ke zkvalitnění veřejných služeb zaměstnanosti, tyto služby však trpí nedostatkem dlouhodobé strategické orientace. Například stěžejní projekt platebních karet, který měl napomoci účinnějšímu vyplácení sociálních dávek, byl předčasně ukončen a při vyplácení sociálních dávek v roce 2013 docházelo ke značným prodlevám kvůli novému IT systému, jenž byl následně odstraněn kvůli nedostatkům v zadávacím řízení. Potíže při zavádění účinného systému pro zpracování dat v rámci veřejných služeb zaměstnanosti by mohly zbrzdit samotnou koncepci aktivních politik na trhu práce. Aktivní politiky na trhu práce stále nejsou dostatečně financovány a nejsou náležitě zacíleny na ty, kteří jsou trhu práce nejvíce vzdáleni. Míra aktivace registrovaných nezaměstnaných patří i nadále k nejnižším v EU. Individualizovaným a cíleným službám, které poskytují úřady práce, především schází odpovídající rozsah a efektivita. Osoby, pro něž je nalezení zaměstnání nejtěžší, nedostávají příslušné poradenství a pomoc se vzděláním. Sledování výkonnosti veřejných služeb zaměstnanosti se nezakládá na faktech a je nedostačující. Některé kroky ke zlepšení aktivních politik na trhu práce však učiněny byly. Jednou z pozitivních změn bylo zvýšení počtu osob, jež v roce 2013 prošly rekvalifikací. V návaznosti na reformu veřejných služeb zaměstnanosti z roku 2012 byla zavedena další opatření, ale hmatatelné výsledky se u nich očekávají až od roku 2015. V roce 2013 byly zejména zahájeny projekty v rámci Evropského sociálního fondu, jejichž cílem je vytvořit souvislou metodiku tak, aby se zlepšila práce s klienty pracovních úřadů, zavést účinný systém řízení lidských zdrojů a zlepšit současný systém odborné přípravy pracovníků, posílit poradenské a konzultační služby pro cizince a utužit spolupráci se zaměstnavateli, jež by se měla zaměřovat na monitorování volných míst a potřeb zaměstnavatelů. Plánováno je zřízení pracovní skupiny, která se bude zabývat zbývajícími nedostatky a bude se věnovat mimo jiné hledání způsobů, jak efektivněji monitorovat a realizovat aktivační programy. Vzdělávání Vzhledem k potřebě posílit klíčové motory růstu se jeví jako problematická otázka kvality a spravedlnosti českého vzdělávacího systému a jeho orientace na trh práce. Z výsledků nejnovějšího mezinárodního hodnocení studentů PISA vyplynulo, že Česká republika ve srovnání s předchozím kolem průzkumu výrazně pokročila ve snižování podílu studentů se slabými výsledky. Zjištění studie PISA z roku 2012 potvrzují, že výsledky českých žáků silně souvisejí s jejich sociálně-ekonomickým zázemím a s jejich účastí v předškolním vzdělávání. Národní program reforem pro rok 2014 se zmiňuje o probíhajících pracích na novelizaci školského zákona, která má zajistit inkluzivní vzdělávání s individuální podporou pro děti se zvláštními potřebami tak, aby se umožnila integrace těchto dětí do většinového vzdělávání. Učitelstvo rychle stárne a povolání učitele není po platové stránce atraktivní[31]. Míra předčasného ukončování školní docházky byla v roce 2013 i nadále velmi nízká[32] a velký podíl na předčasném ukončování vzdělání mají romští žáci. V oblasti vysokoškolského vzdělávání[33] zůstává s ohledem na rychle rostoucí počet studujících a na omezené zdroje hlavním problémem zajištění kvality absolventských dovedností a jejich relevance pro pracovní trh. Veřejné výdaje na vzdělávání nedosahují průměru EU a za jejich nedávným navýšením (ze 4,5 % HDP v roce 2008 na 4,8 % v roce 2012) téměř zcela stojí vyšší granty na výzkum a vývoj. V roce 2013 došlo k určitému pokroku, pokud jde o doporučení stanovit komplexní hodnotící rámec pro povinnou školní docházku a zavést cílená opatření na podporu škol s horšími vzdělávacími výsledky. Hodnocení a zpětná vazba orientovaná na zlepšení jsou obzvláště důležité proto, že školy se těší značné autonomii a mezi různými školami i v rámci jednotlivých škol zároveň existují nerovnoměrné výsledky. K vytvoření hodnotícího rámce byla podniknuta určitá opatření. Orgány například představily upravené státní osnovy pro základní vzdělávání, kde jsou upraveny především hodiny matematiky a kde je zaveden druhý cizí jazyk, a vypracovávají minimální vzdělávací standardy s cílem poskytnout školám konkrétnější vodítko (a hodnotící základnu). Připravuje se také nový kariérní systém pro pedagogické pracovníky, jenž by měl provázat výsledky s odměňováním. Účinnost tohoto opatření, pokud jde o přilákání talentovaných mladých lidí k učitelskému oboru a o jejich setrvání v něm, je však podmíněna navýšením celkových finančních prostředků přidělovaných na platy a opatřeními zaměřenými na zkvalitnění prvotní odborné přípravy vyučujících (včetně rozvíjení praktických pedagogických dovedností). Národní program reforem pro rok 2014 počítá se zavedením kariérního systému, který má talentované odborníky přilákat mimo jiné finančními pobídkami, nicméně o konkrétních opatřeních a jejich fiskálním dopadu se v programu blíže nehovoří. U hodnotícího rámce pro povinnou školní docházku zůstávají slabinou fáze hodnocení a vyvozování důsledků. Celorepublikové testování žáků na počítačích bylo vyzkoušeno dvakrát. Národní program reforem pro rok 2014 potvrzuje využívání tohoto testování pro účely externího hodnocení, ačkoli prozatím se plánuje pouze testování formou výběrových šetření namísto ročního celorepublikového testování. Testování by mohlo pomoci zjistit potíže a získat užitečnou zpětnou vazbu, ale co je zásadní, jeho efektivita bude záviset za prvé na úrovni podpory, která bude poskytnuta školám a učitelům s horšími výsledky, a za druhé na intenzitě jeho využívání. Podpora poskytovaná školám a učitelům s horšími výsledky by měla mít formu doporučení ze strany České školní inspekce. Dodatečné zdroje (finanční či lidské) se neplánují. Dopad uvedených doporučení se kromě toho bude odvíjet od záležitostí vedení