Tento návrh navíc zohledňuje nedávné jevy, jako je kybernetické násilí vůči ženám, o němž Istanbulská úmluva konkrétně nepojednává. Výskyt kybernetického násilí se zvyšuje v důsledku používání internetu a IT nástrojů. Násilí, s nímž se oběti setkávají fyzicky, se tak často rozšiřuje i do prostředí internetu. Přestože je kybernetické násilí již značně rozšířeno, byla regulace dosud velmi roztříštěná a jak na úrovni EU, tak členských států existují značné mezery v právní úpravě.

Cílem tohoto návrhu je dosáhnout cílů úmluvy v rámci pravomocí EU doplněním stávajícího acquis EU a právních předpisů členských států v oblastech, na něž se úmluva vztahuje. Potřeba přijmout opatření se projevuje jak v členských státech, které ratifikovaly Istanbulskou úmluvu, tak v těch, které tak neučinily. Během přípravných prací se ukázalo, že je třeba přijmout opatření v oblasti přístupu ke spravedlnosti, včetně minimálních pravidel pro definice a sankce týkající se určitých trestných činů, práv a ochrany obětí v souvislosti s trestním řízením, specializované podpory obětí, prevence tohoto druhu násilí a posílení úzké koordinace a spolupráce na unijní i vnitrostátní úrovni. Příslušné normy EU jsou roztříštěné do několika právních nástrojů a nevedly k účinnému monitorování a prosazování. Istanbulská úmluva sice převážně byla impulzem k přijetí opatření na vnitrostátní úrovni, z monitorování provádění úmluvy je však patrné, že přetrvávají nedostatky. Vzhledem k tomu, jak se násilí vůči ženám a domácí násilí v posledních desetiletích vyvíjí, je nepravděpodobné, že by se výskyt těchto trestných činů výrazně snížil, jestliže EU nepřijme žádná opatření.

–Kriminalizace některých forem násilí, které neúměrně postihují ženy, nejsou dostatečně řešeny na vnitrostátní úrovni a spadají do pravomocí EU, a to na základě stávajících právních základů. Jedná se o kriminalizaci znásilnění založeného na absenci souhlasu (v některých členských státech totiž kvalifikace znásilnění musí zahrnovat použití síly nebo výhružek), mrzačení ženských pohlavních orgánů a některých forem kybernetického násilí.

Směrnice o boji proti pohlavnímu zneužívání dětí se na tuto problematiku bude vztahovat i nadále. Článek 24 Listiny základních práv Evropské unie stanoví, že děti mají právo na ochranu a péči nezbytnou pro své blaho a že při všech činnostech týkajících se dětí, ať už uskutečňovaných veřejnými orgány nebo soukromými institucemi, musí být prvořadým hlediskem zájem dítěte. Je zřejmé, že ochrana poskytovaná konkrétním rámcem, který znásilnění kriminalizuje na základě pojmu souhlasu, by měla být rozšířena i na děti, jsou-li schopny souhlas platně vyjádřit. To je dáno věkem pohlavní dospělosti, který je upraven na úrovni členských států, a v jednotlivých státech se tudíž různí. Vzhledem k tomu, že směrnice o boji proti pohlavnímu zneužívání dětí již poskytuje zvláštní rámec pro všechny děti, v zájmu soudržnosti zavádí tento návrh nezbytné úpravy formou cílené změny uvedené směrnice. Tato změna zavádí penetraci jako další přitěžující okolnost a pojem absence souhlasu u dětí, které dosáhly věku pohlavní dospělosti. Současně probíhá hodnocení směrnice o boji proti pohlavnímu zneužívání dětí, jehož výsledkem může být v roce 2023 návrh na její přepracování. Naskytne se tak příležitost zajistit celkovou soudržnost zvláštního rámce na ochranu dětí před všemi formami pohlavního zneužívání a pohlavního vykořisťování se stávajícím návrhem.

