sdělení komise Evropskému parlamentu a Radě - O zavádění, fungování a účinnosti domény nejvyšší úrovně TLD „.eu“ /* KOM/2007/0385 konecném znení */





[pic] | KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ | V Bruselu dne 6.7.2007 KOM(2007) 385 v konečném znění SDĚLENÍ KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU A RADĚ o zavádění, fungování a účinnosti domény nejvyšší úrovně TLD „.eu“ SDĚLENÍ KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU A RADĚ o zavádění, fungování a účinnosti domény nejvyšší úrovně TLD „.eu“ (Text s významem pro EHP) 1. ZÁKLADNÍ INFORMACE – POTřEBA DOMÉNY NEJVYššÍ ÚROVNě „.EU“ Internetový systém doménových jmen (DNS) se skládá z řady hierarchicky uspořádaných adresářů, které poskytují informace o jménech a adresách nejrůznějších internetových zdrojů (internetových stránek, poštovních serverů (mail serverů), serverů jmen (name serverů) apod.), které jsou veřejně přístupné na internetu. Doménové jméno poskytuje uživatelsky přívětivé označení, které systém doménových jmen DNS dokáže zpracovat do podoby internetové adresy (numerického identifikátoru), což umožňuje komunikaci s přidruženým zdrojem. Doména nejvyšší úrovně (Top Level Domain, dále jen TLD) je ta část doménového názvu, která identifikuje organizaci (označovanou jako rejstřík), která spravuje konkrétní skupinu doménových jmen. Na internetu rozlišujeme dva druhy TLD: národní TLD skládající se ze dvou písmen podle normy ISO 3166 (ccTLD), jako např. „.uk“. „.fr“ nebo „.jp“, nebo generické zkratky či názvy jako „com“, „net“ nebo „museum“. Doména nejvyšší úrovně „.eu“ byla zavedena v nedávné době jako národní TLD (ccTLD) pro Evropskou unii s cílem poskytnout občanům, veřejným a soukromým organizacím a podnikům v Evropě specifickou evropskou kybernetickou identitu a důvěryhodné prostředí, které zdůrazní jejich evropskou identitu na internetu, a usnadní jejich zapojení do ekonomických aktivit tohoto rychle se rozvíjejícího virtuálního trhu. Aby bylo vytvořeno skutečně důvěryhodné prostředí, rozhodla se Evropská unie, že doménová jména s příponou „.eu“ budou podléhat společným obecným pravidlům, čímž bude zajištěno náležité využívání, rovný přístup a spravedlivé zacházení s žadateli o registraci. Doména „.eu“ jako celoevropská TLD také poskytuje možnost dodatečného nebo doplňkového doménového jména k národním doménám (ccTLD) členských států a generickým doménám nejvyšší úrovně (gTLD), z nichž většina buď částečně nebo zcela funguje mimo pravomoc Evropské unie. TLD „.eu“ nabízí žadatelům o registraci doménového jména v Evropské unii jedinečnou a cennou možnost tím, že uživatelům internetu a zejména trhu elektronického obchodu nabízí dodatečný rozměr ve stávajících alternativách systému doménových jmen. Cílem TLD „.eu“ je uspokojit potřeby občanů Evropské unie po kyberprostoru, v němž jsou jejich práva jako zákazníků a jednotlivců chráněna evropskými předpisy, normami a zákony, a to tím, že se výhody vnitřního trhu rozšíří o prostředí internetu. Toto sdělení přináší přehled přípravných prací nutných pro vytvoření TLD „eu“, a informuje Evropský parlament a Radu o zavádění, efektivitě a fungování TLD „.eu“, jak je uvedeno v článku 8 nařízení (ES) č. 733/2002 Evropského parlamentu a Rady ze dne 22. dubna 2002 o zavádění domény nejvyšší úrovně „.eu“[1]. 