ZPRÁVA KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU A RADĚ První zpráva o pokroku Ruska v provádění společných kroků ke krátkodobému bezvízovému styku ruských občanů a občanů EU v rámci dialogu o vízech mezi EU a Ruskem /* COM/2013/0923 final */





ZPRÁVA KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU A RADĚ První zpráva o pokroku Ruska v provádění společných kroků ke krátkodobému bezvízovému styku ruských občanů a občanů EU v rámci dialogu o vízech mezi EU a Ruskem I. Souvislosti Na summitu EU–Rusko v květnu 2003 v Petrohradu bylo dohodnuto, že strany začnou v dlouhodobém výhledu zkoumat podmínky pro zavedení vzájemného bezvízového styku, což se stalo základem diskusí o bezvízovém styku mezi Ruskem a EU. V důsledku toho byl na jaře roku 2007 zahájen dialog o vízech mezi EU a Ruskem. Obdobně jako u dialogů o vízech s jinými třetími zeměmi a na základě požadavků nařízení (ES) č. 539/2001 sestával dialog o vízech mezi EU a Ruskem ze čtyř bloků (bezpečnostní prvky dokladů včetně biometrických údajů, nedovolené přistěhovalectví včetně zpětného přebírání osob, veřejný pořádek a bezpečnost a vnější vztahy). Od prosince 2007 do března 2010 proběhlo v Moskvě šest zasedání odborníků s cílem prozkoumat stav právních předpisů a praxi EU a Ruska ve všech oblastech spadajících do čtyř bloků dialogu o vízech. Na základě zjištění těchto zasedání navrhla Komise Radě, aby se na zasedání Stálé rady partnerství EU a Ruska ve složení pro spravedlnost, svobodu a bezpečnost v květnu 2010 obě strany dohodly na zahájení práce na dokumentu „Společné kroky k bezvízovému styku“, který by uváděl výčet technických kritérií a požadavků pro zavedení bezvízového režimu. Rada tento přístup přijala. Na tomto základě vyzvala v květnu 2010 Stálá rada partnerství EU a Ruska ve složení pro spravedlnost, svobodu a bezpečnost vyšší úředníky k projednání způsobu přechodu do praktické fáze. Na návrh vyšších úředníků, kteří se v roce 2010 několikrát setkali, schválila Stálá rada partnerství EU a Ruska ve složení pro svobodu, bezpečnost a právo v listopadu 2010 oficiálně metodiku společných kroků a vyzvala vyšší úředníky, aby vypracovali návrh tohoto dokumentu. V březnu 2011 předala EU Rusku první návrh tohoto seznamu s cílem zahájit jednání. Tento proces trval až do konce roku a EU a Rusko tyto „Společné kroky k bezvízovému styku pro krátkodobé pobyty občanů Ruska a EU“ oficiálně odsouhlasily na summitu, který se konal dne 15. prosince 2011. Na tomto summitu bylo rovněž zahájeno jejich provádění. V březnu 2012 se konalo zvláštní zahajovací zasedání odborníků EU a Ruska. Během tohoto zasedání obě strany projednaly a objasnily, jak chápou jednotlivé společné kroky a jednotlivá operativní opatření, kterými je třeba se zabývat, aby bylo možno v plném rozsahu vyhodnotit jejich řádné provádění. Rusko i EU následně vypracovaly písemné zprávy o stavu provádění všech těchto společných kroků. Rusko předložilo svou písemnou zprávu dne 13. dubna 2012 a EU tak učinila dne 31. května 2012. Do září 2012 probíhaly další písemné výměny a odpovědi na doplňující otázky formulované oběma stranami. Na základě těchto písemných výměn zorganizovaly obě strany mise odborníků v terénu. V období od září 2012 do července 2013 se uskutečnily čtyři mise odborníků EU (jedna mise na každý blok) do Ruska (a to jak do Moskvy, tak do řady regionů). Obdobně i ruští odborníci uspořádali v období mezi prosincem 2012 a říjnem 2013 čtyři mise do EU (bylo zorganizováno celkem 23 návštěv jednotlivých členských států). Dialog o vízech mezi EU a Ruskem je založen na plné vzájemnosti mezi stranami. Cesta k uvolnění vízového režimu závisí na pokroku dosaženém při provádění společných kroků a tento proces není automatický. Jak je uvedeno v závěrečných ustanoveních společných kroků, strany rozhodnou v souladu se svými vnitřními postupy o tom, že zahájí jednání o dohodě o zrušení vízové povinnosti mezi EU a Ruskem až poté, co bude dokončeno provádění společných kroků. Úplné provedení dohod o zjednodušení vízového režimu a dohod o zpětném přebírání osob mezi EU a Ruskem je pro dialog o vízech velmi důležité. Navíc bude při zvažování provádění společných kroků zohledněn rovněž vývoj a hodnocení dalších otázek, které jsou uvedeny v závěrečných ustanoveních společných kroků (vazby mezi migračními toky a ochranou lidských práv a základních svobod; míra zamítnutí žádostí o víza, schválených žádostí o zpětné přebírání osob a skutečných návratů; počet rozhodnutí o navrácení, případů odepření vstupu na hranicích a zadržení občanů jednoho státu nelegálně pobývajících na území druhého státu a rovněž času potřebného k přechodu hranic mezi EU a Ruskem). Komise pravidelně informuje Radu i Evropský parlament o veškerém vývoji v rámci dialogu o vízech. Komise rovněž ve vhodnou dobu předloží komplexní posouzení mimo jiné možných dopadů budoucího bezvízového režimu mezi EU a Ruskem na EU a na regionální soudržnost z hlediska migrace, správy hranic a bezpečnosti. Toto je první zpráva o pokroku předložená Komisí, která popisuje situaci v oblasti provádění společných kroků ze strany Ruska, a jsou v ní formulovány problematické otázky a doporučení. II. Posouzení provádění společných kroků v rámci jednotlivých bloků Blok 1: Bezpečnostní prvky dokladů včetně biometrických údajů Celkové hodnocení V posledních několika letech dosáhlo Rusko v této oblasti značného pokroku. Jednalo se mimo jiné o zavedení biometrických pasů v roce 2006 a jejich aktualizaci podle norem ICAO v roce 2010 a 2013. Výroba, vydávání a personalizace mezinárodních biometrických pasů jsou poměrně bezpečné a řídí se příslušnými postupy a normami ICAO. O odcizených a ztracených cestovních pasech se podává hlášení do centralizované databáze Interpolu, i když je prováděno pouze manuálním postupem. Dokumenty dokládající totožnost (včetně vnitřních pasů – hlavních ruských dokladů totožnosti) slouží jako podklad k vydávání pasů, jsou pro daný účel dostatečně bezpečné a jejich personalizace i postupy vydávání jsou v souladu se stávajícími normami. Jsou zajištěny programy odborné přípravy zahrnující opatření proti korupci, avšak dosud nebyla provedena analýza jejich účinnosti. Rovněž je třeba upozornit, že liberální nařízení týkající se změny jména by mohlo, spolu s tím, že neexistuje centrální evidence obyvatelstva, vytvořit příležitosti ke zneužívání. Podrobný komentář Zavést biometrické pasy odpovídající normám ICAO na základě komplexní a zabezpečené správy identity s přihlédnutím k práci prováděné v rámci ICAO a k přiměřené ochraně osobních údajů, zajistit jejich pravost a umožnit přesné ověření totožnosti jejich držitelů příslušnými orgány obou stran. Po zavedení biometrických pasů v roce 2006 byla 1. března 2010 vydána jejich aktualizovaná verze. Ta odpovídá normám ICAO a obsahuje posílené bezpečnostní prvky. Od roku 2013 je vydávána třetí generace biometrických pasů, které obsahují rovněž informace o otiscích prstů. Přestože poptávka po nebiometrických pasech klesá, lze je dosud získat a ruská strana neplánuje, že by jejich vydávání ukončila. Hlavní pravomoci v oblasti výroby a vydávání mezinárodních pasů i dokumentů sloužících jako podklad pro jejich vydávání jsou svěřeny státní tiskárně Goznak, státnímu matričnímu úřadu (ZAGS) a jeho regionálním a místním pobočkám (které odpovídají za vydávání zdrojových certifikátů) a Federální migrační službě (FMS) a jejím regionálním a místním pobočkám (které odpovídají za vydávání mezinárodních pasů a ruských vnitřních pasů). Současná generace biometrických pasů je dobře chráněna proti padělání a splňuje normy ICAO. Proces vydávání je spolehlivý a relativně bezpečný, a to jak ve fázi ověřování totožnosti žadatele, tak ve fázi tisku a skladování nevyplněných pasů nebo jejich personalizace. Bezpečnost informací ukládaných za účelem tohoto procesu upravuje federální zákon č. 152-FZ „o osobních údajích“ ze dne 27. července 2006. Dokumenty dokládající totožnost (tj. vnitřní pasy a zdrojové certifikáty) jsou z technického hlediska dobře chráněny před paděláním. Nový typ vnitřního pasu (vydávaný od ledna 2008) je navíc vybaven dalšími bezpečnostními prvky a jeho obsah je strojově čitelný v souladu s normami ICAO. Nevyplněné pasy se vyrábějí (na centrální úrovni) a skladují bezpečným a efektivním způsobem. Personalizace a vydávání těchto dokumentů probíhá na regionální úrovni a příslušné postupy jsou v souladu se současnými normami. Navštívené ústřední a místní prostory příslušných orgánů, které zacházejí jak s mezinárodními pasy, tak s dokumenty sloužícími jako podklad pro jejich vydávání, byly dobře zabezpečeny. Byly zavedeny správní bezpečnostní postupy upravující přístup k dokumentům a manipulaci s nimi. Neexistuje žádná centrální evidence. Zdrojové certifikáty jsou vyřizovány na regionální úrovni a každý region má svou vlastní evidenci a elektronickou databázi (alespoň v pobočkách, které navštívili odborníci EU). V případě jakýchkoli pochybností probíhají mezi regiony konzultace na správní úrovni (na základě oficiální žádosti zaslané poštou). Ruské orgány se zmiňovaly o plánech na vytvoření nové centralizované elektronické evidence obyvatelstva, neuvedly však žádné konkrétní datum. Určité zlepšení v tomto ohledu může představovat portál propojující jednotlivé federální agentury a ministerstva (SMEV), který umožňuje elektronické vyřizování žádostí (a který je údajně již v provozu). Pravidla upravující změnu jména osoby se jeví jako poměrně liberální a jsou i nadále důvodem k určitému znepokojení. V současné době totiž neexistují žádná omezení pro občany, kteří si chtějí změnit jméno. Navíc vzhledem k tomu, že neexistuje centralizovaná evidence občanů, lze změny jména sledovat pouze na regionální úrovni nebo je na základě formální žádosti získat od jiné regionální pobočky ZAGS, což vyžaduje určitý čas a vytváří tak prostor pro zneužívání. Zajistit rychlé a systematické předávání informací o ztracených a odcizených cestovních pasech do databáze Interpolu Informace o ztracených a odcizených mezinárodních pasech se ukládají do centralizované databáze Federální migrační služby a následně se ohlašují národní ústředně Interpolu (při ministerstvu vnitra, MV), aby mohly být začleněny prostřednictvím informačního systému typu push-pull do databáze Interpolu obsahující údaje o odcizených a ztracených cestovních dokladech (SLTD). Nahrávání údajů do databáze Interpolu se provádí manuálně každý den. MV v současné době pracuje na rozvojovém projektu, jehož úkolem je zkvalitnit výměnu informací mezi Federální migrační službou a národní ústřednou Interpolu s cílem zavést automatickou aktualizaci databáze SLTD (která má být dokončena do konce roku 2013). Rusko prozatím nezačleňuje do databáze Interpolu SLTD ztracené a odcizené vnitřní pasy ani dokumenty sloužící jako podklady pro jejich vydávání, protože tyto doklady nelze použít v zahraničí. Ruská strana však v současnosti zvažuje možnost, že do této databáze zahrne i tyto dokumenty. Provádět pravidelnou výměnu vzorů cestovních pasů a žádostí o udělení víza, informací o padělaných dokladech a spolupracovat na bezpečnosti dokladů. Výměna vzorů cestovních pasů a žádostí o udělení víza probíhá pravidelně diplomatickou cestou prostřednictvím ministerstva zahraničních věcí (MZV). Federální migrační služba dostává od MV vzory zahraničních dokumentů a rozesílá je pro informaci svým územním pracovištím. Vést programy odborné přípravy o metodách ochrany dokumentů na základě norem ICAO, mimo jiné o zavádění biometrických parametrů, a provádět výměnu informací o metodách a příslušných možných vědeckých výzkumech v této oblasti. Úředníci ZAGS a Federální migrační služby absolvují úvodní školení, po kterých následují pravidelné aktualizace. K dispozici jsou rovněž e-learningové programy. Konzulární oddělení MZV zřídilo centrum odborné přípravy, které nabízí školení týkající se postupů při vydávání biometrických pasů a jejich bezpečnostních prvků. Účinnost programů odborné přípravy se může měnit v závislosti na velikosti konkrétního úřadu, jeho (více či méně) odlehlém umístění a dostupných lidských zdrojích. Úředníci, které kontaktovali odborníci EU při svých misích ve všech prostorách příslušných orgánů, byli o příslušných postupech a o svých povinnostech a pravomocích náležitě informováni. Provést a v případě nutnosti zlepšit protikorupční opatření včetně etických norem, která se zaměřují na úředníky všech veřejných orgánů, které se zabývají komplexní a zabezpečenou správou identity. Podle ruských orgánů je problematika boje proti