EVROPSKÁ KOMISE V Bruselu dne 15.11.2022 COM(2022) 639 final ZPRÁVA KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU A RADĚ Zpráva z roku 2022 o plnění cílů v oblasti energetické účinnosti v roce 2020







1.Úvod Energie z obnovitelných zdrojů je klíčovým prvkem v boji EU proti výzvám souvisejícím s klimatem a životním prostředím, jak je zdůrazněno také ve zprávě o stavu energetické unie, která byla zveřejněna dne 18. října 2022. Evropská komise v rámci Zelené dohody pro Evropu navrhla novou strategii, která má transformovat ekonomiku EU i její společnost, aby se dostaly na udržitelnější dráhu. Zvýšených ambic snížit do roku 2030 čisté emise skleníkových plynů nejméně o 55 % oproti roku 1990 a stát se do roku 2050 prvním klimaticky neutrálním kontinentem lze dosáhnout pouze s integrovaným energetickým systémem, který bude z velké části založen na energii z obnovitelných zdrojů. Komise proto v červenci 2021 navrhla změnit směrnici (EU) 2018/2001 o podpoře využívání energie z obnovitelných zdrojů (směrnice RED II) a do roku 2030 zvýšit podíl energie z obnovitelných zdrojů na hrubé konečné spotřebě energie na nejméně 40 %, přičemž ambice stanovená ve směrnici RED II je nejméně 32 %. Po nevyprovokované a neoprávněné vojenské agresi Ruska proti Ukrajině zveřejnila EU plán REPowerEU, jehož cílem je rychle snížit závislost EU na ruských fosilních palivech. Plán REPowerEU navrhuje další soubor opatření k úsporám energie, diverzifikaci dodávek a rychlému nahrazení fosilních paliv urychlením přechodu Evropy na čistou energii. Pro naplnění plánu REPowerEU bude nutné urychlit a předsunout zavádění energie z obnovitelných zdrojů a transformovat průmyslové procesy tak, aby nahradily plyn, ropu a uhlí. V rámci plánu REPowerEU předložila Komise nový návrh na změnu směrnice RED II. Navrhuje v něm zvýšit cíl v oblasti energie z obnovitelných zdrojů do roku 2030 na nejméně 45 %. Cílem návrhu je prostřednictvím dalšího zjednodušení a zkrácení správních postupů povolovacího řízení, strategického plánování prováděného členskými státy a podpory projektů v oblastech zvláště vhodných pro zavádění energie z obnovitelných zdrojů zajistit rychlejší zavádění projektů v oblasti energie z obnovitelných zdrojů. Energie z obnovitelných zdrojů je proto klíčem k dosažení cílů v oblasti klimatu, bezpečnosti dodávek a nezávislosti na dovozu energie z Ruska. Rámec pro podporu obnovitelných zdrojů energie do roku 2030 navazuje na pokrok dosažený v rámci směrnice 2009/28/ES o podpoře využívání energie z obnovitelných zdrojů (směrnice RED I), která byla platná do 30. června 2021. V rámci směrnice RED I musely členské státy splnit individuální národní cíle pro rok 2020, které byly v souladu s cílem pro energii z obnovitelných zdrojů na úrovni celé EU ve výši alespoň 20 %. Dle požadavku článku 27 nařízení o správě (EU) 2018/1999 musely členské státy podat Komisi zprávu o dosažení svých vnitrostátních cílů v oblasti energie z obnovitelných zdrojů pro rok 2020 do 30. dubna 2022. V tomto dokumentu jsou shrnuty a analyzovány informace, které členské státy poskytly ve svých zprávách, doplněné údaji z Eurostatu a z dostupné vědecké literatury. Tato zpráva Komise se skládá z pěti kapitol. Po úvodu následuje kapitola 2, která obsahuje celkové posouzení pokroku v zavádění energie z obnovitelných zdrojů na úrovni EU. Kapitola 3 zkoumá předchozí zjištění ve světle dopadů pandemie COVID-19. Kapitola 4 přidává podrobnější analýzu zjištění v jednotlivých členských státech, včetně příkladů osvědčených postupů. Kapitola 5 obsahuje závěry. 