2. PROVÁDěNÍ 2.1. Model „.eu” Model TLD „.eu" je založen na nezávislém každodenním řízení aktivit rejstříku, uvádění doménových jmen na trh prostřednictvím akreditovaných obchodních subjektů (registračních míst) a právu konečného uživatele chránit svá doménová jména proti případnému zneužití třetími stranami. Prvním prvkem této rovnice je rejstřík. V pracovní verzi dokumentu z roku 2000[2] Komise navrhla několik možných forem, které by subjekt vykonávající funkci rejstříku mohl mít, a to: neziskové soukromé sdružení vytvořené jen pro tento účel s působností v rámci EU, zcela soukromý podnikatelský subjekt, stávající veřejná nebo soukromá organizace na vnitrostátní nebo evropské úrovni anebo kompetentní orgán stávající veřejné správy. Během diskusí o vhodném modelu pro TLD „.eu“ se ukázalo, že by nebylo vhodné, aby na sebe instituce EU braly jinou roli než obecně politickou. Zavládla všeobecná shoda v názoru, že nejlepším subjektem jak pro přímé zavádění a řízení TLD systému, tak pro řízení každodenních kontaktů s uživateli bude specializovaný samostatný subjekt. Rada a Parlament proto rozhodly, že řízení TLD „.eu“ svěří neziskovému nezávislému rejstříku. Obdobný přístup byl již dříve zvolen pro několik úspěšných národních domén (ccTLDs) na celém světě, nejen v Evropě. Rejstřík podepisuje s Komisí smlouvu, která Komisi ponechává dozorčí roli. Komise však nemá právo přijímat jakékoliv rozhodnutí týkající se konkrétních doménových jmen či každodenní činnosti rejstříku. Není ani odvolacím subjektem, na nějž by se bylo možno obracet v případě rozhodnutí přijatých rejstříkem. Toto jasné oddělení povinností[3] umožňuje rejstříku přijímat autonomní rozhodnutí o registraci doménových jmen a postupovat v souladu s principy nevměšování, samosprávy a samoregulace v souladu s nařízením č. 733/2002[4]. Oddělení kompetencí nekončí jen nezávislostí rejstříku na Komisi. Aby byla zajištěna neutralita rejstříku vůči doménovým jménům, které spravuje, model „.eu“ zakazuje rejstříku, aby sám vystupoval i jako registrační místo.[5]. Tento přístup podporuje konkurenci na trhu s doménovými jmény, kde se registrační místa snaží odlišit svou nabídku tak, aby byla schopna uspokojit různorodé potřeby konečných uživatelů a nabízet konkurenceschopné ceny. Posledním prvkem modelu „.eu“ jsou žadatelé o registraci. Konečný uživatel je odpovědný za to, že si prověří nabídku registračního místa a že si vybere takovou alternativu, která nejlépe vyhovuje jeho zájmům. Během úvodní fáze registračního období je konečný uživatel dále odpovědný za to, že předloží správně a řádně vyplněnou žádost, aby mohla být registrace provedena, a v případě potřeby obhájí její platnost. V této souvislosti je třeba uvést, že model „.eu“ spoléhá na to, že koneční uživatelé budou svá práva svědomitě bránit a v případě, že dojde ke zneužití, využijí všechny dostupné obranné mechanismy. 2.2. Právní rámec Právní rámec stanovený zákonodárcem Společenství pro založení a zavádění TLD „.eu“ je založen na dvou dokumentech: nařízení (ES) č. 733/2002 Evropského parlamentu a Rady ze dne 22. dubna 2002 o zavádění domény nejvyšší úrovně „.eu”, dále jen Rámcové předpisy , a nařízení (ES) č. 874/2004 ze dne 28. dubna 2004, kterým se stanoví obecná pravidla pro zavádění a funkce domény nejvyšší úrovně .eu a zásady, jimiž se řídí registrace[6], dále jen Obecná pravidla nebo PPR (Public policy rules) . Tyto dva dokumenty jsou doplněny řadou rozhodnutí Komise, týkajících se výběru a jmenování rejstříku. Seznam všech právních dokumentů, které tvoří základ pro vytvoření domény nejvyšší úrovně „.eu“, lze nalézt na internetových stránkách Evropské komise[7]. V neposlední řadě pak rejstřík sám vytvořil řadu administrativních pravidel, kterými reguluje každodenní chod registrace doménových jmen. Další informace o dalších dokumentech, které tvoří právní rámec, a o procesu jejich přijetí, najdete na: http://ec.europa.eu/information_society/policy/doteu/index_en.htm. 3. FUNKCE 3.1. Rejstřík Na základě mandátu od Evropského parlamentu a Rady uděleného Rámcovými předpisy [8], Komise vydala Výzvu k vyjádření zájmu, jíž vyzvala organizace, které měly zájem stát se rejstříkem[9], aby podaly své přihlášky. Po vyhodnocení všech žadatelů byla rejstříkem[10] pro doménu nejvyšší úrovně „.eu“ jmenována společnost European Registry for Internet Domains (EURID). Dle předpokladu uvedeného v Rámcových přepisech podepsala Komise se společností EURID[11] smlouvu o poskytování služeb, a to dne 12. října 2004. EURid je nezisková organizace, založená v dubnu 2003 organizacemi, které provozují domény nejvyšší úrovně pro Belgii, Itálii a Švédsko. Později se jako členové připojily i organizace provozující domény nejvyšší úrovně v České republice a Slovinsku. EURid sídlí v belgickém Diegem. Po podepsání smlouvy mezi Komisí a společností EURid o správě a řízení domény prvního řád „.eu“, pověřila Komise společnost EURid vyjednáváním s Internetovým sdružením pro přidělování jmen a čísel ICANN. Cílem byla dohoda o delegaci TLD „.eu“[12]. Sdružení ICANN uznalo EURid jako organizaci jmenovanou Evropskou unií k provozování domény nejvyšší úrovně „.eu“ přinejmenším do roku 2009. Po podpisu této dohody byla v březnu 2005 vložena doména „eu” do kořenového prostoru DNS systému, což – z technického hlediska – znamená vznik tohoto doménového jména. 3.2. Opatření na ochranu konečných uživatelů Činnost v oblasti doménových jmen jako celek charakterizují časté spory, diskuse a „ostré“ obchodní praktiky. Počet žadatelů o registraci na celém světě a hodnota trhu s doménovými jmény donutily registrační místa a prodejce k silně konkurenčnímu chování. Nelze se proto divit, že se někteří žadatelé o registraci pokoušejí systém zneužívat a na zájmu trhu vydělávat. Klíčovým úkolem tedy je zajistit, aby byly tyto pokusy o zneužití ze strany žadatelů i registračních míst účinně odhalovány a aby byly podniknuty účinné nápravné kroky. Pro tyto účely byl také navržen právní rámec pro „.eu“. Aby se minimalizovalo riziko cybersquattu[13] na „.eu“, vytvořil evropský zákonodárce sadu nástrojů, které umožňují konečným uživatelům chránit jejich práva. S tímto cílem byly vytvořeny tři nástroje: rezervace doménového jména, registrace rozdělená do několika fází a alternativní postup řešení sporů (Alternative Dispute Resolution -ADR). 3.2.1. Rezervace doménového jména, blokování doménového jména Nejzákladnějším pravidlem ochrany doménového jména proti cybersquattu je zcela nepochybně možnost zablokovat registraci určitého jména nebo jeho rezervace pro legitimního majitele. Rámcové předpisy poskytují pro účely vytvoření doménového jména (na základě požadavku členského státu) seznam jmen, které nelze zaregistrovat (čl. 5 odst. 2 písm. a)), nebo které lze zaregistrovat jen jako doménu druhého řádu (čl. 5 odst. 2 písm. b)). Článek 5 Rámcových předpisů rovněž tvoří základ, díky němuž může Komise rezervovat doménová jména pro členské státy nebo instituce a orgány Společenství (články 8 a 9 PPR). Další informace týkající se postupu blokování nebo rezervace těchto jmen lze nalézt na internetové stránce Komise věnované problematice domény nejvyšší úrovně „.eu“ http://ec.europa.eu/information_society/policy/doteu/index_en.htm. Úplný seznam zablokovaných nebo rezervovaných jmen v rámci domény nejvyšší úrovně „.eu“ je k dispozici na internetové stránce rejstříku „.eu” .[14] 3.2.2. Počáteční období registrace, tzv. sunrise period Podle mandátu uděleného Evropským parlamentem a Radou v Rámcových předpisech by PPR měly zajistit, aby držitelé dřívějších práv uznaných nebo stanovených vnitrostátními zákony a/nebo zákony ES a veřejnoprávními subjekty mohly využít určitou dobu („počáteční období“) , během níž je registrace jejich doménových jmen výhradně rezervována pro tyto držitele dřívějších práv uznaných nebo stanovených vnitrostátními zákony a/nebo zákony ES[15]. Tento mandát je proveden v Hlavě IV (články 10 až 14) PPR, kde jsou stanoveny některé základní principy postupu v úvodních fázích registračního období. Tato pravidla byla dále rozpracována rejstříkem v podobě pravidel