PŘÍLOHA III

Provádění článku 12 směrnice o stanovištích: příklad s vlky

1. Souvislosti – úvod

Vlk náleží k původní evropské fauně a je nedílnou součástí naší biologické rozmanitosti a přírodního dědictví. Jako špičkový predátor zastupuje důležitou ekologickou roli a přispívá ke zdraví a fungování ekosystémů. Zejména pomáhá regulovat hustotu druhů, které loví (1) (typicky spárkatá zvěř, jako je srnec obecný, jelen evropský a prase divoké, ale také kamzík a los, v závislosti na oblasti), a zlepšuje jejich zdraví prostřednictvím selektivní predace. Vlk se dříve vyskytoval po celé kontinentální Evropě, ale do první poloviny 20. století byl ve většině regionů a zemí vyhlazen.

Zpráva o stavu přírody za rok 2020 (2), vycházející z údajů oznámených členskými státy potvrzuje, že populace vlků se v EU obecně zotavují (jsou stabilní nebo rostou) a opětovně osídlují části svého historického areálu, i když příznivého stavu ochrany dosáhly zatím jen v některých členských státech (3). V oblasti ochrany přírody je návrat vlka významným úspěchem (4), jejž bylo možno docílit právní ochranou, příznivějším přístupem veřejnosti, jakož i obnovou druhů, které jsou pro vlka kořistí (např. jelena a prasete divokého), a obnovou lesního porostu (po opuštění půdy ve venkovských oblastech).

Zároveň je návrat vlka do regionů, kde se po celá desetiletí či déle nevyskytoval, pro členské státy významnou výzvou, neboť tento druh je často spojován s různými typy konfliktů a u dotčených venkovských komunit může vyvolávat silné společenské protesty a reakce.

Podobně jako ostatní velké šelmy, i vlci mají velmi vysoké nároky, pokud jde o rozlohu oblasti, v níž se pohybují: jedinci a smečky využívají pro své teritorium statisíce km2. V důsledku toho se vyskytují ve velmi řídkých hustotách a jejich populace se obvykle rozprostřou do značně rozsáhlých oblastí, které obvykle překračují mnoho správních hranic, a to jak v rámci zemí, tak mezistátně. Z biologického hlediska se proto doporučuje, aby opatření na ochranu a péči byla v maximální možné míře koordinovaná a sladěná. Tím je zdůrazněna potřeba přeshraniční spolupráce, například uplatňováním konzistentních a koordinovaných přístupů na úrovni populace vlků. Další vodítko poskytují Pokyny pro plány péče o populace velkých šelem v Evropě (Guidelines for population level management plans of large carnivores in Europe), vypracované pro Evropskou komisi (Linnell a kol., 2008) (5).

Vlk je uveden v příloze IV směrnice o stanovištích u většiny členských států a regionů, a proto se na něj vztahují ustanovení o přísné ochraně podle článku 12 uvedené směrnice, včetně zákazu veškerých forem úmyslného odchytu nebo usmrcování jedinců v přírodě.

U některých členských států a regionů je vlk uveden v příloze V jako druh „jehož odebrání z volné přírody a využívání může být předmětem určitých opatření na jeho obhospodařování“. U většiny členských států a regionů je vlk zařazen rovněž do přílohy II jako prioritní druh, který vyžaduje vyhlášení zvláštních oblastí ochrany (SAC) a vhodná ochranná opatření. Tabulka 1 ukazuje, které populace jsou uvedeny v jednotlivých zmíněných přílohách směrnice o stanovištích.

Tabulka

Zařazení vlka v přílohách směrnice o stanovištích

Příloha II (potřeba vyhlásit SAC): * Canis lupus (s výjimkou estonských, lotyšských, litevských a finských populací, řeckých populací severně od 39. rovnoběžky a španělských populací severně od Duera) Příloha IV (přísná ochrana): Canis lupus (s výjimkou estonských, bulharských, lotyšských, litevských, polských a slovenských populací, řeckých populací severně od 39. rovnoběžky, španělských populací severně od Duera a finských populací uvnitř oblasti péče o soby ve smyslu paragrafu 2 finského zákona č. 848/90 ze dne 14. září 1990 o péči o soby) Příloha V (je umožněna regulace druhu): Canis lupus (španělské populace severně od Duera, řecké populace severně od 39. rovnoběžky, finské populace uvnitř oblasti péče o soby ve smyslu paragrafu 2 finského zákona č. 848/90 ze dne 14. září 1990 o péči o soby, bulharské, lotyšské, litevské, estonské, polské a slovenské populace)’.

Jak je uvedeno výše, v mnoha členských státech a regionech nebylo u vlka zatím dosaženo příznivého stavu z hlediska jeho ochrany (6).

Studie provedená v roce 2018 pro Evropský parlament (7) posoudila na základě kritérií červeného seznamu IUCN riziko vyhynutí u jednotlivých populací vlků. Z devíti (především přeshraničních) populací vlků byly tři vyhodnoceny jako „nejméně znepokojivé“, tři „téměř ohrožené“ a tři „zranitelné“. Jedna vlčí populace (iberská populace v pohoří Sierra Morena ve Španělsku) vyhynula. Autoři studie také upozornili na obtíže při harmonizaci výsledků monitorování z důvodu rozdílů v monitorovacích technikách a přístupech (různé způsoby sčítání nebo různá sledovací období), uvádění různých stavů populace (průměrných v. maximálních a minimálních), chybějících hlášení v některých zemích navzdory tomu, že se v nich tento druh vyskytuje, rozdílů v kvalitě údajů atd. (8).