a správy, zejména co se týče povinností a kapacit ředitelů a obcí (coby zřizovatelů škol)[34]. Nijak se nepokročilo v posilování systému akreditace a financování ve vysokoškolském vzdělávání. Kvůli politické nestabilitě se zpozdilo přijetí revidovaného zákona o vysokých školách. V národním programu reforem pro rok 2014 se uvádí, že novela zákona bude předložena vládě do září roku 2014. V této fázi není jasné, co bude novela v konečném znění obsahovat. Pokud jde o akreditaci, v předchozí verzi reformního návrhu se plánovalo omezit relevanci kritérií ex ante (např. počet profesorů) a přejít k dohledu založenému na interních systémech pro zajišťování kvality. Plánovány byly rovněž víceleté smlouvy s veřejnými vysokoškolskými institucemi a diferencované financování podle profilu studijních programů. Pokud tyto prvky v přijaté novele zůstanou a reforma bude účinně zrealizována, vysokoškolské instituce by se mohly soustředit na své silné stránky (např. nabízení kvalitních profesně orientovaných bakalářských programů nebo akademičtějšího magisterského studia či výzkumných programů). To by u vysokoškolského vzdělávání pomohlo jednak zlepšit kvalitu a uplatnitelnost na trhu práce, jednak snížit vysoký podíl studentů pokračujících v magisterském studiu. Klíčovým faktorem pro účinnost reformy bude nastavení úrovně finančních pobídek tak, aby se dosáhlo cíleného rozdělení studijních programů napříč plánovanými profily. Není jasné, do jaké míry novela vyřeší problémy řízení v rámci univerzit. Financování činnosti vysokoškolských institucí se v roce 2014 v nominálním vyjádření jen okrajově zvýšilo a totéž se očekává pro rok 2015, což znamená, že financování v relaci k HDP se sníží. Sociální politika Česká republika má jedny z nejnižších ukazatelů chudoby a sociálního vyloučení v EU. Hlavní úkol spočívá v řešení sociálního vyloučení mezi romským obyvatelstvem, které stále naráží na překážky, pokud jde o účinnou účast na trhu práce, sociální služby a většinové vzdělávání[35]. Problémy v nejvíce deprivovaných oblastech se vystupňovaly a vyvolávaly střety mezi Romy a částmi sousedního většinového obyvatelstva. Finanční prostředky vyhrazené na podporu začleňování Romů se snižují. V roce 2013 neobdržela Česká republika v tomto směru žádné doporučení. Za účelem boje proti sociálnímu vyloučení Romů a za účelem integrace skupin, u nichž je pozorován vysoký výskyt chudoby či sociálního vyloučení, byly podniknuty určité kroky[36]. Zajištění odpovídajícího zapojení romských dětí do většinového předškolního a základního vzdělávání je klíčovým nástrojem pro prevenci jejich budoucího sociálního vyloučení[37]. Podíl romských dětí v praktických školách (tj. školách s uzpůsobenými vzdělávacími programy pro děti s mírným mentálním postižením) se zatím snižuje jen nepatrně, avšak vypracovávány jsou nové hodnotící a diagnostické nástroje, jež mají zabránit tomu, aby byly sociálně znevýhodněné děti umisťovány do těchto škol, a v roce 2013 bylo zavedeno pravidelné monitorování podílu romských žáků ve školách. Akční plán pro rovné příležitosti, který byl přijat v roce 2012 a usiluje o zlepšení rovnosti ve vzdělávání romských dětí, se provádí, avšak pomalu. V současné době se připravuje konkrétní strategie pro integraci Romů na rok 2014 a roky následující. Nadprůměrný výskyt chudoby či sociálního vyloučení je v České republice pozorován u nezaměstnaných, u neúplných rodin s alespoň jedním dítětem a u domácností se třemi a více dětmi. V lednu 2014 schválila vláda komplexní strategii sociálního začleňování na období 2014–2020, kterou navázala na strategii pro předcházení a řešení bezdomovectví (do roku 2020) z října 2013. Tyto strategie představují krok správným směrem, jelikož stanoví ucelený přístup k boji s chudobou, který kombinuje aspekty, jako je přístup k bydlení, sociálním službám, zdravotní péči atd. Stále však chybí dostatek sociálního bydlení a opatření přijímaná v této oblasti zatím nejsou uspokojivá. 3.4. Strukturální opatření na podporu růstu a konkurenceschopnosti Během posledních deseti let začala Česká republika zaostávat, pokud jde o kvalitu několika klíčových růstových faktorů. Výkonnost výzkumu a vývoje a kvalita podnikatelského prostředí a dopravní infrastruktury je slabá. Poměrně chabé zůstávají základy udržitelného a zeleného růstu. Ve srovnávacím přehledu Unie inovací 2014 figuruje Česká republika jako „umírněný inovátor“, což plně neodpovídá jejímu silnému inovačnímu potenciálu. Růst produktivity je dále brzděn řadou vzájemně souvisejících problémů, jako jsou malá výkonnost vědeckého výzkumu a ojedinělé efekty přelévání do soukromého sektoru, složitá právní úprava a relativně slabá hospodářská soutěž v odvětví služeb[38], vysoké náklady podniků na dodržování právních předpisů, značná energetická náročnost a nízká energetická účinnost hospodářství založeného na průmyslu a špatná kvalita železniční a silniční infrastruktury. V roce 2013 bylo České republice vydáno doporučení ohledně financování výzkumných institucí a ohledně regulovaných povolání a energetické účinnosti. Z rozboru v tomto pracovním dokumentu vyplývá, že ve financování výzkumných institucí Česká republika pokročila do určité míry a v oblasti regulovaných povolání a energetické účinnosti pokročila omezeně. Rámeček č. 4: Potenciální dopad strukturálních reforem na růst – srovnávací analýza Strukturální reformy mají zásadní význam pro podporu růstu. Z toho důvodu je důležité znát jejich potenciální přínosy. Potenciální přínosy strukturálních reforem lze posoudit pomocí ekonomických modelů. Ke zjištění toho, jak by strukturální reformy v určitém členském státě ovlivnily růst, kdyby daný členský stát snížil rozdíl, který jej dělí od průměru tří zemí EU s nejlepšími klíčovými ukazateli, jako jsou stupeň hospodářské soutěže v ekonomice či účast na trhu práce, využívá Komise svůj model