pro počáteční období registrace, tzv. „sunrise rules“. Rejstřík vyvinul značné úsilí, aby postupy pro toto období postupné registrace maximálně zjednodušil a vzal přitom v úvahu, že toto počáteční období registrace se týká dřívějších práv zakotvených v zákonech členských států. Zvláštní pozornost je třeba věnovat odlišným právním systémům a odlišným prostředkům, jimiž se musí dokládat existence a platnost těchto práv. To zcela logicky ovlivňuje složitost postupu žádosti o registraci. Zatímco předložení písemných důkazů požadovaných k prokázání existence registrované obchodní značky může být snadné, dokázat existenci neregistrovaných práv, nebo v případě některých zemí jména podniku může být mnohem složitější. V těchto případech je často základem úspěchu při registraci volba kompetentního registračního místa. Počáteční období registrace (sunrise period) sestávalo ze dvou fází, z nichž každá trvala 2 měsíce. Během I. fáze bylo možné žádat pouze o doménová jména veřejných institucí, teritorií spravovaných veřejnými institucemi a registrovaných společenství, dále mohou veřejné instituce nebo majitelé /držitelé licence žádat o registraci jména národní obchodní značky. Během II. fáze bylo možné žádat o doménová jména na základě dalších práv, která jsou chráněna vnitrostátními zákony, jako jsou názvy společností, identifikátor firmy/produktu, tituly/názvy chráněných literárních a uměleckých děl, neregistrované obchodní značky/ochranné známky a značky/jména výrobků a služeb. Aby se předešlo zneužití během počátečního období registrace, všechny nároky na předchozí práva musely být ověřitelné písemnými důkazy v souladu se zákony, na jejichž základě tato práva vznikla[16]. Ověření práv musel provést ověřovatel, kterého ověřováním pověřil rejstřík (tj. PriceWaterhouseCoopers). Je třeba zdůraznit, že právní rámec, vytvořený pro doménu nejvyšší úrovně „.eu“, nijak neomezil platnost platných zákonů a ověřovatel musel přijmout jako platnou jakoukoliv žádost na základě platné obchodní značky nebo jiného druhu předchozího práva, uděleného členským státem. Žádosti o doménová jména byly posuzovány podle principu „první přijde, první získává“. V případě sporných rozhodnutí rejstříku ve věci doménového jména se žadatelé, pokud to bylo možné, museli obrátit buď na příslušný soud, nebo konflikt vyřešit mimosoudním jednáním v souladu se systémem ADR (viz níže). Postup ověření, které muselo být provedeno kvalifikovanými profesionály, vyžadoval, aby byl poplatek za registraci doménového jména během počátečního období registrace vyšší než v případě běžných registračních činností rejstříku. V závislosti na složitosti ověřování předešlých práv, na nichž byla žádost o registraci založena, se ceny pohybovaly od 35 EUR za žádosti podané veřejnými institucemi a státním orgány, 45 EUR pro žadatele s registrovanou obchodní značkou a 85 EUR u žádostí založených na jiných právech. Registrační místa si k této ceně připojila svoji ziskovou marži. Cena, kterou zaplatili koneční uživatelé, obvykle odrážela úroveň a kvalitu služeb nabízených registračním místem. 3.2.3. Postup mimosoudního řešení sporů Právní rámec pro TLD „.eu" se zmiňuje o postupu alternativního řešení sporů (Alternative Dispute Resolution, dále jen ADR), kterým by se měly řešit všechny spory týkající se doménových jmen v TLD „.eu“ Tento systém poskytuje dotčeným stranám procedurální záruky a lze jej bez předsudků aplikovat na jakékoliv soudní jednání, které by jakákoliv zainteresovaná strana mohla proti majiteli doménového jména nebo rozhodnutí rejstříku zahájit. V souladu s postupem pro výběr[17] jmenoval rejstřík dne 12. dubna 2005 pražský Rozhodčí soud při Hospodářské komoře České republiky a Agrární komoře České republiky (dále jen český Rozhodčí soud) subjektem, který bude zajišťovat alternativní řešení sporů (ADR) ve sporech souvisejících s TLD „.eu“. V srpnu 2005 český Rozhodčí soud za pomoci přípravného týmu složeného z IP a IT specialistů z celé Evropy zahájil veřejné konzultace zaměřené na oblast praktických pravidel ADR systému, která do detailu dopracovávají pravidla uvedená v PPR. V listopadu 2005 pak český Rozhodčí soud zveřejnil na stránkách ADR konečnou sadu pravidel, která představují administrativní postupy pro evidenci a řízení stížností ADR.