korupci součástí obecné odborné přípravy příslušných pracovníků a po schválení nových příslušných právních předpisů se informace o boji proti korupci aktualizují. Mise odborníků však nebyla schopna fakticky zkontrolovat obsah a kvalitu kurzů odborné přípravy a požadavky osnov (zejména pokud jde o ZAGS). Federální migrační služba přijala v rámci obecné protikorupční politiky Kodex etiky a chování státních úředníků (nařízení Federální migrační služby ze dne 25. února 2011), který je prováděn ve vztahu ke všem jejím zaměstnancům. Některá jeho ustanovení jsou výslovně začleněna do pracovních smluv Federální migrační služby. Federální migrační služba vytvořila rovněž komunikační kanály s občany za účelem boje proti korupci (internetové stránky, asistenční telefonní linky atd.) a zavádí preventivní opatření. Význam protikorupčních opatření v oblasti bezpečnosti dokumentů zdůrazňuje zejména skutečnost, že i když systém pro vydávání dokumentů umožňuje účinnou prevenci padělání, v důsledku korupce může vzniknout více příležitostí pro nelegální získávání originálních dokumentů. Problematické otázky a opatření v rámci bloku 1, k nimž se doporučuje provést následná opatření: Na základě výše uvedených zjištění identifikovala Komise následující problematické otázky, které vyžadují další projednání s ruskými orgány: Pravidla upravující změnu jména v Rusku jsou dosti liberální a mohou poskytovat určitý prostor pro zneužívání a snadné změny identity. Tyto změny by zejména pro orgány třetích zemí, včetně členských států EU, nebyly snadno zjistitelné. Nedostatek informací o obsahu a výsledcích odborné přípravy a požadavků na osnovy pro úředníky Federální migrační služby a ZAGS zejména v oblasti protikorupčních opatření Komisi neumožnil v plném rozsahu zhodnotit pokrok v této oblasti. Komise si bude i nadále vyměňovat s ruskými orgány informace týkající se dalšího rozvoje centralizované evidence občanů, elektronického systému propojujícího federální agentury a ministerstva (SMEV) a automatizovaného systému zavádějícího varování do databáze SLTD v rámci Interpolu. Blok 2: Nelegální migrace včetně zpětného přebírání osob Celkové hodnocení Ruská migrační politika prošla v uplynulých letech významnými změnami. Viditelnou známkou tohoto procesu je nová koncepce migrační politiky, která byla přijata v roce 2012. Ruské orgány začaly uvažovat o migraci v širším měřítku, přičemž zohlednily rovněž pozitivní účinky, které mohou migrační toky přinést z hlediska hospodářského rozvoje. Ruské orgány navíc uznaly, že byrokracie a nedostatek efektivity migračního řízení jsou často příčinou toho, že z řady legálních migrantů se stávají migranti nelegální, a uznaly naléhavou potřebu začlenění migrantů do ruské společnosti. Federální migrační služba je hlavním orgánem řídícím migraci v Rusku a zajišťujícím soudržnost v oblasti víz a způsobů legální migrace. Je zaveden úplný a komplexní systém pravidel. Některá pravidla jsou stále poměrně složitá (např. kvóty a pracovní povolení). Do federálního zákona již byly zavedeny některé změny, zejména v souvislosti s prováděním dohody o zjednodušení vízového režimu mezi EU a Ruskem, se zlepšováním situace vysoce kvalifikovaných odborníků, s usnadňováním postupů při registraci migrace a udělování víz a se zjednodušováním přístupu na trh práce (pokud jde o systém kvót a patenty). Očekávají se i další změny, zejména zkvalitňování postupů legální migrace i pro jiné skupiny migrantů. Nelegální migrace představuje problém, kterého si jsou příslušné orgány vědomy. Zajišťování skutečného návratu nelegálních migrantů zadržených na ruském území a celkovému prosazování pravidel týkajících se migrace je věnováno stále větší úsilí. Jako problematická se jeví řádná spolupráce s Běloruskem (vzhledem ke svazovému státu a neexistenci hraničních kontrol) a rovněž toky ze zemí SNS (včetně řádných pasových kontrol). Jsou zavedeny postupy řízení o navrácení a je rozvíjena spolupráce na návratech s celou řadou zemí původu. Dohoda mezi EU a Ruskem o zpětném přebírání osob funguje uspokojivě. Jak v případě nelegální migrace, tak v případě správy hranic bylo obtížné posoudit systém shromažďování informací a zejména analýzu rizik, a to i na regionální úrovni. Účinnost hraničních kontrol by bylo možné posílit shromažďováním stanovených ukazatelů (např. nedovolená překročení hranic, zamítnutí vstupu atd.) týkajících se nových způsobů nelegální migrace, tras a přeshraniční trestné činnosti za předpokladu, že budou zpřístupněny místním útvarům. V oblasti udělování azylu jsou zavedeny správní struktury a postupy a přijímací střediska pro žadatele o azyl, která odborníci EU navštívili, splňovala základní požadavky a platné normy. Bylo by možné zvážit možnosti poskytování více informací potenciálním žadatelům o azyl na hraničních přechodech a rovněž posílenou a strukturalizovanou spolupráci mezi Federální migrační službou a pohraniční stráží (oddělení Federální bezpečnostní služby, FSB). Měla by být zvážena rovněž pravidla podmiňující přístup osob s přiznaným postavením uprchlíka a žadatelů o azyl k určitým právům jejich registrací a rovněž možnost přiblížit postavení dočasného azylu (doplňkové ochrany) postavení uprchlíka. Očekává se, že určitá zlepšení v tomto směru přinese nový azylový zákon. Systém správy hranic a postupy na hraničních přechodech vykazují standardní kvalitu, ačkoli by bylo možné provést některá zlepšení, která by zvýšila jejich efektivitu. Vybavení hraničních přechodů je pravidelně modernizováno. Pohraniční stráž představuje profesionální orgán správy hranic a prosazování práva a má mezi agenturami zavedené postavení. Pohraniční stráž se v zásadě zavázala ke spolupráci s pohraničními orgány sousedních států a s agenturou Frontex. Určitého pokroku bylo dosaženo, i pokud jde o spolupráci mezi pohraniční stráží a orgány správy hranic třetích zemí včetně členských států EU. Tato spolupráce by nyní měla být prohloubena a měla by se zintenzivnit výměna strukturálních informací a údajů. Pokud jde o spolupráci pohraniční stráže s ostatními příslušnými orgány v Rusku, měla by pohraniční stráž vynaložit větší úsilí na zajištění konkrétnějšího rozsahu spolupráce, zejména s Federální migrační službou a s Federální celní službou. Shromažďování údajů probíhá v pravidelných intervalech a příslušné agentury (minimálně pohraniční stráž a Federální migrační služba) mají vlastní analytická oddělení. Jednotlivé agentury dosud provádějí shromažďování údajů odděleně, což vede k roztříštěnosti statistických údajů. Analýza rizik není sdílena a i v případě jejího provedení existují určité pochybnosti o její komplexnosti a metodice. Podle ruských orgánů jsou programy odborné přípravy pohraniční stráže včetně programů týkajících se bezpečnosti dokladů dobře zpracované. Jejich součástí jsou protikorupční opatření a existují i etické kodexy. Odborníci EU však nebyli o jejich obsahu informováni. Podrobný komentář 2.1 Problematika migrace Je nutné, aby Rusko a všechny příslušné členské státy EU uzavřely prováděcí protokoly k dohodě mezi Ruskou federací a Evropským společenstvím o zpětném přebírání osob ze dne 25. května 2006 a současně zajistily účinné provádění této dohody. Dne 1. června 2007 vstoupila v platnost dohoda o zpětném přebírání osob mezi EU a Ruskem. Je pravidelně sledována Komisí ve spolupráci s členskými státy EU (za EU) a Federální migrační službou (za Rusko). Hlavní platformou pro diskusi o všech otázkách, které vyvstanou během provádění této dohody, je smíšený readmisní výbor, který až dosud zasedal dvakrát do roka (dosud proběhlo 13 zasedání v Moskvě a v Bruselu). Veškeré postupy zpětného přebírání osob podle této dohody jsou funkční. Celkové hodnocení této dohody je uspokojivé. Všechny technické otázky se pravidelně řeší na zasedáních smíšeného readmisního výboru. Vzhledem k dosavadní dobré spolupráci bylo na posledním zasedání smíšeného readmisního výboru rozhodnuto snížit četnost zasedání na jedno ročně. Federální migrační služba je hlavní agenturou na ruské straně, která odpovídá za provádění této dohody, a má k dispozici zvláštní útvar zabývající se všemi souvisejícími otázkami. Pohraniční stráž odpovídá za zrychlený postup zpětného přebírání osob na hraničních přechodech. Za účelem provádění postupů zpětného přebírání osob na hranicích byli jmenováni hraniční delegáti pohraniční stráže. Při setkáních na některých hraničních přechodech si však odborníci EU povšimli, že místní zástupci pohraniční stráže nebyli plně informováni o podrobnostech tohoto postupu. V rámci této dohody (mezi Ruskem a členskými státy EU) byly uzavřeny téměř všechny prováděcí protokoly. V rámci této dohody (mezi Ruskem a členskými státy EU) byly uzavřeny téměř všechny prováděcí protokoly (Tyto protokoly byly podepsány s 23 členskými státy EU.). Protokol s Řeckem byl již podepsán a v dohledné budoucnosti by mělo dojít k jeho ratifikaci. Rusko informovalo, že je otevřeno dalším jednáním s Chorvatskem. Při několika zasedáních smíšeného readmisního výboru Rusko uvedlo, že je připraveno jednat o tomto protokolu se Spojeným královstvím. Irsko a Dánsko nejsou touto dohodou vázány. Účinně provádět dohodu mezi Ruskou federací a Evropským společenstvím o zjednodušení vízového režimu pro občany Ruské federace a Evropské unie ze dne 25. května 2006. Dne 1. června 2007 vstoupila v platnost dohoda o zjednodušení vízového režimu mezi EU a Ruskem (souběžně s dohodou o zpětném přebírání osob). Je pravidelně sledována Komisí ve spolupráci s členskými státy EU (za EU) a MZV (za Rusko). Hlavní platformou pro diskusi o všech otázkách, které vyvstanou během provádění této dohody, je smíšený výbor pro zjednodušení vízového režimu, který pravidelně zasedá na žádost jedné ze stran, zpravidla nejméně jednou do roka (doposud proběhlo 9 zasedání v Moskvě a v Bruselu). Tento smíšený výbor v zájmu zajištění úplného, správného a harmonizovaného provádění ustanovení dohody o zjednodušení vízového režimu vypracoval a přijal pokyny k provádění dohody o zjednodušení vízového režimu. Obě strany považují zasedání smíšeného výboru za platformu pro konstruktivní spolupráci a za příležitost k projednání veškerých technických otázek, které vyvstanou v souvislosti s prováděním této dohody. Provádění této dohody je uspokojivé. Komise nemá k dispozici podrobné statistiky o vízech vydaných Ruskem v období 2007–2011. Přesná míra zamítnutí udělení víz občanům EU není známa, ale podle odhadu ruské strany má představovat přibližně jen 0,01–0,02 % (asi 200–300 odmítnutí ročně). Občanům EU je ročně vydáno přibližně 1,25 milionu víz, z čehož přibližně 45 % představují víza pro více vstupů s dlouhodobou platností. Před přijetím konečného rozhodnutí o podpisu musí být aktualizovaná dohoda o zjednodušení vízového režimu posouzena z hlediska celkových vztahů mezi EU a Ruskem. Upravit výše uvedenou dohodu o zjednodušení vízového režimu za účelem dalšího zjednodušení vízových povinností při krátkodobém cestování. Znění aktualizované dohody o zjednodušení vízového režimu bylo vyjasněno a bude obsahovat mimo jiné vzájemné zrušení vízové povinnosti pro členy posádek civilních letadel a její prozatímní platnost bude stanovena od data podpisu. To ukončí současnou nevyváženou situaci, kdy všechny členské státy EU osvobodily ruské členy posádek civilních letadel od vízové povinnosti, zatímco Rusko stále zachovává vízovou povinnost pro členské státy, s nimiž neuzavřelo dvoustranné dohody o zrušení vízové povinnosti pro tuto kategorii osob (BE, CZ, EE, EL, FI, IE, LV, LX, PT, SI, SK). I nadále zůstává nedořešena otázka zrušení vízové povinnosti pro držitele biometrických služebních pasů, jak požaduje ruská strana. Na straně EU dosud probíhá zkoumání záruk, které mají toto zrušení vízové povinnosti doprovázet. Snažit se zajistit usnadnění, další zjednodušení a transparentní uplatňování příslušných pravidel registrace/evidence občanů s legálním pobytem na území druhé strany, vydávání povolení k legálnímu trvalému/dočasnému pobytu a výkonu pracovní činnosti s cílem snížit délku správních postupů a administrativní zátěž pro občany v praxi a pravidelně si vyměňovat informace o příslušných vízových politikách. Rusko zavedlo komplexní systém pravidel týkajících se legální migrace, která jsou zakotvena v řadě federálních zákonů a jejich novelách. Hlavním orgánem odpovědným za jejich provádění je Federální migrační služba. Řada změn byla zavedena s ohledem na evidenci (záznamy) cizinců, které jsou povinné na každém místě pobytu v Rusku. V současné době musí tuto povinnost splnit každý