[pic] | KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ |

V Bruselu dne 3.12.2008

KOM(2008) 789 v konečném znění

SDĚLENÍ KOMISE RADĚ, EVROPSKÉMU PARLAMENTU, EVROPSKÉMU HOSPODÁŘSKÉMU A SOCIÁLNÍMU VÝBORU A VÝBORU REGIONŮ

PLÁN STRATEGIE EU PRO INVAZIVNÍ DRUHY [SEK(2008) 2887 a SEK(2008) 2886]

1. CO JSOU INVAZIVNÍ DRUHY?

Rostliny a živočichové na Zemi se vyvíjeli miliardy let. Oceány, moře, pohoří, pouště, a dokonce i velké řeky vytvořily fyzické překážky, které brání pohybu druhů, a významně tak přispívají k velké rozmanitosti života na planetě a vývoji společenství živočichů a rostlin, které považujeme za typické pro určité oblasti nebo lokality. Člověk však tyto fyzické překážky, které umožnily rozvoj regionálně odlišných rostlin a živočichů, překonal a jednotlivé druhy pronikají, ať již náhodně nebo záměrně, do míst vzdálených stovky a tisíce kilometrů od jejich obvyklého stanoviště. V mnoha případech se tyto nepůvodní druhy svému novému okolí špatně přizpůsobují a rychle zanikají. Jindy však přežívají, rozmnožují se a zdomácní. Někdy jsou tyto nové přírůstky tak úspěšné, že přestávají být biologickou zvláštností a stávají se skutečnou hrozbou, narušující místní životní prostředí, s dopadem na lidské zdraví a vážnými ekonomickými účinky. Nepůvodní druhy, které působí takto negativně, jsou známé jako invazivní druhy [1].

2. NUTNOST RYCHLÉHO řEšENÍ NA ÚROVNI EU

Hlavními faktory, které přímo ovlivňují biologickou rozmanitost, jsou změna stanoviště, změna klimatu, neúnosné využívání zdrojů, znečištění a invazivní druhy[2]. Zatímco k řešení čtyř z těchto pěti uvedených faktorů má EU nástroje, na rozdíl od několika jiných zemí OECD neexistují v současné době nástroje na úrovni EU pro oblast invazivních druhů. Tímto nedostatkem je třeba se zabývat, má-li EU dosáhnout svého cíle „zastavit snižování biologické rozmanitosti do roku 2010“[3]. Invazivní druhy kromě toho pro EU rovněž představují velkou ekonomickou hrozbu. Škody způsobené invazivními druhy a náklady na nezbytná kontrolní opatření podle dostupných doložených informací dosahují každoročně přibližně 12 miliard EUR.

Nezbytnost koordinovaného postupu při řešení problematiky invazivních druhů byla vyslovena na nejvyšších politických úrovních. Rada ve složení pro životní prostředí[4], Evropský parlament[5], Výbor regionů[6] a Evropský hospodářský a sociální výbor[7] zdůraznily potřebu strategie EU pro invazivní druhy, účinného systému včasného varování a účinných postupů řešení na úrovni EU. Podobné závazky obsahoval i šestý akční program pro životní prostředí, sdělení Komise Zastavení ztráty biologické rozmanitosti do roku 2010 – a v dalších letech[8] a k němu připojený akční plán, kde se uznává, že „by měla být vypracována komplexní strategie EU“ s cílem zásadně omezit vliv invazivních cizích druhů na biologickou rozmanitost v EU.

Způsoby, jimiž se invazivní druhy dostávají do nového prostředí, souvisejí především přímo či nepřímo s obchodem. Rychle se rozvíjející obchodní a dopravní činnosti rozšiřují možnosti pronikání invazivních druhů a další šíření usnadňuje zatížení životního prostředí, např. stoupající koncentrace CO2, vyšší teploty, zvýšené ukládání dusíku, nové režimy narušení rovnováhy a postupující znehodnocování stanovišť. Obchod spadá výlučně do pravomoci Společenství, a jakmile se zboží octne na trhu Společenství, může se dostat volně do oběhu. Problémy související s obchodem je možno účinně řešit pouze na vnější hranici ES. Existence jednotného trhu znamená, že jakmile se invazivní druh dostane na území jednoho členského státu, ať už jako obchodovatelná komodita nebo jejím prostřednictvím, může se rychle rozšířit po celém ES. Vzhledem ke způsobu, jakým tyto druhy zdomácňují a jak se šíří, mohou se opatření přijatá jedním členským státem stát naprosto neúčinnými, jestliže sousední země opatření nepřijmou nebo reagují nekoordinovaně.