[18]. Spory v rámci ADR týkající se „.eu" mohou být vyvolány z důvodu obrany proti zlému úmyslu nebo zneužívající (protiprávní) registraci třetích stran, nebo jako reakce na rozhodnutí rejstříku[19]. Poplatky za ADR řízení jsou založeny na principu úhrady nákladů. Poplatky za ADR (začínající na 1 850 EUR) jsou ve srovnání s těmi, které si účtují podobné rozhodčí orgány, velmi výhodné. Při pohledu na dobré výsledky během prvního roku provádění rozhodčí činnosti snížil český Rozhodčí soud s platností od 1. ledna 2007 své poplatky o 7 procent. Další slevu ve výši 10 procent z poplatků ADR mohou využít strany, které používají během ADR řízení elektronický podpis. 4. ÚčINNOST Účinnost systému TLD „.eu“ lze změřit pomocí dvou ukazatelů: počet žádostí o doménové jméno a efektivita rejstříku při zajišťování denní činnosti registračního systému. 4.1. Počet vyžádaných/registrovaných doménových jmen Rok po spuštění bylo registrováno v TLD „.eu“ zhruba 2,4 mil doménových jmen. Díky tomu se TLD „.eu“ stala k dnešnímu datu třetí nejpopulárnější národní doménou nejvyšší úrovně v Evropě a sedmou nejpopulárnější TLD na celém světě. V rámci Evropské unie je doména „.eu“ hned za ccTLD Německa a Velké Británie, z celosvětového hlediska pouze domény .com, .net, .org a .info uvádějí vyšší počet registrací. Navíc poté, co skončila první vlna registrací, začínají se domény „.eu“ také stále častěji používat, zatímco na počátku si je subjekty pouze zaregistrovaly z preventivních důvodů. Poslední údaje a rozdělení podle jednotlivých zemí je uvedeno na adrese: http://status.eurid.eu/ Během počátečního období registrace (sunrise period) bylo podáno 346 218 žádostí o 245 221 doménových jmen. Rozdíl v počtu žádostí a počtu doménových jmen lze vysvětlit faktem, že o jedno doménové jméno si zažádalo více zájemců. Průměrný měsíční nárůst registrací doménových jmen v období květen až prosinec 2006 byl 4,7 procenta, čímž se zařadil mezi nejvyšší v daném odvětví. Vzrůstá rovněž každodenní využívání domén „.eu“. Počet dotazů zasílaných na DNS server rejstříku (tzv. (DNS queries), tj. jak často si někdo vyhledává internetovou stránku s příponou „.eu“ nebo posílá e-mail na adresu s příponou „.eu“; se zvýšil za půl roku (od června do prosince 2006) pětkrát. Navíc v lednu 2007 více jak 78 procent všech doménových jmen „.eu“ vedlo k fungujícím internetovým stránkám nebo e-mailovému serveru. Z fungujících internetových stránek bylo pouze na jedné pětině využito automatické přesměrování na jiné internetové stránky, nebo jiný jednotný lokátor zdrojů (URL); tato čísla ukazují, že doménová jména s příponou„.eu" se aktivně využívají. Nedávná studie provedená rejstříkem dále prokázala, že 79 procent uživatelů v Evropě zná koncepci domén nejvyšší úrovně a doménových jmen a že 63 procent ví o existenci domén „.eu“. 