cizinec (bez ohledu na délku pobytu) do sedmi pracovních dnů u regionální pobočky Federální migrační služby (dříve do tří pracovních dnů). Tuto lhůtu lze na základě dvoustranných dohod prodloužit, jako je tomu například v případě Francie (10 dnů) nebo Kazachstánu (30 dnů). Státní příslušníci třetích zemí, kteří v zemi pobývají jako vysoce kvalifikovaní odborníci (viz níže), a jejich rodinní příslušníci jsou nadále oprávněni pobývat v Rusku až 90 nebo 30 dnů (v závislosti na okolnostech) bez nutnosti záznamu o migraci. Postupy týkající se záznamů o migraci pro účely Federální migrační služby provede hostitelská strana (která je jednoznačně určena zákonem). V případě turistů provede tento úkon hotel nebo osoba, která je do Ruska pozvala. Státní příslušníci třetích zemí nejsou povinni vstoupit, alespoň ne přímo, do žádného konkrétního kontaktu s Federální migrační službou. Doklady potřebné pro provedení záznamu (včetně kopií pasu a migrační karty) může hostitelská strana předložit přímo nebo zaslat poštou. Státní příslušníci třetích zemí navíc již neodpovídají za nesplnění povinnosti záznamu o migraci a sankce se vztahují pouze na hostitelskou stranu (dříve nesl odpovědnost i daný státní příslušník třetí země). Registrační postupy platí pro státní příslušníky třetích zemí, kteří v Rusku legálně pobývají po delší dobu (práce, studium apod.). V rámci tohoto postupu byla provedena rovněž určitá zlepšení, zejména s ohledem na způsoby podání žádosti. Dále pak bez ohledu na skutečnost, že v rámci tohoto postupu je nutné dokládat různé skutečnosti, je někdy obtížné získat od žadatele požadované podpůrné doklady (např. doklad o vlastnictví nemovitosti nebo prohlášení vlastníka). Vzhledem k tomu, že přístup migrantů k řadě sociálních práv závisí na platné registraci, může tento postup vytvořit de facto překážku přístupu k těmto právům. Dvěma hlavními typy povolení vydávaných pro legální pobyt státních příslušníků třetích zemí jsou povolení k dočasnému pobytu a povolení k trvalému pobytu. Státní příslušník třetí země, který má zájem získat povolení k dočasnému pobytu v Rusku, se musí obrátit na příslušné územní pracoviště Federální migrační služby nebo na příslušnou diplomatickou misi nebo konzulární úřad Ruska v zemi svého bydliště. Pokud je žádost schválena, je vydáno vízum ke vstupu do Ruska, které platí po dobu čtyř měsíců. Žádost lze podat osobně nebo elektronicky společně s požadovanými podpůrnými dokumenty včetně osvědčení potvrzujícího, že žadatel je HIV negativní a není závislý na drogách. Ruské orgány mají na rozhodnutí o žádosti lhůtu šesti měsíců. Důvody zamítnutí jsou jednoznačně stanoveny zákonem. Státní příslušníci třetích zemí, kteří pobývají v Rusku na základě povolení k dočasnému pobytu, mohou patrně pracovat pouze v tom regionu a na té pozici, které jsou uvedeny v pracovním povolení (vystaveného zpravidla na dobu jednoho roku). Pokud je jejich pracovní povolení omezeno pouze na jeden region, nesmí navíc doba trvání jejich služební cesty v rámci Ruska přesáhnout 10 dnů. Tato pravidla se jeví jako dosti omezující. Povolení k dočasnému pobytu je platné po dobu tří let a může být na žádost státního příslušníka třetí země obnoveno po předložení téže sady dokumentů (včetně dokumentů týkajících se HIV a drogové závislosti), pokud státní příslušník třetí země opustil Rusko a vrátil se zpět do Ruska. Pokud státní příslušník třetí země pobýval v Rusku nepřetržitě po dobu tří let, může požádat rovněž o povolení k trvalému pobytu (viz níže). Privilegované postavení je v ruských právních předpisech týkajících se migrace pracovních sil přiznáváno vysoce kvalifikovaným odborníkům. Aby ruské orgány přilákaly vysoce kvalifikované odborníky na ruský trh práce, zjednodušily pravidla jejich zaměstnávání a pobytu. Na vysoce kvalifikované odborníky se nevztahují kvóty a společně se svými rodinnými příslušníky mají po dobu platnosti pracovní smlouvy (až tři roky) právo na udělení víz pro více vstupů a na opakované prodlužování povolení vždy až o tři roky. Pokud vykonávají pracovní činnost ve dvou nebo více regionech, vydané povolení navíc platí i v těchto regionech. V případě změny zaměstnavatele mají lhůtu 30 pracovních dní na nalezení zaměstnavatele nového. Vysoce kvalifikovaní odborníci jsou také oprávněni požádat o povolení k trvalému pobytu, aniž by museli projít postupy pro udělení povolení k dočasnému pobytu, a společně se svými rodinnými příslušníky požívají značných sociálně-ekonomických práv. Povolení k trvalému pobytu může být státnímu příslušníku třetí země vystaveno poté, co strávil v příslušné zemi nejméně rok na základě povolení k dočasnému pobytu. Povolení k pobytu se vydává na dobu až pěti let a počet jeho prodloužení není omezen. Státní příslušník třetí země musí podat žádost na příslušném územním pracovišti Federální migrační služby nejméně šest měsíců před uplynutím doby platnosti povolení k dočasnému pobytu. K této žádosti musí být přiložen rozsáhlý soubor obdobných dokumentů jako v případě žádosti o povolení k dočasnému pobytu. Důvody pro zamítnutí žádosti o vydání povolení k trvalému pobytu jsou obdobné jako u povolení k dočasnému pobytu. Právní postavení cizího státního příslušníka, jemuž bylo vydáno povolení k trvalému pobytu, se velmi blíží právnímu postavení ruského občana včetně osvobození od povinností souvisejících s kvótami a s pracovním povolením. Cizí státní příslušníci mohou vykonávat pracovní činnost pouze na základě pracovního povolení, pokud se na ně nevztahuje jedna z výjimek uvedených ve federálním zákoně č. 115-FZ z roku 2001. O pracovní povolení musí státní příslušník třetí země zažádat na územním oddělení Federální migrační služby v místě pobytu a předložit formulář žádosti a požadované podpůrné doklady. Pracovní povolení je vydáno do 10 pracovních dnů od přijetí žádosti. Pokud má být pracovní povolení uděleno do 30 dnů, musí státní příslušník třetí země předložit lékařské doklady (včetně potvrzení, že je HIV negativní, není závislý na drogách a netrpí žádnou závažnou infekční chorobou), jinak mu hrozí ukončení pracovního poměru. Lékařské testy se provádějí pouze na určených místech (jejichž počet je omezený), což někdy vede k praktickým obtížím. Počet pracovních povolení, která mohou být každoročně vydána státním příslušníkům třetích zemí, je omezen kvótou stanovenou ministerstvem práce a sociální ochrany ve spolupráci s MZV a dalšími institucemi. Celý tento proces je poměrně složitý, časově náročný a postrádá pružnost. Kvóty se stanovují pro každý region předem na následující rok na základě prognóz získaných od zaměstnavatelů. Tento přístup by mohl být příčinou problémů a zpoždění a jeho účinnost je sporná. Ruské orgány si jsou patrně této skutečnosti vědomy vzhledem k tomu, že uvažují o přepracování pravidel pro kvóty. Souběžně se systémem kvót a pracovních povolení existuje i systém „patentů“ vyhrazený cizím státním příslušníkům, kteří přicestují do Ruska v rámci bezvízového režimu a zejména ze zemí SNS (s výjimkou Turkmenistánu). Patenty se vydávají do 10 pracovních dnů na základě žádosti podané ruským občanem (hostitelem) a opravňují k výkonu pracovní činnosti pro osobní, domácí či jiné obdobné potřeby jednotlivce na základě pracovní nebo občanské smlouvy (chůvy, výpomoc v domácnosti atd.). Patent může být vystaven na dobu jednoho až tří měsíců a prodloužen až na jeden rok. Po uplynutí této doby může být vydán nový patent. Počet vydaných patentů není omezen. Zpočátku nemělo Rusko žádnou politiku integrace migrantů. V poslední době však vzhledem k silnému přílivu státních příslušníků třetích zemí (zejména ze zemí SNS) nastala potřeba takovouto politiku zavést, což uznává i koncepce migrační politiky (viz níže). Jsou prováděna některá opatření, mezi něž patří například výuka ruského jazyka, historie a kulturních tradic, kurzy pro pracovníky potenciálně migrující do Ruska pořádané před odjezdem v zemích původu, odborná příprava a kurzy zaměřující se na ruské zákony o přistěhovalectví a výuku ruštiny. V této oblasti byly provedeny dva pilotní projekty v Tádžikistánu a Kyrgyzstánu. Federální migrační služba kromě toho údajně zřídila zvláštní útvar zabývající se integrací. Komplexní strategie integrace dosud nebyla plně zavedena. Všechny postupy související s vízy jsou upraveny nařízeními vlády, která jsou v souladu rovněž s ustanoveními dohody o zjednodušení vízového režimu mezi EU a Ruskem. S žádostí o jakýkoliv typ víza by se státní příslušník měl obrátit na ruskou diplomatickou misi nebo konzulární úřad a měl by předložit potřebné (jednoznačně stanovené a spíše standardní) dokumenty včetně pozvání. Pro víza k dlouhodobému pobytu by mohly být nezbytné některé další dokumenty. Na základě této žádosti a dokumentů pak bude vydáno vízum odpovídající účelu návštěvy. MZV může udělení víza ze zákonem stanovených důvodů zamítnout. MZV nemá povinnost zamítnutí zdůvodnit. Nesoulad mezi uváděným účelem vstupu a účelem skutečným je považován za porušení režimu vstupu nebo pobytu a je trestný (pokutou, vyhoštěním a/nebo zákazem opětovného vstupu). Po uplynutí povolené doby pobytu uvedené ve vízu jsou držitelé víz povinni území Ruska opustit. Celková délka pobytu cizího státního příslušníka v Rusku na základě krátkodobého víza pro více vstupů (obchodního víza) nesmí být delší než 90 dnů v rámci každého 180denního období. Dlouhodobá víza se vydávají konkrétně pro délku daného účelu pobytu v Rusku. Ruská vízová politika se do značné míry opírá o konkrétní bilaterální dohody. Rusko uzavřelo přes sto dohod buď o krátkodobém bezvízovém styku (nejvýznamnější jsou dohody s Izraelem a s Tureckem) nebo o zjednodušení vízového režimu (např. s EU nebo se Spojenými státy). Bezvízové režimy platí také pro téměř všechny země SNS (s výjimkou Turkmenistánu). Podle informací poskytnutých ruskou stranou by mohly být uzavřeny i další bezvízové dohody s Japonskem, Jižní Koreou a Indií. Vyměňovat si informace, mimo jiné v rámci dialogu o migraci mezi EU a Ruskem, o právním rámci a o správních strukturách včetně jejich příslušných pravomocí a pracovních postupů a o infrastruktuře (včetně zařízení pro zajištění cizích státních příslušníků) za účelem účinného celkového řízení migrace, zejména účinného zpracování metodiky odhalování nelegálních migrantů ve vnitrozemí a jejich vyhošťování, jakož i stávajících toků, statistiky a analýzy rizik nelegální migrace, úzce spolupracovat v boji proti trestné činnosti spojené s nelegální migrací a zabývat se případnými nedostatky. Federální migrační služba vypracovala novou koncepci migrační politiky (dále jen „koncepce“) na období let 2012–2025, kterou v červnu 2012 schválil prezident Ruské federace. Jedná se o hlavní politický dokument o migraci v Rusku. Cílem této koncepce je podpora migrace některých skupin státních příslušníků třetích zemí do Ruska, zejména vysoce kvalifikovaných odborníků a významných investorů, studentů, krajanů a kvalifikovaných pracovníků (zejména ze zemí SNS), a to v souladu s potřebami trhu. V tomto ohledu stanoví tato koncepce opatření pro podporu migrace, jako je například vytváření podmínek pro sloučení rodin, postupné zjednodušování postupů při vstupu a pobytu pro účely podnikání, práce (zlepšení systémů kvót) a vzdělávací/vědecké účely, postupy týkající se registrace pro účely pobytu a zdravotní péče, rozvoj cyklické migrace atd. Tato koncepce se zaměřuje na pozitivní účinky legální migrace, která je prezentována jako nezbytná reakce na demografický pokles. Prováděcí právní předpisy jsou vytvářeny na federální úrovni. Tato koncepce klade zároveň důraz na to, aby státní příslušníci třetích zemí v Rusku dodržovali pravidla migrace, a na omezení nelegální migrace. Většina pravomocí souvisejících s migrací v Rusku je svěřena Federální migrační službě. Od roku 2012 podléhá Federální migrační služba přímo ruské vládě a její ředitel byl nedávno povýšen do pozice federálního ministra. Federální migrační služba je předním federálním výkonným orgánem, který se skládá z regionálních poboček, meziregionálních struktur a kontaktních míst v zahraničí. Federální migrační služba odpovídá za vytvoření a provádění federální migrační politiky a za řízení činností týkajících se legální i nelegální migrace. Dalším subjektem podílejícím se na řízení migrace je pohraniční stráž, která odpovídá za hraniční kontroly a ostrahu hranic. Do kontroly a řízení migrace jsou zapojena i další ministerstva a agentury v souladu se svými pravomocemi (ministerstvo školství a vědy, ministerstvo práce a sociální ochrany, MZV atd.). Podle ruských