Stávající právní předpisy a politiky Společenství již poskytují částečné řešení problému invazivních druhů. V současnosti však neexistují mechanismy na podporu souladu nebo soudržnosti přístupů mezi sousedními zeměmi nebo zeměmi ve stejném subregionu. Neexistuje žádný systematický formální požadavek analýzy rizik v souvislosti s úmyslným zaváděním nepůvodních druhů, které zasáhnou biologickou rozmanitost, a jejich pronikání, náhodné či z nedbalosti, není většinou nijak regulováno, a to na úrovni členských států i Společenství. Neexistuje žádný jednotný systém monitorování a kontroly invazivních druhů a jejich účinků na biologickou rozmanitost v Evropě. Dílčí přijatá opatření nemohou nijak výrazně přispět k omezování rizik, která invazivní druhy evropskému ekosystému přinášejí.

3. INVAZIVNÍ DRUHY V EVROPě A JEJICH ÚčINKY

3.1. Invazivní druhy v Evropě

Projekt DAISIE[9], podporovaný v rámci šestého rámcového programu EU pro výzkum určil přítomnost 10 822 nepůvodních druhů v Evropě, z nichž 10–15 % by mohlo mít negativní hospodářský nebo ekologický dopad. Osamělé ostrovy s vysokou biologickou rozmanitostí, včetně většiny zámořských území EU, jsou obzvlášť vystaveny nebezpečí invaze, která může mít rovněž neúměrný dopad na místní životní podmínky, kulturu a hospodářské příležitosti.

3.2. Způsoby šíření

Pokud jde o cesty, jimiž se invazivní rostliny šíří, většina jich na počátku unikne ze zahrad nebo akvárií, zatímco invazivní sladkovodní živočichové se dostávají do volné přírody jako úniky akvakultur nebo úmyslně jako násada rybářů. Naproti tomu do mořského prostředí se většina invazivních druhů dostává neúmyslně jako „černí pasažéři“ nebo kontaminující organismy (např. s balastovými vodami). Možnosti šíření invazivních druhů také stoupají s přemísťováním stále většího množství rostlinného a živočišného materiálu ze stále většího počtu míst na celém světě.

3.3. Dopad invazivních druhů na ekologii

Invazivní druhy jsou považovány za jednu z největších hrozeb pro biologickou rozmanitost[10]. Ke způsobům, jimiž ovlivňují místní ekologii, patří:

- boj o potravu a stanoviště s původními organismy, např. americká veverka šedá ( Sciurus carolinensis ) v mnoha oblastech Evropy vytlačuje původní rezavou veverku obecnou ( Sciurus vulgaris ), americký rak signální ( Pacifastacus leniusculus ) nahrazuje původního evropského raka ( Astacus spp. ) a některé druhy papoušků, které dnes obsazují mnohá evropská města, konkurují původním ptačím druhům;

- měnící se ekosystémové struktury, např. mořská řasa Caulerpa taxifolia změnila rozsáhlé oblasti středomořského pobřeží v monokultury Caulerpa ;

- hybridizace s původními druhy, např. kachnice kaštanová ( Oxyura jamaicensis ) a jelen sika ( Cervus nippon ) mohou v důsledku křížení a produkce hybridů ohrozit původní druhy lokálním vyhynutím;

- přímá toxicita;

- schopnost přechovávat parazity a přenášet patogeny;

- narušení procesu opylování v důsledku ohrožení místních druhů včel.

3.4. Dopad invazivních druhů na hospodářské činnosti

Invazivní druhy mohou snížit výnosy v zemědělství, lesnictví a rybářství. Asijský brouk z čeledi tesaříkovitých ( Anoplophora glabripennis ) například způsobuje velké škody na listnatých porostech, včetně výsadby topolů. Medúza druhu Mnemiopsis leidyi snižuje komerční úlovky sardelí v Černém moři. Je rovněž známo, že invazivní druhy snižují dostupnost vody a zhoršují jakost půdy. Invazivní rostliny, jako netýkavka žláznatá ( Impatiens glandulifera ) vytlačují původní rostliny, které mají důležitou schopnost vázat svými kořeny půdu, a mohou tak přispívat ke zvýšené erozi půdy.