45 procent uživatelů internetu ví, že si mohou jako obyvatelé zemí Evropské unie zaregistrovat doménové jméno s příponou „.eu“ a 11 procent možnost registrace doménového jména na této TLD zvažuje. Díky značnému zájmu o „.eu“ a vysokému počtu registrací se rejstříku podařilo snížit poplatky za vlastnictví doménového jména s příponou „.eu“. S platností od 1. ledna 2007 je roční poplatek za prodloužení registrace a cena za registraci doménového jména snížena z 10 na 5 EUR. Vzhledem k neziskovému charakteru rejstříku „.eu“ lze v budoucnu očekávat další snížení. Tento poplatek rejstřík účtuje akreditovaným registračním místům doménových jmen s „,eu“, kteří pak stanovují ceny pro své zákazníky. Mnoho registračních míst nabízí balíčky služeb, které zahrnují na příklad webhosting a email. Současná cena za doménové jméno s příponou „.eu" začíná na zhruba na 15 EUR a vyrovnává se tak obvyklým cenám za doménová jména s příponou.com, .net, .co.uk, .de, atd. Celkově lze tedy konstatovat, že zavedení domény nejvyšší úrovně „.eu“ bylo úspěšným a efektivním krokem, který uspokojil skutečnou poptávku na straně evropských občanů, podniků a dalších organizací. 4.2. Výkonnost systému registrace PPR[20] předpokládají, že pro zhodnocení systému registrace bude na konci registračních fází proveden nezávislý audit. Výsledky auditu pak auditor sdělí Komisi. Účelem auditu je potvrdit, že rejstřík postupuje během registračního období spravedlivým a patřičným a rozumným způsobem, jak z hlediska provozního, tak technického. Metodika auditu zahrnovala důkladnou kontrolu procesů, které rejstřík používal během počátečního období registrace (sunrise period). Auditor se snažil získat důležité statistické údaje a názory třetích stran (včetně odborníků na duševní vlastnictví). Důkladné kontrole byly rovněž podrobeny procesy, které rejstřík využil v případě pokusů o zneužívání. Tyto postupy byly porovnány s obdobnými postupy srovnatelných rejstříků. Nakonec auditor provedl namátkovou kontrolu spokojenosti registračních míst a obrátil se i na vybraný vzorek vlastníků domén. Zjištění auditora lze shrnout do následujících bodů: i) V oblasti ověření práv během počátečního období registrace (sunrise period) auditor ověřil, že výběr subjektu provádějícího ověření a aplikace pravidel pro počáteční období registrace (sunrise period) byly provedeny podle specifikací v PPR a v mezích přijatelného ekonomického (nákladového) a provozního modelu pro realizaci procesu. Tato pravidla byla vytvořena s cílem zajistit maximální jednotnost postupů v rámci nejednotného právního prostředí jednotlivých členských zemí EU. Posouzením statistických údajů auditoři ověřili, že nedošlo k žádné diskriminaci subjektů kteréhokoliv členského státu. ii) V oblasti registrací vedených snahou o zneužití rejstřík konzistentně prováděl a dodržoval princip „kdo první přijde, bude první na řadě“. Co se týče snah některých registračních míst o vyhrazení některých doménových jmen pro vlastní obchodní aktivity (tzv. „warehousing practices“) Rejstřík prošetřil stížnosti a prozkoumal vybraný vzorek a ukončil smlouvu s těmi registračními místy, jejichž postupy byly shledány nepřípustnými. iii) V oblasti registrace neoprávněných žadatelů provedl rejstřík dodatečné šetření a v oprávněných případech zrušil doménová jména, která poté dal opět k dispozici veřejnosti. iv) Několik stovek akreditovaných registračních míst, jejichž výhradním cílem bylo hromadné získání doménových jmen pro určité žadatele (tak zvaná fiktivní registrační místa – phantom registrars) bylo rejstříkem vystaveno soudnímu stíhání. v) V souvislosti s provozními a technickými otázkami zpráva auditora potvrdila robustnost systému, který EURid zavedl a který se ukázal jako vhodný z hlediska zátěže a objemu žádostí o registraci během počátečního období registrace (sunrise period) a poté. vi) Co se týče masivních registrací po 7. dubu 2006, kdy možnost registrace dostala i nejširší veřejnosti (tzv. „landrush“) a s následného uvolnění doménových jmen („mini-landrush“), lze konstatovat, že podobnou situaci zažila i řada dalších rejstříků. Zdá se, že tato praxe je výsledkem technického umu a výkonu na straně registračních míst. Po pečlivém a rozsáhlém zkoumání vzorku registračních záznamů EURid nebyly nalezeny žádné důkazy, že by