orgánů sice Federální migrační služba neprovádí kontroly v hraniční oblasti, avšak spolupracuje s pohraniční stráží na základě ročního plánu spolupráce a regionálních plánů. Navzdory těmto informacím nebyli odborníci EU v průběhu své mise s to potvrdit operativní spolupráci Federální migrační služby s pohraniční stráží. Zástupci Federální migrační služby nejsou na hraničních přechodech přítomni, ačkoli jsou vytvořeny komunikační kanály mezi pohraniční stráží a regionální pobočkou Federální migrační služby. Mezinárodní spolupráce Ruska v oblasti migrace zahrnuje především kontakty mezi Federální migrační službou a agenturami pro migraci ze zemí SNS na základě dohody z roku 1992, která zahrnuje výměnu styčných důstojníků. Tyto činnosti se zaměřují na boj proti nelegální migraci. Operativně preventivní opatření a zvláštní opatření proti nelegální migraci a obchodování s lidmi jsou údajně prováděna rovněž v rámci Organizace Smlouvy o kolektivní bezpečnosti a na ruské straně se jimi zabývá Federální migrační služba, MV, Federální bezpečnostní služba a Rosfinmonitoring. Další spolupráce v oblasti zpětného přebírání osob probíhá na základě dvoustranných dohod. Kromě EU uzavřelo Rusko takovéto dohody například s Dánskem, Islandem, Norskem, Švýcarskem, Čínou, Tureckem, Ukrajinou, Arménií, Kazachstánem, Kyrgyzstánem, Uzbekistánem, Moldávií, Běloruskem a Vietnamem. Jednání o zpětném přebírání osob probíhají mimo jiné s Ázerbájdžánem, Turkmenistánem, Tádžikistánem, Indií, Běloruskem, Černou Horou, Makedonií a s Bosnou a Hercegovinou. Ruská strana uvedla, že všechny platné dohody fungují uspokojivě. V roce 2011 byl zahájen dialog o migraci mezi EU a Ruskem a proběhlo několik jednání jak o nelegální, tak o legální migraci. Proběhla zejména dvě jednání o nelegální migraci a jedno jednání o legální migraci v Bratislavě, Kaliningradu a Budapešti (obě strany si v oblasti legální migrace vyměnily statistiky týkající se nedostatku pracovních sil, kvót a víz a rovněž osvědčených postupů v oblasti politiky integrace; v oblasti nelegální migrace si vyměnily statistické údaje o návratech.). Dialog o migraci představuje užitečnou platformu pro diskusi a výměnu osvědčených postupů v oblasti příslušné migrační politiky. Svazový stát Ruska a Běloruska a absence hraničních kontrol mezi těmito zeměmi vyžadují posílení kontaktů a spolupráce mezi příslušnými orgány. Tyto země nemají společnou vízovou politiku a vstup do Ruska neznamená povolení ke vstupu do Běloruska a naopak. Jak ruská pohraniční stráž, tak Federální migrační služba údajně v pohraniční oblasti spolupracují s běloruskými přistěhovaleckými orgány. Navzdory tomu ovšem zřejmě neexistují žádné hmatatelné nástroje (databáze, výměny informací) této spolupráce (kromě vzájemného uznávání migračních karet). Federální migrační služba má k dispozici poměrně rozsáhlé a podrobné statistiky o vstupu legálních migrantů do Ruska a o jejich tamním pobytu (zejména díky zavedené databázi vstupů/výstupů). Z některých nejvýznamnějších údajů vyplývá, že do Ruska ročně vstoupí 13–14 milionů státních příslušníků třetích zemí. Většina (70 %) pochází především ze zemí SNS a pouze 10 % z EU. Necelých 5 % osob, které do země vstupují, tak činí za účelem dlouhodobého pobytu. Federální migrační služba je informována o složení nelegálních migračních toků do Ruska, ale de facto neposkytla žádné podrobnější statistiky. Podle dostupných informací pocházejí nelegální migranti (jejichž počet je odhadován zhruba na 4 miliony osob) převážně ze zemí SNS (80 %) a jedná se o migranty původně legální, kteří následně zůstávají na území Ruska i poté, co jim vyprší platnost povolení k pobytu. Pravděpodobně neexistuje žádná společná statistika Federální migrační služby a pohraniční stráže týkající se nelegální migrace a oba tyto orgány shromažďují vlastní údaje (Federální migrační služba o situaci ve vnitrozemí a pohraniční stráž o zadržení na hranicích). Tato skutečnost nepřispívá ke komplexní informovanosti o nelegálních migračních tocích v Rusku. Ani jeden tento úřad tedy nevypracovává komplexní a strukturované posouzení rizik, nebo alespoň žádné takové hodnocení nebylo odborníkům EU v průběhu jejich mise poskytnuto. Pravidla týkající se nelegální migrace, která jsou jednoznačně stanovena zákonem, byla podle informací poskytnutých Federální migrační službou vyhodnocena a jejich cílem je zvýšit sankce za organizaci nelegální migrace. Kodex správních přestupků stanoví odpovědnost dopravců za to, že cestujícím bez potřebného povolení umožní vstup do Ruska. Federální migrační služba rovněž spolupracuje s železničními dopravci tak, že jim umožňuje přístup k databázi osobních údajů s cílem identifikovat osoby uvedené na seznamu osob se zákazem opětovného vstupu. Vzhledem k tomu, že Federální migrační služba odpovídá za odhalování nelegální migrace v Rusku, ale není donucovacím orgánem, provádí kontroly ve spolupráci s policií a v případě potřeby i s dalšími orgány. Federální migrační služba se jednoznačně zaměřuje na kontroly na pracovištích. Pravidelné kontroly musí být naplánovány předem (s ročním předstihem) a jsou zveřejňovány. K neohlášeným kontrolám je nezbytné povolení prokurátora. Federální migrační služba vytvořila ve spolupráci s pohraniční stráží databázi vstupů a výstupů. Ta slouží ke shromažďování údajů o vstupu, výstupu a pobytu státních příslušníků třetích zemí v Rusku. V rámci pilotní aplikace je vyvíjen rovněž další systém, jehož cílem je elektronické vyplňování migračních karet, které musí předkládat každý státní příslušník třetí země, který vstupuje do Ruska (s výjimkou běloruských státních příslušníků). Tento systém již funguje na moskevských letištích a v budoucnu by se měl rozšířit na všechny hraniční přechody (nebylo však poskytnuto žádné konkrétní datum). Osobě zadržené při nelegálním pobytu v Rusku může být uložena správní pokuta nebo vydán příkaz k jejímu vyhoštění. Lze jí rovněž uložit zákaz opětovného vstupu a u osob, které se dopustí opakovaného porušení pravidel týkajících se migrace, může být tento zákaz uložen na neomezenou dobu. Informace o osobách se zákazem vstupu se vkládají do speciální databáze. Pokud je daná osoba zadržena poprvé, bývá patrně ve většině případů jediným trestem uložení správní pokuty (bez příkazu k vyhoštění). To však uvádí tuto osobu do nejednoznačné situace ohledně jejího postavení v Rusku. Zadrženým osobám jsou rovněž sejmuty otisky prstů a údaje o nich jsou uloženy v databázi. Existují dva typy řízení o navrácení: vyhoštění a deportace. Právní rámec a postup u obou těchto řízení upravuje federální zákon č. 115 FZ a nařízení MV. Správní vyhoštění může být dobrovolné nebo nedobrovolné a nařizuje je soud. Vykonává je Federální služba soudních exekutorů nebo policie. Deportace se týká zahraničních občanů, kteří neopustili území Ruska v souladu s pravidly týkajícími se migrace (např. při ukončení nebo zrušení povolení nebo platnosti víza, zamítnutí žádosti o azyl atd.). Rozhodnutí o deportaci provádí ředitel územní jednotky Federální migrační služby nebo ředitel Federální migrační služby. Dotyčná osoba má právo podat do deseti dnů proti oběma těmto typům rozhodnutí odvolání. Pokud jde o samotný návrat, vztahují se na danou osobu postupy při zpětném přebírání osob, pokud Rusko tyto postupy při zpětném přebírání se zemí původu zavedlo. Existují dva typy zařízení pro zadržování cizích státních příslušníků — pro osoby, které mají být vyhoštěny nebo deportovány, a pro osoby, na jejichž návrat do země původu se vztahuje dohoda o zpětném přebírání osob. Posledně uvedená zařízení spravuje Federální migrační služba. Zařízení prvního typu spravuje MV, ale od roku 2014 přejdou rovněž pod správu Federální migrační služby. Osoby mohou být zadržovány na základě rozhodnutí soudu, proti kterému lze do 10 dnů uplatnit opravný prostředek. Kodex správních přestupků nestanoví maximální dobu zadržení. Některá zařízení pro migranty čekající na zpětné převzetí byla vybudována s podporou projektu EU AENEAS po uzavření dohody o zpětném přebírání osob mezi EU a Ruskem. U zařízení pro nelegální migranty čekající na zpětné převzetí, která navštívili odborníci EU (Moskevská oblast, Rostov na Donu a Pskov), bylo konstatováno, že jsou v souladu s obecnými normami EU. 2.2 Problematika azylu · Zavést jasná a transparentní azylová řízení, která by byla účinně dostupná pro žadatele o azyl. · Zajistit řádné postavení osob považovaných za osoby, které potřebují mezinárodní ochranu, včetně jejich práv a povinností v souladu se závazky stran podle mezinárodního práva včetně Úmluvy o právním postavení uprchlíků z roku 1951 a protokolu týkajícího se právního postavení uprchlíků z roku 1967. V roce 1993 přistoupilo Rusko jak k Úmluvě o právním postavení uprchlíků z roku 1951, tak k protokolu z roku 1967, kdy byl také přijat první zákon o uprchlících. Tento zákon se vztahuje i na tzv. dočasný azyl (doplňkovou ochranu). Právní předpisy doznaly od té doby značných změn. Navíc se připravuje zcela nový zákon o uprchlících, který by měl upravovat řadu dosud nevyřešených otázek. Každá žádost o azyl by měla být v zásadě podána na hraničním přechodu při vstupu na ruské území. V praxi však lze takovou žádost podat i tehdy, pokud dotyčná osoba na ruské území již vstoupila, a to jak legálně, tak nelegálně. Žádosti o azyl posuzují územní pracoviště Federální migrační služby. V této souvislosti je třeba uvést, že na hraničních přechodech nejsou přítomni zástupci Federální migrační služby. Tato situace vyžaduje intenzivní spolupráci mezi pohraniční stráží a Federální migrační službou a rovněž odpovídající odbornou přípravu příslušníků pohraniční stráže v oblasti mezinárodní ochrany. Na hraničních přechodech by měly být rovněž k dispozici informace o příslušných postupech. Během návštěv odborníků EU na hraničních přechodech bylo potenciálním žadatelům o azyl poskytováno jen velmi málo informací o mezinárodní ochraně a postupech. Pohraniční stráž poukázala na to, že standardní odborná příprava jejích příslušníků zahrnuje rovněž mezinárodní ochranu. Federální migrační služba rovněž uvedla, že pořádá pro pohraniční stráž určitou odbornou přípravu týkající se tohoto tématu. V praxi patrně spolupráce mezi pohraniční stráží a Federální migrační službou funguje na bázi ad hoc. To by mohlo v některých případech vést k odmítnutí vstupu osob, které na hraničním přechodu požádají o azyl. Jedním z cílů nového návrhu zákona o azylu je skutečně přepracování postupů na hranicích. Po předložení žádosti musí být do pěti dnů ověřena její přípustnost. Na tuto dobu však není žadateli vydán žádný doklad, což může v některých případech vést k riziku navrácení. Podle Federální migrační služby je přípustnost zamítnuta pouze v případě, že je proti žadateli vedeno trestní řízení; v takovém případě může být žádost o azyl přezkoumána až po ukončení tohoto řízení. Za nepřípustné jsou údajně prohlášena pouze 1–2 % případů. Rozhodnutí o nepřípustnosti může být napadeno u soudu. Poté co je případ prohlášen za přípustný, provedou úředníci územního pracoviště, kteří provádějí pohovory se žadateli (ti musí rovněž vyplnit zvláštní dotazníky), důkladný přezkum žádosti. Zpravidla jsou zdarma k dispozici tlumočnické služby, i když u méně běžných jazyků to může být spojeno s určitými obtížemi. Při posuzování žádostí o azyl využívá Federální migrační služba různých zdrojů včetně vlastních zdrojů a zdrojů MZV. Informace jsou údajně získávány rovněž na základě žádostí pravidelně zasílaných Úřadu vysokého komisaře OSN pro uprchlíky a nevládním organizacím zaměřeným na lidská práva. Federální migrační služba však patrně nemá k dispozici konkrétní a strukturovaný systém informací o zemi původu, který by mohl přispět k systematičtějšímu přístupu při hodnocení jednotlivých případů. Rozhodnutí o žádosti by mělo být vydáno do tří měsíců (tuto lhůtu lze prodloužit o další tři měsíce). Proti každému zamítnutí žádosti o azyl se lze do uplynutí lhůty jednoho měsíce odvolat u soudu. Toto odvolání pozastavuje řízení o navrácení. Není určen žádný odvolací senát ani soud, který by se specializoval na případy azylu. Odvoláními se zabývá systém řádných soudů. Federální migrační služba uvedla, že pořádá pravidelnou odbornou přípravu soudců v oblasti mezinárodní ochrany. Nebylo však možné zjistit účinnost této odborné přípravy a procento úspěšných odvolání vzhledem k tomu, že příslušné orgány se odmítly setkat s odborníky EU. Podle nevládních zdrojů se počet soudních rozhodnutí rušících správní rozhodnutí v případě těchto odvolání blíží