Invazivní druhy mohou podhrabáváním nebo svými kořenovými systémy poškodit infrastrukturu. Kořenový systém pajasanu žláznatého ( Ailanthus altissima ) může poškozovat chodníky, archeologické památky nebo zdi. Invazivní druhy mohou dále ucpat vodní cesty, a ztížit tak dopravu. Nutrie říční ( Myocastor coypus ) a ondatra pižmová ( Ondatra zibethicus ), které byly dovezeny do Evropy z amerického kontinentu pro svoji srst, dnes zdomácněly po celé Evropě a způsobují významné škody na přehradách, v kanálech, zavlažovacích a protipovodňových systémech. Jedním z nejznámějších invazivních druhů je mlž slávička mnohotvárná ( Dreissena polymorpha ), který kromě svého významného ekologického účinku způsobuje obrovské problémy v průmyslu tím, že znečišťuje a ucpává sací potrubí na odčerpávání vody.

Vodní kapradina ( Azolla spp. ) a borovice vejmutovka ( Pinus strobus ) znehodnotily význam některých krajin a vodních ploch pro rekreační účely a kulturní dědictví.

3.5. Dopad invazivních druhů na lidské zdraví

Invazivní druhy, jako bolševník velkolepý ( Heracleum mantegazzianum ) a ambrozie peřenolistá ( Ambrosia artemisiifolia ) způsobují lidem celou řadu zdravotních problémů, jako jsou alergie a kožní problémy. Asijský komár Aedes albopictus , který se stále častěji vyskytuje v Evropě a je přenašečem nejméně 22 arbovirů (vyvolávajících např. horečku dengue, chikungunyu, epidemickou polyartritidu Ross River a západonilskou horečku), sem byl zavlečen obchodem s použitými pneumatikami. Je pravděpodobné, že důsledku klimatických změn se bude šířit dále na sever.

3.6. Náklady způsobené invazivními druhy

Nejvyššími zjištěnými náklady v Evropě jsou náklady na eradikaci a kontrolu a škody způsobené zemědělství, lesnictví, komerčnímu rybářství, infrastruktuře a lidskému zdraví. Jakkoli by se mohlo zdát, že se jedná buď o náklady na dopady, nebo náklady na eradikaci, ve skutečnosti se dílčí programy eradikace a kontroly provádějí souběžně a průběžně s cílem posoudit a omezit dopad. V roce 2008 podle počátečního odhadu činily náklady na invazivní druhy v Evropě ročně 9 600 až 12 700 milionů EUR (Kettunen et al. 2008). Tato částka je nepochybně podhodnocená, protože je založena na současných výdajích na eradikaci a kontrolu invazivních druhů a na doložených nákladech na dopad na hospodářství. Vzhledem k tomu, že mnohé země teprve začínají dokumentovat a evidovat náklady a dopady, budou skutečné částky vzniklých finančních nákladů znatelně vyšší.

4. OD ZAVLEčENÍ PO ZDOMÁCNěNÍ A šÍřENÍ

Aby bylo možné problém invazivních druhů úspěšně řešit, je třeba porozumět tomu, jak a proč vznikl.

Většina nepůvodních druhů byla do Evropy přenesena úmyslně. Od počátku 20. století byly v Evropě ve stále větší míře využívány v zemědělství, lesnictví, akvakultuře, mořské akvakultuře, zahradnictví či v okrasném zahradnictví nebo pro rekreační účely. Nepůvodní druhy mohou být dováženy proto, že rostou rychleji (např. vyšší hospodářská návratnost těžby dřeva, ochrana půdy proti erozi), uspokojují poptávku po exotických produktech (obchod s kožešinami), živí se jinými druhy nebo je vytlačují (prostředky biologické ochrany), nebo jen proto, že se lidem líbí (domácí zvířata, zahradní rostliny).

Šíření mnoha druhů přímo souvisí s obchodem, v němž jsou samy komoditou (dřevo, vlákna, živé nebo neživé rostliny a zvířata) nebo jsou kontaminující látkou přenášenou určitou komoditou (mnoho škůdců – houby, bakterie, viry a hmyz – bývá zavlečeno neúmyslně prostřednictvím hlavní obchodované komodity). „Černí pasažéři“ se kromě toho šíří obchodními nebo dopravními cestami nezávisle na obchodovaném zboží. Je například dobře známo, že na trupech lodí se přenášejí znečišťující organismy a organismy, které se šíří s balastní vodou. Takové způsoby šíření mohou mít mezinárodní (např. zaoceánská lodní doprava) nebo místní rozměr (např. doprava výletní lodí ze zamořeného povodí do nekontaminované řeky nebo jezera).