Ačkoli se zdá, že se několik vlčích populací obnovuje a rozšiřuje po celé Evropě, tento druh stále čelí různým hrozbám a problémům v oblasti ochrany, zejména pytláctví (které je často neodhaleno, ale má pravděpodobně velký podíl na celkové úmrtnosti). Konkrétní hrozby pro jednotlivé populace vlků a možná opatření k jejich řešení jsou popsány ve zprávě financované Evropskou komisí Klíčová opatření pro populace velkých šelem v Evropě (Key actions for Large Carnivore populations in Europe) (Boitani a kol., 2015 (9)).

2. Právní požadavky na ochranu jednotlivých vlků

Vlk je přísně chráněn ve všech oblastech podle přílohy IV směrnice o stanovištích. Vzhledem k tomu, že cílem směrnice je dosáhnout u druhů, které jsou v ní uvedeny, příznivého stavu z hlediska jejich ochrany. Ochrana, kterou článek 12 směrnice o stanovištích poskytuje populacím druhů uvedených v této příloze, má preventivní charakter a od členských států vyžaduje, aby předcházely situacím, které by mohly mít negativní dopad na daný druh.

Formální provedení článku 12 ve vnitrostátním právu musí být doplněno dalšími prováděcími opatřeními k zajištění přísné ochrany, a to na základě specifických problémů a hrozeb, kterým vlk v daném kontextu čelí. Nejenže je nutno zakázat jednání uvedená v článku 12, ale orgány musí rovněž přijmout veškerá opatření nezbytná k zajištění toho, aby tyto zákazy nebyly v praxi porušovány. To například znamená, že orgány jsou povinny přijmout veškerá opatření nezbytná k zabránění (nezákonnému) usmrcování vlků a k ochraně oblastí, které slouží jako místa odpočinku nebo rozmnožování, jako jsou jejich doupata a místa jejich „schůzek“.

Podle Soudního dvora Evropské unie ustanovení čl. 12 odst. 1 směrnice o stanovištích „neukládá členským státům pouze přijetí úplného právního rámce, ale také provedení konkrétních a zvláštních ochranných opatření“ a vzhledem k tomu toto ustanovení rovněž předpokládá „přijetí preventivních ucelených a zkoordinovaných opatření“ (rozsudek Soudního dvora ze dne 11. ledna 2007, Komise v. Irsko, věc C-183/05). Tento přístup byl potvrzen rozsudkem Soudního dvora ze dne 10. října 2019 (rozhodnutí o předběžné otázce ve věci C-674/17): „K dodržení tohoto ustanovení musí členské státy nejen přijmout úplný právní rámec, ale také provést konkrétní a zvláštní ochranná opatření. Systém přísné ochrany proto předpokládá přijetí preventivních ucelených a zkoordinovaných opatření. Takový systém přísné ochrany musí tedy umožnit, aby bylo účinně zabráněno úmyslnému odchytu nebo usmrcování jedinců těchto druhů v přírodě a poškozování nebo ničení míst rozmnožování nebo míst odpočinku živočišných druhů uvedených v příloze IV a) směrnice o přírodních stanovištích“.

Jedním z příkladů opatření, která účinně prosazují ustanovení o ochraně druhů, je vytvoření výkonných protipytláckých týmů vybavených psy vycvičenými na vyhledávání jedů. Pytláctví, nástrahy a jedovaté návnady jsou na mnoha místech pro vlky skutečně vážnou hrozbou. Otrava představuje obzvláště závažný problém, protože postihuje i jiné druhy, zejména dravce. Ve snaze o řešení tohoto problému přispělo několik projektů v jižní a východní Evropě (ve Španělsku, Itálii, Portugalsku, Řecku, Bulharsku a Rumunsku) financovaných z programu LIFE (10) k zavedení konkrétních opatření, která účinně podporují režim přísné ochrany druhů, jako je např. zřízení jednotek, které za pomoci psů vyhledávají a odstraňují nastražené jedy, školení pracovníků (strážců parků, lesní stráže, oblastní policie, veterinářů) a budování kapacit v rámci veřejných orgánů, a dále se tyto projekty podílely na osvětové činnosti zaměřené na chovatele hospodářských zvířat, myslivce a lovce, provozovatele cestovního ruchu, školáky a širokou veřejnost.

Účinný rámec pro provádění ustanovení o přísné ochraně u populací vlků uvedených v příloze IV mohou, jsou-li stanoveny v souladu s článkem 12 a řádně prováděny, představovat plány ochrany vlků nebo plány péče o vlky, které vytvoří komplexní systém koexistence, jenž se zaměří na zajištění příznivého stavu ochrany a zároveň řešení konfliktů s lidskou činností.

Tyto plány mohou zahrnovat opatření, jako jsou: i) podpora preventivních opatření (prostřednictvím investičních podpor, informací, vzdělávání a technické pomoci); ii) kompenzace hospodářských škod způsobených vlky; iii) zdokonalení monitorovací a znalostní základny týkající se příslušné populace vlků; iv) monitorování, hodnocení a zlepšování účinnosti opatření na ochranu hospodářských zvířat; v) podpora zapojení zúčastněných stran a dialogu s nimi a mezi nimi (např. prostřednictvím specializovaných platforem); vi) zlepšení úsilí o vymáhání práva v boji proti nezákonnému usmrcování vlků; vii) ochrana stanovišť a zlepšení podmínek pro získání potravy (např. v případě potřeby obnovením populací volně žijících druhů, které jsou kořistí vlků); viii) rozvoj možností ekoturistiky spojených s vlky; ix) propagace/marketing zemědělských produktů pocházejících z oblastí s výskytem vlků a x) informování, vzdělávání a osvěta. Uplatněním odchylek v souladu s podmínkami stanovenými ve směrnici mohou plány příslušným orgánům umožnit i omezené použití regulace odstřelem za účelem odstranění některých vlčích jedinců. Je však třeba poznamenat, že plány, které uplatňují adaptivní řízení lovu (jako například u lovných druhů uvedených v příloze V směrnice o stanovištích), by nebyly v souladu s ustanoveními o přísné ochraně, která se vztahují na druhy uvedené v příloze IV.