2.Pokrok EU v zavádění energie z obnovitelných zdrojů V roce 2020 dosáhla EU podílu energie z obnovitelných zdrojů na hrubé konečné spotřebě energie ve výši 22,1 %, čímž překročila podíl 20 %, který byl stanoven jako cíl ve směrnici RED I. V průměru se celkový podíl energie z obnovitelných zdrojů od roku 2011 každoročně zvyšoval o 0,8 procentního bodu, přičemž mezi lety 2019 a 2020 došlo k mnohem výraznějšímu nárůstu o 2,2 procentního bodu. Také v jednotlivých odvětvích – odvětví elektřiny, vytápění a chlazení a dopravy – se podíl energie z obnovitelných zdrojů v posledním desetiletí neustále zvyšuje. Relativní podíl obnovitelných zdrojů byl největší v odvětví elektřiny (odvětví elektřiny z OZE), jehož příspěvek v roce 2020 činil 37,5 %. V tomto odvětví došlo k obzvláště silnému nárůstu o 2 procentní body v letech 2018 až 2019 a o 3,4 % v letech 2019 až 2020. Podíl obnovitelných zdrojů v odvětví vytápění a chlazení (OZE v odvětví vytápění a chlazení) dosáhl v roce 2020 23,1 %, a za posledních deset let se tak zvýšil o 5,7 procentního bodu. V odvětví dopravy (OZE v odvětví dopravy) dosáhl podíl v roce 2020 10,2 %; celkově byl vývoj méně dynamický a pomalejší. Obrázek 1. Podíly OZE v EU-27 v období 2011–2020 (%). Zdroj: Eurostat SHARES (podíly). Bioenergie zůstává i nadále hlavním zdrojem energie z obnovitelných zdrojů v EU, v roce 2020 její podíl činil 58,1 %. Následuje větrná energie s 14,3 %, vodní energie s 12,4 %, solární energie (6,9 %), teplo z okolního prostředí (5,5 %) a geotermální energie (2,9 %). V oblasti bioenergie mají s 69,5 % největší podíl pevná biopaliva. Dalšími formami bioenergie jsou kapalná biopaliva (12,9 %), bioplyn (10,6 %), obnovitelný podíl komunálního odpadu (6,9 %) a dřevěné uhlí (0,2 %). Obrázek 2. Hrubá spotřeba energie z obnovitelných zdrojů v EU podle druhu (2020, % a Mtoe). Zdroj: Eurostat

Odvětví elektřiny z OZE Mezi lety 2011 a 2020 se podíl technologií OZE na celkové výrobě elektřiny neustále zvyšoval. V roce 2020 měla poprvé největší podíl na technologiích v odvětví elektřiny z OZE větrná energie na pevnině s výrobou 350 TWh v roce 2020, následovaly vodní energie s 345 TWh, solární fotovoltaika se 139 TWh, pevná biomasa s 83 TWh, bioplyn s 56 TWh a větrná energie na moři se 47 TWh. Geotermální elektřina (6 TWh), solární termální energie (5 TWh) a biokapaliny (5 TWh) hrály ve skladbě OZE v odvětví elektřiny menší roli. Instalovaná kapacita výroby elektřiny z OZE zjištěná v roce 2020 odpovídá výsledkům uvedeným výše pro výrobu elektřiny z OZE. V roce 2020 byla technologií s nejvyšším instalovaným výkonem větrná energie na pevnině se 162,5 GW s výrazným nárůstem o 7,4 GW od roku 2019 do roku 2020. Druhou nejvyšší kapacitu výroby měla vodní energie (150,8 GW), její celkový instalovaný výkon se však v podstatě nezměnil a za posledních 10 let se zvýšil pouze o 6,5 GW. Po vodní energii následuje solární fotovoltaika, jejíž výkon vzrostl ze 117,9 GW v roce 2019 na 135,7 GW v roce 2020 (+17,7 GW). Výkon větrné energie na moři se zvýšil z 12 GW v roce 2019 na 14,5 GW v roce 2020. Relativně menší podíl na kapacitě výroby elektřiny z OZE v roce 2020 měly biomasa (15,6 GW), bioplyn (11,7 GW), biokapaliny (1,2 GW) a geotermální energie (0,9 GW). Obrázek 3. Kapacita výroby elektřiny z OZE v EU-27 v období 2011–2020. Zdroj: Eurostat SHARES (podíly). Rychlejšímu rozvoji odvětví elektřiny z OZE ve srovnání s OZE v odvětví dopravy a OZE v odvětví vytápění a chlazení napomohlo snížení nákladů na technologie v průběhu času. Konkrétně v odvětví větrné energie na pevnině se celkové náklady na instalaci, provoz a údržbu, jakož i celkové měrné náklady na výrobu energie v posledním desetiletí snížily v důsledku úspor z rozsahu, větší konkurence a vyspělosti odvětví. Mezi lety 2010 a 2020 klesl celosvětový vážený průměr celkových měrných nákladů na výrobu energie o 54 % z 0,089 USD/kWh na 0,041 USD/kWh. Kromě toho v posledních letech výrazně pokročila technologie větrných turbín na pevnině. Zvýšení kapacity podpořily faktory, jako jsou větší výšky osy měřené k náboji turbíny, větší průměry rotorů a větší a spolehlivější turbíny. V odvětví větrné energie na moři klesl celosvětový vážený průměr celkových