Na šíření druhů má vliv také změna klimatu a schopnost některých invazivních druhů přežít a šířit se lze vysvětlit mírnými zimami a teplejšími léty, které Evropa v posledním desetiletí zažívá.

Problémy s nepůvodními druhy obecně vznikají pouze tehdy, když se dostanou z kontrolovaných a fyzicky vyhrazených lokalit. Okrasné rostliny a zvířata ani domácí zvířata nepůsobí potíže, pokud se zdržují na zahradě, v akváriu nebo doma. Patogeny nebo škůdce lze odstranit při vstupních hygienických kontrolách. Korýše, měkkýše a ryby lze z balastních vod odstranit, pokud se ještě před vypuštěním upravují.

Pokud však rostliny, domácí zvířata a choroby nejsou zjištěny a eradikovány na hranici, nebo jestliže okrasné rostliny a zvířata uniknou nebo proniknou do místních rybníků a toků, nebo zvířata, jako nutrie říční ( Myocastor coypus ), ondatra pižmová ( Ondatra zibethicus ), norek americký ( Mustela vison) a mýval severní ( Procyon lotor ), uniknou z kožešinových farem do volné přírody, hrozí nebezpečí, že se z nich stanou invazivní druhy.

Někdy nevyhovují klimatické podmínky nebo jsou místní rostliny a zvířata odolnější a nepůvodní druhy uhynou. Jindy, je-li podnebí příznivější a obrana a boj o přežití domácích druhů nedostatečné, mohou nepůvodní druhy přežít, růst a množit se a úspěšně vytvořit místní kolonii.

Není-li místní kolonie invazivních druhů rychle odhalena a eradikována, vzniká na místní úrovni stálá populace, která se šíří na nová území. Existuje-li několik místních populací, které vznikly z různých původních kmenů, proces šíření se samozřejmě urychlí a druh bude v tomto místě méně ohrožen vyhynutím. Po několika letech nebo desítkách let se tyto druhy rozšíří na území několika zemí a bude prakticky nemožné je vyhubit.

5. STRATEGIE řEšENÍ PROBLEMATIKY INVAZIVNÍCH DRUHů

5.1. Třístupňový hierarchický přístup

Pokud jde o politickou reakci na hrozbu invazivních druhů, mezinárodně schválený „ třístupňový hierarchický přístup “[11] podporuje opatření založená na 1) prevenci, 2) rychlém zjištění a eradikaci a 3) kontrole a dlouhodobém omezení. Tento přístup se týká nových výskytů a kontroly zdomácnělých invazivních druhů. Je odrazem vědeckého a politického konsensu, že prevence je obecně z hospodářského hlediska mnohem efektivnější a pro životní prostředí mnohem vhodnější než následná opatření. Pokud však již došlo k zavlečení invazivních druhů, hospodářsky nejúčinnějšími způsoby jak zabránit zdomácnění a dalšímu šíření jsou včasné zjištění a rychlá eradikace , spolu s včasným varováním a výměnou informací. Není-li eradikace možná, je třeba provádět kontrolní a/nebo omezující opatření .

Prevence: Existuje šest hlavních způsobů šíření invazivních druhů: vypuštění, únik, kontaminující látka, černý pasažér, koridor a spontánní šíření. Invazivní druhy se většinou šíří přímo nebo nepřímo obchodem. Aby bylo možné omezit další šíření touto cestou nebo mu zabránit, bylo by třeba posílit kontroly a inspekce na hranicích společně s postupy posouzení s cílem rozhodnout o vhodnosti dovozu nových komodit. O takových postupech je třeba informovat formou výměny informací mezi vnitrostátními, regionálními a mezinárodními subjekty zabývajícími se kontrolou invazivních druhů. Velkým přínosem prevence týkající se organismů přenášených na trupech lodí nebo v balastové vodě z nich vypouštěné by byla ratifikace a provádění úmluvy o balastních vodách.