Tyto plány by měly být vypracovány na základě nejlepších dostupných informací o stavu a vývoji tohoto druhu z hlediska jeho ochrany, jakož i o všech relevantních hrozbách a tlacích. Účast nebo konzultace všech příslušných zúčastněných stran, zejména těch, které jsou tímto druhem nebo zamýšlenými opatřeními na jeho ochranu dotčeny, je zásadní pro začlenění všech relevantních aspektů plánů a pro podporu širokého společenského přijetí.

Příklad zapojení zúčastněných stran v plánu péče Chorvatský plán péče o populaci vlka v letech 2010–2015 (chorvatské ministerstvo kultury, 2010) byl výsledkem dvouletého procesu, který zapojil zástupce všech zájmových skupin (příslušná ministerstva, členy Výboru pro sledování populací velkých šelem, vědce, lesníky, nevládní sdružení atd.). Tento podrobný akční plán nastiňuje opatření, která by Chorvatsko mělo provést, aby zajistilo zachování své vlčí populace v co nejharmoničtějším soužití s lidmi.

Plány na ochranu vlků a péči o jejich populace proto mohou poskytnout vhodnou strukturu pro posouzení a řešení všech relevantních problémů a konfliktů, které ohrožují populace vlků, s cílem dosáhnout příznivého stavu ochrany.

Mohou se tedy týkat i otázek, jako je hybridizace vlků se psy, která je hlášena u všech devíti evropských populací vlků a v 21 evropských zemích (11). V některých lokalitách to představuje hlavní hrozbu pro zachování vlků (12) a k řešení tohoto problému může být zapotřebí zvláštních preventivních, proaktivních a reaktivních opatření, jak je uvedeno v doporučení č. 173 (2014 (13)) přijatém na základě Bernské úmluvy (Rada Evropy, 2014). Jelikož je však hybridizace vlka se psem složitou otázkou, důrazně se doporučuje, aby byl na vnitrostátní úrovni a na úrovni populace vypracován jasně stanovený plán péče s využitím nejnovějších a spolehlivých praktických, laboratorních a statistických postupů (viz rámeček).