QUEST. Zlepšení u zmiňovaných ukazatelů by do deseti let mohlo zvýšit HDP o přibližně 5,3 %. Některé z reforem by se dokonce mohly projevit i v relativně krátkodobém horizontu. Modelové simulace potvrzují analýzu v oddíle 3.4, podle níž by se pravděpodobně nejvíce získalo ze zvýšené hospodářské soutěže, např. pokud by se omezily překážky vstupu na trh u regulovaných povolání a zlepšilo se podnikatelské prostředí. Simulace rovněž podporuje analýzu v oddílech 3.1 a 3.3 a ukazuje, že prospěch by přineslo zvýšení účasti žen a starších pracovníků na trhu práce. Tabulka: Strukturální ukazatele, cíle a potenciální účinky na HDP[39] Zdroj: útvary Komise. Pozn.: Simulace předpokládají, že všechny členské státy podniknou reformy, které sníží jejich strukturální mezery o polovinu. Tabulka ukazuje příspěvek jednotlivých reforem k celkovému HDP po pěti a deseti letech. Převyšuje-li v některé zemi daný ukazatel srovnávací hodnotu, dopad reformních opatření není v dané oblasti simulován, ale předmětný členský stát může mít přesto prospěch z opatření přijatých jinými členskými státy[40]. *V dlouhodobém výhledu by se efekt navýšení populačního podílu vysoce kvalifikované pracovní síly mohl rovnat 1,1 % HDP a snížení podílu málo kvalifikované pracovní síly by se pak mohlo projevit 0,1 %. **Srovnávací hodnotou je průměr EU. Výzkum a inovace České hospodářství vykazuje značné nedostatky co do výkonnosti domácích motorů růstu založeného na znalostech. Jedním z hlavních aktuálních úkolů je tedy zajistit, aby se v českém systému inovací, jemuž až dosud dominovalo několik málo velkých zahraničních afilací, urychleně objevili domácí vedoucí inovátoři. Odhaduje se, že na celkových podnikových výdajích na výzkum a vývoj se 60 % podílejí zahraniční afilace. To úzce souvisí s potřebou modernizovat odvětví vědy tak, aby se radikálně zlepšila kvalita a relevantnost vědeckých a technických výstupů[41]. Stejně znepokojující je nedostatek skutečné spolupráce a předávání znalostí mezi vědou a podniky, jak o tom svědčí mimořádně nízká úroveň spolufinancování veřejného výzkumu ze strany podniků. Urychlená modernizace vnitrostátních systémů výzkumu je jednou z priorit vytyčených v roční analýze růstu 2014. Určitého pokroku se dosáhlo ve zvyšování podílu finančních prostředků přidělovaných na základě kvality a relevantnosti výstupů. V roce 2013 byla přijata revidovaná metodika pro hodnocení výzkumu na období 2013–2015, avšak provedené změny jsou drobné, v samotném hodnocení dochází k prodlevám a stále se jedná jen o krátkodobé řešení. Výsledky hodnocení by mohly přijít až příliš pozdě na to, aby ovlivnily rozdělení rozpočtu v roce 2015. Pokud jde o dlouhodobější výhled, s vypracováváním nové metodiky, jež by se měla promítat do přerozdělování rozpočtu počínaje rokem 2017, se dosud nezačalo. Velice důležité je, aby tato nová metodika badatelům ve veřejném sektoru nabízela správné pobídky k tomu, aby usilovali o excelenci, zabývali se společenskými výzvami a spolupracovali s podnikatelským sektorem. Podniknuto bylo několik kroků za účelem rozvoje výzkumné infrastruktury, podpory inovativních firem a nejnověji také za účelem navázání dlouhodobých partnerství mezi vědeckou obcí a podnikatelským sektorem. V dubnu 2013 byla aktualizována národní strategie pro vývoj, výzkum a inovace na období 2009–2015 s cílem zhodnotit pokrok, jehož se dosáhlo v reformě systému výzkumu, a s cílem zlepšit nabídku dovedností, předávání znalostí a inovační kapacitu podnikatelského odvětví. Technologická agentura České republiky, zřízená v roce 2012 za účelem podpory aplikovaného výzkumu a vědecko-podnikatelské spolupráce (především prostřednictvím svých center kompetence), i nadále rozvíjí bohaté portfolio podpůrných programů tak, aby se plnily priority v oblasti výzkumu, vývoje a inovací, které v roce 2012 revidovala vláda[42]. Toto úsilí je do značné míry podporováno z prostředků EU přidělovaných na výzkum a vývoj, jejichž výše v roce 2012 dosáhla 0,3 % HDP a jež se staly jedním z hlavních zdrojů financování výzkumu a vývoje v České republice[43]. Výše veřejného financování směřující do národního systému inovací je tak nyní na poměry EU poměrně vysoká. V roce 2012 dosáhla suma vnitrostátního a unijního financování výzkumu a vývoje 1,01 % HDP a výdaje podniků na výzkum a vývoj se k této úrovni postupně přibližují. Tyto iniciativy a snahy však ještě nenalézají odraz ve viditelném zlepšení kvality a relevantnosti vědeckých výstupů, díky kterému by se objevovalo a rozvíjelo více domácích vedoucích inovátorů. Tato chabá výkonnost je zapříčiněna nesprávným zacílením pobídek, jež s sebou nese stávající přístup k hodnocení veřejného výzkumu a k přidělování finančních prostředků. Určitou roli může hrát i složitost české strategie pro výzkum a inovace[44]. Dalším významným milníkem je nedávné rozšíření daňových pobídek k výzkumu a vývoji, jež se budou od ledna 2014 vztahovat na výzkumné činnosti, které budou podniky externě zadávat veřejným výzkumným institucím. Jedná se o krok směrem k podpoře spolupráce mezi akademickou obcí a podnikatelským sektorem. Podnikatelské prostředí Podnikatelské prostředí v České republice patří v mezinárodním srovnání k těm méně příznivým[45], zejména kvůli nákladům na placení daní a vnímané korupci. Zároveň se však dosáhlo určitého pokroku, pokud jde o jednodušší zahajování podnikatelské činnosti a o vymáhání smluv. V oddíle 3.1 již bylo uvedeno, že čas, který tráví podniky plněním povinností v souvislosti s daňovým přiznáním, je i nadále nepřiměřeně dlouhý, byť nedávno došlo k určitému zlepšení. Časově náročné je i vyřizování celních záležitostí. V zemi existuje značný potenciál ke zkrácení doby potřebné ke zpracování dovozních a vývozních operací, což by vedlo ke snížení podnikových nákladů a k usnadnění obchodu[46]. Z mnoha průzkumů, studií a mezinárodních srovnávacích