EVROPSKÁ KOMISE V Bruselu dne 4.9.2017 COM(2017) 463 final 2017/0215(NLE) Návrh ROZHODNUTÍ RADY o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie na příštích třech zasedáních Mezinárodní velrybářské komise včetně souvisejících jednání a opatření mezi těmito zasedáními



DŮVODOVÁ ZPRÁVA 1.Předmět návrhu Tento návrh se týká rozhodnutí Rady o postoji, který má být zaujat jménem Unie ve vztahu k zasedáním Mezinárodní velrybářské komise (IWC) konaným v rámci Mezinárodní úmluvy o regulaci velrybářství (ICRW), včetně jednání a opatření mezi jednotlivými zasedáními. Vychází z rozhodnutí Rady, která byla na základě návrhů Komise přijata dne 2. března 2009 a 13. prosince 2011 a umožnila Unii koordinovat svůj postoj k řadě otázek během tří zasedání IWC (v letech 2012, 2014 a 2016) včetně příslušných jednání mezi zasedáními. Díky tomu, že se uvedená předchozí rozhodnutí vztahovala na víceleté období a že stanovila stálý politický přístup, umožnila EU a jejím členským státům zaujmout proaktivnější postoj k záležitostem projednávaným v rámci IWC, což následně vedlo k tomu, že se stále častěji na EU s krátkým časovým předstihem obracejí vlády třetích zemí s žádostí o spolupráci. Navrhuje se proto, aby se budoucí rozhodnutí Rady nevztahovala pouze na zasedání pod hlavičkou IWC, ale aby se v rámci politického rámce, který bude stanoven v daném rozhodnutí, uplatňovala také při přijímání opatření mezi těmito zasedáními, například při vydávání demarší. 2.Souvislosti návrhu 2.1.Mezinárodní úmluva o regulaci velrybářství Mezinárodní úmluva o regulaci velrybářství (dále také ICRW nebo jen „úmluva“), jež byla podepsána v roce 1946, zajišťuje ochranu a udržitelné řízení populací velryb na globální úrovni. Součástí úmluvy je právně závazný harmonogram, v němž jsou označeny chráněné a nechráněné druhy a vody, ve kterých je lov povolen a ve kterých je lov zakázán, včetně chráněných oblastí, a v němž se stanoví kvóty pro komerční lov velryb a lov velryb za účelem obživy. Úmluva rovněž reguluje lov velryb pro účely vědeckého výzkumu. V této souvislosti harmonogram požaduje, aby smluvní vlády předložily návrhy vědeckých povolení vědeckému výboru k přezkoumání předtím, než budou tato povolení vydána. Povolení vydávají jednotlivé země. Jelikož byla ICRW uzavřena před vznikem Římské smlouvy, mohou být jejími členy pouze vlády, a Evropská unie má proto pouze postavení pozorovatele. Z celkem osmdesáti sedmi smluvních vlád ICRW je v současnosti smluvními vládami dvacet pět vlád členských států EU. 2.2.Mezinárodní velrybářská komise Příslušným orgánem odpovědným za řízení provádění úmluvy je Mezinárodní velrybářská komise (IWC, dále také jen „komise“), jež se schází každé dva roky. IWC vykonává své hlavní úkoly v oblasti udržitelného řízení a ochrany populací velryb tím, že v reakci na žádosti smluvních vlád provádí změny harmonogramu ICRW. Změny musí schválit tříčtvrtinová většina hlasujících členů IWC. Rozhodnutí IWC o změně harmonogramu úmluvy mají přímé právní účinky, neboť vstupují v platnost v předepsané lhůtě, aniž je nutná jejich ratifikace. Prakticky na všech zasedáních IWC byly navrženy změny harmonogramu úmluvy s cílem povolit lov velryb za určitých podmínek nebo vyhlásit chráněná území. IWC časem prošla značným vývojem až v mezinárodní organizaci, která je považována za autoritu ve všech oblastech týkajících se velryb a jejich lovu a zabývá se činnostmi, jako jsou programy terénního výzkumu, modelování populací, programy ochrany a zjišťování hrozeb a jejich řízení. Činnost IWC bude stále více ovlivňovat Agenda pro udržitelný rozvoj 2030 a