EU již podporuje členské státy při řešení tohoto druhu násilí prostřednictvím financování, politických opatření a příslušných horizontálních právních nástrojů. K zefektivnění stávajících opatření a k dalšímu posílení nástrojů Unie k potírání násilí vůči ženám a domácího násilí jsou však nezbytná cílená legislativní opatření na úrovni EU, a to stanovením minimálních pravidel. V případě členských států, které jsou smluvními stranami Istanbulské úmluvy, by opatření EU podporovala provádění úmluvy. Stávající návrh by umožnil další koordinovaná opatření v celé EU a umožnil by prosazování na úrovni Unie. Cílem tohoto návrhu je nalézt rovnováhu mezi zajištěním toho, aby povinnosti, které stanoví, byly účinné, a ponecháním flexibility členským státům, aby při provádění svých pravidel mohly zohlednit svá vnitrostátní specifika a potřeby.

Analýza ukazuje, že příslušné právní předpisy EU poskytují práva obětem násilí vůči ženám a domácího násilí velmi selektivně. K tomu došlo v rámci právních předpisů, které se v první řadě nevztahují na tyto druhy násilí (k tématu provázanosti se stávajícími právními předpisy EU viz výše přehled současné situace). Opatření EU se nevztahují výslovně na oběti násilí vůči ženám a domácího násilí. V případě obětí násilí vůči ženám a domácího násilí nejsou příslušné povinnosti dostatečně specifické, nebo ponechávají členským státům široký prostor k vlastnímu uvážení. Kromě toho jsou příslušné právní předpisy EU v průměru starší deseti let. Během této doby se potřeby obětí nepodařilo dostatečně uspokojit a je třeba je odpovídajícím způsobem řešit.

Výbor uvedl, že zpráva o posouzení dopadů 1) dostatečně nepopisuje dopad několika opatření na úrovni EU a členských států v základním scénáři, 2) nejsou dostatečně zřejmé celkové cíle a náležitě odůvodněna není ani potřeba komplexního přístupu, 3) nejsou zcela jasně uvedena konkrétní plánovaná opatření ani kombinace konkrétních opatření v jednotlivých možnostech, 4) do revidované analýzy nákladů a přínosů nebyl plnohodnotně začleněn revidovaný soubor možností a přetrvaly nejasnosti v porovnání možností, a to i pokud jde o použitá kritéria a metodiku bodového hodnocení, a 5) nebyla dostatečně posouzena přiměřenost upřednostňované možnosti ani přístup lex specialis, který byl zvolen.

Pokud jde o očekávaný dopad upřednostňované možnosti, kvantitativní analýza ukázala pozitivní hospodářské dopady. Snížení prevalence násilí vůči ženám a zejména domácího násilí by mohlo znamenat hospodářský přínos ve výši přibližně 53,1 miliardy EUR a v dlouhodobém horizontu dokonce přibližně 82,7 miliardy EUR. Největší potenciál pro ekonomický přínos spočívá v tom, že by se obětem snížily náklady na fyzickou a citovou újmu (odhadované snížení se pohybuje mezi 32,2 miliardy a 64,5 miliardy EUR). Společenské dopady by se týkaly různých zúčastněných stran, konkrétně obětí, svědků, pachatelů, podniků, vnitrostátních orgánů a společnosti v širším smyslu. Upřednostňovaná možnost by pro oběti znamenala lepší zdraví, bezpečnost a kvalitu života (zejména díky opatřením na ochranu a podporu). Rovněž by se zvýšilo povědomí obětí a svědků o informacích o službách ochrany a podpory a možnostech, jak se k nim dostat. Očekává se, že intervenční programy pro pachatele budou mít pozitivní dopad na jejich postoje a chování. Pokud by zaměstnavatelé znali situaci, s níž se potýkají pracovníci, kteří jsou oběťmi sexuálního obtěžování na pracovišti, lépe by je pochopili a zajistili jim větší podporu, a v konečném důsledku tak přispěli k vytváření bezpečného pracovního prostředí. Pozitivní účinek by se měl projevit i na produktivitě. Pro vnitrostátní orgány by byla přínosem opatření řešící právní nejistotu a shromažďování údajů, což by umožnilo lépe koncipovat vnitrostátní politiky pro prevenci a potírání násilí vůči ženám a domácího násilí. Větší povědomí o škodlivosti genderových stereotypů a norem mezi veřejností by mělo pozitivní dopad na společnost jako celek.