ukazatelů také vyplývá, že na podniky působící v České republice má negativní dopad vysoká míra vnímané korupce (viz oddíl 3.5). Na vnímanou korupci má patrně vliv nedostatek transparentnosti co do vlastnictví firem. Nový občanský zákoník platný od roku 2014 zavádí novou formu vlastnictví (svěřenský fond), která je málo transparentní, pokud jde o uživatele a beneficienty příjmů z majetku (včetně akcií). Tento krok zdá se jde proti změnám týkajícím se vlastnictví anonymních akcií přijatým v květnu 2013. Česká republika si nestojí dobře ani v ochraně investorů (22. místo v EU-27) a prostor ke zlepšení existuje také v souvislosti s obtížným získáváním stavebního povolení[47]. Přestože z nejnovějších údajů vyplývá, že k zahájení podnikatelské činnosti je zapotřebí poměrně dlouhý čas[48], došlo v tomto ohledu k určitému pokroku. V roce 2014 nabyly účinnosti dvě reformy, které by měly pozici České republiky zlepšit. Nový zákon o obchodních korporacích odstranil minimální kapitálové požadavky na společnost s ručením omezeným a zákon o veřejných rejstřících právnických a fyzických osob umožňuje rychlejší registraci subjektů v obchodním rejstříku a rejstřících souvisejících. Pokud jde o slabiny, vymáhání smluv zůstává v unijním porovnání těžkopádné a nákladné[49]. V roce 2014 však Česká republika zavedla opatření, jež usilují o to, aby se zjednodušily a zrychlily postupy pro výkon a vynucování rozsudků. Doba potřebná k dokončení insolvenčního řízení se oproti roku 2008 zkrátila o 4,4 roku a výtěžnost věřitelů se v České republice za posledních šest let více než ztrojnásobila. Česká republika vykázala omezený pokrok, co se týče doporučení k reformě regulovaných povolání. Míra regulovaných povolání patří k nejvyšším v EU a regulace odborných služeb je přísnější než průměr EU. Dotčeny jsou všechny profese (účetní, právníci, architekti) a inženýrská povolání zohledňované v ukazatelích regulace trhu výrobků OECD. V roce 2012 oznámily české orgány komplexní reformu regulačního rámce, aby se počet regulovaných povolání snížil. Ačkoli přibližně padesát profesí bylo od té doby zpřístupněno nelegislativními opatřeními, počet regulovaných povolání zůstává i nadále vysoký (v dubnu 2014 jich bylo přibližně 340). Pomalé tempo provádění nedovoluje, aby se reforma do odvětví služeb nějak výrazně promítla. Potřeba a přiměřenost regulace u zbývajících povolání nebyla dosud podrobena soustavnému posouzení a totéž lze říci o vymezení hospodářských a kvalitativních aspektů deregulačního procesu. Národní program reforem pro rok 2014 sice ani s jedním nepočítá, ale plánuje snížit počet regulovaných povolání nebo omezit překážky vstupu o 25 %, přičemž za východisko pokládá číslo 345 z října 2013. Energetika, klima a účinnost zdrojů Vzhledem k tomu, že pokrok ve zlepšování energetické účinnosti budov a energetické účinnosti průmyslových odvětví byl jen omezený, země má z hlediska energetických úspor stále výrazný potenciál[50]. Energetická náročnost[51] českého hospodářství zůstává navzdory pomalé sestupné tendenci velmi vysoká – dosahuje přibližně 250 %[52] průměru EU a v Unii je čtvrtá nejvyšší. Energetická náročnost dopravy se zvyšuje, aniž by byly známy nějaké strategické přístupy ke zpomalení či zastavení tohoto trendu. V průmyslu se energetická náročnost od roku 2001 zlepšuje, nicméně v roce 2011 český průmysl stále patřil k nejnáročnějším v EU. Za pozorovaným poklesem energetické náročnosti navíc stojí převážně restrukturalizace. Pouze malá část tohoto poklesu je dána vyšší energetickou účinností výrobních procesů v průmyslových odvětvích. Problémy s energetickou účinností lze zčásti vysvětlit absencí specializovaného správního orgánu, jenž by shromažďoval odborné poznatky z oboru, a snad také opomíjením přínosů, které ze zlepšování energetické účinnosti plynou, a skutečnosti, že toto zlepšování má pozitivní dopad na konkurenceschopnost průmyslu. Zavedení efektivních závazných opatření v oblasti energetické účinnosti, jakými jsou například závazné cíle pro poskytovatele energetických služeb nebo energetické daně, české orgány neplánují. V současné době nejsou zvažována ani opatření jako zlepšení právního a fiskálního rámce pro nabídku specifických investičních programů či uzavírání smluv o energetických službách. Pobídky pro soukromé investice do energetické účinnosti jsou omezené. Pokud jde o pozitiva, na podporu energetické účinnosti bylo zavedeno několik opatření, zejména v případě budov a v oblasti výroby, přenosu a spotřeby energie. Na energetickou účinnost byla poskytnuta určitá finanční podpora z fondů EU v rámci spolufinancování několika programů (např. Eko-energie). Několik domácích programů je kromě toho podporováno z českého státního rozpočtu. V listopadu 2013 byl schválen program „Nová Zelená úsporám“ do značné míry závisející na prodeji emisních povolenek, v jehož rámci jsou nabízeny dotace v celkové výši zhruba 1,1 miliardy EUR. Výše veřejných prostředků vyhrazených na zvyšování energetické účinnosti se celkově zdá být nedostatečná, a to kvůli nejistotě ohledně příjmů z prodeje emisních povolenek. Vezmou-li se v potaz tato omezení, makroekonomický dopad opatření na podporu energetické účinnosti prezentovaný v národním programu reforem pro rok 2014 je patrně nadsazen. Dodatečné nástroje k podpoře energetické účinnosti by přineslo úplné a včasné transponování a efektivní provádění směrnice o energetické účinnosti (termín stanoven na červen 2014). V roce 2013 oznámila Česká republika svůj orientační národní cíl v oblasti energetiky a Komise v současné době přezkoumává 3. národní akční plán energetické účinnosti za účelem vyhodnocení pokroku. Pokud jde o obnovitelnou energii, veškerá provozní podpora nových zařízení pro výrobu elektřiny z obnovitelných zdrojů byla zastavena (s výjimkou malých vodních elektráren). Navíc došlo k prodloužení