cíle udržitelného rozvoje, a zejména pak 14. cíl udržitelného rozvoje. Hlavní zdroj příjmů IWC tvoří finanční příspěvky smluvních vlád, členské vlády a organizace občanské společnosti se však dále podílejí na podpoře konkrétních pracovních programů pod řízením IWC formou doplňkových dobrovolných příspěvků. IWC přijímá doporučení od svého vědeckého výboru, který jí pomáhá zejména při posuzování stavu populací, stanovování kvót pro lov a analýze informací týkajících se velryb a jejich lovu. Vědecký výbor rovněž přezkoumává povolení k lovu velryb pro účely vědeckého výzkumu a vyjadřuje k nim své stanovisko předtím, než smluvní vlády tato povolení vydají svým občanům. Dvojí pravomoc IWC k řízení lovu velryb a současně k ochraně velryb vyústila v krajně vyhraněná stanoviska mezi smluvními vládami, jež lov velryb podporují, a smluvními vládami, jež se zaměřují na jejich přísnou ochranu. Postavení IWC je tímto stavem oslabeno, nadále však poskytuje jediný stávající rámec, díky němuž by mohly být vyřešeny problémy, jež mají globální význam. 3.Postoj, který má být zaujat jménem Unie 3.1.Potřeba stanovit postoj Unie Rozhodnutí o změně harmonogramu přijatá v rámci IWC mohou ovlivnit dosažení cílů politik a právních předpisů EU, pokud jde o kytovce.

Podle čl. 191 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU) je jedním z cílů politiky EU v oblasti životního prostředí podpora opatření na mezinárodní úrovni určených k řešení regionálních a celosvětových problémů životního prostředí. Součástí tohoto cíle je ochrana druhů na celosvětové úrovni, včetně velryb a ostatních kytovců, a Evropská unie zavedla právní předpisy v oblasti životního prostředí, které podporují jejich účinnou ochranu prostřednictvím rozsáhlé harmonizace pravidel na úrovni EU. V příloze IV směrnice o ochraně přírodních stanovišť jsou uvedeny všechny druhy kytovců. Znamená to, že všechny druhy velryb a ostatní kytovci jsou ve vodách EU chráněni před úmyslným vyrušováním, odchytem nebo usmrcováním. Rovněž se tím v EU stanoví politický základ, z něhož vycházejí postoje k otázkám, jako je hlukové znečištění, srážky kytovců s loděmi, zaplétání kytovců do rybářských sítí a vedlejší úlovky. Směrnice o ochraně přírodních stanovišť také zakazuje držení, dopravu a prodej nebo výměnu jedinců odebraných z volné přírody. Tento právní předpis neumožňuje obnovení komerčního lovu velryb. Nařízení Rady (ES) č. 338/97 o ochraně druhů volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin regulováním obchodu s nimi, kterým se provádějí ustanovení Úmluvy o mezinárodním obchodu ohroženými druhy volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (CITES) v EU, zakazuje dovoz kytovců do Unie k převážně komerčním účelům. Tuto vysokou úroveň ochrany dále posiluje rámcová směrnice o strategii pro mořské prostředí, která má zvýšit kvalitu přirozeného prostředí velryb a ostatních kytovců zlepšováním stavu prostředí v oceánech a mořích EU. Vzhledem k migraci velryb však politika EU nebude v rámci vod EU účinná, pokud ji na celosvětové úrovni nepodpoří jednotná opatření v rámci obdobného mezinárodního regulačního rámce. Takový rámec poskytuje Mezinárodní úmluva o regulaci velrybářství. V řadě témat, jež jsou předmětem usnesení IWC, se mimo to promítá členství EU ve vícestranných environmentálních dohodách, jako je Úmluva o biologické rozmanitosti, Rámcová úmluva Organizace spojených národů o změně klimatu a Stockholmská úmluva o perzistentních organických znečišťujících látkách, i skutečnost, že EU ratifikovala Minamatskou úmluvu o rtuti. 