Kříženci vlka a psa Ke křížení mezi vlky a jejich domestikovanou formou, psy, pravděpodobně docházelo opakovaně v celé historii domestikace psa a v několika částech areálu rozšíření vlka k němu v různé intenzitě dochází i nadále. Jakožto druh antropogenní hybridizace není křížení mezi vlkem a psem přirozeným evolučním procesem, kde by hybridy měly podléhat ochranným opatřením. Hybridizace vlka se psem naopak představuje hrozbu pro genetickou integritu populací vlků, a je tedy problémem, který vzbuzuje velké obavy, pokud jde o zachování tohoto druhu, a který by se měl řešit prostřednictvím odpovídajících plánů péče a vhodných nástrojů. V Evropě byla hybridizace zjištěna v několika zemích, např. v Norsku, Lotyšsku, Estonsku, Bulharsku, Itálii, Španělsku, Portugalsku, Německu, Řecku, Slovinsku a Srbsku. Upozorňujeme však, že odhady introgrese genů psů do populace volně žijících vlků vycházejí z různých přístupů a souvisejících experimentálních postupů. Zatímco v několika případech vedlo křížení pouze k jednomu nebo několika vrhům hybridů v omezených oblastech, v jiných případech bylo zjištěno, že je introgrese psích genů do populace volně žijících vlků rozšířena na značně velkém území, a to v různé míře (od 5,6 % v Galicii ve Španělsku až po více než 60 % v provincii Grosseto v Itálii). Podobně vysoké míry introgrese byly zjištěny v severních Apeninách, zatímco v alpské populaci vlků (sahající od Francie po středovýchodní Alpy) byly hybridy nalezeny jen ve vzácných případech. Jinde však hlášená míra hybridizace dosahuje přibližně 5–10 % (Leonard a kol. 2011). K hybridizaci dochází především mezi samci psa a samicemi vlka. Vzácně se mohou vyskytnout i opačné případy. V důsledku vysokého počtu volně se pohybujících psů z různých oblastí, zejména ve středomořských regionech, vznikají četné příležitosti k setkávání vlků se psy. Ačkoli poznatky o ekologii hybridů volně žijících vlků a psů jsou nedostatečné, není prokázáno, že by tyto hybridy snižovaly individuální zdatnost, rozšíření, úspěšnost rozmnožování, schopnost uzpůsobit chování nebo životaschopnost populace. Řízení hybridizace vlka a psa je pro vládní orgány hlavolamem, neboť představuje několik vážných problémů. a) Taxonomické postavení hybridu Psi se vyvinuli z vlků jejich domestikací a oba patří ke stejnému taxonu, druhu Canis lupus. Psi jsou někdy klasifikováni jako forma Canis lupus f. familiaris. Není pochyb o tom, že hybridy si zachovávají název Canis lupus. b) Právní postavení hybridů Na rozdíl od psů, jejichž přežití je obvykle závislé na lidské péči a zdrojích, hybridy, podobně jako jiná volně žijící zvířata, mají nezávislý a životaschopný život. Mnohé vnitrostátní právní předpisy by je proto považovaly za rovnocenné volně žijícím živočichům a uplatňovaly na ně stejná pravidla. Pokud by hybridy byly považovány za rovnocenné psům, spadaly by do působnosti vnitrostátních právních předpisů o domácích zvířatech. V každém případě se jeví jako vhodné, aby hybridy vlka a psa získaly „stejné právní postavení jako mají vlci vůči lovcům a veřejnosti, čímž by se uzavřela potenciální právní mezera umožňující neregulované usmrcování vlků“ (Prohlášení o podpoře politiky týkající se hybridizace, které vypracovala Iniciativa pro Evropu týkající se velkých šelem (Large Carnivore Initiative for Europe) a které je přílohou Pokynů pro plány péče o populace velkých šelem v Evropě (Guidelines for population level management plans of large carnivores) (Linnell a kol., 2008)). Samozřejmě, že pokud by se hybridy považovaly za právně nechráněné vnitrostátními právními předpisy, mohlo by to vést ke zvýšenému náhodnému usmrcování vlků, jelikož je obtížné rozeznat hybridy od geneticky „čistých“ vlků pouze na základě morfologických znaků. Toto nechráněné postavení hybridů by mohlo posloužit jako zástěrka pro zabíjení skutečných vlků a vedle nahodilého usmrcování by tak mohlo docházet i k úmyslnému usmrcování. Řídící orgány se vyzývají, aby zajistily, že hybridy budou do jejich vnitrostátních právních předpisů jasně a jednoznačně zahrnuty buď jako volně žijící živočichové, nebo domácí zvířata. c) Možnosti řešení Nejvhodnější odezva v oblasti řízení bude záviset na celkové odhadované úrovni introgrese a na tom, zda se introgrese omezuje jen na určité ohraničené oblasti a několik vrhů nebo je rozšířena na velkém území a/nebo vede k velkému množství vrhů. Omezená introgrese například nemusí být vážnou hrozbou, pokud zůstane po generace stabilní. Značná a rozšířená hybridizace (hybridní roj) může být neřešitelná, ale i tak může být stále žádoucí snížit pokračující a budoucí přísun domestikovaných genů do populace vlků. Vysokou, ale lokalizovanou prevalenci lze stále upravit cílenými opatřeními k zastavení reprodukce hybridů (buď fyzickým odstraněním, nebo sterilizací). Ačkoli bylo vzneseno několik námitek ohledně obtížnosti a účinnosti odstraňování hybridů za účelem potlačení rozšířené introgrese na nízkou úroveň, tento zásah je potenciálně užitečný v situacích, kdy hybridizace není rozšířená a použití zásahu je podloženo aplikovaným výzkumem, sledováním a rámcem pro adaptivní řízení. Rozsah nástrojů řízení je široký a užitečnost každého nástroje závisí na cílech. Důrazně se doporučuje, aby se problém hybridizace řešil prostřednictvím speciálního plánu na vnitrostátní úrovni, případně na úrovni populace, kde jsou cíle, postupy a kritéria plně popsány a odůvodněny. Bude nutné určit a popsat řadu preventivních, proaktivních a reaktivních opatření. Plán bude pravděpodobně obsahovat ustanovení ukládající: 1) zavést mezinárodní spolupráci, která zapojí všechny genetické laboratoře, aby se dohodly na společném přístupu k definování prahových hodnot a postupů pro identifikaci hybridů a sdílely alelové frekvence referenčních populací; 2) schválit soubor metodických pokynů pro studium a sledování šíření a prevalence hybridizace a genetické introgrese psů do populace vlků; 3) definovat oblasti, pro něž je v závislosti na úrovních a modelech hybridní prevalence vhodné použít různé nástroje řízení, od žádného zásahu po aktivní odstranění hybridních jedinců. Na oblasti řízení a zvolená opatření by nakonec mohl mít vliv i sociální kontext; 4) zřídit pohotovostní týmy (a postupy), které by podle potřeby zodpovídaly za odstraňování hybridů vlka a psa z volné přírody nebo za jejich odchyt, sterilizaci a zpětné vypuštění. Doporučení Bernské úmluvy č. 173 (2014) je plně schváleno Evropskou komisí a uvádí mimo jiné, že: „je v zájmu účinné ochrany vlka zajistit, aby bylo odstraňování jakýchkoli zjištěných hybridů vlka a psa prováděno výhradně vládou řízeným způsobem“. Toho lze zřejmě dosáhnout pouze začleněním zákazu usmrcování hybridů do vnitrostátních právních předpisů a udělením výjimky vládním organizacím nebo jejich určeným zástupcům. Doporučení vyzývá smluvní strany, aby: „zajistily, aby se státem kontrolované odstraňování hybridů vlka a psa uskutečnilo až poté, co je vládní úředníci a/nebo orgány pověřené vládami za tímto účelem a/nebo výzkumní pracovníci potvrdí jako hybridy vykazující příslušné genetické a/nebo morfologické znaky. Odstranění by měly provádět pouze subjekty pověřené k tomu příslušnými orgány a zároveň by mělo být zajištěno, že toto odstranění nenaruší stav vlků z hlediska jejich ochrany.“„přijaly nezbytná opatření k zabránění toho, aby byli vlci úmyslně nebo omylem usmrceni jako hybridy vlka a psa. Tím není dotčeno pečlivé, vládou kontrolované odstraňování zjištěných hybridů vlka a psa z volné přírody prováděné subjekty pověřenými k tomu příslušnými orgány“; 5) schválit vnitrostátní plán kontroly volně se pohybujících psů (volně žijících, toulavých nebo vlastněných lidmi, kteří je nechají volně pobíhat) a zakázat držení vlků a hybridů vlka a psa jako domácích zvířat. Zavést osvětové kampaně na podporu kontroly volně žijících a volně se pohybujících psů v areálech rozšíření vlků.

