Evropská komise spolufinancovala projekt „Simplification of debt collection in the EU“ („Zjednodušení vymáhání pohledávek v EU“), který vedla univerzita v Mariboru ve Slovinsku a jehož se zúčastnilo 14 členských států (Rakousko, Belgie, Bulharsko, Kypr, Česká republika, Německo, Španělsko, Finsko, Francie, Itálie, Nizozemsko, Polsko, Portugalsko, Švédsko). Výstupem tohoto projektu byly dvě odborné zprávy týkající se nařízení (ES) č. 1896/2006 a 14 národních zpráv.

Toto zjednodušené a efektivní řízení je určeno pouze pro nesporné nároky. Proto může žalovaný v zájmu zajištění účinného práva na obhajobu podat do 30 dnů od vydání tohoto rozkazu odpor. Žalovaný musí pouze uvést, že nárok popírá, aniž by musel uvádět důvody, a není nutno, aby byl zastupován právním zástupcem. V takovém případě je řízení o evropském platebním rozkazu ukončeno. Nárok však lze i nadále vymáhat v souladu s pravidly běžného občanského soudního řízení, které umožní plně zohlednit argumenty žalovaného.

Z těchto důvodů bylo zavedeno řízení o evropském platebním rozkazu. To umožňuje věřitelům vymáhat nesporné občanské a obchodní nároky prostřednictvím jednotného řízení, které je k dispozici ve 27 členských státech. Jedná se o písemné řízení, které nevyžaduje účast při soudním jednání ani účast právního zástupce. Žalobce musí pouze předložit návrh. Na podporu tohoto návrhu nejsou nutné žádné listinné důkazní prostředky a v průběhu řízení není žalobce povinen provádět žádné další úkony. Evropský platební rozkaz vydávají soudy nebo jiné soudní orgány. Může se volně pohybovat ve všech členských státech, aniž by členský stát výkonu vyžadoval jakékoli mezitímní řízení o jeho uznání a výkonu (doložka vykonatelnosti). To znamená, že evropský platební rozkaz může být vykonán v jiných členských státech stejně jako jakýkoli místní platební rozkaz, který tam byl vydán, tj. aniž by k tomu byla nutná doložka vykonatelnosti.

Specializace může mít určité výhody, jako je zajištění odborné znalosti daného řízení a jazykových dovedností. Na druhou stranu, i když je řízení o evropském platebním rozkazu řízením písemným, mohou občané a zejména spotřebitelé i přesto preferovat uplatňování nároků u svého místně příslušného soudu. To, zda výhody specializace převáží nad jejími nevýhodami, může záviset také na zeměpisné velikosti daného členského státu. Celkově platí, že údaje o využívání tohoto řízení uvedené v příloze neposkytují průkaznou odpověď na otázku, zda centralizovaný systém vede k častějšímu využívání tohoto řízení. S ohledem na písemnou a nespornou povahu tohoto řízení, kde neprobíhá žádná diskuse o oprávněnosti nároku, a které je proto vhodné zejména pro elektronické zpracování (viz níže v bodě 3.5), se však řízení o evropském platebním rozkazu skutečně jeví jako vhodnější pro vyřizování centralizovaným soudem než jiné postupy, které vyžadují diskusi o oprávněnosti nároku a posouzení důkazních prostředků, a může být proto zapotřebí, aby se soud nacházel ve větší blízkosti stran sporu.

Nařízení se vztahuje na přeshraniční spory, v nichž má alespoň jedna ze stran bydliště nebo místo obvyklého pobytu v jiném členském státě, než je členský stát soudu, u něhož byla podána žaloba. Toto omezení na „přeshraniční“ případy odpovídá oblasti působnosti dalších právních nástrojů v této oblasti, jako je například evropské řízení o drobných nárocích. Uživatelé tohoto řízení si tohoto omezení oblasti působnosti nemusí být vědomi nebo je nemusí chápat. Mohou předpokládat, že toto nařízení se bude vztahovat na více jejich případů. To potvrzuje i skutečnost, že některé společnosti uměle vytvářejí přeshraniční scénář upravený tímto nařízením, aby mohly využívat jeho výhod, například tím, že svůj nárok postoupí zahraniční společnosti. To je ilustrací toho, jak je vnímána účinnost tohoto řízení.