3.2.Konkrétní politické otázky 3.2.1.Komerční lov velryb, lov kytovců malého rozsahu při pobřeží a kritéria pro udělování vědeckých povolení IWC reguluje komerční lov velryb a v roce 1982 rozhodla o zavedení moratoria na komerční lov velryb, platného od roku 1986 pro všechny druhy a populace velryb. Moratorium se nevztahuje na Norsko a Island, neboť Norsko proti němu vzneslo námitku a Island proti němu vznesl výhradu. Tyto dvě země v současnosti komerční lov velryb i nadále provozují. Stanovují si vlastní kvóty, avšak předkládají komisi IWC informace o provedených odchytech a související vědecké údaje. Norsko i Island tvrdí, že kvóty pro lov velryb určují na základě nového postupu řízení (Revised Management Procedure – RMP), jejž IWC zavedla za účelem stanovování udržitelných kvót pro komerční lov velryb. Přísné uplatňování nového postupu řízení podle doporučení vědeckého výboru je klíčovým předpokladem pro to, aby se zamezilo stanovování nepřiměřených kvót. Japonsko je moratoriem na komerční lov velryb vázáno, avšak uděluje zvláštní povolení podle článku VIII ICRW, na jehož základě je možno zabíjet, odchytávat a zpracovávat velryby „pro účely vědeckého výzkumu, s výhradou omezení ohledně počtu velryb a jiných podmínek, které uzná daná smluvní vláda za vhodné“. Mezinárodní soudní dvůr nicméně v roce 2014 rozhodl, že hlavní japonský program „lovu velryb pro vědecké účely“ je protiprávní, neboť nedosahuje dostatečné vědecké úrovně na to, aby mohl být jednoznačně považován za program lovu velryb „pro účely vědeckého výzkumu“ a na tomto základě také odůvodněn. Navíc nebylo prokázáno, že je k dosažení uvedených vědeckých cílů zapotřebí odebírat vzorky metodami, které vyžadují usmrcení. Japonsko přesto v rámci nového programu v roce 2016 obnovilo „lov velryb pro vědecké účely“ v Antarktidě a pokračovalo v něm i v roce 2017, aniž by se řídilo novým postupem pro přezkum povolení k lovu velryb, jak je stanoveno v příslušných usneseních IWC, jež se na Japonsko vztahují. I přesto, že uvedené země v lovu velryb pokračují, přispělo moratorium na komerční lov velryb v posledních třiceti letech k ochraně velryb. Mnoho populací velryb se navzdory tomu stále kriticky zmenšuje, mimo jiné i kvůli tomu, že se vedle lovu objevují nová ohrožení velryb, k nimž patří zaplétání se do rybářských sítí, srážky s loděmi, znečištění včetně hluku pod mořskou hladinou, zhoršování stavu stanovišť apod. Je tedy i nadále důležité zabraňovat ztrátám v důsledku komerčního lovu, aby se tyto populace mohly obnovit. Všeobecný zákaz komerčního lovu velryb, o kterém bylo rozhodnuto v rámci IWC, by se proto měl zachovat. Tento zákaz je v souladu s politikami EU a EU na něm trvá. Japonsko se snažilo přesvědčit IWC, aby zavedla novou kategorii lovu velryb, tzv. lov kytovců malého rozsahu při pobřeží, což by ve výsledku vedlo k částečnému zrušení moratoria na komerční lov velryb. EU by se měla postavit proti návrhům na zavedení nových kategorií lovu velryb a měla by prosazovat závěr Mezinárodního soudního dvora, že podle ICRW se lov velryb dělí do těchto tří kategorií: komerční lov velryb, naturální velrybářství původních domorodých obyvatel (tyto dvě kategorie jsou uvedeny v harmonogramu) a lov velryb na základě zvláštního povolení podle článku VIII. Tím se zamezí mezerám v zákazu komerčního lovu velryb a snadněji se zabrání tomu, aby se tento koncept zavedl v blízkosti vod EU. Pokud jde o lov velryb „pro vědecké účely“, měla by EU nadále pevně trvat na tom, že článkem VIII, jenž umožňuje lov velryb na základě zvláštního povolení, nelze odůvodnit lov velryb, který je primárně komerční. Zneužití tohoto článku odporuje