nule. Osoba, jejíž žádost byla zamítnuta, je povinna opustit ruské území do tří dnů poté, co byla o tomto rozhodnutí vyrozuměna. Osobám, jimž bylo přiznáno právní postavení uprchlíka, se toto postavení uděluje na dobu neurčitou. Tato skutečnost je důsledkem změny provedené v roce 2013; dříve bylo toto právní postavení přiznáváno na dobu tří let a bylo možné je obnovit na základě další žádosti a posouzení. Ruské právní předpisy chrání osoby s přiznaným postavením uprchlíka proti navrácení. Osobám s přiznaným postavením uprchlíka jsou vydávány biometrické průkazy totožnosti (od července 2013). Mají stejná sociálně-ekonomická práva jako občané Ruska (včetně práva na svobodu pohybu, práci, vzdělání a zdravotní péči). V praxi však možnost vykonávat tato práva závisí do značné míry na tom, zda je dotyčná osoba platně registrována na adrese v Rusku, což může pro některé osoby (zejména pro ty, které pobývají mimo přijímací střediska) představovat překážku. Přístup k právům může být ještě složitější pro uznané osoby požívající tzv. dočasného azylu (forma doplňkové ochrany), protože jejich postavení má méně výhod než postavení uprchlíků (práva jsou stejná jako u žadatelů o azyl a toto postavení se uděluje na dobu jednoho roku). Vítaný krok představuje nový návrh zákona o mezinárodní ochraně, který vyrovnává postavení uprchlíků a osob, kterým byl přiznán dočasný azyl. Pokud jde o podmínky přijímání žadatelů o azyl, Federální migrační služba provozuje řadu přijímacích středisek pro žadatele o azyl, v nichž mají možnost, ale nikoli povinnost, pobývat. Mimo tato střediska a v případě, že v nich žadatelé o azyl pobývat nechtějí, není žadatelům o azyl poskytována žádná další pomoc ve formě například kapesného nebo poukázek na stravování. V průběhu uvedeného řízení jsou žadatelé o azyl chráněni před navrácením. Mají právo na práci a na přístup ke zdravotní péči a vzdělání. Přístup k těmto právům je však závislý na registraci, jejíž získání může být obtížné pro osoby, které nežijí v přijímacím středisku. Podle statistik se míra uznaných žádostí o azyl jeví jako poměrně nízká. V období 2006–2011 bylo postavení uprchlíka přiznáno pouze 7 % z počtu přibližně 13 000 žadatelů (v roce 2011 se jednalo o 9 %). 40 % žadatelů však byl přiznán dočasný azyl. Žadatelé pocházeli zejména z Afghánistánu, Gruzie a v poslední době také ze Sýrie. · Úzce spolupracovat v otázkách souvisejících s azylem v rámci dialogu o migraci mezi EU a Ruskem. Dne 14. prosince 2011 se v Moskvě konala rozšířená tematická schůze o mezinárodní ochraně v rámci dialogu o migraci mezi EU a Ruskem. Během této schůze si strany vyměnily informace, statistické údaje a zkušenosti týkající se všech aspektů udělování azylu včetně mezinárodního a vnitrostátního práva a řešily možnosti dalšího rozvoje spolupráce mezi Ruskem a EU v této oblasti. Další specializované schůze o mezinárodní ochraně by se měly konat v rámci dialogu o migraci v prosinci 2013 ve Stockholmu a v roce 2014. Kromě toho bylo v rámci cílené iniciativy pražského procesu a jejího pilotního projektu a v rámci projektu iniciativy Úřadu vysokého komisaře OSN pro uprchlíky pro kvalitu ve východní Evropě — obě tyto iniciativy jsou podporovány Evropským podpůrným úřadem pro otázky azylu (EASO) a financovány EU — přeloženo několik vzdělávacích modulů EASO do ruštiny (Začlenění, Informace o zemi původu, Metody pohovoru, Vytváření návrhu a Rozhodování). Rusko bylo přizváno k účasti na obou projektech. · Vyměňovat si informace o příslušných správních strukturách, v jejichž pravomoci je řešení jednotlivých případů udělení azylu, včetně přijímacích zařízení pro žadatele o azyl, a řešit případné nedostatky. Federální migrační služba je orgánem odpovědným za přijímání a posuzování žádostí o mezinárodní ochranu. Podle informací poskytnutých ruskou stranou mají územní pracoviště Federální migrační služba samostatná uprchlická oddělení, která se zabývají žadateli o azyl a jimž je několikrát ročně ad hoc poskytována odborná příprava odborníky z Federální migrační služby a z Úřadu vysokého komisaře OSN pro uprchlíky. Federální migrační služba v oblasti azylu pravidelně spolupracuje s Úřadem vysokého komisaře OSN pro uprchlíky. V této oblasti aktivně působí řada nevládních organizací, které rovněž spolupracují s Federální migrační službou a s Úřadem vysokého komisaře OSN pro uprchlíky. Odborníci EU navštívili dvě přijímací střediska pro žadatele o azyl ve městech Očor a Višnij Voloček a hodnotili je pozitivně, i když se nacházela v poměrně odlehlých oblastech. Ani jedno z nich nemělo zcela naplněnou kapacitu. V obou navštívených přijímacích střediscích se nacházela „ošetřovna“, kde měly službu nejméně dvě vyškolené zdravotní sestry. V jednom ze středisek byl zaměstnán také psycholog. Střediska nezaměstnávala tlumočníky. V případě nutnosti lze najmout tlumočníka externího. Pracovníkům středisek patrně není poskytována žádná zvláštní odborná příprava týkající se řešení specifických potřeb zejména žadatelů o azyl a uprchlíků nebo zranitelných osob. Orgány obou středisek uvedly, že dávají přednost individuálnímu přístupu, kdy je každému rezidentovi poskytována péče a pozornost dle jeho potřeb. · Zavést výměnu úplných informací o příslušných politikách týkajících se integrace a adaptace uznaných uprchlíků a osob, jimž byla poskytnuta mezinárodní ochrana, a řešit případné nedostatky. Patrně neexistuje zvláštní politika zabývající se otázkou integrace a adaptace osob, jimž byla poskytnuta mezinárodní ochrana, do ruské společnosti. V praxi však existují některé iniciativy obdobné jako u jiných migrantů. Většinou jsou zaměřeny na uprchlíky, kteří se rozhodnou zůstat v některém z ubytovacích středisek provozovaných státem. Osobám, které žijí mimo tato střediska, nejsou poskytovány žádné specifické integrační programy ani pomoc. Určitá míra integrace je zajištěna právy, která jsou uprchlíkům zaručena, včetně práva na vzdělávání nebo na možnost získat ruské občanství. Uprchlíci mají formální právo „pozvat“ i své rodinné příslušníky, kteří však musí absolvovat tentýž postup pro přiznávání právního postavení uprchlíka. 2.3 Problematika správy hranic · Optimalizovat příslušný funkční mechanismus užší spolupráce a intenzivnějších kontaktů a výměny informací mezi pohraničními službami Ruska a členských států EU, zejména na státních hraničních přechodech, a účinně provádět pracovní ujednání mezi Evropskou agenturou pro řízení operativní spolupráce na vnějších hranicích členských států Evropské unie (dále jen „agentura FRONTEX“) a pohraniční stráží Federální bezpečnostní služby Ruské federace. Pohraniční stráž navázala spolupráci s agenturou Frontex v roce 2006, kdy bylo podepsáno pracovní ujednání. Od té doby bylo schváleno několik akčních plánů za účelem postupného rozvoje spolupráce a poslední z nich na období let 2013–2015 byl schválen v říjnu 2013. Tato spolupráce zahrnuje celé spektrum činností agentury Frontex se zvláštním zřetelem na operace a analýzu rizik. Bylo dosaženo určitých pozitivních kroků. V oblasti výměny informací a analytických činností však stále existuje prostor pro zlepšení, a to nejen v oblasti dohodnuté, definované a pravidelné výměny statistických údajů, ale také v oblasti společné analýzy, která by mohla přispět k lepšímu porozumění situaci v oblasti nelegální migrace v regionu. Spolupráce mezi pohraniční stráží a pohraničními orgány členských států EU, které hraničí s Ruskem, je uspokojivá a funguje jak na ústřední, tak na regionální a místní úrovni. Tato spolupráce zahrnuje také rozmístění hraničních delegátů pro každodenní přímé kontakty. Kromě toho probíhá výměna osvědčených postupů a je organizována společná odborná příprava. Je však nutno uvést, že výměna informací je stále omezená, zejména pokud se jedná o narušení zelené hranice, zjištění padělaných dokladů na hraničních přechodech a o fronty na hraničních přechodech. · Podniknout kroky nezbytné pro rozvoj spolupráce mezi Federální agenturou pro organizaci provozu státní hranice Ruské federace (Rosgranica) a Evropskou agenturou pro řízení operativní spolupráce na vnějších hranicích členských států Evropské unie (agentura Frontex). Rosgranica je zapojena do několika mezinárodních mnohostranných fór pro spolupráci. Agentura rovněž rozvíjí spolupráci (v rámci svých pravomocí) se sousedními členskými státy EU a to dokládají protokoly o spolupráci s lotyšskými a estonskými orgány. V průběhu mise odborníků zopakovala Rosgranica svou nabídku z roku 2010 na vytvoření a podpis společného memoranda/ujednání s agenturou Frontex za účelem spolupráce na rozvoji hraničních přechodů, zejména na základě výměny osvědčených postupů. Rosgranica se mezitím zúčastnila několika akcí pořádaných agenturou Frontex, které se týkaly zejména výzkumu a vývoje budoucích systémů v oblasti automatizovaných hraničních kontrol. · Rozmístit vhodné pracovníky, zdroje, technické vybavení a infrastrukturu na příslušných úsecích státní hranice, účinně provádět postupy při hraničních kontrolách a uplatňovat osvědčené postupy na společných státních hraničních přechodech s cílem zajistit bezpečné prostředí pro pohyb přes hranice mezi EU a Ruskou federací, a zároveň bojovat proti přeshraniční trestné činnosti, zvyšovat účinnost kontrol tohoto pohybu, snižovat náročnost přechodu společných hranic a zkracovat dobu čekání. Odborníci EU navštívili v rámci mise bloku 2 řadu hraničních přechodů na různých úsecích ruské hranice, tj. na hranici s Kazachstánem (Karaozek-Koťjajevka), Ukrajinou (Matvejev Kurgan, Kujbyšev, Krasnodon, Belgorod, Naumovka, Něchotějevka a Trojebortnoje), Běloruskem (vzhledem k neexistenci hraničních kontrol zde nejsou hraniční přechody), Lotyšskem (Těrechovo-Burački a Zilupe-Sebeza), Estonskem (Narva-Ivangorod a Kuničina-Gora) a rovněž na řadě letišť (Domodědovo, Šeremetěvo, Vnukovo, Rostov na Donu a Astrachaň) a námořních přístavů (Petrohrad a Astrachaň). Rosgranica je ruská agentura, která odpovídá za nákup vybavení a rozvoj infrastruktury na hraničních přechodech. Agentura vlastní základní vybavení a infrastrukturu na stávajících 372 mezinárodních a 259 místních hraničních přechodech podél celé hranice s Ruskem. Odpovídá rovněž za rozvoj těchto stávajících hraničních přechodů. Na rozvoj vybavení a infrastruktury na hraničních přechodech v Rusku spravovaných agenturou Rosgranica je vyčleněn zvláštní finanční program. Prioritami těchto zlepšení jsou v současné době oblast Soči, námořní hranice a mezinárodní vlaková spojení. Doporučuje se zahrnout mezi tyto priority i hranici mezi EU a Ruskem. Zlepšování a změny infrastruktury na jakémkoli hraničním přechodu odsouhlasují zvláštní koordinační výbory zřízené za tímto účelem. Jejich členy jsou hlavní subjekty na všech hraničních přechodech, tj. Rosgranica, pohraniční stráž a Federální celní služba. Značné úsilí je evidentně věnováno zkvalitnění stávajících hraničních přechodů. Některé navštívené hraniční přechody vznikly teprve nedávno. Současně však na těchto místech existují staré (dosud fungující) hraniční přechody, které jsou velmi zastaralé — odborníkům EU nebyl do těchto zařízení de facto umožněn vstup. Některé nové hraniční přechody již měly k dispozici zařízení umožňující provádění společných hraničních kontrol (např. na hranicích s Ukrajinou a Kazachstánem) Existují rovněž snahy o zkrácení čekací doby na nejfrekventovanějších hraničních přechodech (zejména s EU). Rosgranica si je tohoto problému dobře vědoma. Některé terminály (např. na hraničních přechodech s Lotyšskem) byly vybudovány za účelem urychlení kontrol nákladních automobilů a několik dalších projektů je zaměřeno na posílení kapacity jiných hraničních přechodů mezi Ruskem a členskými státy EU. Jsou rovněž zaváděna některá usnadňující opatření, jako jsou internetové stránky s webovými kamerami, které poskytují informace na hraničních přechodech v reálném čase. V tomto případě lze uvažovat o určitých zlepšeních postupů, zejména v oblasti stávajícího striktního rozdělení úkolů mezi Federální celní službu (která kontroluje pouze zboží) a pohraniční stráž (která kontroluje pouze osoby) a silně formalistického přístupu těchto agentur k uvedeným postupům. Dne 12. září 2013 zařadila Federální celní služba zásilky zboží pocházející z jednoho členského státu do profilu s nejvyšším rizikem, což mělo za následek 100% fyzické kontroly nákladních automobilů naložených v tomto členském státě. Zdlouhavé kontroly zahrnovaly vykládku celého vozidla, což je proces velmi nákladný a rušivý. Ani Komise, ani příslušný členský stát nebyly o této skutečnosti