Včasné zjištění a rychlá eradikace invazivních druhů závisí na účinných monitorovacích programech za pomoci postupů včasného varování, aby bylo možné co nejrychleji informovat další oblasti, které mohou být zasažené, a vyměňovat si informace o možných strategiích eradikace. Pokud již invazivní druh zdomácněl a šíří se po rozsáhlé zeměpisné oblasti, byly by vhodné koordinační eradikační programy pod dohledem a možná i za finanční podpory ústředního subjektu.

Kontrola a/nebo omezování Jestliže již došlo ke zdomácnění a rozšíření invazivního druhu, je třeba klást důraz na kontrolu a omezení. To opět vyžaduje účinnou výměnu informací a provádění koordinovaných kampaní a opatření na kontrolu nebo zastavení šíření dotyčných druhů.

5.2. Stávající nástroje pro řešení problematiky invazivních druhů v Evropě

S ohledem na různé prvky strategie uvedené výše Komise posoudila stávající právní předpisy, výzkumné programy, akční plány a další iniciativy, aby bylo možné určit, které aspekty se již řeší a kde jsou mezery.

Směrnice o zdraví rostlin (2000/29/ES) se zabývá především prevencí zavlečení a rozšiřování organismů škodlivých rostlinám nebo rostlinným produktům. Na základě posouzení rizik souvisejících se škůdci je možné na seznam EU, který obsahuje škodlivé organismy uznané podle uvedené směrnice, přidat nové druhy. Členské státy mají dobře vypracovaná pravidla pro přenos informací, spolupráci, inspekci a kontrolu. Směrnice umožňuje přijmout v rámci pružných pravidel naléhavá opatření, pokud jsou na území členského státu zjištěny škodlivé organismy. Dopad invazivních druhů na lidské zdraví nebo přímé hospodářské důsledky způsobené např. zanášením vodních cest do působnosti právních předpisů nespadají.

Právní předpisy EU týkající se chorob zvířat se mohou vztahovat na invazivní druhy, pokud přenášejí choroby zvířat. V členských státech jsou používány kontrolní a inspekční postupy, jakož i postupy posuzování platné pro celou EU. V rámci sítě Společenství pro přenosné nemoci byla přijata harmonizovaná pravidla, která vyžadují včasné oznámení opatření v oblasti veřejného zdraví, které členské státy přijaly nebo zamýšlejí přijmout, dojde-li např. k nové epidemiologické situaci nebo ohrožení zdraví v důsledku výskytu invazivních druhů.

Nařízení o obchodu s volně žijícími živočichy a planě rostoucími rostlinami (nařízení Rady č. 338/97), určené především ke kontrole obchodu s ohroženými druhy, zakazuje dovoz čtyř druhů[12], které představují ekologickou hrozbu. Členské státy podle nařízení stanovily inspekční a kontrolní postupy, neexistují však postupy posouzení.

Nařízení Rady č. 708/2007 o používání cizích a místně se nevyskytujících druhů v akvakultuře stanoví posouzení rizik souvisejících se záměrným vysazováním organismů akvakultury a s nimi souvisejících necílových druhů. Směrnice o přírodě (79/409/EHS a 92/43/EHS) zakazují vysazení, která mohou ohrozit původní druhy, do volné přírody. Rámcová směrnice o vodě (2000/60/ES) požaduje, aby členské státy dosáhly dobrého ekologické stavu v příslušných vodách. Rámcová směrnice o strategii pro mořské prostředí (2008/56/EC) uznává vnášení nepůvodních druhů jako velkou hrozbu pro evropskou biologickou rozmanitost a konkrétně požaduje, aby členské státy zahrnuly invazivní druhy do popisu „dobrého stavu prostředí“.

Projekty zabývající se kontrolou a eradikací invazivních druhů jsou financovány z prostředků programu LIFE : v letech 1992 až 2002 bylo financováno více než 100 projektů (v celkové výši 27 milionů EUR) a 80 projektů v letech 2003 až 2006 (v celkové výši 17 milionů EUR). Z prostředků šestého rámcového programu pro výzkum byly financovány 2 projekty související s invazivními druhy: ALARM[13] a DAISIE[14]. Projekt DAISIE poskytl první celoevropský seznam invazivních cizích druhů. Projekt zabývající se invazivními druhy v jižním Atlantiku (SAIS, South Atlantic Invasive Species Project), podporovaný v rámci devátého Evropského rozvojového fondu , usiluje o zvýšení regionálních možností omezit dopad invazivních druhů na zámořských územích Spojeného království v jižním Atlantiku.