smyslu moratoria a vůli IWC vyjádřené v různých usneseních. Aby EU uznala návrhy zvláštních povolení za oprávněné podle článku VIII, musí tyto návrhy splňovat kritéria uvedená v rozsudku Mezinárodního soudního dvora ze dne 31. března 2014 o lovu velryb v Antarktidě. Znamená to, že musí být v naprostém souladu s usnesením 2014-5 o lovu velryb na základě zvláštního povolení, v němž se stanoví, že pro vydání zvláštního povolení musí být splněny dvě kumulativní podmínky, a to, že odběr vzorků vyžadující usmrcení je prováděn v rámci „vědeckého výzkumu“ a že je určen pouze „pro účely tohoto výzkumu“. Prakticky vzato by se tedy vědecký výbor přesvědčil, že smluvní strana, jež hodlá zvláštní povolení vydat, prokázala, že očekávaný výstup projektu lze odůvodnit jako vědecký výzkum, pečlivě zvážila, zda cíle výzkumu nelze dosáhnout za použití odběru vzorků, který nevyžaduje usmrcení, dospěla k závěru, že toto není proveditelné, a prokázala, že navrhované rozměry vzorků striktně odpovídají potřebám výzkumu a nejsou větší než přiměřené vědeckému cíli. EU by kromě toho měla zastávat stanovisko, které nakonec přijaly všechny strany uvedeného řízení u Mezinárodního soudního dvora, a sice že IWC má v debatě o lovu velryb na základě zvláštního povolení legitimní úlohu. EU by proto měla nadále prosazovat přístupy, jež zaručí, že jakékoli zvláštní povolení bude před vydáním posouzeno vědeckým výborem IWC i samotnou IWC a bude v souladu s příslušnými doporučeními. 3.2.2.Ochrana Mezinárodní úmluva o regulaci velrybářství byla v roce 1946 jednou z prvních mezinárodních dohod, které spojovaly ochranu a udržitelné využívání zdrojů. Časem začaly narůstat dopady jiných ohrožení než lovu, jakož i problémy ochrany a pro IWC se staly jednou z největších výzev. V roce 2003 byl ustaven výbor pro ochranu. Tento výbor úzce spolupracuje s vědeckým výborem na řešení řady ohrožení velryb a jejich stanovišť. V roce 2016 IWC za podpory smluvních vlád členských států EU přijala na základě koordinovaného postoje EU nový strategický plán, jenž je doplněn pracovním programem a v němž jsou určena hlavní ohrožení kytovců (srážky s loděmi, mořský odpad, vedlejší úlovky, antropogenní zvuk, chemické znečištění a změna klimatu) a prioritní opatření (udržitelné pozorování velryb, plány řízení ochrany, chráněná území, sběr údajů a podávání zpráv). Nově se také klade důraz na pozitivní roli živých i uhynulých velryb a dalších kytovců v regulaci ekosystémů a v poskytování ekosystémových služeb. EU by v souladu s politikou a právními předpisy EU měla podpořit další rozvoj stále větší úlohy IWC v ochraně. EU by v rámci svých silných politických závazků v oblasti ochrany měla i nadále podporovat všechny návrhy na vyhlášení chráněných území pro velryby. Přijetí těchto návrhů vyžaduje úpravu harmonogramu, jež musí být schválena tříčtvrtinovou většinou hlasů. K dosažení této většiny je zapotřebí uspořádat aktivní přípravná jednání se smluvními vládami, které obvykle při hlasování chráněná území nepodpoří. EU a její členské státy by rovněž měly podpořit větší transparentnost a za tímto účelem navrhnout, aby byla v harmonogramu všechna ustanovení týkající se chráněných území uvedena v samostatném oddíle „Chráněná území“. Rovněž by se měly podpořit návrhy IWC zaměřené na zlepšení životních podmínek velryb. Činnost v oblasti dobrých životních podmínek zvířat může být kromě jiného zaměřena na zaplétání velryb do rybářských sítí, srážky velryb s loděmi, případy uváznutí velkého počtu velryb na mělčině, pozorování velryb, hlukové znečištění, zlepšení metod usmrcování a utrácení apod.