informovány předem. Tento postup výrazně prodloužil dobu čekání na příslušných hraničních přechodech. Praxe na těchto hraničních přechodech se již navrátila k běžnému stavu. Situace bude i nadále podrobně sledována. Právní předpisy a postupy týkající se hraničních kontrol jsou v souladu s platnými normami. Postupy v celém státě jsou relativně sjednocené. Jako hlavní problém se jeví přístup ke kontrole osob na hranicích. Tyto kontroly jsou patrně zaměřeny především na ověření totožnosti dané osoby. Prakticky žádná pozornost není věnována účelu návštěvy, přestože zákon plně umožňuje příslušníkům pohraniční stráže provést s cestující osobou pohovor a odmítnout jí vstup v případě pochybností o tom, že jedná v dobré víře. Při osobních kontrolách se neprovádí profilování cestujících osob, a to ani na velkých letištích, kde konstrukce stanovišť hraniční kontroly neumožňuje provést ani vizuální prohlídku dané osoby dříve, než předstoupí před příslušníka pohraniční stráže. Vybavení hraničních přechodů je dosti standardní. Úředníci při kontrolách v první linii mají k dispozici čtečku pasů, počítač umožňující minimálně přístup do databáze osob se zákazem vstupu a hledaných osob a základní sadu nástrojů umožňujících ověřit pravost dokumentů. To lze považovat za dostačující. Odborníkům EU nebyl umožněn přístup ke kontrole dokladů ve druhé linii s výjimkou letiště Šeremetěvo a přístavu Petrohrad. Kontroly ve druhé linii, k nimž byl umožněn přístup, vykazovaly dostatečnou kvalitu. U ostatních míst je třeba předpokládat, že se tyto kontroly ve druhé linii neprovádějí. Tuto situaci pravděpodobně potvrzuje i praxe, podle níž kontrolu ve druhé linii na hraničních přechodech s členskými státy EU provádějí příslušníci pohraniční stráže EU. Výše uvedené skutečnosti společně s faktem, že neexistuje databáze padělaných dokladů a na hraničních přechodech nejsou k dispozici ani žádné jiné informace o těchto dokladech, mohou snižovat účinnost hraničních kontrol. Na některých letištích byla provedena příprava na zavedení plně automatizovaných kontrol (tzv. ABC) a některé brány již byly nainstalovány (i když dosud nejsou v provozu). Hraniční kontroly ve vlacích nebo na lodích jsou prováděny s využitím přenosného vybavení, které zaručuje stejnou kvalitu kontroly jako stacionární hraniční přechody. Hraniční přechody byly vybaveny rovněž zařízením pro kontrolu zboží (rentgeny, čidla atd.), ale odborníkům EU bylo znemožněno je podrobněji posoudit. Hraniční přechody s Kazachstánem jsou vzhledem k celní unii evidentně určeny pouze pro kontrolu osob. Vzhledem ke Svazovému státu s Běloruskem a neexistenci hraničních kontrol zde neexistují ani hraniční přechody. Tato skutečnost vyžaduje zesílenou spolupráci mezi orgány, která však nebyla v průběhu mise EU nijak patrná. Dalším specifikem je přístup státních příslušníků SNS do Ruska pouze na základě vnitřních pasů (průkazů totožnosti). Tuto otázku v současné době patrně vyřešil nedávný požadavek, aby státní příslušníci SNS potřebovali ke vstupu do Ruska mezinárodní pas, který by měl vstoupit v platnost v roce 2015. Až na velmi výjimečné situace se víza na hranicích nevystavují. Příslušníci pohraniční stráže jsou však oprávněni při výjezdu z Ruska prodloužit vízum až o tři dny – k tomu většinou dochází v situacích, kdy délka pobytu dané osoby překročila dobu platnosti jejího víza nejvýše o tři dny. Pokud jde o ostrahu zelené a modré hranice, odborníci z EU byli informováni, že jsou k dispozici příslušné zdroje a vybavení. Ruské orgány však odmítly podat podrobnější informace. Ohledně tohoto bodu proto nelze činit žádné závěry. · Vyměňovat si informace o svých příslušných správních strukturách spojených se správou hranic, udržovat spolupráci mezi pohraničními službami, donucovacími orgány a jinými příslušnými agenturami a řešit případné nedostatky. Pohraniční stráž je orgánem odpovědným za ostrahu veškerých vnějších pozemních i námořních hranic Ruska a za hraniční kontroly na všech hraničních přechodech. Tato agentura vyvíjí činnost na federální, regionální a na místní úrovni / na úrovni hraničních přechodů. Od roku 2003 tvoří pohraniční stráž nedílnou součást Federální bezpečnostní služby, ale disponuje vlastním rozpočtem. Další agenturou působící v oblasti správy hranic je Rosgranica, do jejíž pravomoci spadá nákup a správa vybavení hraničních přechodů. Na každém hraničním přechodu se rovněž nachází celní orgán za účelem kontroly zboží. Dotčené orgány potvrdily, že operativní spolupráce mezi ruskými donucovacími orgány, tj. pohraniční stráží, Federální migrační službou, policií/MV a Federální celní službou, je funkční. Údajně existují interinstitucionální dohody a konají se setkání na ústřední, regionální a místní úrovni. Odborníci EU nemohli toto hodnocení ověřit, protože neměli možnost nahlédnout do žádné písemné dohody ani protokolu o spolupráci. Důsledné rozdělení úkolů a praxe, kterou uplatňuje pohraniční stráž a Federální celní služba, však reálné spolupráci mezi těmito dvěma agenturami nenasvědčuje. · Vytvořit systém shromažďování a analýzy údajů umožňující provádět pravidelné analýzy rizik za účelem správy hranic. Pohraniční stráž (a Federální migrační služba) mají specializované útvary a zaměstnance, jejichž úkolem je shromažďovat komplexní informace související se správou hranic, statistické údaje a analyzovat rizika na ústřední a regionální úrovni. Vznikly však určité pochybnosti týkající se distribuce shromážděných informací v rámci pohraniční stráže (od velitelství k hraničním přechodům a naopak). Navíc je třeba zlepšit výměnu informací mezi analytickými odděleními jednotlivých donucovacích orgánů. V současné době si každá z těchto agentur vytváří vlastní statistiky v souladu se svými vlastními potřebami a ukazateli, což má za následek například to, že neexistují harmonizované statistiky nelegální migrace. Statistický úřad (Rosstat) kromě toho není ani oprávněn shromažďovat statistiky týkající se nelegální migrace. Pohraniční stráž i Federální migrační služba vyvíjejí různé databáze, které zajišťují nejdůležitější potřeby. Existuje však rovněž prostor ke zlepšení vzájemného propojení některých databází vzhledem k tomu, že do některých z nich lze nahlížet pouze prostřednictvím příslušných regionálních poboček daných agentur nebo na základě oficiální administrativní žádosti (např. systém vstupů/výstupů, který spravuje Federální migrační služba). Kromě toho nebylo možné vyhodnotit kvalitu a metodiku analýzy rizik. Odborníkům EU nebyla poskytnuta žádná ukázka analýzy rizik, která se údajně pravidelně provádí s měsíční, čtvrtletní a roční periodicitou. Byla navázána spolupráce se sousedními členskými státy EU v oblasti shromažďování a analýzy údajů. Výměna informací na základě pracovního ujednání mezi pohraniční stráží a agenturou Frontex byla popsána výše. Rusko usiluje o shromažďování údajů o cestujících, kteří přijíždějí na jeho území, odjíždějí z něho nebo přes něj projíždějí jakýmkoliv dopravním prostředkem (leteckou, námořní nebo pozemní dopravou). Od 1. prosince 2013 jsou postupně prováděny příslušné právní předpisy, které stanoví povinnost dopravců poskytovat předběžné informace o cestujících. Účelem tohoto opatření je pravděpodobně spíše bezpečnost než nelegální migrace. Ruská strana potvrdila, že oblast působnosti právních předpisů je omezena na předběžné informace o cestujících. Příslušné právní předpisy byly pozměněny. Značné obavy na straně EU i nadále vzbuzuje zamýšlený sběr údajů o přeletech. Tato situace bude podrobně sledována. · Pokračovat v zavádění souboru opatření pro prevenci a potírání padělání dokladů a jejich používání za účelem překročení hranic mimo jiné prostřednictvím odborné přípravy zaměstnanců donucovacích, pohraničních a celních orgánů. Všechny navštívené hraniční přechody byly vybaveny základním materiálem umožňujícím odhalování padělaných dokladů. Zaměstnanci jsou školeni pro používání tohoto vybavení prostřednictvím kurzů odborné přípravy, seminářů a workshopů. Všichni příslušníci pohraniční stráže v první linii absolvovali odbornou přípravu v oblasti bezpečnosti dokladů v některém ze středisek odborné přípravy pohraniční stráže. Kromě toho jednou za pět let absolvují kurzy zvyšování kvalifikace. Vedoucí pracovníci hraničních přechodů odpovídají za další odbornou přípravu na místě. Zaměstnanci hraničních přechodů jsou povinni složit jednou za rok zkoušku. Opakovací kurzy jsou obvykle poskytovány na bázi ad hoc. Podezřelé doklady jsou podrobněji zkoumány při kontrolách ve druhé linii (pokud se na předmětných hraničních přechodech nacházejí — viz rovněž výše poznámky o kontrolách dokladů ve druhé linii). Úředníci druhé linie neabsolvují zvláštní odbornou přípravu, ale jsou vybíráni z řad zkušenějších pracovníků. Neexistuje žádná databáze padělaných dokladů a na hraničních přechodech nejsou k dispozici ani žádné konkrétní materiály obsahující příklady padělaných dokladů. Mezi nejčastější materiály dostupné na hraničních přechodech patří vzory mezinárodních cestovních dokladů s popisem jejich nejdůležitějších zabezpečovacích prvků. Informace o novinkách v oblasti padělků se šíří ad hoc (např. na začátku směny). · Poskytovat vzdělávací programy a provádět protikorupční opatření včetně etických norem zaměřená konkrétně na úředníky struktur souvisejících se státními hranicemi a řešit případné nedostatky. Odborníci EU navštívili akademii pohraniční stráže a jeden z institutů odborné přípravy úředníků. Odborná příprava úředníků byla hodnocena kladně a je údajně v souladu s boloňským procesem. Nedílnou součástí odborné přípravy je akademický přístup a vědecký výzkum. K základnímu vzdělání každého úředníka patří informace o opatřeních proti korupci a etice. Tento institut pořádá také aktualizační kurzy pro příslušníky pohraniční stráže. Tyto kurzy musí všichni příslušníci povinně absolvovat jednou za pět let a trvají jeden až dva měsíce. Vzdělávací programy pro příslušníky pohraniční stráže a praporčíky však nebyly týmu mise předloženy. Protikorupční opatření a etické normy jsou údajně součástí základní odborné přípravy příslušníků pohraniční stráže. Odborníkům EU bylo sděleno, že ani Federální migrační služba, ani pohraniční stráž nepořádá další kurzy zaměřené na boj proti korupci. Odborníkům EU nebylo umožněno nahlédnout do protikorupčního kodexu pohraniční stráže. Bylo jim podáno vysvětlení, že na hraničních přechodech se používají různé typy vnitřních a vnějších kontrol včetně dotazníků pro cestující, asistenčních telefonních linek a kamer, jejichž cílem je odhalit pokusy o korupci a předcházet jim. Problematické otázky a opatření v rámci bloku 2, k nimž se doporučuje provést následná opatření: Na základě výše uvedených zjištění identifikovala Komise následující problematické otázky, které vyžadují další projednání s ruskými orgány: · Podmínky pobytu na základě povolení k dočasnému pobytu a/nebo pracovního povolení, zejména s ohledem na délku pracovní cesty, postup registrace, systém kvót, postup při obnovení povolení a související zdravotní vyšetření se jeví jako zbytečně komplikované. · Není plně zavedena komplexní strategie integrace včetně osob pod mezinárodní ochranou, což omezuje schopnost účinného řízení toků legální migrace. · Rozhodnutí o přiznání statusu mezinárodní ochrany patrně nevycházejí z uceleného systému informací o zemi původu, který by mohl orgánům sloužit jako pevný základ, pokud jde o reálnou situaci v žadatelově zemi původu. To by mohlo mít vliv na soudržnost těchto rozhodnutí. · Neexistence hraničních kontrol mezi Ruskem a Běloruskem umožňuje volný pohyb mezi oběma těmito zeměmi (včetně případného druhotného pohybu nelegálně pobývajících osob). Aby bylo možné účinně bránit případnému zneužití, je třeba zavést konkrétní a strukturovanou spolupráci mezi Federální migrační službou/pohraniční stráží a příslušnými běloruskými orgány. · Účinné řízení migrace vyžaduje dobrou spolupráci mezi orgány, které kontrolují hranice (tj. pohraniční stráž) a orgány, které se zabývají situací ve vnitrozemí (Federální migrační služba), např. prostřednictvím možného propojení databází, přítomnosti úředníků Federální migrační služby na některých hraničních přechodech a šíření informací o azylových řízeních. To zaručí nejen dobrý přehled o situaci (např. statistiky týkající se zadržení nelegálních přistěhovalců jak ve vnitrozemí, tak na hranicích), ale také řádný přístup k mechanismům mezinárodní ochrany na hranicích. · V některých případech není vydán příkaz k vyhoštění zadržených osob neoprávněně pobývajících v Rusku, ale je jim pouze udělena správní pokuta. To by mohlo vytvořit právní vakuum, kdy daná osoba sice nemá právo pobývat v Rusku, ale zároveň ho není povinna opustit. · Řada hraničních přechodů na hranicích s EU nemá dostatečnou kapacitu na to, aby se účinně vyrovnaly s pohybem osob, což má za následek dlouhé čekací doby. Kromě toho je infrastruktura některých hraničních přechodů na hranicích se zeměmi SNS zastaralá. To by mohlo být vyřešeno jak rozvojem příslušných hraničních přechodů, tak zkvalitněním postupů při kontrolách na hraničních přechodech prováděných různými orgány. V této souvislosti je třeba také poznamenat, že příslušné orgány při kontrolách osob na hraničních přechodech prakticky nepoužívají profilování ani analýzu rizik, které by dále zvyšovaly účinnost těchto kontrol. Doporučuje se provést následující opatření s cílem dále zkvalitnit provádění příslušných společných kroků: · Plně zprovoznit zrychlený postup na základě dohody mezi EU a Ruskem o zpětném přebírání osob prostřednictvím poskytování informací příslušníkům pohraniční stráže a jejich odborné přípravy týkající se úkolů, které v této souvislosti mají plnit. · Přijmout nový návrh zákona o azylu, který bude zahrnovat i postup na hranicích; přiblížit práva osob pod doplňkovou ochranou právům uprchlíků; zajistit přístup k právům bez ohledu na registraci; vystavovat žadatelům o azyl řádnou dokumentaci i v rámci řízení o přípustnosti. · Vzhledem k tomu, že značný počet žadatelů o azyl v EU pochází z Ruska, organizovat v regionech, kterých se tyto otázky týkají nejvíce, informační kampaně o právech a povinnostech osob pod mezinárodní ochranou nebo osob, které o ni v EU žádají. · Zkvalitnit výměnu relevantních, harmonizovaných a pravidelných statistických informací zakládajících se na ukazatelích a společnou analytickou činnost s agenturou Frontex v rámci pracovního ujednání uzavřeného pohraniční stráží. · Zavést kontroly dokladů ve druhé linii alespoň na nejfrekventovanějších hraničních přechodech a vybavit hraniční přechody vhodnými materiály o možných technikách padělání tak, aby byly lépe připraveny na odhalování padělaných dokladů. Vzhledem k nedostatku informací nebyla Komise schopna v plném rozsahu zhodnotit pokrok v oblasti následujících otázek týkajících se bloku 2: · Strategie ostrahy na zelené a modré hranici (vybavení, techniky atd.). · Obsah odborné přípravy a etický kodex příslušníků pohraniční stráže. · Účinnost soudního systému v případě odvolání u žádostí o azyl (statistiky, odborná příprava atd.). · Zprávy analyzující případná rizika v oblasti nelegální migrace a správy hranic. · Obsah interinstitucionálních dohod mezi pohraniční stráží a jinými donucovacími orgány týkající se spolupráce v oblasti správy hranic. Blok 3: Veřejný pořádek, bezpečnost a justiční spolupráce Celkové hodnocení Rusko se v uplynulých letech díky své plnohodnotné správní struktuře a kapacitě donucovacích orgánů aktivně zapojovalo do boje proti nadnárodní trestné činnosti, terorismu a korupci. Nevýhodou řady agentur však je potenciální překrývání pravomocí. Propojení příslušných databází by mohlo napomoci rovněž v oblasti kontaktů mezi příslušnými agenturami. Navíc platí, že navzdory skutečnosti, že je Rusko otevřeno mezinárodní spolupráci a že za tímto účelem v uvedených oblastech vytvořilo různé kanály, je tento proces v praxi silně centralizovaný a začleněný prostřednictvím ústředí příslušných agentur. To má za následek značné prodlevy při vyřizování žádostí třetích zemí. Tuto spolupráci by bylo možné dále posílit uzavřením operativní dohody s Europolem. Policejní reformu prováděnou v průběhu několika let by bylo potřeba dále zkvalitnit vzhledem k tomu, že se zjevně nepodařilo dosáhnout některých jejích původních cílů. Rusko vyvinulo komplexní systém boje proti praní peněz / financování terorismu (tzv. systém AML/CFT). Nedostatky, které zjistil Finanční akční výbor proti praní peněz (FATF), jsou předmětem připravovaných legislativních změn. Ruské orgány také provádějí globální protidrogovou strategii, jejímž cílem je potlačit jak nabídku, tak poptávku. V oblasti obchodování s lidmi samotné Rusko uznává, že jeho údaje nepostihují rozsah tohoto problému. Přestože jsou prováděna opatření, jejichž cílem je boj proti trestněprávním aspektům obchodování s lidmi, neexistuje jednoznačný rámec pro komplexní řešení situace obětí (včetně středisek pomoci). Rusko má rovněž komplexní strategii pro boj proti terorismu, která je v souladu s mezinárodní praxí a zaměřuje se jednoznačně na hrozby pocházející z oblasti severního Kavkazu. Ve výše uvedených oblastech však bylo vynaloženo jen malé úsilí o zpracování analýzy rizik v souvislosti se vznikem celní unie (s Kazachstánem a Běloruskem) a s případným bezvízovým režimem s EU. Rusko v nedávné době vynaložilo značné strategické a legislativní úsilí na boj proti korupci. V současné době již ratifikovalo všechny hlavní mezinárodní úmluvy včetně úmluv OSN, OECD a Rady Evropy, a tudíž podléhá jejich mechanismům monitorování. Zdá se, že Rusko je otevřené vůči provádění doporučení formulovaných v průběhu těchto monitorovacích činností. V této oblasti dosud bezesporu existuje řada pochybností, které se týkají mimo jiné spolupráce s občanskou společností, nezávislosti soudnictví a zadávání veřejných zakázek. Pokud jde o justiční spolupráci, Rusko ratifikovalo dvě haagské úmluvy týkající se únosů dětí a ochrany dětí. Provádění úmluvy týkající se únosů dětí (s určitými méně zásadními možnostmi ke zlepšení) je již připraveno, ačkoli dosud nebyla dořešena otázka souhlasu všech členských států jménem Evropské unie s přistoupením Ruska. Úmluva o ochraně dětí vstoupila v platnost teprve nedávno, a ačkoli byl jmenován ústřední orgán, prováděcí právní předpisy se stále nacházejí ve fázi příprav. Pokud jde o věci trestněprávní, Rusko je smluvní stranou hlavních úmluv Rady Evropy, které představují základ účinné spolupráce. Justiční spolupráce v trestních věcech je však (obdobně jako oblast prosazování práva) extrémně centralizovaná, což vede ke zpožděním reakcí na různé žádosti. Některé členské státy EU se navíc setkávají s problémy při vyřizování žádostí vzhledem k tomu, že odpovědi buď nejsou poskytnuty do šesti měsíců, nebo nejsou poskytnuty vůbec. Pokud jde o ochranu údajů, Rusko ratifikovalo úmluvu Rady Evropy z roku 1981, která je prováděna prostřednictvím několika federálních zákonů a jiných prováděcích aktů. K ratifikaci dodatkového protokolu však dosud nedošlo a Komise nepovažuje určený orgán dohledu (Roskomnadzor) za nezávislý. Podrobný komentář 3.1 Boj proti mezinárodní organizované trestné činnosti, terorismu a korupci · Postupovat podle příslušných mezinárodních norem v oblasti boje proti praní peněz a financování terorismu, zejména účinně plnit příslušná doporučení Finančního akčního výboru proti praní peněz (FATF). Od přijetí prvních právních předpisů v roce 2001 si Rusko vytvořilo komplexní systém boje proti praní peněz / financování terorismu. Hlavním právním základem v této oblasti je federální zákon č. 115-FZ. V této souvislosti lze použít rovněž některá ustanovení trestního zákona a zákona o porušování správních předpisů. Tento právní rámec byl několikrát pozměněn, zejména s ohledem na nutnost uvedení do souladu s mezinárodními normami. Klíčovou agenturou v této oblasti je Federální služba pro finanční dohled (Rosfinmonitoring), která plní úlohu ruské finanční zpravodajské jednotky (FIU). Od května 2012 podléhá přímo prezidentovi. Rosfinmonitoring je profesionální, dobře vybavený orgán s dostatečným počtem zaměstnanců (na ústředí i v regionálních pobočkách). Rosfinmonitoring stojí v čele vnitrostátního koordinačního mechanismu proti praní peněz a je součástí vnitrostátního mechanismu boje proti terorismu. Tato agentura byla navíc v červnu 2013 pověřena vypracováním národní strategie boje proti praní peněz a 5. července 2013 předložila akční plán k posílení transparentnosti a zamezení zneužívání společností a jiných právnických osob. V roce 2014 rovněž Rosfinmonitoring vypracuje vůbec první vnitrostátní posouzení hrozeb v oblasti boje proti praní peněz / financování terorismu. Rosfinmonitoring také provozuje Mezinárodní středisko odborné přípravy a metodiky, které zajišťuje příslušnou odbornou přípravu pro 3 000 účastníků ročně. Pro samostudium jsou k dispozici rovněž on-line kurzy. Vyšetřování trestných činů v případech praní peněz, na které Rosfinmonitoring upozorní, provádí řada donucovacích orgánů, zatímco případy financování terorismu po upozornění Rosfinmonitoringu vyšetřuje Federální bezpečnostní služba. Rosfinmonitoring se aktivně podílí na mezinárodní spoluprácizejména tím, že poskytuje sekretariát Euroasijské skupině (EAG) a v červenci 2013 převzal předsednictví FATF. V roce 2011 proběhlo 1 200 výměn informací se zahraničními finančními zpravodajskými jednotkami. Ruský systém boje proti praní peněz a financování terorismu byl v posledních letech podroben důkladnému hodnocení ze strany mezinárodních subjektů (FATF a Rada Evropy/Moneyval). S cílem reagovat na doporučení uvedená v nejnovější zprávě FATF, která byla zveřejněna v roce 2012, projednává Státní duma zákon obsahující řadu změn vnitrostátních právních předpisů. Jakmile tento zákon vstoupí v platnost, měla by být hlavním zbývajícím problémem trestní odpovědnost právnických osob, kterou ruské právo v současné době nezná. Tato mise v souladu s hodnocením dalších mezinárodních subjektů shledala, že došlo k významnému pokroku. Podle odborníků EU je ruský institucionální a právní rámec z větší části v souladu s mezinárodními normami. Statistické údaje o činnosti, které byly předloženy v průběhu mise EU, byly zahrnuty do druhé písemné zprávy o pokroku ve třetím kole, která byla předložena výboru MONEYVAL. Pokud jde o financování terorismu, ruské orgány upozorňují na nárůst propojení terorismu s organizovaným zločinem a na skutečnost, že k financování teroristických aktivit jsou používány výnosy z vydírání, krádeží a loupeží. Úřady si jsou rizik v této oblasti dobře vědomy. Spolupráce mezi orgány Rosfinmonitoringem a Federální bezpečnostní službou se jeví jako dobře zavedená a funkční. · Dále posílit výměnu informací a spolupráci mezi příslušnými agenturami obou stran s cílem účinně bojovat proti obchodování s nedovolenými omamnými a psychotropními látkami a jejich prekurzory a účinně provádět pracovní ujednání mezi Evropským monitorovacím centrem pro drogy a drogovou závislost (EMCDDA) a příslušnými agenturami Ruské federace. V roce 2010 byla přijata strategie státní politiky boje proti drogám, kterou vypracoval ruský Federální úřad pro boj proti drogám a která platí do roku 2020. Jejími hlavními body jsou: snižování poptávky, snižování nabídky a mezinárodní spolupráce. Hlavní agenturou, která odpovídá za boj proti trestné činnosti související s drogami včetně provádění příslušné strategie, je Federální úřad pro boj proti drogám. V roce 2007 byl založen ústřední protidrogový výbor, jehož regionální výbory působí v celém Rusku s cílem koordinovat práci a opatření v této oblasti. V čele tohoto výboru stojí Federální úřad pro boj proti drogám a jeho členy jsou údajně i jiné donucovací orgány. V oblasti snižování poptávky je kladen důraz na mladé lidi, kteří dosud drogy neužívali. Je poskytována léčba a rehabilitace a existuje spolupráce se školami, rodiči a nevládními organizacemi. Probíhají investice do zřizování léčebných center, i když v současné době neodpovídají potřebám (např. nedostatek míst pro léčbu HIV). Každý léčebný program je evidentně zaměřen pouze na jedinou chorobu, což neumožňuje celostní a komplexní léčbu osob. Práci na straně nabídky provádí řada donucovacích orgánů. Ústřední postavení zaujímá Federální úřad pro boj proti drogám. Vyšetřování trestné činnosti však může provádět i policie, Federální úřad pro boj proti drogám, Federální bezpečnostní služba a vyšetřovací výbor (v závislosti na okolnostech a skutečnostech daného případu). Počet donucovacích orgánů (včetně Federální celní služby, která provádí hraniční kontroly) i jejich pravomoci vyžaduje objasnění a jednoznačnější rozdělení. Tato situace má vliv rovněž na účinnost mezinárodní spolupráce. Jako sdílená obava je navíc vnímána problematika tzv. „designových drog“ a zejména pomalé začleňování kombinací nových drog na seznam zakázaných látek Statistiky o situaci v oblasti omamných látek jsou vytvářeny na základě údajů shromážděných z jednotlivých oblastí, zatímco celostátní výbor odpovídá za celkové provedení a je podřízen prezidentovi. Neexistuje