Navrhovaná směrnice řádně zohledňuje presumpci neviny a právo podezřelých osob na obhajobu (článek 48 Listiny) a zásady zákonnosti a přiměřenosti trestných činů a trestů (článek 49 Listiny). Pokud jde o právo na svobodu projevu (článek 11 Listiny), jsou ustanovení o odstraňování nebo blokování nezákonného obsahu omezena na to, co je nezbytně nutné a přiměřené k dosažení cíle směrnice.

Kapitola 7 obsahuje závěrečná ustanovení této směrnice. V zájmu zajištění soudržnosti mění článek 45 směrnici o boji proti pohlavnímu zneužívání dětí tím, že zavádí trestný čin penetrace za sexuálním účelem a vyjasňuje, že k okolnostem, za nichž dítě, které dosáhlo věku pohlavní dospělosti, nemůže platně udělit souhlas, patří okolnosti uvedené v článku 5 tohoto návrhu. Článek 46 se týká úrovně ochrany a článek 47 povinnosti členských států podávat zprávy. Článek 48 objasňuje vztah k jiným směrnicím a obsahuje ustanovení o tom, které předpisy nejsou dotčeny. Tento článek objasňuje, že ustanovení se použijí navíc k ustanovením směrnice o právech obětí, směrnice o boji proti obchodování s lidmi, směrnice o boji proti pohlavnímu zneužívání dětí a [návrhu aktu o digitálních službách]. To znamená, že na oběti by se měla vztahovat ochrana podle všech směrnic, které se na ně vztahují. Článek 49 obsahuje doložku o nesnižování úrovně právní ochrany. Článek 50 se týká provedení této směrnice. Článek 51 stanoví, kdy směrnice vstoupí v platnost, a článek 52, komu je určena.

Kapitola 6 obsahuje pravidla pro koordinaci politik členských států proti násilí vůči ženám a domácímu násilí, ale také ustanovení o koordinaci na úrovni EU. S cílem zefektivnit vnitrostátní politiky a zajistit účinnou víceúrovňovou reakci na tyto druhy násilí vyžaduje článek 39, aby členské státy určily nebo zřídily úřední subjekt ke koordinaci politiky v této oblasti a dohledu nad ní. K tomu se v souladu s článkem 40 přidává povinnost zajistit účinnou koordinaci a spolupráci všech agentur zapojených do podpory obětí. Klíčovými aktéry při poskytování podpory obětem a při předcházení násilí jsou nevládní organizace. Na základě článku 41 členské státy spolupracují s nevládními organizacemi a konzultují s nimi příslušné politiky. Aby se mohlo náležitě zakročit proti kybernetickému násilí, jak je definováno ve stávajícím návrhu, mají členské státy usnadnit poskytovatelům zprostředkovatelských služeb přijímání samoregulačních opatření (článek 42). Cílem článku 43 je usnadnit spolupráci mezi členskými státy při výměně osvědčených postupů v zájmu co nejúčinnějšího provedení této směrnice. Pro vytváření vhodných opatření ve věci násilí vůči ženám a domácího násilí má zásadní význam shromažďování údajů a výzkum. S cílem zajistit dostupnost srovnatelných údajů na úrovni EU stanoví článek 44 pravidla pro shromažďování údajů ve všech členských státech. Vzhledem ke svým odborným znalostem a probíhající práci v této oblasti má institut EIGE podporovat členské státy při přípravě společné metodiky a shromažďování údajů.

Kapitola 5 se zaměřuje na účinnou prevenci násilí vůči ženám a domácího násilí. Patří sem povinnost vést osvětové kampaně a výzkumné a vzdělávací programy a rozšiřovat příslušné informace (článek 36). Odborníci, u nichž je nejpravděpodobnější, že přijdou do styku s oběťmi, musí být proškoleni a cíleně informováni. Cílem je zajistit, aby tito odborníci dokázali vhodným způsobem reagovat a identifikovat případy násilí a aby odpovědné organizace mohly účinně koordinovat svou činnost (článek 37). Článek 38 stanoví intervenční programy, jichž se mohou dobrovolně zúčastnit i osoby, které se obávají, že by takové trestné činy mohly spáchat.