V roce 2003 byla v rámci Bernské úmluvy přijata Evropská strategie pro invazivní cizí druhy . Evropská a středozemní organizace pro ochranu rostlin (EPPO, European and Mediterranean Plant Protection Organisation) provozuje systém pro oznamování škůdců a vede seznamy invazivních cizích druhů, které by měly být regulovány v jednotlivých státech, aby nedocházelo k dalšímu pronikání a šíření, včetně invazivních cizích rostlin. EPPA provedla posouzení čtyř invazivních cizích druhů, jimiž se zabýval Evropský úřad pro bezpečnost potravin (EFSA), žádné z těchto hodnocení však neshledal uspokojivým.

6. MOžNOSTI POLITIKY

Existuje několik způsobů, jakými by bylo možné v EU reagovat na problémy vyvolané invazivními druhy. V tomto sdělení jsou uvedeny čtyři možnosti[15] jak zvýšit účinnost. Tyto možnosti však nejsou jedna od druhé izolované ani se navzájem nevylučují a jejich jednotlivé prvky je možné kombinovat. U každé možnosti jsou uvedeny výhody i nevýhody.

A) Současný stav beze změn

„Současný stav beze změn“ je výchozím stavem, na jehož základě lze posuzovat ostatní možnosti. Je však jasné, že pokud nebudou přijata žádná opatření, invazivní druhy se budou v EU dále zabydlovat, což přinese vyšší ekologické, ekonomické a společenské důsledky a související náklady.

B) Maximalizace využívání stávajících právních nástrojů spolu s nepovinnými opatřeními

Formální právní požadavky by zůstaly v platnosti v té podobě jako dnes, bylo by však možné se uvědoměle rozhodnout aktivně řešit problematiku invazivních druhů v rámci stávajících právních předpisů. To by znamenalo vypracovat posouzení rizik s použitím stávajících institucí a postupů, jako je Evropský úřad pro bezpečnost potravin. Členské státy by ze své vůle zařadily problematiku invazivních druhů do svých hraničních kontrolních činností. Na základě stávajících činností[16] by bylo rovněž možné vytvořit celoevropský systém včasného varování a předávání informací[17]. Seznam invazivních druhů v rámci projektu DAISIE by bylo možno udržovat a pravidelně aktualizovat. Byly by vypracovány plány eradikace druhů, které by bylo možné financovat z prostředků jednotlivých států. Na příslušných úrovních by bylo by možné zřídit meziodvětvové zájmové skupiny, jejichž úkolem by bylo podporovat výměnu osvědčených postupů, vypracovávat cílené pokyny a pomáhat řešit střety zájmů. Na podporu odpovědného chování maloobchodníků, uživatelů a spotřebitelů by bylo možné vypracovat dobrovolné kodexy chování.

Hlavní výhodou této možnosti je, že by nevyžadovala nové právní předpisy. Postupy posuzování a kontrolní a inspekční postupy v členských státech již existují. I při aktivním přístupu by však rozsah působnosti byl neúplný, přetrvávala by jistá právní nejistota a úroveň reakce na hrozbu invazivních druhů by se mezi členskými pravděpodobně výrazně lišila. Problémem by mohla být koordinace shromažďování opatření ad hoc . Systém založený na dobrovolných závazcích členských států a dobrovolných kodexech chování by byl účinný pouze jako nejslabší článek řetězu.

B+) Úprava stávajících právních předpisů

Tato varianta je v mnohém podobná variantě B, vyžádala by si však změny stávajících právních předpisů o zdraví rostlin a zvířat tak, aby zahrnovaly více potenciálně invazivních organismů, a rozšíření seznamů „ekologicky nebezpečných druhů“, jejichž dovoz a přemísťování ve vnitrozemí je podle nařízení o obchodu s volně žijícími živočichy a planě rostoucími rostlinami zakázáno. Pokud by se postupovalo touto cestou, bylo by na posuzování a hraniční kontroly prováděné členskými státy, které se týkají invazivních druhů, zapotřebí vyčlenit další prostředky.

Předností tohoto přístupu je, že by se odstranily některé právní nejistoty a mezery, ale nebyly by zapotřebí žádné nové právní předpisy. Řešení problematiky invazivních druhů by však nadále bylo nejednotné a neúplné a závažným problémem by zůstávala koordinace.