3. Konflikt spojený s vlkem

Vlk je historicky spojen s několika typy socioekonomického konfliktu s lidmi. V minulosti vedly tyto konflikty k vyhlazování nebo výraznému snížení populací vlka ve velké části jeho evropského areálu rozšíření. V mnoha oblastech toto pronásledování spolu s vysokou mírou pytláctví stále přetrvává. Dnes jsou hlavními konflikty:

— Napadání dobytka. Napadání hospodářských zvířat se týká především ovcí. Autoři Linnell a Cretois (2018) uvádějí, že v období 2012–2016 usmrtili vlci v EU každoročně v průměru 19 500 ovcí (upozorňujeme, že ve výpočtu chyběly údaje za Polsko, Rumunsko, Španělsko, Bulharsko, Rakousko a části Itálie). Toto číslo je v současné době nejlepším dostupným ukazatelem predačního dopadu vlků v EU. Zatímco hlavními oběťmi vlčích útoků jsou ovce, ostatní druhy hospodářských zvířat (kozy, skot, koně) a částečně domestikovaní sobi bývají rovněž zasaženi, ale v menší míře. Napadání je velmi variabilní a do značné míry závisí na typu systému chovu hospodářských zvířat, druhu řízení a úrovni dozoru, tzn. zda jsou zvířata zavřena – zejména v noci, nebo jsou pod dohledem pastevců. Například ve Francii (80 vlčích smeček) bylo v roce 2019 uloveno a kompenzováno přibližně 11 000 kusů ovcí, skotu a koz (Dreal 2019 (14)), zatímco v Německu (128 vlčích smeček) se ve stejném roce toto číslo pohybovalo pod 3 000 kusy (DBBW 2019 (15)) a ve Švédsku (31 vlčích smeček) bylo v roce 2018 uloveno pouze 161 ovcí (Viltskadestatistik 2018, SLU (16)). Linnell a Cretois (2018) poukazují na potíže se shromažďováním konzistentních a spolehlivých údajů z celé Evropy o napadání hospodářských zvířat vlky. Dobytek může pojít nebo zmizet z různých příčin a ne vždy lze jeho úhyn spojovat s velkými šelmami. Kvalita podávání zpráv zemědělci a chovateli dobytka do značné míry závisí na systému poskytování náhrad. Například na úrovni (úplné nebo částečné) přidělené náhrady, na délce a obtížích souvisejícího správního procesu a na tom, zda se provádějí kontroly na místě, aby se ověřilo, zda bylo napadení skutečně způsobeno velkými šelmami. Vlci mohou také občas útočit na psy a usmrcovat je. Děje se tak například ve Švédsku nebo Finsku při honu na losy, když se pustí psi na volno ve vlčích teritoriích. Ztráta jak hospodářských zvířat, tak psů má kromě přímých a nepřímých ekonomických ztrát také značný emocionální dopad. Zatímco celkový dopad predace vlkem na odvětví chovu hospodářských zvířat v EU je zanedbatelný, predace nechráněných pasoucích se ovcí vlkem by mohla být na úrovni jednotlivých farem významná a příslušným hospodářským subjektům v odvětví, které je už tak zasaženo řadou socioekonomických tlaků, přináší další tlak a zátěž.

— Vnímané riziko pro lidi. Vlci nevidí člověka jako možnou kořist, ale spíše jako hrozbu, které je třeba se vyhnout. Zatímco v minulosti byly hlášeny smrtelné útoky vlka na člověka (často spojené s jedinci, kteří měli vzteklinu nebo kteří byli krmeni lidmi, provokováni, zraněni nebo chyceni do pasti), skutečné riziko vlčích útoků na člověka je v současných evropských environmentálních a sociálních podmínkách považováno za mimořádně nízké. (Linnell a kol., 2002; Linnell a Alleau, 2016 (17); KORA, 2016; Linnell a kol., 2021). Navzdory tomu se mnozí lidé vlků stále obávají, zejména v zemích a regionech, které tento druh opětovně osídlil, nebo v oblastech, kde se vlci dříve obvykle nevyskytovali, ale nyní jsou vzhledem ke svým rostoucím počtům více na očích. Byly hlášeny případy, kdy se vlci přibližovali k lidem a chovali se neobvykle („troufalí“ nebo „nebojácní“ vlci). K tomu došlo zejména tehdy, když byli přilákáni potravou nebo nebo když byli přítomni psi (Reinhardt 2018). Pokud jde o hybridy vlka a psa, neexistují žádné důkazy o tom, že jsou odvážnější nebo nebezpečnější než vlci, ale v některých oblastech Evropy je strach z hybridů rovněž specifickým problémem. Tyto názory a postoje je nutno důkladně uvážit a vážně se jimi zabývat. Je vhodné, ale často ne zcela dostačující, podporovat vzdělávací aktivity, poskytovat pravdivé informace a uvádět na pravou míru falešné zprávy pomocí kontroly faktů (jak ji provádějí některé místní nebo regionální orgány nebo jak je prováděna v rámci projektů LIFE). Kromě toho musí být jasně řečeno, že v nepravděpodobném případě objektivního nebezpečí, které vyvolá například vlk nakažený vzteklinou nebo agresivní vlk či vlk, který je nalákán potravou nebo je uvyklý, je cílené odstranění dotyčného vlka v souladu se směrnicí o stanovištích zcela legitimní (viz odstavec v kapitole 6 níže, který pojednává o odchylkách podle čl. 16 odst. 1 písm. c)).