Kapitola 4 pojednává o podpoře, kterou musí oběti obdržet před zahájením trestního řízení, v jeho průběhu a po přiměřenou dobu po jeho skončení. Článek 27 stanoví zvláštní služby, opatření a zvláštní zdroje služeb podpory, které poskytují specializované služby obětem násilí vůči ženám a domácího násilí. Tato kapitola dále stanoví konkrétní a okamžitou podporu ze strany krizového centra pro oběti znásilnění a centra pro pomoc obětem sexuálního násilí (článek 28) a odbornou podporu obětem mrzačení ženských pohlavních orgánů (článek 29). Členské státy by rovněž měly zajistit, aby se oběti sexuálního obtěžování na pracovišti mohly obracet na poradenské služby mimo pracoviště, včetně poradenství pro zaměstnavatele ohledně toho, jak tyto trestné činy odpovídajícím způsobem řešit (článek 30). Členské státy musí zřídit linky pomoci obětem a zajistit jejich provoz pod harmonizovaným číslem EU (článek 31). Obětem bez rozdílu musí být k dispozici k danému účelu vhodné přístřeší nebo jiné provizorní ubytování, aby se jim při návratu k nezávislému životu poté, co zažily násilí, dostalo pomoci (článek 32). Kromě toho musí členské státy poskytnout přiměřenou ochranu a podporu dětským obětem s ohledem na zájmy dítěte (článek 33). To zahrnuje zajištění bezpečných míst umožňujících kontakt mezi dítětem a rodiči, kteří jsou pachateli a mají právo na styk s dítětem (článek 34). Článek 35 poskytuje záruky obětem z řad ohrožených skupin, například snadnější přístup obětem se zdravotním postižením.

(2)Rovnost žen a mužů a zákaz diskriminace jsou základními hodnotami Unie a základními právy zakotvenými v článku 2 Smlouvy o Evropské unii a v článcích 21 a 23 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“). Násilí vůči ženám a domácí násilí tyto zásady ohrožují a oslabují práva žen a dívek na rovnost ve všech oblastech života.

(3)Násilí vůči ženám a domácí násilí porušují základní práva, jako je právo na lidskou důstojnost, právo na život a nedotknutelnost lidské osobnosti, zákaz nelidského či ponižujícího zacházení anebo trestu, právo na respektování soukromého a rodinného života, ochrana osobních údajů a práva dítěte, jak jsou zakotvena v Listině základních práv Evropské unie.

(4)Tato směrnice by se měla vztahovat na trestnou činnost, kterou je násilí vůči ženám nebo domácí násilí a která je podle práva Unie nebo vnitrostátního práva kvalifikována jako trestný čin. To zahrnuje trestné činy definované v této směrnici, konkrétně znásilnění, mrzačení ženských pohlavních orgánů, sdílení intimního nebo zmanipulovaného materiálu bez souhlasu, kybernetické pronásledování, kybernetické obtěžování, kybernetické podněcování k násilí nebo nenávisti a trestnou činnost, na niž se vztahují jiné nástroje Unie, zejména směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/36/EU a 2011/93/EU, které vymezují trestné činy týkající se pohlavního vykořisťování dětí a obchodování s lidmi za účelem sexuálního vykořisťování. Do definice násilí vůči ženám spadají rovněž některé trestné činy podle vnitrostátního práva. Patří k nim trestné činy, jako je zavraždění ženy, sexuální obtěžování, sexuální zneužívání, nebezpečné pronásledování, předčasný a nucený sňatek, nucený potrat, nucená sterilizace a různé formy kybernetického násilí, jako je sexuální obtěžování na internetu, kybernetická šikana nebo nevyžádané zasílání materiálu jednoznačně sexuální povahy. Domácí násilí je druhem násilí, které může být podle vnitrostátního práva výslovně kvalifikováno jako trestný čin nebo se může jednat o trestné činy spáchané v rámci rodiny nebo domácnosti nebo mezi bývalými či současnými manželi.

(5)Opatření této směrnice byla navržena tak, aby řešila specifické potřeby žen a dívek, neboť právě ony jsou neúměrně postiženy formami násilí, na něž se tato směrnice vztahuje, zejména násilím vůči ženám a domácím násilím. Tato směrnice však uznává, že obětí těchto forem násilí mohou být i jiné osoby a opatření v ní stanovená by se na ně měla vztahovat. Pojem „oběť“ by se proto měl vztahovat na všechny osoby bez ohledu na pohlaví nebo gender.