IWC se v posledních letech začala zabývat otázkami souvisejícími s chorobami kytovců, a zejména pak s chorobami, které mohou být spojeny s lidskými činnostmi nebo které se mohou přenést na člověka, a mohly by tak představovat riziko pro komunity původních domorodých obyvatel, které provozují lov pro obživu a konzumují produkty z velryb pocházející z nekomerčního lovu. EU a její členské státy by měly tyto debaty podpořit, pokud budou založeny na vědeckých poznatcích a pokud jejich projednávání v rámci IWC bude přínosem pro práci dalších fór. 3.2.3.Naturální velrybářství původních domorodých obyvatel Naturální velrybářství původních domorodých obyvatel je zahrnuto do jednotlivých verzí harmonogramu a jeho regulace je důležitou a nedílnou součástí úkolů IWC, která každých šest let stanovuje kvóty pro naturální velrybářství původních domorodých obyvatel (nové kvóty budou stanoveny v roce 2018). Na naturální velrybářství původních domorodých obyvatel se nevztahuje moratorium, neboť se nejedná o komerční lov velryb. Vlády mají povinnost dokládat potřeby svých původních obyvatel formou tzv. „prohlášení o potřebách“, v němž jsou uvedeny podrobné informace o lovu, produktech a jejich šíření ve vztahu ke kultuře, obživě a výživě. Vědecký výbor předkládá doporučení ohledně udržitelnosti navrhovaného lovu a bezpečných kvót pro lov a IWC s uvážením prohlášení o potřebách a stanoviska vědeckého výboru rozhoduje o kvótách pro konkrétní lov. To však často ať už na úrovni EU, nebo na úrovni IWC představuje spornou otázku. Situaci neulehčuje ani skutečnost, že se v harmonogramu uznává nutnost zajistit naturálním velrybářstvím původních domorodých obyvatel dostatečný počet velryb k uspokojení potřeb obživy původních obyvatel, avšak tyto potřeby se v něm nedefinují. Formulovat takovou definici je vzhledem ke složitosti pojmů, množství rozdílných druhů lovu a specifičnosti komunit, jež by měla pojmout, obzvláště složité. EU jako celek a Dánsko jednající jménem Grónska se chopily důležité iniciativy, aby zmírnily napětí vyvolané rozdílnými postoji k naturálnímu velrybářství původních domorodých obyvatel. IWC přijala v roce 2014 usnesení 2014-1 o nutnosti uplatňovat v budoucnu při regulaci naturálního velrybářství původních domorodých obyvatel jednotnější a dlouhodobější přístup. IWC také vyzvala vědecký výbor a podvýbor pro naturální velrybářství původních domorodých obyvatel, aby ještě před stanovováním nových kvót pro naturální velrybářství původních domorodých obyvatel v roce 2018 vykonaly konkrétní úkoly s cílem zajistit ucelenější podklady pro určení kvót pro lov. Vedle usnesení 2014-1 diskutovali odborníci z různých oborů včetně zástupců komunit naturálního velrybářství původních domorodých obyvatel o pojmu „potřeby obživy“ ve vztahu k právům původních obyvatel. Tito odborníci doporučili, aby se prohloubilo porozumění těmto právům, rozšířila se úloha původních obyvatel v IWC a navázaly se vztahy mezi IWC a dalšími příslušnými fóry. Rovněž navrhli, aby se „prohlášení o potřebách“, jež jsou považována za omezování práv původních obyvatel na využívání vlastních zdrojů, nahradila méně komplikovaným dokumentem. Předložili také návrh vhodnějšího postupu a časového rozpisu pro posuzování kvót pro naturální velrybářství původních domorodých obyvatel po roce 2018. EU a smluvním vládám jejích členských států se na 66. zasedání IWC v říjnu 2016 podařilo obecně podpořit