— Dopad na druhy spárkaté zvěře. Vlci a myslivci/lovci mohou někdy pronásledovat stejnou kořist, tj. spárkatou zvěř. Když se velké šelmy navrací, lovci se často obávají, že konkurence ovlivní jejich činnost, což může vyvolat velký konflikt. Vliv vlčí predace na počty i chování spárkaté zvěře je poměrně proměnlivý a složitý, v závislosti na druhu a místním kontextu. Obecně lze říci, že vlci každoročně odstraňují jen malé procento spárkaté zvěře – mnohem méně než lovci – a nezdá se, že by měli negativní dopad na současný (obecně rostoucí) vývoj populací spárkaté zvěře v Evropě (18) (Bassi, E. a kol. 2020; Gtowaciflski, Z. a Profus, P. 1997). V každém případě, na rozdíl od predace na domácích hospodářských zvířatech, nelze predaci původní, volně žijící šelmou na spárkaté zvěři zabránit nebo zmírnit, protože je součástí přirozených procesů, které má politika v oblasti biologické rozmanitosti za cíl obnovit a zachovat. To představuje pro evropské lovce velkou výzvu, neboť při plánování lovu a stanovení kvót pro spárkatou zvěř je nutno návrat velkých šelem zohlednit. A konečně je potřeba uznat přínos vlků k regulaci hustoty spárkaté zvěře (Ripple, W.J. and Beschta, R.L., 2012) vzhledem k souvisejícímu užitku, jako je snížení škod na lesních porostech a zemědělských plodinách (19).

— Konflikty hodnot (konkurenční vize evropské krajiny). Konflikty spojené s vlky nespočívají vždy jen v přímém hospodářském dopadu na některé venkovské zúčastněné strany. Vlci mají výrazně symbolickou roli u řady širších problémů a konflikty často odrážejí hlubší sociální rozdíly (např. mezi venkovskými a městskými oblastmi, mezi moderními a tradičními hodnotami nebo mezi různými společenskými a ekonomickými třídami) (Linnell, 2013). Vlci často vyvolávají zásadní debatu o budoucím směřování evropské krajiny (Linnell, 2014) mezi různými segmenty společnosti s protichůdnými názory a představami o tom, jak by se příroda a krajina měla chránit, využívat nebo obhospodařovat (20). Tím je vysvětleno, proč jen zřídka existuje jasný vztah mezi rozsahem přímého ekonomického dopadu velkých šelem a úrovní sociálního konfliktu, který to vytváří (Linnell a Cretois, 2018).

4. Opatření ke zlepšení soužití lidí a vlků

Od chvíle, kdy byla přijata směrnice o stanovištích, Komise podporuje přístup soužití, jehož cílem je obnovit příznivý stav populací velkých šelem z hlediska jejich ochrany a zároveň řešit a omezit konflikty s legitimními lidskými činnostmi ve snaze sdílet multifunkční krajinu. Program LIFE dosud financoval více než 40 projektů spojených s ochranou vlků a koexistencí s nimi, jež pomohly nalézt a vyzkoušet osvědčené postupy pro dosažení těchto cílů (21).

Množství příkladů společného soužití a případových studií objevila Platforma EU pro soužití lidí a velkých šelem – skupina organizací zastupujících různé zájmové skupiny, které se dohodly na společné misi na podporu řešení koexistence (22). Uvedené případové studie jsou zařazeny do pěti kategorií: 1) poskytování poradenství / zvyšování povědomí; 2) poskytování praktické podpory; 3) porozumění názorům; 4) inovativní financování a 5) monitorování (23) (EU LC Platform, 2019).

Studie z roku 2018, kterou si vyžádal Evropský parlament (24), představila doporučení a příklady praktických opatření zavedených v několika členských státech v zájmu soužití s vlky a ostatními velkými šelmami.

Na evropské úrovni proto existuje široká základna pro sdílení poznatků a cenných zkušeností. Níže jsou popsány nejběžnější přístupy k omezení konfliktů.

– Kompenzační platby

Častým přístupem ke snížení hospodářského dopadu škod způsobených vlkem a zvýšení tolerance vůči chráněným druhům jsou kompenzační platby, které se používají v mnoha zemích EU. Kompenzační platby mohou být často vhodným opatřením, ale měly by u nich být jasně stanoveny kvalifikační podmínky a zváženy různé faktory. To zahrnuje kontrolu, zda jsou ztráty hospodářských zvířat skutečně způsobeny predací vlky, a zajištění toho, aby kompenzace byla spravedlivá a byla neprodleně vyplacena oprávněnému příjemci.

V mnoha zemích si zemědělci stěžují, že získat odškodnění je složité a nákladné nebo že platby jsou opožděné či nedostatečné. Kompenzační platby jsou obvykle financovány vnitrostátními nebo regionálními vládami v souladu s příslušnými pravidly EU pro státní podporu (25) (která umožňují 100% náhradu přímých i nepřímých nákladů). K tomu, aby problémy koexistence vyřešily, však samotné náhrady škod leckdy nestačí, neboť neomezují případy napadání ani jiné konflikty. Kromě toho nejsou kompenzační platby často dlouhodobě udržitelné, pokud nejsou vhodně kombinovány s jinými opatřeními.