Nárok se musí týkat určité částky, jež je splatná v době, kdy je podán návrh na vydání evropského platebního rozkazu. Výše tohoto nároku zahrnuje jistinu a případně i úrok, smluvní pokuty a náklady. Pokud je v souvislosti s tímto nárokem požadován úrok, musí být v návrhu uvedena úroková sazba a období, za něž je tento úrok požadován. Ve věci C-215/11 Soudní dvůr objasnil, že žalobce by měl mít v návrhu možnost požadovat úroky narostlé do data zaplacení jistiny. V takovém případě může vnitrostátní soud zvolit způsob vyplnění formuláře platebního rozkazu E za předpokladu, že žalovaný je informován o výpočtu úroků.

Nařízení Komise (EU) č. 936/2012 ze dne 4. října 2012, kterým se mění přílohy nařízení o evropském platebním rozkazu, zajišťuje, že žalovaný je ve formuláři E v oddíle „Důležité informace pro žalovaného“ upozorněn na to, že podle vnitrostátního práva může být úrok splatný až do dne výkonu tohoto rozkazu, v takovém případě se celková částka, která má být zaplacena, zvýší. Formulář E se však nejeví dostatečně propracovaný na to, aby zahrnoval odpovídající popis úroků, které je nutno uhradit. Proto je třeba zvážit provedení další úpravy formulářů.

3.3.2.Jazyk návrhu

Ve většině členských států musí být návrhy předkládány v úředním jazyce (jazycích). Některé členské státy však uznávají i cizí jazyky: Česká republika, Estonsko, Kypr a Švédsko uznávají angličtinu; Francie uznává angličtinu, němčinu, italštinu a španělštinu.

Požadavky na překlad mají negativní dopad na náklady a lhůty řízení i přesto, že řízení o evropském platebním rozkazu je řízením, jehož strany nejsou povinny poskytovat důkazní prostředky ani o nich diskutovat. Formulář návrhu lze automaticky přeložit do úředního jazyka členského státu, v němž se řízení koná. Vzhledem k tomu, že obsahuje zaškrtávací políčka, není překlad ve většině případů nutný. Za účelem dosažení cíle, jímž je skutečně evropské řízení, by všechny členské státy měly přijímat návrhy na evropský platební rozkaz nejméně v jednom jazyce, který je jiný než jejich úřední jazyk (jazyky).

3.3.3.Elektronické podání návrhu

Řada členských států umožňuje elektronické podání návrhu nebo do budoucna počítá s tím, že umožní elektronické zpracování u všech soudů příslušných rozhodovat v řízení o evropském platebním rozkazu.

V návaznosti na studii Komise o proveditelnosti elektronického návrhu na evropský platební rozkaz spolufinancuje Evropská komise pilotní projekt týkající se této problematiky. Do pilotního projektu e-CODEX týkajícího se řízení o evropském platebním rozkazu se zapojilo devět členských států. Účastníci jsou do projektu zapojeni buď v roli zasílající strany, nebo přijímající strany, případně v obou těchto rolích. Zasílající strana umožňuje uživatelům zasílat své nároky (tj. formulář A) na evropský platební rozkaz přijímající straně. Přijímající strana nároky přijímá a elektronicky je doručuje soudu určenému v předloženém formuláři A. Dotčený soud může později stejnou cestou zaslat zpět elektronické odpovědi (např. formulář B, formulář E atd.). V této fázi ještě nemají všechny pilotní členské státy fungující systém: některé z nich se dosud nacházejí ve fázi testování a zprovoznění systému plánují na rok 2015 nebo 2016. „Zasílající“ členské státy zpravidla umožňují elektronické podávání nároků pouze klíčovým zákazníkům justice, např. právníkům, bankám, pojišťovnám a institucím sociálního zabezpečení, nikoli nutně široké veřejnosti. Příklady takových systémů vnitrostátních podání, které jsou přístupné klíčovým zákazníkům, již existují v Německu a v Rakousku. V blízké budoucnosti bude umožněno elektronické předkládání nároků také široké veřejnosti prostřednictvím portálu evropské e-justice jako zasílající strany. Předkládání bude umožněno pouze těm „přijímajícím“ členským státům, které úspěšně absolvovaly potřebné integrační testy portálu evropské e-justice a provozují systém e-CODEX.