potřebu věnovat v rámci práce IWC větší pozornost právům původních obyvatel a dále pak podpořit návrh odborníků na zlepšení postupu stanovování kvót pro naturální velrybářství původních domorodých obyvatel. Panovaly však mezi nimi neshody ohledně nahrazení pojmu „prohlášení o potřebách“. Proto bylo na 66. zasedání IWC dohodnuto, že se těmito otázkami bude dále zabývat pracovní skupina pro naturální velrybářství původních domorodých obyvatel, jež poté předloží příslušná doporučení na 67. zasedání IWC v roce 2018. V tomto ohledu bude důležité, aby dva členské státy EU, které se do diskuzí o těchto otázkách zapojují nejvíce, společně zajistily, aby tato doporučení určená pro 67. zasedání IWC mohla být podpořena Evropskou unií jako celkem. Pokud jde o práva původních obyvatel, EU se již dlouhou dobu zasazuje o respektování lidských práv na celém světě a zavedla celou řadu politik, které se týkají i původních obyvatel. Aby vyjádřila podporu přístupu založeného na respektování práv, mohla by se řídit doporučeními odborníků a navrhnout usnesení týkající se významu nedávného vývoje v boji za práva původních obyvatel pro IWC a podpořit zkoumání mechanismů, kterými by bylo možno zlepšit postavení zástupců původních obyvatel na zasedáních IWC. EU by rovněž mohla zvážit rozšíření navrhovaných změn harmonogramu, jež mají být projednány na 67. zasedání IWC, o nahrazení pojmu aborigines („původní domorodí obyvatelé“) pojmem indigenous peoples („původní obyvatelé“). Ostatní doporučení ohledně práv původních obyvatel, tedy doporučení zadat vypracování přehledu nástrojů uplatňování těchto práv, pravidelně zvát zvláštního zpravodaje OSN pro práva původních obyvatel na zasedání IWC, jmenovat zástupce IWC pro účast na zasedání Stálého fóra OSN pro otázky původních obyvatel a prozkoumat případný přínos zapojení sekretariátu do meziagenturní podpůrné skupiny pro otázky původních obyvatel, se zdají být nepřiměřená vzhledem k malé velikosti organizace, z jejíchž členů se pouze ve čtyřech státech provozuje naturální velrybářství původních domorodých obyvatel. Poskytovat IWC relevantní informace o těchto oblastech lze účinněji a s nižšími náklady na základě informací získaných od příslušných smluvních vlád a zástupců komunit původních domorodých obyvatel provozujících naturální velrybářství. Při prosazování přístupu založeného na respektování práv bude EU muset mít na paměti, že práva původních obyvatel nejsou absolutní a mohou být ovlivněna opatřeními, která budou přiměřená a objektivně odůvodněná. Přiměřené a objektivně odůvodněné může ve světle povinnosti IWC stanovit kvóty pro naturální velrybářství původních domorodých obyvatel tak, aby pokryly jejich potřeby obživy, být například poskytnutí informací na podporu žádostí o kvóty pro naturální velrybářství původních domorodých obyvatel. Stejně tak může být na základě pravomoci IWC řídit celosvětově populace velryb přiměřeně a objektivně odůvodněno omezit kvóty pro naturální velrybářství původních domorodých obyvatel, pokud existují obavy ohledně udržitelnosti daného lovu. 3.3.Institucionální otázky Vzhledem k tomu, že EU má postavení pozorovatele, jsou postoje, jež mají být zaujaty jménem EU v rámci IWC, vyjadřovány členskými státy vystupujícími společně v zájmu EU, a to způsobem, který nejlépe podporuje uznání EU, aniž by byla dotčena ustanovení Smlouvy týkající se zastupování EU. Ačkoli se zdá nepravděpodobné, že by snaha současného japonského předsedy IWC o zahájení debaty na téma „budoucnosti IWC“ vyústila ve formulování výzev ke změnám úmluvy, měly by EU a její členské státy využít všech příležitostí k dosažení pokroku v jednání o členství EU. Vzhledem k tomu, že EU není členem, je nyní o to důležitější, aby členské státy v souladu se zásadou loajální spolupráce uvedenou v čl. 4 odst. 3 Smlouvy o Evropské unii a zásadou jednotnosti při vnějším zastupování EU plně využily svou kolektivní sílu k prosazení postojů EU v IWC. Jednotný postoj EU je zásadní i proto, že je předpokladem pro dosažení konsensu nebo jednomyslnosti uvnitř IWC, což je důležité zejména ve vztahu k závěru Mezinárodního soudního dvora, že usnesení IWC mohou být relevantní pro výklad úmluvy nebo jejího harmonogramu, pokud jsou přijata konsensem nebo jednomyslně. Dosažení největší možné kolektivní síly EU vyžaduje, aby všechny členské státy byly smluvními vládami IWC a měly možnost hlasovat o změnách harmonogramu a dalších usneseních. V současnosti je smluvními vládami IWC dvacet pět členských států EU a je důležité, aby tři zbývající státy, které smluvními vládami dosud (Malta a Lotyšsko) nebo již (Řecko) nejsou, přistoupily co nejdříve. Stejně tak je důležité, aby všechny členské státy včas platily vyměřené příspěvky, a zajistily si tak hlasovací práva. Pro co největší posílení vlivu EU jako celku není třeba, aby všechny členské státy na zasedání IWC vysílaly své zástupce z hlavních měst. Mohou pověřit pracovníky místního velvyslanectví. Pokud členský stát nemá v zemi, kde se zasedání IWC koná, zastoupení, může příslušný vnitrostátní orgán v souladu s postupy v rámci jiných právně závazných dohod před zasedáním předat pověřovací listiny členovi zastoupení jiného členského státu. Povinnost loajální spolupráce znamená, že by členské státy EU neměly hlasovat proti sobě a měly by vyvíjet veškeré úsilí, aby dosáhly společného postoje. Při osmdesáti sedmi smluvních vládách Mezinárodní úmluvy o regulaci velrybářství představuje současný počet dvaceti dvou hlasujících členských států čtvrtinu všech hlasujících členů IWC. Hlavní politické zásady i volební síla tedy vyžadují, aby se EU jako celek shodla na návrzích IWC vždy v dostatečném předstihu před zasedáním IWC. 4.Právní základ 4.1.Procesněprávní základ

Ustanovení čl. 218 odst. 9 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU) zavádí rozhodnutí, kterými se stanoví „postoje, které mají být jménem Unie zaujaty v orgánu zřízeném dohodou, má-li tento orgán přijímat akty s právními účinky, s výjimkou aktů, které doplňují nebo pozměňují institucionální rámec dohody“. Ustanovení čl. 218 odst. 9 SFEU se použije bez ohledu na to, zda je Unie členem orgánu nebo smluvní stranou předmětné dohody. Mezinárodní velrybářská komise je orgánem zřízeným dohodou, a to Mezinárodní úmluvou o regulaci velrybářství. Akty, které má tento orgán přijmout, představují akty s právními účinky. Zamýšlené akty mohou rozhodujícím způsobem ovlivnit obsah právních předpisů EU (viz oddíl 3.1 výše). Zamýšlené akty nedoplňují ani nepozměňují institucionální rámec dohody. Procesněprávním základem navrhovaného rozhodnutí je proto čl. 218 odst. 9 SFEU. 4.2.Hmotněprávní základ Zastřešujícím cílem Unie ve vztahu k IWC je zajistit účinný mezinárodní regulační rámec pro ochranu a řízení populací velryb, který zaručí podstatné zlepšení stavu ochrany velryb a ostatních kytovců