– Inovační opatření a technická pomoc

Preventivní opatření jsou základní složkou komplexního systému koexistence. Získané zkušenosti (např. z projektů LIFE a programů rozvoje venkova) ukazují význam a účinnost různých opatření na ochranu hospodářských zvířat, jako jsou různé druhy oplocení, dohled pastevců, ovčáčtí psi, shánění a zavírání dobytka na noc a vizuální nebo akustická odpuzující zařízení (Fernández-Gil a kol. 2018, viz též Carnivore Damage Prevention News (Novinky v oblasti prevence škod způsobených šelmami) (CDP news, 2018)). Zejména přítomnost pastevců může podstatně zvýšit účinnost opatření na ochranu hospodářských zvířat a je sama o sobě odstrašujícím prostředkem proti predaci. Zpráva vypracovaná Platformou EU pro soužití lidí a velkých šelem ukazuje úspěšné zkušenosti a osvědčené postupy (Hovardas a kol., 2017). Preventivní opatření je potřeba ušít na míru a přizpůsobit specifickým regionálním charakteristikám (včetně druhu hospodářských zvířat, velikosti stáda, topografie atd.).

Účinnost těchto opatření silně závisí na jejich řádném provádění příslušnými hospodáři a na dostupnosti dostatečných zdrojů a technického poradenství na podporu jejich zavádění v praxi (např. van Eeden a kol. 2018). Žádné samostatné opatření nemůže být 100% úspěšné, ale odpovídající technická řešení (často používaná v kombinaci) mohou ztráty na hospodářských zvířatech způsobené predátory výrazně snížit. Příslušné orgány a zúčastněné strany musí preventivní opatření navrhovat pečlivě, aby byla vhodná pro různé situace. Musí je také řádně provádět (včetně údržby), sledovat jejich účinnost a činit veškeré potřebné úpravy. Školení, informace, následná opatření a technická pomoc pro dotčené hospodáře jsou klíčové a mělo by se jim dostat odpovídající veřejné podpory, včetně té, která umožní zachování systémů prevence a zvládání další pracovní zátěže.

– Informace a zvyšování povědomí

Užitečným opatřením ke zmírnění konfliktů může být poskytování faktických informací o vlcích a možnostech minimalizace dopadů (EU LC Platform, 2019). Například informační zpravodaj Carnivore Damage Prevention News (26), který podporují různé projekty LIFE, pomáhá šířit informace o ochraně hospodářských zvířat v EU i na mezinárodní úrovni. Italské internetové stránky „Chraňte svůj dobytek“ (Proteggi il tuo bestiame, 2019) poskytují podrobné poradenství ohledně opatření na ochranu hospodářských zvířat, jakož i různých režimů financování dostupných v italských regionech. Internetové stránky španělského ministerstva pro ekologickou transformaci obsahují katalog prospěšných preventivních opatření, která mohou zabránit interakcím chráněných druhů se zemědělstvím a chovem hospodářských zvířat (27).

Další příklad tohoto přístupu, zaměřený konkrétně na loveckou komunitu, představuje projekt LIFE Wolfalps, který v rámci své činnosti sdílí údaje a informace o populační dynamice druhů spárkaté zvěře v Alpách a o účincích návratu vlka na jeho kořist a na loveckou činnost (28). Širší přístup nabízí kontaktní kancelář „Vlci v Sasku“ (Kontaktbüro Wölfe in Sachsen, 2019) a kompetenční centrum pro problematiku vlků v Sasku-Anhaltsku, kde je na místě k dispozici několik zaměstnanců, kteří poskytují vzdělávací materiály, organizují výlety a reagují na otázky a obavy lidí.

– Monitorování

Monitorování populací velkých šelem je klíčové pro poskytování přesných informací, pochopení populační dynamiky potřebné k zajištění jejich přežití, přizpůsobení postupů řízení měnícím se situacím a plnění povinností podle směrnice o stanovištích. Je to také velmi náročný úkol vzhledem k tomu, že se provádí na velkém zeměpisném území, často překračujícím mezinárodní hranice, a vzhledem k řídkému výskytu a plachosti velkých šelem (LCIE, Zpráva o podpoře politiky, použito jako příloha Linnellem a kol. 2008). Všechna rozhodnutí o řízení (včetně rozhodnutí o odchylkách) by měla být založena na spolehlivých údajích o příslušné populaci vlků. Monitorování by se mělo vztahovat i na provádění všech preventivních opatření (jejich přijímání, výsledky, účinnost) a zjištění jedinců, kteří napadli dobytek, aby se rozlišilo mezi vlky a psy (např. Echegaray a Vilà, 2010; Sundqvist a kol., 2008) a posoudilo se, zda je zapotřebí úprav nebo zlepšení systému.

Vzhledem k tomu, že velmi častým konfliktem po celé Evropě je neshoda ohledně velikosti a stavu populace šelem, může být přínosné zapojit do monitorování zúčastněné strany (včetně lovců), což napomůže nejen ke zvýšení počtu osob shromažďujících údaje, ale také ke zlepšení vztahů se zúčastněnými stranami a omezení konfliktů.

Spolehlivé údaje získané monitorováním jsou nezbytné pro přijetí odpovídajících rozhodnutí o ochraně a regulaci vlků. Klíčový význam proto mají investice do odpovídajícího systému monitorování, který může poskytnout přesné a aktuální poznatky o populaci vlků v dané oblasti. Za dobrý příklad lze považovat francouzský systém monitorování (29).