však žádná analýza potenciálních rizik pašování drog v návaznosti na vytvoření celní unie s Kazachstánem a Běloruskem ani na možnost zavedení bezvízového režimu s EU. Mezi hlavní partnery v oblasti mezinárodní spolupráce patří země Střední Asie. Dalšími významnými partnery jsou Pákistán, Afghánistán, USA a členské státy EU (a to i na základě mezinárodních dohod). Rusko je aktivní rovněž na mezinárodních a regionálních fórech, jako je například skupina Pompidou nebo Rada států Baltského moře (CBSS). Hlavní tok spolupráce je centralizovaný a u všech žádostí o spolupráci vyžaduje kontakty mezi jednotlivými ústředími. To má za následek dlouhé prodlevy při získávání reakcí. Přestože ruské orgány poukázaly na některé mechanismy přímé spolupráce v této oblasti, je nezbytné další posílení stávající praxe. Je zavedena spolupráce mezi Federálním úřadem pro boj proti drogám a Evropským monitorovacím centrem pro drogy a drogovou závislost na základě memoranda o porozumění podepsaného dne 26. října 2007. V této souvislosti vytvořily Evropské monitorovací centrum pro drogy a drogovou závislost a Federální úřad pro boj proti drogám stabilní a trvalý komunikační kanál, který jim umožňuje výměnu informací o různých tématech společného zájmu. Federální úřad pro boj proti drogám a Evropské monitorovací centrum pro drogy a drogovou závislost se rovněž vzájemně zvaly na technická zasedání a na zasedání odborníků. Evropskému monitorovacímu centru pro drogy a drogovou závislost jsou pravidelně zasílány žádosti o poskytování informací o vnitrostátních a evropských právních předpisech souvisejících s drogami. Během summitu v červnu 2013 byla podepsána dohoda mezi EU a Ruskem o kontrole prekursorů drog. Tato dohoda by měla vstoupit v platnost, jakmile obě strany dokončí ratifikační postupy. · Vyměňovat si informace o příslušných strategiích a právních předpisech za účelem boje proti obchodování s lidmi včetně ochrany jeho obětí v souladu s povinnostmi stran podle Úmluvy OSN proti nadnárodnímu organizovanému zločinu a protokolu o obchodování s lidmi připojeného k této úmluvě, a řešit případné nedostatky. Tresty za obchodování s lidmi v Rusku byly poprvé stanoveny federálním zákonem č. 162-FZ z roku 2003, kterým se mění ruský trestní zákoník. V roce 2004 Rusko rovněž ratifikovalo jak Úmluvu OSN proti nadnárodnímu organizovanému zločinu, tak protokol o obchodování s lidmi připojený k této úmluvě. Rusko je z hlediska obchodování s lidmi zemí původu, tranzitní zemí i zemí určení. Hlavními cíli tohoto obchodování je pohlavní zneužívání nebo vykořisťování pracovní síly. Přestože z oficiálních (spíše základních) statistických údajů vyplývá, že trestné činy obchodování s lidmi tvoří pouze 0,1 % všech trestných činů, dokonce i samotné orgány uvádějí, že skutečný počet je mnohem vyšší (cca 8 %). Oběti pocházejí převážně ze států Střední Asie a jižního Kavkazu. Žádné konkrétní statistiky o obětech obchodování s lidmi nebyly poskytnuty. Orgánem, který nese hlavní odpovědnost za vyšetřování obchodování s lidmi, je MV, kde se těmito záležitostmi zabývá speciální oddělení. Federální bezpečnostní služba se zabývá trestnými činy, které představují národní hrozbu, a rozsáhlými organizovanými činnostmi souvisejícími s nedovoleným přistěhovalectvím. Vyšetřovací výbor pak provádí vyšetřování trestné činnosti v případech týkajících se nezletilých osob nebo úředníků. Ačkoli Federální migrační služba nemá pravomoci k vyšetřování těchto případů, odpovídá za situaci všech nelegálních migrantů a bude přinejmenším s obětmi obchodování s lidmi přicházet do styku. Obdobně jako v jiných oblastech mohou překrývající se pravomoci i zde způsobit problémy. Vláda nemá k dispozici žádný orgán, který by monitoroval její činnosti v boji proti obchodování s lidmi a prováděl pravidelná hodnocení jejích výsledků. MV vydalo plán reformy, který zahrnoval vytvoření společné komise několika orgánů pro boj proti obchodování s lidmi, v níž by byli zastoupeni představitelé Úřadu nejvyššího prokurátora, MZV, Federální migrační služby, Federální bezpečnostní služby, vyšetřovacího výboru a dalších orgánů. Rusko nemá akční plán, který by se výhradně a soudržně zabýval bojem proti obchodování s lidmi. K obchodování s lidmi se dosud přistupuje zejména z trestního hlediska, tj. jsou potírány sítě, které je organizují. Z tohoto hlediska nejsou nutné žádné zvláštní připomínky s výjimkou problematiky překrývajících se pravomocí, která byla uvedena výše. Neexistují ovšem žádné konkrétní právní předpisy upravující ochranu obětí obchodování s lidmi a jako jediná použitelná pravidla se jeví pravidla programu na ochranu obětí a svědků trestné činnosti. Tento přístup je nutno zlepšit s ohledem na zvláštní situaci obětí obchodování s lidmi, na které se nemusí vždy vztahovat obecné programy. Střediska pomoci pro oběti zpravidla spravují nevládní a mezinárodní organizace, např. Mezinárodní organizace pro migraci (IOM), Červený kříž nebo církve. Část financování/podpory zajišťuje stát (Federální migrační služba) nebo obce na bázi ad hoc. IOM má významnou úlohu při pomoci obětem a je zavedena spolupráce s takovými subjekty, jako je například MV a Federální migrační služba. IOM rovněž provozuje středisko pomoci v Petrohradě a provádí regionální programy v Karelské republice a v dalších regionech. Ve středisku pomoci navštíveném v Moskevské oblasti a provozovaném církví se nacházelo několik vietnamských obětí obchodování s lidmi, které čekaly na návrat. Tyto osoby měly přístup k základním potřebám včetně zdravotní péče. Jinak však bylo toto středisko evidentně provozováno velmi provizorně. Je zapotřebí se zaměřit na strukturálnější řešení. Na základě dostupných informací neproběhly žádné celostátní kampaně s cílem zvýšit povědomí o obchodování s lidmi v Rusku. MV v roce 2012 zveřejnilo a distribuovalo informační brožuru varující před nebezpečím, že se lze stát obětí obchodování s lidmi. V některých částech země se MV spojilo s radami obcí za účelem distribuce letáků na veřejných místech, jako jsou například vzdělávací střediska. V roce 2012 pořádalo MV pravidelnou odbornou přípravu, jejímž cílem bylo poskytnout úředníkům pokyny při řešení případů obchodování s lidmi. Ruské orgány na základě společných operací s Ukrajinou, Španělskem, Finskem a Uzbekistánem vyhodnotily, že mezinárodní spolupráce je v praxi účinná. · Zajistit výměnu informací a spolupráci mezi příslušnými agenturami obou stran s cílem účinně bojovat proti terorismu a obchodování se střelnými zbraněmi a jiné závažné mezinárodní trestné činnosti v souladu s platným mezinárodním právem a právními předpisy stran. V Rusku funguje poměrně ucelený systém boje proti terorismu vycházející z federálního zákona č. 35–FZ z roku 2006 ve znění pozdějších předpisů. Rusko je rovněž stranou všech významných úmluv OSN a Rady Evropy, které se týkají boje proti terorismu, a jejich ratifikace si rovněž vyžádala další legislativní změny. Přední agenturou v tomto ohledu je Federální bezpečnostní služba, zatímco politickými opatřeními se zabývá Národní výbor pro boj proti terorismu a jeho regionální pobočky. Národní výbor pro boj proti terorismu je meziresortním orgánem, kterému předsedá a který podporuje Federální bezpečnostní služba. Ruská politika boje proti terorismu je komplexní, je v souladu s příslušnou mezinárodní praxí (např. s globální strategií OSN pro boj proti terorismu) a zahrnuje rovněž otázky boje proti radikalizaci a zacházení s oběťmi terorismu. Legislativní a praktická opatření se zřejmě neustále vyvíjejí, např. tříúrovňový národní výstražný systém a nová zpravodajská databáze pro boj proti terorismu, na níž se podílí více orgánů. Je zaveden vnitrostátní mechanismus umožňující zmrazit aktiva teroristů na základě soudního příkazu. Ruské orgány jednoznačně považují za prioritu hrozbu terorismu z oblasti severního Kavkazu. Podle tvrzení ruských orgánů se v zemi sice vyskytují i jiné teroristické hrozby než ty, které představuje náboženský extremismus, jsou však stále pod kontrolou a dosud nedosáhly úrovně, která by mohla vyústit ve skutečné teroristické činy. Pokud jde o spolupráci mezi agenturami při stíhání terorismu, je Federální bezpečnostní služba jak bezpečnostní službou, tak donucovacím orgánem, který má mandát rovněž k vyšetřování trestné činnosti související s bojem proti terorismu. Vyšetřovací výbor však zdůraznil, že většinu vyšetřování trestné činnosti u případů souvisejících s terorismem provádí on sám poté, co Federální bezpečnostní služba provede přípravné práce. MV má rovněž oddělení pro boj proti extremismu. A konečně i Úřad nejvyššího prokurátora disponuje jak na ústřední, tak na územní úrovni specializovanými a vycvičenými jednotkami pro boj proti terorismu. Pravomoci v oblasti boje proti terorismu a extremismu jsou zřejmě právně upraveny. Odborníci EU však nabyli dojmu, že praktické činnosti MV v oblasti extremismu se překrývají s prací v oblasti boje proti terorismu, která spadá do výlučné pravomoci Federální bezpečnostní služby. Aspekty boje proti terorismu se zabývá jak obecná, tak zvláštní odborná příprava pracovníků donucovacích orgánů. Návštěva na Akademii managementu MV v Domodědovu prokázala, že Rusko má v této oblasti uspokojivé kapacity. Ruské orgány jsou si velmi dobře vědomy významu mezinárodní spolupráce v oblasti předcházení terorismu a boje proti němu. Rusko je aktivním partnerem, který hraje klíčovou úlohu na mnoha mezinárodních fórech včetně Globálního protiteroristického fóra a spolupracuje s protiteroristickým koordinátorem EU. Pokud jde o obchodování se střelnými zbraněmi, odborníci EU nabyli dojmu, že většina agentur, které navštívili, tento jev dostatečně neřeší. Rusko má údajně velmi přísná pravidla pro legální držení střelných zbraní. Odborníci EU však posuzovali potřebu zvýšit informovanost příslušných ruských agentur včetně Federální celní služby o současných trendech v oblasti obchodování se střelnými zbraněmi (včetně pašování v malém). Obdobně jako v protidrogové oblasti není ani zde prováděno hodnocení rizik na základě analýzy dopadu případného zavedení bezvízového režimu mezi EU a Ruskem a celní unie na obchodování se střelnými zbraněmi. · Vyměňovat si informace o příslušných strategiích a právních předpisech týkajících se předcházení korupci a boje proti ní, a to i v rámci veřejného sektoru, a řešit případné nedostatky. Rusko vynaložilo v poslední době značné úsilí v oblasti politiky a právních předpisů. Nejvýznamnějším právním předpisem je federální zákon „o boji proti korupci“. Je doplněn celou řadou ustanovení v jiných právních aktech včetně trestního zákona a zákona o správních přestupcích. Další ustanovení jsou také uvedena v řadě vyhlášek. Hlavním základem protikorupční politiky v Rusku je národní strategie boje proti korupci z roku 2010, kterou doplňují národní plány boje proti korupci (v současné době na období let 2012–2013). Tento rámec (který zahrnuje mimo jiné příslušný správní rámec, definici korupce, přístup k informacím, střet zájmů, pravidla pro majetková přiznání atd.) zajišťuje komplexní strukturu boje proti korupci v Rusku. Je však nezbytné provést další zlepšení a probíhají rovněž různé legislativní iniciativy (např. nejnovější zavedení ochrany oznamovatelů do ruského práva). Rusko rovněž ratifikovalo všechny významné mezinárodní úmluvy v této oblasti včetně úmluv OSN, OECD a Rady Evropy. Po jejich ratifikaci se na Rusko vztahují rovněž mechanismy pro monitorování, které tyto nástroje stanoví. V této souvislosti prováděla OECD do března 2012 hodnocení 1. fáze a skupina GRECO prováděla tři kola hodnocení. Na počátku roku proběhlo rovněž jedno hodnocení Úmluvy OSN proti korupci. Výsledkem všech těchto procesů byla doporučení, která by nyní měla být v plném rozsahu provedena. Rusko se také snaží dodržovat příslušná doporučení FATF, jehož se stalo předsednickou zemí v létě 2013. Dvěma hlavními orgány odpovědnými za provádění protikorupčních politik v Rusku je Úřad prezidenta (v oblasti politiky) a Úřad nejvyššího prokurátora (v operativní oblasti a v oblasti vznášení obvinění). Nejvyšším orgánem na politické (ale částečně i na výkonné) úrovni je prezidentská protikorupční rada (PACC), které předsedá prezident a která sdružuje vedoucí představitele příslušných agentur a ministerstev. Jejím úkolem je koordinovat činnosti, formulovat návrhy prezidentovi a monitorovat provádění právních předpisů proti korupci v souladu s národním plánem boje proti korupci. Prezidium, které podléhá PACC a v jehož čele stojí vedoucí představitel Úřadu preziden