C) Jednotný zvláštní právní nástroj EU

Tato možnost by znamenala vytvořit pro řešení problematiky invazivních druhů jednotný zvláštní právní rámec s nezávislými postupy pro posouzení a intervenci s ohledem na stávající právní předpisy. Pokud by tato možnost byla uznána za vhodnou a rentabilní, technickými aspekty provádění by se mohla zabývat centrálně jedna agentura[18]. Členské státy, včetně nejvzdálenějších evropských regionů, by musely na hranicích provádět kontroly zaměřené na invazivní druhy a vyměňovat si o nich informace. Bylo by možná stanoveno povinné monitorování, oznamovací postupy a postupy účinné rychlé reakce. Třebaže lze předpokládat, že na financování eradikačních a kontrolních opatření bude potřeba do jisté míry poskytnout určité částky z prostředků EU, mohou být tato opatření financována také přímo členskými státy.

Tato varianta by byla nejúčinnější z hlediska kontrol zaměřených na invazivní druhy. Zajistila by největší právní jednoznačnost a zároveň by zachovala zásadu proporcionality. Členským státům a Komisi by však vznikly správní náklady a hospodářským subjektům přímé náklady.

7. HORIZONTÁLNÍ OTÁZKY

Pro řešení problematiky invazivních druhů je důležitá informovanost a angažovanost veřejnosti, zejména pokud jde o neúmyslné šíření, které nemohou uspokojivě vyřešit správní a právní nástroje. Komunikace a osvětová činnost by měla mezi evropskými občany, orgány a odvětvími vytvořit smysl pro odpovědnost, pokud jde o obchod s potenciálními invazivními druhy, jejich šíření a eradikační a/nebo kontrolní programy. Bude-li veřejnost lépe informována, bude se na jejích zahradách a rybnících objevovat méně nepůvodních druhů

K lepšímu pochopení problematiky invazivních druhů, způsobů jejich šíření a rizik a závažnosti jejich výskytů může přispět další výzkum, např. předpověď invaze nových druhů a úspornější kontrola a metody řízení. Výsledky výzkumu a monitorování spolu s takovými iniciativami, jako je volný přístup k elektronickým časopisům, mohou přispět k rozvoji informačních systémů o invazivních druzích. Užitečným nástrojem monitorování a kontroly vlivu invazivních druhů na životní prostředí by se mohla stát také iniciativa globální monitoring životního prostředí a bezpečnosti (GMES)[19].

Jakákoli budoucí strategie řešení problematiky invazivních druhů by měla dále zohlednit možnosti finančních nástrojů EU pro podporu této politiky. Je rovněž nutno posoudit možnost zapojení soukromého sektoru, včetně pojišťovnictví.

Zdrojem pronikání invazivních druhů do EU jsou třetí země. Ovšem EU může také představovat zdroj šíření invazivních druhů do těchto třetích zemí. Invazivní druhy ve třetích zemích mohou způsobit zhoršení životních podmínek, a tím i zvýšený pohyb obyvatelstva a možné konflikty. Přestože bude pokračovat úsilí v rámci mezinárodních úmluv, jako je Úmluva o biologické rozmanitosti a Bernská úmluva, Evropské společenství má značné možnosti jednat s třetími zeměmi o omezení vlivu invazivních druhů v obou směrech na dvoustranné úrovni. Evropské společenství může podporovat činnosti třetích zemí, jakož i regionální a mezinárodní činnosti v rámci nástroje pro rozvojovou spolupráci (zejména tematického programu pro životní prostředí a přírodní zdroje), Evropského rozvojového fondu a evropského nástroje sousedství a partnerství. Členské státy mohou poskytnout další podporu prostřednictvím svých vlastních nástrojů pro rozvojovou spolupráci.

8. ZÁVěR

Zastavení ztráty biologické rozmanitosti v EU nebude možné bez řešení problému invazivních druhů uceleným způsobem. Ekologické, hospodářské a společenské důsledky působení invazivních druhů v EU jsou značné a vyžadují koordinovanou reakci. Společenství není v současné době schopné řešit účinně problematiku invazivních druhů a oblastem s bohatou biologickou rozmanitostí, jako jsou zámořská území EU, se nedostává patřičné pozornosti. Stávající právní předpisy EU, které se různými aspekty problematiky invazivních druhů částečně zabývají, znesnadňují koordinované provádění. Politická soudržnost mezi členskými státy je většinou nízká nebo nulová. Vědecké předpovědi poukazují na dramatický nárůst biologických invazí. Situace se tudíž bude pravděpodobně zhoršovat.