Příklady zapojení zúčastněných stran do monitorování Pilotní akce na Slovensku, podpořená Komisí, zapojila do vědecky podloženého sčítání vlků širokou škálu zúčastněných stran (ekology, lesníky, pracovníky v chráněných oblastech a myslivce). Ty byly odpovědné za odběr vzorků vlčího trusu a moči ve zkoumané oblasti. Jejich zapojení, spolu s využitím technicky pokročilé analýzy, vedlo k větší shodě, pokud jde o velikost místní vlčí populace (Rigg a kol., 2014). Dalším příkladem je Síť pozorovatelů velkých šelem ve Finsku – skupina přibližně 2 100 aktivních dobrovolníků navržených místními mysliveckými sdruženími. Tato síť vyškolených pozorovatelů, zejména místních myslivců a lovců, je odpovědná za ověřování veřejností hlášených pozorování stop a jiných známek přítomnosti velkých šelem. Dobrovolníci zaznamenají údaje z pozorování do vnitrostátní databáze „TASSU“ (finsky „tlapka“), kterou spravuje institut Luke (Výzkumný ústav přírodních zdrojů ve Finsku). Databáze se používá např. k vytváření celostátních a regionálních odhadů populací velkých šelem a využívají ji zástupci mysliveckých spolků a správci zvěře. Síť, databáze a jejich správa se neustále vyvíjejí a přizpůsobují, aby pomohly vybudovat vzájemnou důvěru a spolupráci mezi různými institucemi a skupinami zúčastněných stran při sdílení, využívání a přístupu k údajům o těchto citlivých druzích. Například projekt LIFE BOREALWOLF, který probíhá v letech 2019 až 2025, má za cíl posílit Síť pozorovatelů velkých šelem tím, že poskytuje další vzdělávání současným dobrovolníkům a najímá nové, kteří nejsou lovci. Podobně je tomu ve Švédsku a Norsku, které zřídily Skandobs – skandinávský systém sledování velkých šelem zaměřený na rysy, rosomáky, medvědy hnědé a vlky. Do této databáze může každý zaznamenat své sledování stop a jiných známek přítomnosti nebo pozorování velkých šelem ve Skandinávii. Četnější podávání zpráv o sledování pomůže rozšířit znalosti o výskytu a rozšíření těchto druhů. Sledování zaznamenaná v databázi jsou dostupná všem uživatelům systému. Sledování lze rovněž sdílet pomocí mobilní aplikace Skandobs (uživatelé si ji mohou stáhnout z internetových obchodů App Store nebo Google Play a jejím prostřednictvím podávat zprávy o přítomnosti predátora nebo jeho stop přímo z terénu). Databáze se aktualizuje každých 15 minut. Spravuje ji společnost Rovdata, nezávislá část norského Institutu pro výzkum přírody (NINA).

– Dialog se zúčastněnými stranami a jejich zapojení

Vzhledem ke kulturní a sociální povaze konfliktu spojeného s vlky jsou participační procesy vnímány jako procesy, které mají významný potenciál ke zmírnění konfliktů, zejména zvýšením důvěry mezi zúčastněnými stranami (Young a kol. 2016). Příkladem tohoto přístupu je Platforma EU pro soužití lidí a velkých šelem (viz případová studie č. 9 v příloze IV pokynů). Tyto přístupy se používají také na regionální a vnitrostátní úrovni. Vnitrostátní platformy zřídilo mnoho členských států. Vytvoření regionálních platforem podporují rovněž orgány EU prostřednictvím pilotního projektu v Itálii, Rumunsku, Španělsku, Francii, Německu a Švédsku (Regional LC Platforms, 2019). Spolupráci a sdílení informací mezi hlavními oblastmi četného výskytu šelem v Evropě podporuje i projekt LIFE EUROLARGECARNIVORES (2019).

Dalším pozitivním příkladem zapojení zúčastněných stran je Grupo Campo Grande (GCG). Jedná se o španělský celostátní „think tank“ složený z lidí z různých prostředí a organizací, kteří jsou zapojeni do konfliktu mezi extenzivním chovem dobytka a iberským vlkem. Tuto skupinu vytvořila nadace Fundación Entretantos v roce 2016 jako součást iniciativy pro společenský smír, která se zaměřila na řešení konfliktu spojeného s problematikou koexistence iberských vlků a extenzivního chovu dobytka. Účastníci podepsali společné prohlášení a spolupracují na tom, aby ostatní motivovali k následování jejich přístupu (GCG, 2018).

– Regulace usmrcováním/odstřelem vlků

Historicky se regulace usmrcováním/odstřelem vlků široce využívá k odstraňování vlků a veškerých souvisejících dopadů a konfliktů, které tento druh vyvolává. Tyto praktiky vedly k vyhlazení vlků ve většině jejich původního evropského areálu rozšíření. I dnes ještě určité metody a úrovně regulace usmrcováním používá několik evropských zemí, které tvrdí, že jejich záměrem je předcházet ztrátám na hospodářských zvířatech nebo je snižovat, a dále zlepšit toleranci lidí vůči vlkovi, přičemž mezi těmito zeměmi jsou i některé členské státy, v nichž je tento druh zařazen do přílohy IV směrnice (tedy se na ně vztahuje režim přísné ochrany).

V rámci současné politiky a souvisejících právních předpisů však regulace usmrcováním/odstřelem vlků nemůže být jediným nebo hlavním prostředkem k řešení konfliktů spojených s ochranou vlků a jiných chráněných velkých šelem v multifunkční evropské krajině. Použití odchylek k povolení regulace usmrcováním je možným a legitimním nástrojem a členské státy mohou zvážit jeho použití jako doplněk k dalším výše uvedeným opatřením pro řešení konfliktů a zároveň při tom musí dodržovat všechny podmínky uvedené v čl. 16 odst. 1 směrnice o stanovištích (viz kapitola 5).

Zdá se, že neexistují žádné spolehlivé důkazy o účinnosti používání regulace usmrcováním, pokud jde o snížení predace na hospodářských zvířatech. Podle některých studií se zdá, že regulace usmrcováním/odstřelem je méně účinná než opatření na ochranu hospodářských zvířat (van Eeden a kol., 2018, Santiago-Avila a kol., 2018) a ve skutečnosti by mohla vést ke zvýšení predace na hospodářských zvířatech a zintenzivnění konfliktů z toho plynoucích (Wielgus a Peebles, 2014; