Teoreticky se mohou nakonec biologicky rozložit téměř všechny materiály, a to i v otevřeném prostředí, ačkoli u některých z nich k tomu dojde až po stech i více letech. Biologický rozklad plastů jako prostředek zamezení znečištění životního prostředí má tedy praktický smysl jen v případě, že je navázán na „přiměřený“ časový horizont. Při jeho posuzování by se rovněž měly zohlednit specifické podmínky a/nebo prostředí, jakým je např. mořské prostředí, v němž může biologický rozklad představovat značný problém.

Pokud by tedy k biologickému rozkladu oxo-rozložitelných plastů mělo docházet v hlubších vrstvách skládky, byly by z hlediska působení skleníkových plynů o něco škodlivější než běžné plasty, neboť u běžných plastů nedochází v těchto podmínkách k biologickému rozkladu.

Zásadní problém oxo-rozložitelných plastů spočívá v kompromisu mezi zamýšlenou životností a dobou, která by mohla být zapotřebí k rozkladu v otevřeném prostředí. I když lze biologický rozklad usnadnit pečlivým výběrem chemických látek, nejsou k dispozici žádné důkazy, z nichž by s konečnou platností vyplynulo, že k tomu v reálných situacích může dojít. Pokud podmínky rozpadu nenastanou nebo nejsou dostatečné, k biologickému rozkladu nedojde.

Ačkoli oxidační přísady v otevřeném prostředí rozpad tradičních polymerů uspíší, rychlost rozpadu se podstatně liší v závislosti na podmínkách souvisejících s teplotou, intenzitou světla a vlhkostí. Je zřejmé, že se oxo-rozložitelné plasty v žádném případě nerozloží, pokud na ně nejprve nepůsobilo ultrafialové záření a do určité míry i teplo. Vzhledem k tomu, že se tyto podmínky mění ze dne na den a rovněž v návaznosti na místní podmínky, je velmi obtížné, ne-li nemožné, specifikovat časové rozpětí, kdy v otevřeném prostředí dojde k rozpadu oxo-rozložitelné plastové nákupní tašky. Neexistují proto žádné přesvědčivé důkazy ohledně míry rozpadu, jež by vedla k dostatečně nízké molekulové hmotnosti plastů umožňující případný biologický rozklad.

Otázkou však zůstává, zda u plastových úlomků v neřízených podmínkách otevřeného prostředí, tedy na skládkách nebo v mořském prostředí, proběhne v přiměřeném čase úplný biologický rozklad. Pokud tomu tak není, oxo-rozložitelné plasty budou stejně jako další mikroplasty uvolňovány do (mořského) prostředí a zároveň budou uvádět spotřebitele v omyl. Jak vyplývá z aktuálního výzkumu, mikroplasty uvolněné do mořského prostředí se dostávají do potravinového řetězce a jsou nakonec konzumovány lidmi.

Tento zrychlený rozpad by rovněž urychlil biologický rozklad. Některé zúčastněné subjekty uvádí, že „oxobiodegradace“ představuje řešení environmentálních dopadů plastů v otevřeném prostředí. Tvrdí, že i když dojde k zahození oxo-rozložitelného plastu, takový plast se v otevřeném prostředí rozpadá a biologicky se rozkládá, aniž by po něm zůstávala toxická rezidua nebo plastové úlomky.

Neexistují žádné přesvědčivé důkazy ohledně časového horizontu rozpadu oxo-rozložitelných plastů v mořském prostředí ani ohledně míry tohoto rozpadu. Stejně jako u jakýchkoli jiných plastů ponechaných v mořském prostředí navíc existuje riziko, že úlomky plastů zůstanou v tomto prostředí po velmi dlouhou dobu a způsobí významné škody na životním prostředí a budou mít případné nepříznivé dopady na zdraví.

3.5Závěry týkající se biologického rozkladu a kompostování oxo-rozložitelných plastů, včetně plastových nákupních tašek, v neřízených podmínkách v různých prostředích

Ve vědeckých kruzích i v průmyslu existuje obecná dohoda o tom, že oxidační přísady v otevřených prostředích urychlují rozpad tradičních polymerů.

Avšak v žádném z těchto prostředí nebyl zaznamenán proces úplného biologického rozkladu. Většina pokusů byla provedena v příliš krátké době na to, aby demonstrovala úplný biologický rozklad, a došlo k extrapolaci výsledků měření, kdy se v počáteční fázi rozpadu snížila molekulová hmotnost, podle určitých modelů. V současné době proto nejsou k dispozici žádné přesvědčivé důkazy potvrzující, že je rozpad dostatečně rychlý a vede k takovému snížení molekulové hmotnosti, které umožňuje následný biologický rozklad v přiměřeném časovém horizontu.

Z důkazů rovněž vyplývá, že oxo-rozložitelné plasty nejsou vhodné pro žádný ze způsobů kompostování ani pro anaerobní digesci.

4.Otázky týkající se znečištění odpady

4.1Potenciální toxické účinky oxidačních přídatných látek

Případné toxické účinky zbytkových přídatných látek z oxo-rozložitelných plastů na půdu se považují za velký problém.

Nelze však učinit závěry platné pro všechny používané oxidační přídatné látky, protože se každá z oxidačních přídatných látek používá v jiných koncentracích.

Dostupné důkazy naznačují, že odvětví výroby oxo-rozložitelných plastů je schopné vyrábět produkty s minimálním toxickým účinkem na floru a faunu. Nebylo však přesvědčivě prokázáno, že se nevyskytují žádné negativní účinky.

Několik zkušebních norem pro oxo-rozložitelné plasty stanoví určitou formu zkoušky toxicity, avšak tyto normy nejsou pro výrobky na trhu EU povinné. Některé z uvedených norem navíc obsahují kontrolní seznamy, aniž by definovaly kritéria pro úspěšné/neúspěšné absolvování toxikologického testu.

Vzhledem k tomu, že EU nemá zavedeny odpovídající normy, neexistuje žádná záruka, že všechny oxo-rozložitelné plasty dostupné na trhu zamezují negativním toxickým účinkům, a nejistota ohledně skutečných toxikologických účinků přetrvává.

4.2Potenciální nárůst znečištění odpady

Ačkoli v současné době nejsou k dispozici žádné přesvědčivé informace o nakládání s plastovým odpadem nebo o jeho vyhazování podle druhu plastu ani o tom, jaký dopad má uvádění oxo-rozložitelných plastů na trh na chování spotřebitelů při vyhazování odpadů, může představování oxo-rozložitelných plastů jakožto řešení otázky plastového odpadu v životním prostředí ovlivnit chování spotřebitelů tak, že budou s tímto druhem plastového odpadu nakládat nepatřičně. U některých konkrétních oxo-rozložitelných výrobků, jako jsou např. zemědělské mulčovací materiály, je znečišťování životního prostředí odpady skutečností, neboť tyto výrobky se prodávají zemědělcům s tím, že po použití nedochází k jejich sběru (viz systémy zpětného odběru běžných plastů), ale mají být ponechány na pozemku.

4.3Znečištění moře odpady

Mořské prostředí je místem, kde by plastový odpad, včetně úlomků plastů a mikroplastů, mohl způsobit největší případné škody. Zároveň je to místo, kde jsou následný sběr nebo využití plastů nejméně pravděpodobné.

Vzhledem k tomu, že oxo-rozložitelné plasty jsou navrženy tak, aby se rozpadaly rychleji než běžné plasty, je méně pravděpodobné, že budou po sběru odpadu v moři opětovně využity, a spíš je jednoduše odnese vítr a voda. Tyto faktory mohou přispívat k tomu, že se oxo-rozložitelné plasty dostávají do mořského prostředí snadněji než běžné plasty, a lze proto konstatovat, že oxo-rozložitelné plasty mají podíl na znečištění moří mikroplasty, a představují tedy riziko pro životní prostředí.

Neexistují žádné přesvědčivé důkazy o tom, že se oxo-rozložitelné plasty v mořském prostředí biologicky rozloží v přiměřeném časovém horizontu.

Neexistuje také dostatek důkazů, které by vedly k závěru, zda by oxo-rozložitelné plasty zvýšily nebo snížily absolutní množství plastů v mořském prostředí. Jestliže by platila hypotéza, že na pevnině k úplnému biologickému rozkladu dochází, množství těchto plastů, které by se jinak dostaly do mořského prostředí, by se snížilo. Skutečnost, že na pevnině k úplnému biologickému rozkladu dochází, však nebyla prokázána. Existuje proto riziko, že rozpad oxo-rozložitelných plastů ještě prohlubuje problémy související s přítomností mikroplastů v mořském prostředí,

I když rychlý rozpad může snižovat počet případů, kdy v plastovém odpadu uvíznou zvířata, zároveň se zvyšuje možnost požití mikroplastů mořskými živočichy.