(6)Děti, které jsou svědky násilí vůči ženám nebo domácího násilí, utrpí vzhledem ke své zranitelnosti přímou citovou újmu, která má dopad na jejich vývoj. Tyto děti by proto měly být považovány za oběti a měla by se na ně vztahovat cílená ochranná opatření.

(7)Násilí vůči ženám je přetrvávajícím projevem strukturální diskriminace žen, která je důsledkem historicky nerovných mocenských vztahů mezi ženami a muži. Jedná se o formu genderově podmíněného násilí, které páchají muži převážně na ženách a dívkách. Vychází ze společensky ustavených rolí, chování, aktivit a atributů, které daná společnost považuje za náležité pro ženy a muže, obecně označovaných jako „gender“.

(8)Domácí násilí je závažným společenským problémem, který často zůstává skryt. Může vést k závažnému psychickému a fyzickému traumatu s vážnými následky, protože pachatelem je obvykle osoba, jež je oběti známa a u níž předpokládá, že jí bude moci důvěřovat. Takové násilí může mít různé formy, včetně fyzické, sexuální, psychologické a ekonomické. K domácímu násilí může dojít bez ohledu na to, zda pachatel sdílí nebo sdílel domácnost s obětí.

(9)S ohledem na specifika týkající se těchto druhů trestné činnosti je nezbytné stanovit komplexní soubor pravidel, který cíleně řeší přetrvávající problém násilí vůči ženám a domácího násilí a zohledňuje specifické potřeby jeho obětí. Stávající ustanovení na úrovni Unie a na vnitrostátní úrovni se pro účinné potírání a prevenci násilí vůči ženám a domácího násilí ukázala jako nedostatečná. Jmenovitě směrnice 2011/36/EU a 2011/93/EU se zaměřují na konkrétní formy takového násilí a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2012/29/EU stanoví obecný rámec pro oběti trestných činů. Ačkoli obětem násilí vůči ženám a domácího násilí poskytuje určité záruky, není určena k tomu, aby řešila jejich specifické potřeby.

(10)Tato směrnice podporuje mezinárodní závazky, které členské státy přijaly v oblasti potírání a prevence násilí vůči ženám a domácího násilí, zejména Úmluvu OSN o odstranění všech forem diskriminace žen (CEDAW) a v příslušných případech Úmluvu Rady Evropy o prevenci a potírání násilí vůči ženám a domácího násilí („Istanbulská úmluva“) a Úmluvu Mezinárodní organizace práce k zabránění násilí a obtěžování ve světě práce podepsanou dne 21. června 2019 v Ženevě.

(11)Násilí vůči ženám a domácí násilí se může ještě vyostřit, pokud se prolíná s diskriminací na základě pohlaví a jiných důvodů zakázaných právními předpisy Unie, zejména státní příslušnosti, rasy, barvy pleti, etnického nebo sociálního původu, genetických rysů, jazyka, náboženského vyznání nebo přesvědčení, politického či jiného smýšlení, příslušnosti k národnostní menšině, majetku, narození, zdravotního postižení, věku nebo sexuální orientace. Členské státy by proto měly věnovat náležitou pozornost obětem, které se potýkají s diskriminací z důvodu příslušnosti ke dvěma či více skupinám a u nichž se takto prolíná více forem diskriminace, a stanovit pro tyto případy zvláštní opatření. Zejména lesbické, bisexuální, transgender, intersexuální a queer (LBTIQ) ženy a nebinární osoby, ženy se zdravotním postižením a ženy menšinového rasového nebo etnického původu jsou vystaveny zvýšenému riziku genderově podmíněného násilí.

(12)Obětem násilí vůči ženám a domácího násilí hrozí ve zvýšené míře riziko zastrašování, odvetných opatření, druhotné a opakované viktimizace. Těmto rizikům a potřebě chránit důstojnost a fyzickou integritu těchto obětí by se proto měla věnovat zvláštní pozornost.