a zavede kontrolu IWC nad veškerými velrybářskými činnostmi členů IWC. U předchozích návrhů se mělo za to, že hlavní cíl a obsah zamýšleného aktu se z převážné části týká životního prostředí, a proto se jako hmotněprávní základ použil čl. 191 odst. 1 SFEU, zatímco jako součást operačního právního základu rozhodnutí o postoji Unie na zasedání IWC se nenavrhl čl. 43 odst. 2 SFEU (viz také KOM(2011) 495 a KOM(2008) 711). Navrhuje se, aby se prozatím použil tentýž právní základ jako v letech 2008 a 2011. Je třeba zdůraznit, že vymezení čl. 191 odst. 1 a čl. 43 odst. 2 SFEU je předmětem některých probíhajících soudních řízení. Tímto návrhem hmotněprávního základu není nijak dotčena výlučná pravomoc Evropské unie v oblasti zachování mořských biologických zdrojů podle čl. 3 odst. 1 písm. d) ve spojení s článkem 38 a přílohou I Smlouvy, tedy v oblasti veškerých živých vodních zdrojů v rámci společné rybářské politiky, jež se řídí nařízením (EU) č. 1380/2013. Tímto postupem nevznikne precedens pro jakákoli budoucí vyjednávání o ochraně a řízení živých vodních zdrojů spadajících do působnosti uvedeného nařízení a zejména bude možná zapotřebí tento přístup upravit na základě výsledků příslušných probíhajících soudních řízení týkajících se vymezení čl. 191 odst. 1 a čl. 43 odst. 2 SFEU. 4.3.Závěr Prozatím by právním základem navrhovaného rozhodnutí měl být čl. 191 odst. 1 SFEU ve spojení s čl. 218 odst. 9 SFEU. 2017/0215 (NLE) Návrh ROZHODNUTÍ RADY o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie na příštích třech zasedáních Mezinárodní velrybářské komise včetně souvisejících jednání a opatření mezi těmito zasedáními RADA EVROPSKÉ UNIE, s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 191 odst. 1 ve spojení s čl. 218 odst. 9 této smlouvy, s ohledem na návrh Evropské komise, vzhledem k těmto důvodům: (1)Na základě Mezinárodní úmluvy o regulaci velrybářství (ICRW) podepsané v roce 1946 byla zřízena Mezinárodní velrybářská komise (IWC), která je příslušnou mezinárodní organizací, pokud jde o ochranu a řízení populací velryb na globální úrovni. (2)Nedílnou součástí úmluvy je harmonogram v její příloze, kterým se celosvětově řídí lov velryb. Stanoví podrobné předpisy upravující lov velryb ve vztahu k ochraně a využívání zdrojů velryb. Jeho ustanovení a změny přijaté IWC jsou pro strany závazné, ledaže by některá strana podala formální námitku proti změně podle čl. V odst. 3 úmluvy. (3)Na základě změny harmonogramu, na které se dohodla většina zemí zastoupených v IWC, vstoupilo v roce 1986 v platnost moratorium na komerční lov velryb. Přední státy provozující lov velryb moratorium soustavně zpochybňují a v lovu velryb, který odůvodňují vědeckými účely nebo jinými výjimkami, i nadále pokračují. (4)Je vhodné stanovit postoj, který má být zaujat jménem Unie v IWC, neboť rozhodnutí o změně harmonogramu přijatá v rámci IWC mohou mít právní účinky a mohou ovlivnit dosažení cílů politik a právních předpisů Unie, pokud jde o kytovce. Cílem některých návrhů, které jsou pravidelně předkládány k rozhodnutí na zasedáních IWC, je povolit lov velryb při stanovení kvót a uplatňování řídicích opatření nebo vytvořit chráněná území pro velryby. Tyto návrhy vyžadují stanovení postoje Unie. (5)Členy IWC mohou být pouze vlády. V současnosti je stranami IWC dvacet pět členských států Evropské unie. Evropská unie má v IWC postavení pozorovatele a je zastoupena Komisí.