3.3.4.Posouzení návrhu

Tři členské státy uvedly, že jim soudy vracejí značnou část návrhů za účelem doplnění nebo opravy. Často uváděnými důvody tohoto vracení jsou nesprávnost nebo neúplnost informací o jednotlivých stranách (například chybí adresa nebo podpis žalobce), neúplné žádosti o úroky a neuhrazené soudní poplatky.

Dynamické formuláře, které jsou k dispozici na portálu evropské e-justice, již nyní pomáhají uživatelům správně vyplňovat návrhy. Portál v současné době uživatelům rovněž umožňuje určit příslušný soud prostřednictvím webových stránek Evropského soudního atlasu. Ve druhé polovině roku 2015 dojde v návaznosti na zprovoznění databáze evropských soudů k dalšímu zlepšení procesu určování příslušného soudu, kterému by měl být nárok zaslán. Mohly by být prozkoumány možnosti, jak umístit na evropský portál e-justice další vysvětlení, jak vyplňovat formuláře, a jak by bylo možné do elektronických formulářů zahrnout další podrobnosti o požadovaných úrocích. A konečně, i když členským státům není uložena žádná právní povinnost poskytovat pomoc při vyplňování formulářů obdobná jako povinnost stanovená v nařízení (ES) č 861/2007, kterým se zavádí evropské řízení o drobných nárocích, mohly by členské státy rozšířit pomoc poskytovanou občanům v rámci evropského řízení o drobných nárocích i na pomoc v rámci řízení o evropském platebním rozkazu, což by bylo prospěšné jak pro občany, tak pro účinný výkon spravedlnosti z hlediska času a nákladů.

Nařízení výslovně stanoví, že posouzení návrhu na vydání evropského platebního rozkazu lze provést automatizovaným postupem. Ten je uplatňován v Rakousku a Německu. Vzhledem k tomu, že řízení o evropském platebním rozkazu je řízení písemné, které nevyžaduje přezkoumávání důkazních prostředků ani slyšení, jeví se jako obzvláště vhodné pro plně elektronické zpracování. To by mohlo přinést pozitivní dopady z hlediska objemu času potřebného pro vedení řízení (viz rovněž níže v bodě 3.4). Vzhledem k tomu, že proti platebnímu rozkazu vydanému pomocí automatizovaného postupu lze snadno podat prohlášení o námitkách a tento postup zajišťuje účinné doručování písemností, jsou práva žalovaného řádně zajištěna.

3.4.Vydání evropského platebního rozkazu

Z dostupných informací vyplývá, že povinnost soudů vydávat evropské platební rozkazy do 30 dnů od podání návrhu je zpravidla dodržována pouze v některých členských státech. V členských státech, které poskytly relevantní údaje, vydávají soudy tento rozkaz včas na Maltě (1 týden), v Belgii a v Irsku (2 týdny), v Německu (2–3 týdny), v Bulharsku a v Litvě (30 dní). Soudy v Řecku a Lucembursku přijímají rozhodnutí během 1–2 měsíců, ve Francii a Finsku během 2 měsíců, v Rakousku, České republice, na Kypru, v Estonsku, Polsku, Nizozemsku, Portugalsku, ve Švédsku a ve Slovinsku jim přijetí trvá až 4 měsíce, v Maďarsku až 6 měsíců, ve Španělsku 8 měsíců a na Slovensku až 9 měsíců.

S ohledem na skutečnost, že tento postup nevyžaduje žádné přezkoumání důkazních prostředků ani slyšení stran, lze zdlouhavé řízení jen stěží odůvodnit. Je naprosto nezbytné tuto délku zkrátit vzhledem k tomu, že rychlé vymáhání nesporných pohledávek má značný dopad na peněžní toky společností, zejména malých a středních podniků. Systematické nedodržování lhůt stanovených v nařízení může být navíc považováno za porušení tohoto nařízení. K řešení tohoto problému může přispět další práce na rozvoji elektronického zpracování tohoto řízení. Útvary Komise budou tuto oblast i nadále pečlivě sledovat z hlediska možností zlepšení.

3.5.Doručování evropských platebních rozkazů a dalších písemností