měrných nákladů na výrobu energie mezi lety 2010 a 2020 o 48 %, a to z 0,162 USD na 0,084 USD/kWh, přičemž v roce 2020 se meziročně snížil o 9 %. K tomuto snížení přispělo zdokonalení technologie i faktory související s odvětvím, jako jsou rostoucí zkušenosti vývojových pracovníků a větší standardizace výroby. Výrazné snížení nákladů lze pozorovat také v odvětví solární fotovoltaiky. Mezi lety 2010 a 2020 klesl celosvětový vážený průměr celkových měrných nákladů na výrobu energie u fotovoltaických elektráren v komerčním měřítku o 85 %, a to z 0,381 USD/kWh na 0,057 USD/kWh. Současně se neustále rozšiřuje a optimalizuje výroba a celkově se zvyšuje efektivita modulů. OZE v odvětví vytápění a chlazení Spotřeba energie z obnovitelných zdrojů v odvětví vytápění a chlazení se v posledním desetiletí postupně zvyšuje. V roce 2020 dosáhla spotřeba OZE v odvětví vytápění a chlazení na úrovni EU 100 561 ktoe. Největším podílem na obnovitelnou energii v tomto odvětví přispěla pevná biomasa s 79 151 ktoe. Spotřeba energie z tepelných čerpadel činila 13 316 ktoe, z bioplynu 4 055 ktoe, ze solárního ohřevu 2 503 ktoe, z biokapalin 669 ktoe a z geotermálního ohřevu 867 ktoe. Ve srovnání s rokem 2004 (11,7 %) se podíl energie z obnovitelných zdrojů v odvětví vytápění a chlazení v Evropské unii prakticky zdvojnásobil. Tento nárůst lze přičíst nižší potřebě vytápění, ale především nárůstu využití tepla z obnovitelných zdrojů pomocí tepelných čerpadel. Údaje o trhu s tepelnými čerpadly v celé Evropské unii pro rok 2020 potvrzují jejich zvýšené zavádění v segmentu vytápění a chlazení, a to jednak díky politikám na podporu elektrifikace vytápění, které přijalo několik členských států (např. Francie, Finsko, Švédsko), jednak kvůli nárůstu potřeb chlazení v letním období, což platí pro oblast reverzibilních tepelných čerpadel, která lze využívat i pro chlazení. Kromě tepelných čerpadel se na nárůstu celkové spotřeby tepla z obnovitelných zdrojů podílela i další odvětví – bioplyn, obnovitelný komunální odpad, solární energie a biokapaliny. V letech 2019 až 2020 ukázalo rozdělení mezi jednotlivá odvětví tepla z obnovitelných zdrojů pokles u pevných biopaliv (ze 76,3 % na 75 %) a nárůst u tepelných čerpadel (z 11,8 % na 12,7 %). Podíl bioplynu vzrostl z 3,6 na 3,9 %, podíl obnovitelného komunálního odpadu z 3,7 na 3,8 %, solární energie z 2,3 na 2,4 %, geotermální energie zůstala na 0,8 % a podíl biokapalin vzrostl z 1 na 1,1 %. Obrázek 4. Vytápění a chlazení využívající technologií OZE v EU-27 v období 2011–2020. Zdroj: Eurostat SHARES (podíly). OZE v odvětví dopravy Celkově se spotřeba energie z obnovitelných zdrojů v odvětví dopravy v posledním desetiletí neustále zvyšuje. Spotřeba bionafty a bioethanolu mezi lety 2014 a 2016 stagnovala, od té doby však roste. Vzhledem k vysokému podílu bionafty a bioethanolu v rámci OZE v odvětví dopravy vedl rozvoj těchto biopaliv od roku 2016 k růstu celkové spotřeby biopaliv. Nejpoužívanějším palivem za celé období byla bionafta, která je také v roce 2020 největším přispěvatelem k OZE v odvětví dopravy, a to ve výši 13 164 ktoe. Využívání elektřiny z obnovitelných zdrojů v dopravě se za posledních deset let výrazně zvýšilo. K obzvláště velkému nárůstu došlo v odvětví silniční dopravy, a to z 10 ktoe v roce 2011 na 112 ktoe v roce 2020. Ve srovnání s ostatními druhy dopravy, zejména železniční, je však podíl elektřiny v silniční dopravě stále malý. Spotřeba biopaliv na bázi potravinářských a krmných plodin má i nadále velký podíl na spotřebě energie z obnovitelných zdrojů v dopravě (10 808 ktoe neboli 4,5 % spotřeby energie v dopravě v roce 2020), zatímco spotřeba pokročilých biopaliv byla nižší, ale v posledních letech výrazně vzrostla (1 224 ktoe v roce 2020). Obrázek 5. Spotřeba energie v dopravě (OZE v odvětví dopravy) v EU-27 v období 2011–2020. Zdroj: Eurostat SHARES (podíly).