(13)Znásilnění je jedním z nejzávažnějších trestných činů narušujících sexuální integritu člověka a je trestným činem, který neúměrně postihuje ženy. Vede k mocenské nerovnováze mezi pachatelem a obětí, která pachateli umožňuje oběť sexuálně zneužívat k účelům, jako je osobní uspokojení, prosazování dominance, společenské uznání, kariérní postup nebo případně finanční zisk. Znásilnění musí v mnoha členských státech stále zahrnovat použití síly, výhrůžek nebo nátlaku, aby bylo kvalifikováno jako trestný čin. V jiných členských státech je jedinou podmínkou, že oběť se sexuálním aktem nesouhlasila. Pouze posledně uvedený přístup zajišťuje naprostou ochranu sexuální integrity obětí. Proto je nezbytné zajistit v celé Unii stejnou ochranu tím, že se stanoví základní prvky trestného činu znásilnění ženy.

(14)Znásilnění by mělo výslovně zahrnovat všechny druhy pohlavní penetrace, a to jakoukoli částí těla nebo předmětem. Absence souhlasu by měla být ústředním a základním prvkem definice znásilnění, neboť při něm často nedochází k fyzickému násilí nebo použití síly. V souladu se sexuální autonomií oběti by mělo být možné kdykoliv během aktu odvolat původně udělený souhlas, který by ani neměl automaticky znamenat souhlas s budoucím aktem. Sexuální penetrace bez souhlasu by měla být kvalifikována jako znásilnění, i když byla spáchána na manželce/manželovi nebo partnerce/partnerovi.

(15)Pokud jde o trestné činy představující znásilnění, měli by mít pachatelé, kteří byli dříve odsouzeni za trestné činy stejné povahy, povinnost účastnit se intervenčních programů ke snížení rizika recidivy.

(16)Aby bylo možné postihnout nenapravitelné a celoživotní škody, které obětem způsobuje mrzačení ženských pohlavních orgánů, měl by být tento trestný čin konkrétně a odpovídajícím způsobem řešen v trestním právu. Mrzačení ženských pohlavních orgánů je vykořisťováním, jež se týká dívčích nebo ženských pohlavních orgánů a jehož cílem je zachovat a prosadit dominanci nad ženami a dívkami a vykonávat společenskou kontrolu nad dívčí a ženskou sexualitou. Někdy k němu dochází v souvislosti se sňatky dětí či nucenými sňatky nebo domácím násilím. Mrzačení ženských pohlavních orgánů se může vyskytovat také jako tradiční praktika, kterou některé komunity vykonávají na svých členkách. Mělo by se vztahovat na praktiky prováděné z jiných než lékařských důvodů. Pojem „excize“ by se měl vztahovat na částečné nebo úplné odstranění klitorisu a velkých stydkých pysků. Pojem „infibulace“ by se měl vztahovat na uzavření velkých stydkých pysků jejich částečným sešitím za účelem zúžení vaginálního otvoru. Pojem „provedení jakéhokoli jiného mrzačení“ by se měl vztahovat na veškeré jiné fyzické změny ženských pohlavních orgánů.

(17)Je nezbytné stanovit harmonizované definice trestných činů a trestů u určitých forem kybernetického násilí. Kybernetické násilí cílí a dopadá zejména na političky, novinářky a obránkyně lidských práv. Výsledkem může být snaha ženy umlčet a zkomplikovat jim účast na životě společnosti za rovných podmínek s muži. Kybernetické násilí rovněž neúměrně postihuje ženy a dívky působící v oblasti vzdělávání, jako jsou školy a univerzity, což má škodlivé důsledky pro jejich další vzdělávání i duševní zdraví a v extrémních případech může vést k sebevraždě.

(18)Využívání informačních a komunikačních technologií s sebou nese riziko snadného, rychlého a rozsáhlého rozšíření určitých forem kybernetického násilí, což má za následek vznik nebo zhoršení hluboké a dlouhodobé újmy oběti. Potenciál pro takové rozšíření, který je předpokladem k spáchání několika trestných činů kybernetického násilí vymezených v této směrnici, by měl spočívat v tom, že se velkému počtu koncových uživatelů prostřednictvím informačních a komunikačních technologií zpřístupní určitý materiál. Pojem „velký počet“ by měl být chápán tak, že se vztahuje na podstatné množství koncových uživatelů dotčených technologií, a umožňuje tak rozsáhlý přístup k tomuto materiálu a jeho další potenciální šíření. Uvedený pojem by měl být vykládán a používán s ohledem na příslušné okolnosti, včetně technologií použitých ke zpřístupnění tohoto materiálu a prostředků, které tyto technologie nabízejí k rozšíření.