platnosti zvláštního poplatku u soukromých producentů, což situaci investorů v této oblasti dále ztěžuje a vede k omezenějším investicím. Přestože původní úroveň podpory soukromé činnosti v oblasti obnovitelné energie možná byla po určitou dobu nadměrná, tyto de facto zpětné změny v režimu podpory obnovitelných zdrojů silně poškodily důvěru trhu a prakticky zastavily veškerý další vývoj. Na základě nedávné právní úpravy, která je v platnosti od začátku roku 2014, byla navíc podpora veškerých nově instalovaných obnovitelných zdrojů elektrické energie zastavena. Co se týče potřeby rozšířit a obnovit elektrickou rozvodnou síť na úrovni přenosu i distribuce, snahy o zkrácení dodávek jsou nedostatečné a dodávací lhůty jsou stále nepřijatelně dlouhé. Špatná kvalita ovzduší, nedostatky ve vodohospodářství a časté povodně si žádají vysoké hospodářské, zdravotní a environmentální náklady. Národní program reforem pro rok 2014 sice uznává kvalitu životního prostředí jako důležitý aspekt občanského blahobytu, avšak vytyčená opatření jsou v zásadě táž, která již byla oznámena a očekávána v minulosti. Česká republika patří k členským státům, jež nejvíce doplácejí na špatnou kvalitu ovzduší[53]. Země také ještě musí splnit základní povinnosti vyplývající z acquis EU v oblasti vodohospodářství a musí zajistit hospodářskou životaschopnost investic, ke kterým na vodohospodářské infrastruktuře došlo v posledních letech. V uplynulých deseti letech[54] navíc Českou republiku postihlo několik velkých povodní, jež si vyžádaly vysoké náklady[55] a narušily chod českého hospodářství. Dosud se nepodařilo snížit rizika záplav prostřednictvím ekologických a nákladově efektivních opatření. Systém odpadového hospodářství nevykazuje zlepšení tak rychle, jak je zapotřebí. Výsledky České republiky, pokud jde o nakládání s komunálním odpadem, jsou v EU podprůměrné a pro zemi je příznačná nízká míra recyklace a vysoká míra skládkování[56]. Pro přesměrování odpadu ze skládek nebyly dosud formulovány žádné příslušné národní strategie. Zákon o odpadech se mírami recyklace přímo nezabývá a cíl v podobě recyklace 50 % materiálu do roku 2020 bude obtížné splnit, pokud se v tomto směru nebude vynakládat výrazné úsilí. Rostou také emise skleníkových plynů pocházející z odpadů, i když národní cíl pro emise skleníkových plynů i tak zůstává na dosah. V oddíle 3.1 již bylo uvedeno, že existují možnosti k navýšení ekologických daní, zejména pak v oblasti zdanění znečištění a zdanění zdrojů, což by pomohlo dosáhnout jak cíle, pokud jde o veřejné příjmy, tak cíle, pokud jde o životní prostředí. Doprava Relativně málo rozvinutá dopravní infrastruktura a zastaralý vozový park[57] nadále škodí životnímu prostředí a hospodářskému růstu. Nedostatečné investice do údržby a rekonstrukce dopravní sítě mají za následek nedostatky v bezpečnosti a kapacitě a jsou také příčinou větší zátěže pro životní prostředí. Pokrok při modernizaci dopravního systému byl dosud spíše omezený, částečně kvůli poměrně neefektivním a neúčelným infrastrukturním projektům. Železniční síť je v relativně špatném technickém stavu, a jako alternativa k silniční dopravě je proto méně atraktivní[58]. Některé železniční spoje sice byly otevřeny soukromým provozovatelům, avšak hospodářská soutěž je kvůli některým přetrvávajícím překážkám stále slabá[59]. Mezi překážky patří omezené zadávání veřejných zakázek na služby, technické a bezpečnostní předpisy a provozní překážky[60], jež jsou kromě jiného odrazem absence plně nezávislého regulátora, a neprůhledná cenová struktura zavedeného dopravce. Tato netransparentní struktura s sebou nese rizika křížového subvencování a predátorských cen. Národní program reforem pro rok 2014 slabiny dopravního systému uznává a správně vystihuje problémy, kterými je třeba se zabývat. V roce 2013 přijala vláda dva strategické dokumenty: dokument věnovaný dopravní politice pro období 2014–2020[61], jenž poukazuje na hlavní problémy odvětví a navrhuje opatření k jejich řešení, a dokument Dopravní sektorové strategie – 2. fáze, jenž stanovuje prioritní projekty v dopravní infrastruktuře. Druhý z uvedených dokumentů byl nicméně kritizován, protože dostatečně nereaguje na zjištěné problémy. Komise jej neschválila a vyžádala si jeho další rozpracování. 3.5. Modernizace veřejné správy Kvalita a efektivnost veřejné správy je stále problémem, který se negativně promítá do růstu českého hospodářství. Ze zprávy o boji proti korupci v EU z roku 2014[62] vyplynulo, že 71 % českých podniků považuje korupci za hlavní překážku podnikání a podle 69 % z nich je překážkou klientelismus a nepotismus. V EU se jedná o jedny z nejvyšších čísel. Analýza Světového ekonomického fóra dospěla k závěru, že k nejvyšším v EU patří i míra vnímaného vyvádění veřejných prostředků[63]. Lobbování není regulováno a pro financování politických stran a volebních kampaní je příznačný nedostatek transparentnosti. K trestnímu stíhání korupce v soukromém sektoru téměř nedochází[64]. Neefektivní a nestabilní veřejná správa pod stálým politickým vlivem negativně ovlivňuje konkurenceschopnost země a také uplatňování finančních prostředků z EU. V roce 2013 bylo České republice v souvislosti s veřejnou správou adresováno doporučení. Země byla konkrétně vyzvána k plnění protikorupční strategie, k přijetí zákona o státní službě, k lepší správě finančních prostředků z EU a k posílení kapacity, pokud jde o realizaci veřejných zakázek. Rozbor v tomto pracovním dokumentu vede k závěru, že pokrok České republiky při přijímání opatření reagujících na toto doporučení byl omezený. Omezený pokrok byl zaznamenán v boji proti korupci. V doporučení z roku 2013 byly české orgány vybídnuty, aby zajistily plnění protikorupční strategie na roky 2013/2014, ale tomu dosud bránila absence jednoznačného politického odhodlání a nedostatečné ztotožnění se s tímto cílem. Samotná strategie korupci podrobně hodnotí a obsahuje širokou škálu politik a opatření, avšak je spíše roztříštěná a schází jí jasná dlouhodobá vize. Provádění velkých reforem, které již byly zahrnuty v předchozí strategii (2011–2012) a byly přesunuty do její aktuální verze, se značně zpozdilo a nedošlo k přijetí klíčových právních předpisů. Mezi hlavní oblasti reformy patří transparentnost ve vlastnictví firem, nezávislost státního zastupitelství, střety zájmů, svoboda informací, vytvoření specializovaných soudů, regulace lobbování, služební zákon, financování politických stran, rozšíření pravomocí Nejvyššího kontrolního úřadu, ochrana oznamovatelů a reforma parlamentní imunity. Nedošlo k přijetí zákona o státní službě, který by zajistil stabilní, účinnou a profesionální státní správu. V roce 2013 vláda přijala předlohu nového zákona o státní službě a předložila ji parlamentu, ale od tohoto návrhu se nakonec kvůli politickým okolnostem a kvalitativním nedostatkům dokumentu upustilo. Namísto něho byla připravena další předloha, vycházející ze stávajícího zákona, jenž byl přijat v roce 2002, ale jenž jako celek nikdy nevstoupil v platnost. Tuto předlohu nyní projednává parlament. Nejasné zůstávají některé klíčové aspekty, jmenovitě aspekty týkající se odměňování, dělicí čáry mezi politickými a administrativními pozicemi a transparentního přijímacího a kariérního systému. Pečlivému přezkumu by bylo dobré podrobit ustanovení zajišťující nezávislost regulatorních a podobných orgánů. Institucionální kapacita a účinná veřejná správa jsou dvěma zásadními předpoklady pro čerpání prostředků z EU v novém programovém období 2014–2020. Vláda označila přijetí zákona o státní službě za jednu ze svých hlavních priorit a plánuje, že tento zákon vstoupí v platnost k 1. lednu 2015. Omezený pokrok byl zaznamenán, pokud jde o lepší správu fondů EU v souladu s doporučením z roku 2013. V loňském roce pokračovala realizace opatření z akčního plánu 2012 za účelem posílení řídicího a kontrolního systému v prováděcí struktuře Evropského fondu pro regionální rozvoj a Fondu soudržnosti. U některých programů se však v roce 2013 musely uplatnit opravy kvůli výdajům vynaloženým před akčním plánem. Také chybovost (opět ve vztahu k výdajům před rokem 2013), kterou u několika programů ke konci roku 2013 hlásil auditní orgán, je poměrně vysoká. To by v roce 2014 mohlo vést k zastavení plateb pro některé programy a k nutnému uplatnění dalších oprav. Nesrovnalosti i nadále pramenily především v nedostatcích při zadávání veřejných zakázek. U několika programů navíc došlo nebo dojde k zrušení závazků kvůli nedodržení pravidel n+3 / n+2 na konci roku 2013 (míra jedna z nejvyšších v EU), což bude mít pro Českou republiku za následek čistou ztrátu prostředků. Problémy s řízením finančních prostředků stále přetrvávají, a to vzhledem k obecně slabé veřejné správě, nedostatečnému oddělení politických a nepolitických pracovníků a souvisejícím střetům zájmů, komplexním prováděcím strukturám a zdlouhavým postupům pro zadávání veřejných zakázek. Omezeně se pokročilo v přijímání opatření, jež by reagovala na potřebu posílit kapacitu pro provádění veřejných zakázek na místní a regionální úrovni. V dubnu 2012 zavedl výrazně pozměněný zákon o veřejných zakázkách dodatečné záruky transparentnosti v podobě přísnějších pravidel pro zveřejňování zadávacích řízení a veřejných zakázek s cílem omezit rizika související s korupcí. Plnění těchto nových pravidel se nicméně ukázalo jako poměrně složité, zejména kvůli stále neadekvátní administrativní kapacitě a absenci pokynů a školení pro pracovníky, kteří jsou za uplatňování pravidel odpovědní. Administrativní kapacita Úřadu pro ochranu hospodářské soutěže, jenž má na starost dohled nad plněním pravidel pro zadávání veřejných zakázek, je navzdory nedávnému posílení i nadále nedostačující. To vede ke zbytečným zpožděním při provádění projektů, včetně projektů spolufinancovaných EU. Další posílení administrativní kapacity ÚOHS a lepší poskytování pokynů by zajistilo rychlejší a hladší postupy pro zadávání veřejných zakázek. Nová pravidla pro zadávání veřejných zakázek, která jsou v platnosti od roku 2014, představují krok zpět, jelikož by mohla snižovat transparentnost. Ke konci roku 2013 byla přijata novela zákona z roku 2012 zvyšující finanční stropy, při jejichž překročení veřejné zakázky podléhají pravidlům. Kromě toho, že nevnesla do zadávání veřejných zakázek potřebnou stabilitu a kontinuitu, jde tato novela podle všeho proti změnám přijatým v roce 2012, jelikož odstraňuje některé záruky transparentnosti a pravidla pro zadávání veřejných zakázek uvolňuje. Provedení nových směrnic o veřejných zakázkách, k němuž by mělo dojít do dubna 2016, a příprava přechodu na elektronické zadávání zakázek jsou v této souvislosti ideální příležitostí k tomu, aby byl český systém zadávání veřejných zakázek strategicky, soustavně a zevrubně přezkoumán. 4. Závěr Růst českého hospodářství byl v posledních letech utlumený a do budoucna bude zapotřebí přejít k domácím motorům růstu. Pro současný model růstu české ekonomiky byla příznačná rychlá kumulace výrobních faktorů, zejména kapitálu, a silná orientace na vývoz. Akumulaci fixního kapitálu podporoval masivní příliv zahraničního kapitálu, pro nějž byla atraktivní levná, avšak relativně kvalifikovaná pracovní síla a blízkost hospodářského centra EU. Prostor pro dohánění na základě kumulace výrobních faktorů (včetně zahraničního kapitálu) je však omezený, a ekonomiku je proto třeba přesměrovat k domácím motorům růstu. K hlavním prvkům tohoto procesu patří jednak podpora vzdělávání a odborné přípravy, posilování institucí, podpora inovací a plné využívání potenciálu dostupné pracovní síly, jednak zajišťování dlouhodobé fiskální a finanční stability. Všemi těmito záležitostmi se zabývala doporučení vydaná České republice v roce 2013. Z rozboru v tomto pracovním dokumentu lze vyvodit závěr, že Česká republika vykázala v reakci na doporučení z roku 2013 omezený pokrok. K určitému pokroku došlo ve veřejných financích. Nadměrný schodek byl v roce 2013 udržitelným způsobem korigován a pro rok 2014 se očekává dosažení střednědobého cíle, ale fiskální úsilí plánované od roku 2015 není v souladu s Paktem o stabilitě a růstu. V daňové oblasti provedla Česká republika některá opatření ke zlepšení správy a výběru daní, nicméně většina problémů stále není řešena. Vláda oznámila v oblasti zdanění několik reforem, které však prozatím nebyly dostatečně podrobně popsány. Země nevykázala žádný pokrok, pokud jde o zlepšení dlouhodobé udržitelnosti veřejných financí a o zlepšení nákladové efektivnosti výdajů na zdravotní péči. Pokud jde o problémy na trhu práce, Česká republika zavedla některá opatření ke zlepšení účinnosti a účelnosti veřejných služeb zaměstnanosti a k rozšíření dostupnosti inkluzivních zařízení pro péči o děti, v oblasti trhu práce je však třeba dále zapracovat na řešení zbývajících problémů. Omezený pokrok byl zjištěn ve vzdělávání – české orgány částečně řešily kvalitu v povinné školní docházce, ale nepřijaly reformu terciárního vzdělávání. Co se týče politiky výzkumu a vývoje, učiněno bylo několik kroků k rozvoji výzkumné infrastruktury, k podpoře inovativních firem a nejnověji také k navázání dlouhodobých partnerství mezi vědeckou obcí a podnikatelským sektorem. Palčivým problémem zůstává kvalita veřejné správy, jelikož v boji s korupcí se pokročilo jen omezeně a nebyla přijata klíčová reforma veřejné služby. S omezeným pokrokem se setkala reforma regulovaných povolání, jejich počet je i nadále vysoký. Omezeného pokroku dosáhla Česká republika i v oblasti energetické účinnosti, kde realizovala několik programů financovaných z veřejných zdrojů a zaměřených především na zvýšení energetické účinnosti budov. Na konci roku 2013 byl v oblasti energetické účinnosti vytyčen národní cíl pro rok 2020. S ohledem na výše uvedené tedy i nadále platí problémy, které útvary Komise zjistily v pracovním dokumentu v loňském roce a které byly zopakovány v roční analýze růstu. Politické plány, jež Česká republika předložila, se těmito problémy zabývají a aktualizace národního programu reforem pro rok 2014 a konvergenčního programu pro rok 2014 jsou obecně konzistentní. Národní program reforem potvrzuje odhodlání České republiky řešit nedostatky na trhu práce, ve vzdělávání, v podnikatelském prostředí, ve veřejné správě (včetně boje proti korupci), v dopravě a v oblastech, jako jsou energetická účinnost, změna klimatu a výzkum, vývoj a inovace. Z konvergenčního programu je patrné, že Česká republika je v souladu s Paktem o stabilitě a růstu odhodlána plnit doporučení v rámci postupu při nadměrném schodku. Tabulkový přehled Závazky na rok 2013 || Souhrnné posouzení[65] Doporučení pro ČR Doporučení č. 1: Provést plánovaný rozpočet na rok 2013 tak, aby byl v roce 2013 udržitelným způsobem napraven nadměrný schodek a bylo dosaženo strukturálního přizpůsobení uvedeného v doporučeních Rady v rámci postupu při nadměrném schodku. Na rok 2014 a roky pozdější posílit a striktně provádět rozpočtovou strategii, doprovázenou dostatečně upřesněnými opatřeními, aby se zajistilo fiskální úsilí přiměřené pro dostatečný pokrok k dosažení střednědobého cíle. Upřednostnit výdaje podporující růst a mimo jiné včas vyčlenit prostředky na zbývající projekty spolufinancované z fondů EU ve stávajícím finančním rámci. || V případě doporučení č. 1 vykázala Česká republika určitý pokrok: · Doporučení k nápravě nadměrného schodku bylo plně provedeno. Nadměrný schodek se v souladu s doporučením Rady snížil udržitelným způsobem pod práh 3 % HDP. · V rozpočtové strategii na rok 2014 a roky pozdější došlo k určitému pokroku. V roce 2014 se dosáhlo střednědobého cíle, ale pro rok 2015 a roky následující se na základě konvergenčního programu očekává, že se Česká republika od tohoto cíle odchýlí. · V upřednostňování výdajů podporujících růst, včetně časného zavázání prostředků na zbývající projekty spolufinancované z fondů EU, došlo k omezenému pokroku. Veřejné investice se v roce 2013 propadly o 12 %. Pro rok 2014 se plánuje výrazné navýšení, to se však bude zásadně odvíjet od očekávané realizace zbývajících projektů financovaných EU. Míra zrušených závazků, pokud jde o prostředky z fondů EU, patřila v roce 2013 k nejvyšším v EU. Doporučení č. 2: Snížit vysokou úroveň zdanění práce přesunem zdanění do oblastí, které méně omezují růst, například pravidelně placené daně z nemovitostí a daně na silniční motorovou dopravu. Dále zmenšit rozdíly v daňovém zacházení se zaměstnanci a osobami samostatně výdělečně činnými. Zlepšit dodržování daňových předpisů a snížit náklady na jejich dodržování vytvořením jednoho inkasního místa a harmonizováním daňových základů pro daň z příjmu fyzických osob a příspěvky na sociální a zdravotní pojištění. || V případě doporučení č. 2 vykázala Česká republika omezený pokrok: · K žádnému pokroku nedošlo ve snižování vysokého daňového zatížení práce. Zdanění práce se v uplynulém roce nijak nezměnilo. Reforma plánovaná pro rok 2015 bude výrazně upravena. · V navýšení pravidelně placené daně z nemovitostí a daně na silniční motorovou dopravu rovněž nedošlo k žádnému pokroku. V těchto dvou oblastech nebyly provedeny žádné změny. Oznámeny nebyly žádné reformy. · Omezený pokrok byl zaznamenán u zmenšování rozdílů mezi zaměstnanci a OSVČ. V uplynulém roce nebyly provedeny žádné změny až na poměrně nevýznamná opatření platná od začátku roku 2013. Určitá opatření jsou plánována na roky 2015 a 2016. · K určitému pokroku došlo, pokud jde o větší dodržování daňových předpisů. Opatření byla zavedena hlavně v oblasti plnění povinnosti k DPH a v říjnu 2013 byl přijat nový zákon o pohonných hmotách. · Omezený pokrok byl zaznamenán ve snižování nákladů na plnění daňových povinností. Posíleno bylo elektronické podávání daňových přiznání, ale nedošlo na sjednocení daňových základů. Jedno inkasní místo nebude zřízeno v roce 2015, jak se původně plánovalo. Doporučení č. 3: Zvýšit skutečný věk odchodu do důchodu přizpůsobením věku odchodu do důchodu nebo důchodových dávek změnám ve střední délce života a přezkoumat mechanismus indexace důchodů. Zvyšování věku odchodu do důchodu doplnit o opatření podporující zaměstnatelnost starších pracovníků a omezit možnosti předčasného odchodu do důchodu. Zejména zrušit veřejnou dotaci pro režim předčasného odchodu do důchodu. Přijmout opatření, která by výrazně zlepšila nákladovou efektivnost výdajů na zdravotní péči, zejména na péči v nemocnicích. || V případě doporučení č. 3 nevykázala Česká republika žádný pokrok: · K žádnému pokroku nedošlo v navýšení skutečné věkové hranice pro odchod do důchodu. Plánovaný postup k věkové hranici pro odchod do důchodu zůstává beze změny a hranice se navyšuje pomalu, zejména u mužů. Mechanismus indexace nebyl přezkoumán. · Omezený pokrok vykázala Česká republika, pokud jde o zvyšování věku odchodu do důchodu doplněné o opatření na podporu zaměstnatelnosti starších pracovníků. Podniknuta byla některá opatření, ale z větší části neřeší motivaci pracovníků investovat do udržování svých dovedností podle vývoje na trhu práce. · Žádný pokrok nebyl zaznamenán u zrušení veřejné dotace pro režim předčasného odchodu do důchodu Zrušení dotace se neočekává. · Ve zlepšení nákladové efektivnosti výdajů na zdravotní péči nedošlo k žádnému pokroku. Plány na racionalizaci lůžkové kapacity v nemocnicích a na zlepšení postupů integrované péče nebyly zrealizovány. Doporučení č. 4: Přijmout další opatření k posílení efektivnosti a účinnosti veřejných služeb zaměstnanosti. Výrazně zvýšit dostupnost zařízení péče o děti podporujících sociální začlenění se zaměřením na děti do tří let a zvýšit účast romských dětí, a to zejména přijetím a provedením zákona o zařízeních péče o děti a zvýšením kapacity veřejných i soukromých zařízení péče o děti. || V případě doporučení č. 4 vykázala Česká republika omezený pokrok: · V přijímání dalších opatření ke zvýšení efektivnosti a účinnosti veřejných služeb zaměstnanosti došlo k omezenému pokroku. Veřejné služby zaměstnanosti byly posíleny, ale trpí nedostatkem dlouhodobého strategického směrování. · Omezený pokrok byl pozorován, pokud jde o výrazné zvýšení dostupnosti inkluzivních zařízení pro péči o děti se zaměřením na děti do tří let a na zvýšení účasti romských dětí. Vláda schválila předlohu zákona o dětských skupinách, ale jeho účinnost bude záviset na výši pobídek obsažených v konečném znění. Doporučení č. 5: Zajistit provádění protikorupční strategie na období 2013–2014. Přijmout zákon o státní službě, který by měl zajistit stabilní, výkonné a profesionální služby státní správy. Zlepšit správu prostředků z fondů EU s ohledem na programové období 2014–2020. Posílit kapacitu provádění veřejných zakázek na místní a regionální úrovni. || V případě doporučení č. 5 vykázala Česká republika omezený pokrok: · V provádění protikorupční strategie byl zaznamenán omezený pokrok. Zavedena byla menší protikorupční opatření, ale hlavní reformy vytyčené ve strategii dosud provedeny nebyly. · K žádnému pokroku nedošlo v přijetí zákona o státní službě. Přijetí tohoto zákona bylo výrazně zpožděno a předpis je v současné době projednáván v parlamentu. · Pokrok, pokud jde o lepší správu prostředků EU, byl omezený. V roce 2013 se pokračovalo v provádění opatření zahrnutých do akčního plánu 2012. · Posilování kapacity pro provádění veřejných zakázek vykázalo omezený pokrok. Administrativní kapacita některých veřejných orgánů byla posílena, ale je stále nedostatečná, a nedostatečná jsou i vodítka a školení pro pracovníky odpovědné za uplatňování pravidel pro zadávání veřejných zakázek. Doporučení č. 6: Vytvořit ucelený hodnotící rámec vzdělávání na základních školách a podniknout cílené kroky na podporu škol, jež vykazují slabší výsledky. Přijmout opatření ke zlepšení systému akreditace a financování vysokých škol. Zvýšit podíl finančních prostředků přidělovaných výzkumným institucím na základě výkonu. || V případě doporučení č. 6 vykázala Česká republika omezený pokrok: · K určitému pokroku došlo v tvorbě uceleného rámce pro hodnocení vzdělávání na základních školách. Zavedena byla některá opatření. · Žádný pokrok nebyl zaznamenán, pokud jde o přijetí opatření ke zlepšení systému akreditace a financování vysokých škol. Kvůli politické nestabilitě se zpozdilo přijetí revidovaného zákona o vysokých školách, jež bylo oznámeno na rok 2013. · Určitý pokrok vykázala Česká republika ve zvýšení podílu finančních prostředků přidělovaných výzkumným institucím na základě výkonu. V roce 2013 byla přijata revidovaná metodika pro hodnocení výzkumu v období 2013–2015, avšak změny jsou drobné a hodnocení samotné se zpozdilo. Doporučení č. 7: S využitím probíhajícího přezkumu pokračovat v reformě regulovaných povolání snižováním či odstraňováním vstupních překážek a vyhrazených činností, budou-li shledány neopodstatněnými. Přijmout další opatření ke zlepšení energetické náročnosti budov a průmyslových odvětví. || V případě doporučení č. 7 vykázala Česká republika omezený pokrok: · V zavádění reformy regulovaných povolání byl pokrok omezený. V roce 2013 bylo zpřístupněno jen zhruba 40 profesí a počet regulovaných povolání zůstává stále vysoký. · Ve zvyšování energetické účinnosti došlo k omezenému pokroku. V roce 2013 byl v této oblasti stanoven orientační národní cíl a byla oznámena příslušná národní opatření. Opatření nejsou závazná a do značné míry závisí na veřejném financování. Evropa 2020 (národní cíle a pokrok) Cíle v jednotlivých obla