3.Dopady pandemie COVID-19 Podíl energie z obnovitelných zdrojů ve výši 22,1 % v EU jako celku byl rovněž ovlivněn nižší celkovou spotřebou energie v důsledku pandemie COVID-19. To mělo závažný dopad na úroveň poptávky po energii v členských státech, a to i při zohlednění dalších faktorů, jako jsou výkyvy počasí a provádění politik energetické účinnosti, které mohly při poklesu celkové hrubé konečné spotřeby v daném roce rovněž hrát roli. V celé EU klesla konečná spotřeba energie oproti roku 2019 o 8 %. Tento pokles se v jednotlivých členských státech lišil, přičemž největší pokles spotřeby zaznamenalo Lucembursko (–13,7 %) a Španělsko (–12,3 %), zatímco ve Švédsku (–2,4 %) a Rumunsku (–1,4 %) došlo pouze k mírnému poklesu. Na straně nabídky byla výroba energie z obnovitelných zdrojů obecně ovlivněna méně než výroba z ostatních zdrojů energie. Elektrárny využívající solární, větrnou a čistě vodní energii mohly být v provozu, protože jejich schopnost vyrábět elektřinu závisí na počasí, nikoli na poptávce. Podobně se zdá, že výroba elektřiny z obnovitelných zdrojů energie, kterou lze řídit na základě poptávky, tedy např. výroba elektřiny z biomasy, nebyla téměř ovlivněna, protože z velké části probíhá na základě podpory obnovitelných zdrojů energie (která obecně nebyla pandemií COVID-19 ovlivněna). V případě biopaliv v dopravě nebo biomasy využívané k vytápění však měla krize spojená s nižší poptávkou viditelné dopady. Tyto faktory se promítly do posunu směrem k vyššímu podílu výroby elektřiny z obnovitelných zdrojů energie ve skladbě zdrojů energie, který byl pouze částečně způsoben skutečným novým instalovaným výkonem. Celkově lze konstatovat, že nižší spotřeba energie usnadnila členským státům dosažení cílů. 4.Podrobné posouzení pokroku členských států 4.1.Celkové podíly energie z obnovitelných zdrojů v jednotlivých členských státech Podíly energie z obnovitelných zdrojů se v roce 2020 v jednotlivých členských státech značně liší, což odráží různé výchozí pozice a národní cíle stanovené pro jednotlivé členské státy ve směrnici RED I. Nejvyššího podílu energie z obnovitelných zdrojů dosáhlo v roce 2020 Švédsko (60,1 %), následované Finskem (43,8 %) a Lotyšskem (42,1 %). Nejnižší podíl energie z obnovitelných zdrojů byl zaznamenán na Maltě (10,7 %) a v Lucembursku (11,7 %). Navzdory nízkému celkovému podílu energie z obnovitelných zdrojů zvýšila Malta svůj podíl energie z obnovitelných zdrojů v letech 2019 až 2020 o +2,5 procentního bodu a Lucembursko o +4,7 procentního bodu (včetně statistických převodů). S ohledem na vnitrostátní zavádění i aktuálně oznámené statistické převody dosáhly všechny členské státy s výjimkou Francie podílu rovného nebo vyššího, než je jejich závazný cíl v oblasti energie z obnovitelných zdrojů pro rok 2020 podle směrnice RED I. Některé členské státy své cíle výrazně překročily; Švédsko překročilo svůj cíl o 11,1 procentního bodu, Bulharsko o 7,3 procentního bodu a Finsko o 5,8 procentního bodu. Obrázek 6. Celkové podíly OZE se statistickými převody a bez nich v porovnání s cíli OZE pro rok 2020. Zdroj: Eurostat SHARES (podíly); směrnice RED I. 4.2.Pokrok v jednotlivých odvětvích: elektřina, vytápění a chlazení a doprava V odvětví elektřiny z OZE mělo v roce 2020 se 78,8 % nejvyšší podíl elektřiny z OZE Rakousko, následované Švédskem (74,5 %) a Dánskem (65,3 %). Nejnižší podíl elektřiny z OZE ze všech členských států měly v roce 2020 Malta (9,5 %), Maďarsko (11,9 %) a Kypr (12,4 %). Obrázek 7. Podíl elektřiny z OZE v jednotlivých členských státech v roce 2020. Zdroj: Eurostat SHARES (podíly).