(19)Neodsouhlasené zpřístupnění intimních obrázků nebo videí a materiálů, které zobrazují sexuální praktiky, velkému počtu koncových uživatelů prostřednictvím informačních a komunikačních technologií může obětem značně uškodit, a to hlavně z důvodu tendence k snadnému, rychlému a rozsáhlému šíření a páchání, jakož i z důvodu intimní povahy uvedeného zpřístupnění. Trestný čin podle této směrnice by měly představovat všechny druhy těchto materiálů, jako jsou obrázky, fotografie a videa, včetně sexualizovaných obrázků, audioklipů a videoklipů. Měl by se vztahovat na situace, kdy ke zpřístupnění materiálu velkému počtu koncových uživatelů prostřednictvím informačních a komunikačních technologií dochází bez souhlasu oběti, bez ohledu na to, zda oběť s vytvořením takového materiálu souhlasila nebo zda jej sama předala konkrétní osobě. Trestným činem by měla rovněž být neodsouhlasená výroba materiálu nebo manipulace s ním – například editováním obrázků –, který vzbuzuje dojem, že se sexuálních praktik účastní jiná osoba, jestliže je tento materiál bez souhlasu této osoby následně zpřístupněn velkému počtu koncových uživatelů prostřednictvím informačních a komunikačních technologií. K takové výrobě nebo manipulaci by se měla řadit i výroba deep fake, jestliže se materiál znatelně podobá existujícím osobám, předmětům, místům nebo jiným subjektům či událostem a znázorňuje sexuální praktiky jiné osoby a jiným osobám by se mohl nepravdivě jevit jako autentický nebo pravdivý. V zájmu účinné ochrany obětí takového jednání by měla být trestná i hrozba účasti na takovém jednání.

(20)Kybernetické pronásledování je moderní formou násilí, které je často pácháno na rodinných příslušnících nebo osobách žijících ve stejné domácnosti, dopouštějí se ho však také bývalí partneři nebo osoby, které oběť zná. Pachatel typicky zneužívá technologii k zintenzivnění nátlaku a kontroly, jakož i manipulace a sledování, čímž u oběti vyvolává větší strach, úzkost a postupnou izolaci od přátel a rodiny. Proto by měla být stanovena minimální pravidla týkající se kybernetického pronásledování. Trestný čin kybernetického pronásledování by měl představovat nepřetržitý dohled nad obětí bez jejího souhlasu nebo zákonného oprávnění prostřednictvím informačních a komunikačních technologií. Takové jednání by mohlo být umožněno zpracováním osobních údajů oběti, například krádeží totožnosti nebo vyslíděním těchto údajů z různých sociálních médií nebo platforem pro zasílání zpráv, e-mailů a telefonů, krádeží hesel nebo napadením zařízení oběti za účelem přístupu do jejích soukromých prostor, instalací geolokalizačních aplikací, včetně stalkerwaru, nebo krádeží zařízení patřících oběti. Pronásledování by dále mělo zahrnovat sledování oběti bez jejího souhlasu nebo povolení prostřednictvím technologických zařízení připojených prostřednictvím internetu věcí, jako jsou inteligentní domácí spotřebiče.

(21)Měla by být stanovena minimální pravidla pro trestný čin kybernetického obtěžování, aby se zabránilo vzniku útoku s třetími stranami nebo účasti na takovém útoku namířeném proti jiné osobě tím, že se výhružný nebo urážlivý materiál zpřístupní velkému počtu koncových uživatelů. Tyto rozsáhlé útoky, včetně koordinovaných davových útoků online, mohou přerůst ve skutečný fyzický útok nebo způsobit značnou psychickou újmu a v extrémních případech vést k sebevraždě oběti. Často se zaměřují na významné (ženské) politické osobnosti, novinářky nebo jinak známé osoby, ale mohou se objevit i v jiném prostředí, například v kampusech nebo ve školách. Proti tomuto druhu násilí na internetu je třeba zakročit zejména v případech, kdy k útokům dochází v širokém měřítku, například ve formě hromadného obtěžování ze strany značného počtu lidí.