docházelo k neoprávněnému zvýhodňování některých stran, k porušení principu „první přijde – první získá“, k nedovoleným manipulacím s databází či k falšování při zápisu údajů, nebo k narušení zařízení nebo programů sloužících k zajištění bezpečnosti počítačové sítě před neoprávněným přístupem zvenčí, tzv. firewallů, nainstalovaných EURid. vii) Auditor rovněž posuzoval pomoc poskytovanou konečným uživatelům. Rejstřík sestavil podpůrný tým, který odpovídal na telefonáty, e-maily a dopisy v době po zahájení počátečního období registrace (7. prosince 2005). Bylo nicméně zjištěno, že podpůrný tým nevyužíval při jednání s třetími stranami až do června 2006 vhodný systém záznamu stížností a žádostí (systém tiketů). 5. ZÁVěRY Výše uvedená zjištění ze zprávy auditora ukazují, že celkový výkon rejstříku byl během úvodní fáze registrací TLD „.eu“ vysoce efektivní a zcela v souladu s právním rámcem. Nebyly zjištěny žádné známky toho, že by úroveň sporů nebo problémů spojených s „.eu“ byla vyšší než u jiné srovnatelné TLD. Úspěšná doména nejvyšší úrovně, která přitahuje velké množství žadatelů o registraci, nevyhnutelně vyvolá nutnost vyřizovat stížnosti týkající se sporných doménových jmen. Na základě historických údajů o sporech souvisejících s jinými TLD bylo možné očekávat určitou úroveň stížností. K překvapení některých pozorovatelů byl počet žádostí o registraci po spuštění TLD „.eu“mnohem vyšší, než se očekávalo. Některé z těchto registrací byly spekulativní a/nebo obranné, většina jich však byla vytvořena s dobrým úmyslem. Některá doménová jména získali nevyhnutelně lidé, kteří se snažili „využít“ systém ve svůj finanční prospěch. Takové chování se do značné míry očekávalo. Proto také značná část diskusí vedených na téma „.eu“ ve chvílích, kdy Evropský parlament a Rada přijímaly potřebnou legislativu, byla zaměřena na to, jak možnost zneužití co nejvíce minimalizovat. Důkazy ukazují, že právní rámec a provádění obranných opatření byly ze strany EURid v tomto ohledu velmi efektivní. Vzhledem k tomu, že úvodní fáze již před nějakou dobou skončila, cíle pro rejstřík „.eu“ se dále vyvíjejí. Nyní jde o to, jak zlepšit služby poskytované zákazníkům, např. přijmout kodex chování registračních míst. I nadále bude třeba podporovat nárůst registrací a podnikat kroky, aby občané, instituce a společnosti doménu skutečně využívali. [1] Úř. věst. L 113 ze dne 30. dubna 2002, str.1. [2] Oddíl 6 pracovního dokumentu ze dne 2. února 2000 o vytvoření domény nejvyšší úrovně „.eu”. [3] Ustanovení čl. 2 písm. a) nařízení (ES) č. 733/2002. [4] Viz bod odůvodnění č. 9 nařízení č. 733/2002. [5] Ustanovení čl. 3 odst. 4 nařízení (ES) č. 733/2002. [6] Úř. věst. L 162 ze 30. dubna.2004, str. 40. [7] http://europa.eu.int/information_society/policy/doteu/background/index_en.htm [8] Ustanovení čl. 3 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 733/2002. [9] Výzva k vyjádření zájmu o zastávání funkce rejstříku „.eu“ (2002/C 208/08), Úř. věst. C 208 ze dne 3. září 2002, str. 6. [10] Rozhodnutí Komise o jmenování rejstříku pro doménu nejvyšší úrovně .eu, Úř. věst. L 128 ze dne 24. května 2003, str. 29. [11] Další informace o EURid viz http://www.eurid.eu/content/view/12/26/lang,en/ [12] Bod odůvodnění 15 nařízení (ES) č. 733/2002. [13] Cybersquatting je termín, kterým se označují praktiky, kdy si cybersquatteři registrují doménová jména, jejichž dostupnost je sporná, a nabízejí je právoplatnému majiteli za přemrštenou cenu. [14] http://www.eurid.eu/content/view/21/38/lang,en/ [15] Bod odůvodnění 16 nařízení (ES) č. 733/2002. [16] Článek 14 PPR. [17] Článek 23 nařízení Komise (ES) č. 874/2004. [18] http://www.adr.eu/adr/adr_rules/index.php [19] Článek 21 nařízení Komise (ES) č. 874/2004. [20] Ustanovení čl. 12 odst. 5) nařízení Komise (ES) č. 874/2004.