V odvětví vytápění a chlazení mělo v roce 2020 nejvyšší podíl energie z obnovitelných zdrojů Švédsko (66,4 %), následované Estonskem (58,8 %), Finskem (57,6 %) a Lotyšskem (57,1 %). Naopak nejnižší podíl energie z obnovitelných zdrojů v odvětví vytápění a chlazení měly Irsko (6,3 %), Nizozemsko (8,1 %) a Belgie (8,4 %). V odvětví dopravy lze nejvyšší podíly pozorovat ve Švédsku, kde podíl OZE v odvětví dopravy činil 31,9 %, dále ve Finsku (13,4 %), Nizozemsku a Lucembursku (v obou zemích 12,6 %). Ze všech členských států vykázaly v roce 2020 nejnižší podíl OZE v odvětví dopravy Řecko (5,3 %), Litva (5,5 %), Polsko a Maďarsko (v obou zemích 6,6 %). 4.3.Přeshraniční spolupráce a využívání mechanismů spolupráce Směrnice RED I předpokládá čtyři různé typy mechanismů spolupráce: statistické převody, společné projekty členských států, společné projekty členských států a třetích zemí a společné režimy podpory. Z těchto mechanismů členské státy nejintenzivněji využívaly statistické převody. Litva, Lucembursko, Estonsko, Belgie, Finsko, Česká republika, Slovinsko, Malta, Nizozemsko a Irsko se účastnily dohod o statistickém převodu, které nabyly účinku v roce 2020; některé ze zúčastněných členských států dosáhly svého závazného cíle v oblasti energie z obnovitelných zdrojů pro rok 2020 díky statistickým převodům. Níže je uveden přehled statistických převodů a jejich hodnoty. Členský stát – prodávající Členský stát – kupující Hodnota statistických údajů o OZE (GWh) Litva Lucembursko 250 Estonsko Lucembursko 400 Dánsko Belgie 1 800 Finsko Belgie (Vlámský region) 250 Česká republika Slovinsko 465 Finsko Belgie (Vlámský region) 20 Litva Belgie (hlavní město Brusel) 152 Finsko Belgie (Vlámský region) 1 650 Estonsko Malta 20 Dánsko Nizozemsko 13 650 Estonsko Irsko 2 500 Dánsko Irsko 1 000 Ostatní mechanismy spolupráce zůstaly z velké části nevyužity, již zavedené společné režimy podpory mezi Německem a Dánskem a Švédskem a Norskem však nadále přinášely výsledky. Očekává se však, že přeshraniční spolupráce v podobě společných projektů bude dále stimulována po zavedení nových nástrojů zřizovaných na úrovni EU, zejména mechanismu pro financování energie z obnovitelných zdrojů a okna pro energii z obnovitelných zdrojů v rámci Nástroje pro propojení Evropy. 4.4.Opatření přijatá k dosažení vnitrostátních cílů v oblasti energie obnovitelných zdrojů pro rok 2020 Jak je stanoveno v čl. 27 písm. b) nařízení o správě (EU) 2018/1999, členské státy byly povinny konkrétně uvést informace o opatřeních přijatých pro dosažení vnitrostátních cílů v oblasti energie z obnovitelných zdrojů pro rok 2020, včetně opatření týkajících se režimů podpory, záruk původu a zjednodušení správních postupů.

4.4.1.Opatření režimů podpory Odvětví elektřiny z OZE V odvětví elektřiny z OZE byly podle zpráv členských států v posledních letech zavedeny různé kombinace režimů podpory. Mezi režimy podpory využívané na podporu výroby elektřiny z OZE patřily výkupní prémie, často v kombinaci se systémy aukcí, systémy kvót, daňovými pobídkami, čistým měřením, dotacemi a půjčkami, a na podporu výroby elektřiny z OZE se využívaly také výkupní ceny. I když se režimy poskytované podpory v jednotlivých členských státech liší, téměř všechny členské státy mají alespoň dva režimy podpory, které poskytují specifickou podporu různým technologiím, velikostem zařízení a subjektům. Obecným trendem je přechod od administrativně stanovených výkupních cen k režimům výkupních prémií, které usnadňují vyšší integraci obnovitelných zdrojů energie na trhu. Podpora je navíc častěji poskytována na základě konkurenčních aukcí. Devatenáct členských států zavedlo aukce na podporu elektřiny z OZE do roku 2020. Tento trend pokračoval i po roce 2020: Belgie (2021) a Rumunsko (2022) zahájily aukce pro větrné a solární projekty a další čtyři členské státy zavedení aukcí na podporu elektřiny z OZE rovněž zvažují. Kromě výkupních cen a výkupních prémií zavedly všechny členské státy (s výjimkou Lotyšska) na podporu zavádění technologií OZE doplňková fiskální opatření, včetně dotací, půjček a daňových úlev / osvobození od daně. Tato fiskální opatření sahala od investičních dotací až po programy půjček pro elektrárny využívající OZE. Většina daňových opatření se zaměřila na konkrétní technologii, např. německý program podpory financování mořských větrných parků, který byl zahájen již v roce 2011, nebo grantový režim na instalaci fotovoltaických systémů s čistým měřením v obytných budovách na Kypru. V roce 2020 navíc členské státy podpořily zavádění malých systémů elektřiny z OZE v domácnostech