Toto sdělení popisuje charakterické znaky hrozby, jakou představují invazivní druhy, i možné přístupy k řešení problému. Komise zváží informace, které jí poskytla Rada, ostatní instituce a zúčastněné strany, a vypracuje konečný návrh strategie EU, který chce předložit v roce 2010 s cílem podstatně snížit působení invazivních druhů na biologickou rozmanitost v Evropě. Do té doby Komise prozkoumá možnost vytvoření systému včasného varování a informačního systému na základě pravidelně aktualizovaného seznamu spolu s postupy pro účinnou reakci, které považuje za důležitý krok vpřed.

[1] Označení „invazivní druh“, který se používá v celém tomto dokumentu, zahrnuje výraz „invazivní cizí druh“ používaný v Úmluvě o biologické rozmanitosti a výraz „invazivní nepůvodní druh“. Invazivní druhy jsou obecně definovány jako druhy, jejichž pronikání a/nebo šíření může ohrozit biologickou rozmanitost nebo mít jiné nepředvídané následky.

[2] Posouzení ekosystémů na konci tisíciletí, 2005.

[3] Závěry předsednictví zasedání Evropské rady v Göteborgu ve dnech 15. a 16. června 2001.

[4] Závěry Rady (životní prostředí), 3. března 2008, odstavec 13.

[5] Zpráva o zastavení ztráty biologické rozmanitosti do roku 2010, Výbor pro životní prostředí, veřejné zdraví a bezpečnost potravin, Evropský parlament, 28.3.2007.

[6] Stanovisko výboru regionů ze dne 6. prosince 2006 ke sdělení Komise: Zastavení ztráty biologické rozmanitosti do roku 2010 – a v dalších letech, KOM(2006) 216 v konečném znění.

[7] Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ze dne 15. února 2007 ke sdělení Komise Zastavení ztráty biologické rozmanitosti do roku 2010 – a v dalších letech (KOM(2006) 216 v konečném znění), NAT/334 - CESE 205/2007 fin DE/Ho/hn.

[8] KOM(2006) 216 v konečném znění.

[9] DAISIE (Delivering Alien Invasive Species Inventories for Europe), evropská databáze poskytující souhrnné informace o cizích invazivních druzích, www.europe-aliens.org

[10] Posouzení ekosystémů na konci tisíciletí, 2005.

[11] Úmluva o biologické rozmanitosti: Hlavní zásady pro prevenci, šíření a zmírňování vlivu cizích invazivních druhů, které ohrožují ekosystémy, přírodní stanoviště nebo druhy, přiložené k rozhodnutí VI/23 (Haag, duben 2002).

[12] Želva nádherná ( Trachemys scripta elegans ); skokan volský ( Rana catesbeiana ); želva ozdobná ( Chrysemys picta ); kachnice kaštanová ( Oxyura jamaicensis ).

[13] ALARM (Assessing Large-scale Risks for Biodiversity with tested Methods), posouzení rizik velkého rozsahu pro biologickou rozmanitost ověřenými metodami, www.alarmproject.net

[14] DAISIE (Delivering Alien Invasive Species Inventories for Europe), evropská databáze poskytující souhrnné informace o cizích invazivních druzích, www.europe-aliens.org

[15] Výběr jedné možnosti nebo kombinace možností bude záviset na výsledcích předběžné analýzy finančních dopadů.

[16] Evropský seznam invazivních cizích druhů vypracovaný v rámci projektu DAISIE, viz http://www.europe-aliens.org/index.jsp; NOBANIS (North European and Baltic Network on IAS), severoevropská a baltská síť pro invazivní cizí druhy; vědecké časopisy on-line, např. „Aquatic Invasions“ a „Biorisk“.

[17] Studii možné realizace v současné době provádí Evropská agentura pro životní prostředí (EEA).

[18] Částečné nebo úplné provedení této možnosti bude rovněž záviset na výsledcích nadcházející diskuse interinstitucionální pracovní skupiny pro agentury. Je rovněž možné zvážit i prodloužení mandátu stávajících subjektů

[19] KOM(2008) 748 v konečném znění.