l)S ohledem na ustanovení o „mezinárodních předávacích příkazech“ by Evropská unie neměla bránit zařazení dodatečných záruk a důvodů pro zamítnutí do druhého dodatkového protokolu ve srovnání s návrhy Komise o elektronických důkazech, a to i s jejich podobou, jež sleduje jejich vývoj při jednáních v rámci legislativního postupu se spolunormotvůrci, a nakonec s jejich konečnou (přijatou) podobou, jako například oznámení a souhlas ze strany státu poskytovatele služeb a předchozí přezkum provedený soudem nebo nezávislým správním orgánem, pokud tím není nepřiměřeně snížena účinnost nástroje v rámci druhého dodatkového protokolu (například v řádně odůvodněných naléhavých případech). Jakékoli další záruky a důvody k odmítnutí by neměly mít vliv na fungování návrhů EU o elektronických důkazech mezi členskými státy.

i)Pokud jde o ustanovení o „modelu schvalování“, měla by Evropská unie usilovat o to, aby návrh znění a důvodová zpráva zahrnovaly prvky jako závazné maximální lhůty pro rozhodnutí vnitrostátních orgánů, aby se zajistilo, že jeho použití povede k rychlejším postupům; dále by měla zajistit, aby zátěž pro poskytovatele služeb byla přiměřená a aby se případně uplatňovaly nápravné prostředky.

h)Pokud jde o ustanovení o „videokonferencích“, měla by Evropská unie usilovat o to, aby byl druhý dodatkový protokol v souladu s odpovídajícími ustanoveními stávajících mezinárodních dohod mezi Evropskou unií a jejími členskými státy a dalšími stranami úmluvy, je-li to možné. Ustanovení by měla členským státům umožnit, aby zajistily dodržování záruk platných procesních práv vyplývajících z právních předpisů Unie a z vnitrostátních právních předpisů.

g)Ustanovení o „vzájemné pomoci v případech mimořádných událostí“ podle stávající podoby návrhu umožňují urychleně požádat o vzájemnou pomoc zasláním žádosti v elektronické formě, pokud se dožadující strana domnívá, že nastala mimořádná událost, definovaná jako situace, kdy existuje významné a bezprostřední ohrožení života nebo bezpečnosti jakékoli fyzické osoby. Evropská unie by měla podpořit předběžně přijatý návrh znění a důvodovou zprávu. Oblast působnosti vzájemné pomoci by měla být totožná s oblastí stanovenou v článku 25 úmluvy.

f)Ustanovení o „jazycích žádostí“ podle stávající podoby návrhu uvádějí, že žádosti by měly být podávány v jazyce přijatelném pro dožádanou stranu nebo doplněné překladem do takového jazyka. Evropská unie by měla podpořit předběžně přijatý návrh znění a důvodovou zprávu.

c)Kromě toho by druhý dodatkový protokol měl být v souladu s legislativními návrhy Komise o elektronických důkazech, a to i s jejich podobou, jež sleduje jejich vývoj při jednáních v rámci legislativního postupu se spolunormotvůrci, a nakonec s jejich konečnou (přijatou) podobou, a zabránit kolizi norem. Tento protokol by měl zejména v nejvyšší možné míře snížit riziko rozporu mezi předávacími příkazy vydávanými v rámci budoucího nástroje EU a právními předpisy třetích zemí, jež jsou smluvní stranou druhého dodatkového protokolu. Pokud by byl doprovázen odpovídajícími zárukami v oblasti ochrany údajů a soukromí, usnadnil by poskytovatelům služeb v EU plnění jejich povinností podle právních předpisů EU o ochraně údajů a soukromí v míře, v níž by tato mezinárodní dohoda mohla představovat právní základ pro předávání údajů v reakci na předávací příkazy nebo žádosti vydané orgánem strany druhého dodatkového protokolu, která není členem EU, vyžadující, aby správce nebo zpracovatel zveřejnil osobní údaje nebo údaje z elektronické komunikace.

IV.Silnější záruky u stávajících postupů pro přeshraniční přístup k údajům:

m)Pokud jde o ustanovení o „rozšíření vyhledávání a přístupu na základě osobních bezpečnostních údajů“ a „vyšetřovacích technikách“, měla by Evropská unie zajistit, aby druhý dodatkový protokol obsahoval vhodné záruky v oblasti základních práv. Proto by měl návrh znění rovněž obsahovat podmínku, že údaje uložené v připojeném počítačovém systému jsou legálně přístupné z původního systému a přístup je nezbytný a přiměřený a v souladu s níže uvedenými zárukami se nejedná o porušení bezpečnostních opatření v zařízeních.

n)Evropská unie by také měla zajistit, že nebudou omezeny možnosti takového přístupu, které jsou v současnosti stanoveny v členských státech.

V.Záruky, včetně požadavků na ochranu údajů:

o)Evropská unie by měla zajistit, aby druhý dodatkový protokol stanovil vhodné záruky ochrany údajů ve smyslu směrnice (EU) 2016/680 a nařízení (EU) 2016/679 a směrnice 2002/58/ES při shromažďování, předávání a následném použití osobních údajů a údajů z elektronické komunikace obsažených v elektronických důkazech, o něž žádá žádající orgán. Tyto záruky by měly být zahrnuty do druhého dodatkového protokolu s přihlédnutím k zárukám stanoveným v dohodách EU, jako je zastřešující dohoda mezi EU a USA a modernizovaná Úmluva Rady Evropy o ochraně osob se zřetelem na automatizované zpracování osobních dat (CETS č. 108). Tyto záruky by měly řešit situace zpracování údajů v rámci vzájemné pomoci mezi donucovacími orgány i přímé spolupráce mezi donucovacími orgány a poskytovateli. Evropská unie by měla usilovat o to, aby se tyto záruky vztahovaly na veškeré vyšetřovací pravomoci, jak na ty stávající v souvislosti s úmluvou, tak na ty vytvořené druhým dodatkovým protokolem.

3.ÚZEMNÍ PŮSOBNOST, VSTUP V PLATNOST A JINÁ ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ

Závěrečná ustanovení dodatkového protokolu, včetně ustanovení o vstupu v platnost, výhradách, vypovězení apod., by měla být vytvořena, pokud je to možné a vhodné, podle ustanovení Úmluvy Rady Evropy o kyberkriminalitě (CETS č. 185). Ustanovení odlišná od standardních ustanovení by se měla používat pouze tam, kde je to nezbytné pro dosažení cílů nebo za účelem zohlednění zvláštních okolností druhého dodatkového protokolu.