a společenstvích. V letošním roce měly například Belgie, Dánsko, Litva, Maďarsko, Nizozemsko, Polsko, Řecko, Itálie, Kypr a Lotyšsko zavedeny režimy podpory čistého měření pro prozumenty. Několik členských států zavedlo v roce 2020 nové režimy podpory elektřiny z OZE: Například Portugalsko uspořádalo k přidělení výkupní prémie a investičních grantů aukci pro fotovoltaiku a fotovoltaiku se skladováním. Malta dokončila soutěžní nabídkový režim pro výkupní ceny pro instalace OZE o výkonu mezi 400 kWp a méně než 1 000 kWp. Itálie zavedla právní rámec pro energetická společenství a kolektivní samospotřebitele, který koncovým uživatelům / výrobcům umožňuje sdružovat se za účelem sdílení lokálně vyrobené elektřiny. OZE v odvětví dopravy Pokud jde o OZE v odvětví dopravy, je v roce 2020 nejzřetelnějším trendem rostoucí zavádění režimů daňové podpory, které jsou přímo zaměřeny na zavádění elektrických vozidel nebo vozidel, která lze nabíjet v zásuvce, např. prostřednictvím osvobození od daně, přímých dotací nebo bonusů na nákup elektrických vozidel nebo podpory rozvoje dobíjecí infrastruktury. V roce 2020 zavedly Řecko, Nizozemsko, Španělsko a Maďarsko režimy podpory, které podporují elektromobilitu, a to především poskytováním dotací na nákup elektrických vozidel. Španělsko zavedlo program podpory nazvaný MOVES II, který zahrnuje podporu nákupu elektrických vozidel a instalaci dobíjecí infrastruktury. Systém dotací SPP zavedený v Nizozemsku poskytuje možnosti dotací pro spotřebitele, kteří si chtějí koupit plně elektrické automobily pro soukromé účely. Maďarsko spustilo systém výběrových řízení pro elektrická vozidla, v němž mohou jednotlivci a společnosti žádat o různé úrovně podpory na nákup elektrického vozidla. Řecko zavedlo zákon, který poskytuje daňové pobídky na podporu nákupu elektrických vozidel. Kromě rostoucí podpory elektrických vozidel a udržitelné mobility je v EU převládajícím režimem podpory OZE v odvětví dopravy nadále povinnost kvót na obnovitelná paliva. V roce 2020 všechny země v EU využívají jako hlavní režim podpory pro zvýšení podílu OZE v odvětví dopravy povinný režim, převážně kvóty. I když se režimy kvót v podrobnostech liší, všechny vyžadují, aby dodavatelé paliv dodávali určitý podíl paliv z obnovitelných zdrojů nebo aby používali paliva z obnovitelných zdrojů ke snížení průměrné intenzity emisí skleníkových plynů z paliv v dopravě. Požadované podíly se obecně rok od roku zvyšují a často měly za cíl dosáhnout 10% podílu do roku 2020. OZE v odvětví vytápění a chlazení Pokud jde o OZE v odvětví vytápění a chlazení, celkově bylo zavedeno méně režimů podpory než v odvětví elektřiny z OZE. Podpora členských států je zaměřena především na investiční podporu, a to buď prostřednictvím dotací, nebo půjček. V roce 2020 poskytovalo 22 členských států investiční podporu ve formě dotací, 12 členských států využívalo (vedle dotací nebo místo nich) na podporu zavádění technologií OZE v odvětví vytápění a chlazení půjčky. Stávající nástroje podpory se obecně vztahují na širokou škálu technologií, ale většina podpory se týká výroby tepla z biomasy. Mezi další běžně podporované technologie patří geotermální, aerotermální a hydrotermální tepelná čerpadla a solární tepelné systémy. Kromě podpory zavádění technologií OZE v odvětví vytápění a chlazení se režimy podpory členských států zaměřují také na opatření na úsporu energie a energetickou účinnost. V roce 2020 zavedly některé členské státy, včetně Maďarska, Nizozemska, Dánska, Finska a některých rakouských regionů, nové režimy podpory OZE v odvětví vytápění a chlazení, které se zaměřují především na zvyšování energetické účinnosti domácností a instalaci tepelných čerpadel. 4.4.2.Záruky původu Jak stanoví přepracované znění směrnice o obnovitelných zdrojích energie (směrnice (EU) 2018/2001) (směrnice RED II), účelem záruk původu je poskytnout konečnému spotřebiteli doklad o podílu nebo množství energie z obnovitelných zdrojů na skladbě zdrojů energie určitého dodavatele a na energii dodávané zákazníkům na základě smluv. Členské státy zajistí, aby původ energie z obnovitelných zdrojů mohl být zaručen ve smyslu směrnice v souladu s objektivními, transparentními a nediskriminačními kritérii. Celkově se počet vydaných záruk původu od roku 2011 neustále zvyšuje. Některé členské státy vykazovaly rychlejší růst počtu záruk původu, například Španělsko z 3% podílu na celkovém počtu záruk původu vydaných v EU-27 v roce 2011 dosáhlo 17% podílu v roce 2020. Rakousko se z 2 % v roce 2011 posunulo na 9 % v roce 2020 a Francie ze 7 % na 12 % v roce 2020.

Obrázek 11. Roční vydávání certifikátů záruky původu podle jednotlivých zemí. Zdroj: Statistiky AIB. Článek 19 směrnice RED II dále stanoví, že členské státy zajistí, aby byla tržní hodnota záruk původu náležitě zohledněna v příslušném režimu podpory, pokud výrobce přijímá finanční podporu z režimu podpory. Členské státy proto mají různé způsoby zohlednění podporované elektřiny a obecně různé způsoby nastavení svých systémů záruk původu. Na základě zprávy o technické pomoci některé členské státy vydávají záruky původu také na podporovanou energii z obnovitelných zdrojů. To platí pro Řecko, Finsko, Nizozemsko, Česko, Estonsko, Kypr, Litvu, Polsko a Rumunsko. Například na Kypru je „vydávání záruk původu výrobcům OZE nezávislé na jakékoli obdržené podpoře, např. investiční podpoře nebo prémii výkupní ceny. Příjmy ze záruk původu tak budou pro výrobce dalším přínosem. Výrobci musí k obchodování se zárukami původu získat souhlas Fondu pro obnovitelné zdroje energie“. Druhým přístupem je záruky původu na podporovanou elektřinu nevydávat, nebo záruky původu vydávat, ale ihned je rušit. Do této kategorie spadá Belgie, Německo, Španělsko, Irsko, Malta, Rakousko a Slovinsko. Například v Rakousku se záruky původu vydávají pro podporovanou a nepodporovanou energii z obnovitelných zdrojů, ale obchodovat na mezinárodní úrovni lze pouze se zárukami původu z nepodporovaných zařízení na výrobu energie z obnovitelných zdrojů, zatímco podporované záruky původu musí být použity pro účely zveřejnění Rakouskem . Třetí postup spočívá v tom, že se členské státy rozhodnout vydávat záruky původu na podporovanou energii z obnovitelných zdrojů, ale tyto záruky původu jsou předmětem centrálních aukcí za účelem kompenzace nákladů na podporu. Do této kategorie spadá Itálie, Lucembursko, Francie, Portugalsko, Chorvatsko, Slovensko a Maďarsko. Například v Itálii jsou záruky původu na podporovanou energii z obnovitelných zdrojů předmětem aukcí od roku 2013. Výnosy z aukcí se používají na kompenzaci nákladů na podporovanou energii z obnovitelných zdrojů. 4.4.3.Zjednodušení správních postupů Směrnice RED II stanovila požadavky na členské státy, aby správní postupy probíhaly rychle a byly zjednodušeny. Ačkoli měla být směrnice RED II provedena teprve do 30. června 2021, některé členské státy již řadu takových zjednodušujících opatření zavedly v roce 2020 nebo dříve. Jak uvádějí ve svých zprávách, deset členských států zavedlo určitý druh přístupu jednotného kontaktního místa nebo vnitrostátního kontaktního místa. Například ve Finsku bylo v roce 2020 jako kontaktní místo pro povolovací řízení určeno Centrum pro hospodářský rozvoj, dopravu a životní prostředí (ELY Centre) v Jižní Ostrobotnii (Pohjanmaa). Kontaktní místa na žádost žadatele poskytnou vedení a usnadní celé řízení o žádosti o správní povolení a udělení tohoto povolení. Žadatel nebude muset kontaktovat více než jedno kontaktní místo pro celé řízení. Povolovací řízení pokryje příslušná správní povolení k výstavbě, modernizaci a provozu zařízení na výrobu energie z obnovitelných zdrojů a nezbytné vybavení pro jejich připojení k síti. V případě, že správní orgán ve stanovené lhůtě neodpoví, vede to v několika případech k tomu, že se povolení považuje za schválené. Například Nizozemsko zavedlo pravidla pro povolení fyzických aspektů, která stanoví, že „lhůta pro rozhodovací proces v rámci standardního postupu činí osm týdnů, přičemž může být jednou prodloužena maximálně o dalších šest týdnů. Zmeškání lhůty bude mít automaticky za následek vydání povolení (podle zásady lex silencio positivo)“. Některé členské státy zavedly zvláštní opatření pro územní plánování v oblasti energie z obnovitelných zdrojů, jako jsou mapy s vyznačením oblastí, kde by se obnovitelné zdroje energie mohly rozvíjet. Takové územní plánování může pomoci snížit odpor místních komunit a organizací občanské společnosti a řešit problém nedostatku půdy. Například Španělsko vypracovalo dvě mapy pro větrnou a solární energii, které pro každý typ analyzovaného projektu rozdělují půdu do pěti tříd ekologické citlivosti (nejvyšší, velmi vysoká, vysoká, střední a nízká). Mapy však mají pouze informativní charakter a nenahrazují nezbytné administrativní kroky, jako je například potřeba posuzování vlivů na životní prostředí. Situace v oblasti postupů podávání žádostí prostřednictvím internetu a digitalizace dokumentů je v EU různá. Zatímco několik členských států již nabízí spolehlivé a rozsáhlé postupy prostřednictvím internetu, většina členských států teprve začala zavádět další digitální nástroje pro usnadnění procesu. Většina členských států zavedla určitý druh zjednodušení pro malé projekty, jako je například solární fotovoltaika instalovaná na střechách, aby se usnadnila samospotřeba a napomohlo se energetickým společenstvím. Kromě toho patnáct členských států přijalo zjednodušený postup oznámení připojení malých zařízení k síti. 4.5.Příklady osvědčených postupů Podíváme-li se na úspěšné členské státy, můžeme pro nadcházející desetiletí vyvodit několik poučení: ·Stabilní politický kontext s předvídatelností režimů podpory, harmonogramů aukcí a dostupného rozpočtu umožňuje zúčastněným stranám předvídatelnost investic. ·Zavedení ceny uhlíku a znečištění jako doplněk k systému EU pro obchodování s emisemi je rovněž klíčové pro to, aby mohly obnovitelné zdroje konkurovat na stejné úrovni. Švédsko jako země s jednoznačně nejvyšším podílem obnovitelných zdrojů energie v dopravě (téměř 32 %) zavedlo uhlíkovou daň již v roce 1991. Litva také vybírá obecnou daň za znečišťování životního prostředí s osvobozením od daně za používání bioplynu, pevné a kapalné biomasy pro vytápění. To spolu s dalšími opatřeními podpory, např. pro bioplyn, vedlo k vysokému podílu obnovitelných zdrojů v odvětví vytápění a chlazení (50,4 % v roce 2020). ·Rychlá povolovací řízení, včetně těch, která jsou stanovena ve směrnici RED II a v návrhu REPowerEU na změnu směrnice RED, jsou nezbytná k urychlení zavádění obnovitelných zdrojů energie na úroveň potřebnou k dosažení revidovaného cíle pro rok 2030, a tedy ke snížení závislosti na ruských fosilních palivech. Jednotná kontaktní místa pro předkladatele projektů jsou jedním z důležitých prvků pro usnadnění a urychlení správních postupů. Například v Nizozemsku mohou být klíčová povolení spojena do jednoho balíčku podle přístupu jednotného kontaktního místa nazvaného „All-in-one Permit for Physical Aspects“ („jediné povolení pro fyzické aspekty“). Jednotné kontaktní místo je internetová platforma a existuje pouze jeden odpovědný orgán. Na druhou stranu, jak doporučuje Evropská komise v plánu REPowerEU, by členské státy měly určit vyhrazené „vhodné oblasti“ pro obnovitelné zdroje energie se zkrácenými a zjednodušenými povolovacími řízeními. Některé členské státy zavedly podobná opatření, jako jsou mapy označující oblasti, kde by se obnovitelné zdroje energie mohly rozvíjet, ale s omezeným účinkem, protože nejsou spojeny se zvláštním regulačním rámcem, který by vedl k rychlejšímu udělování povolení. Například španělská vláda zveřejnila dvě mapy pro větrnou a solární energii, na nichž je pro každý typ analyzovaného projektu území klasifikováno do pěti tříd ekologické citlivosti (nejvyšší, velmi vysoká, vysoká, střední a nízká). Další příklady osvědčených postupů v této oblasti lze nalézt v pokynech Komise k urychlení povolovacích řízení pro projekty v oblasti energie z obnovitelných zdrojů.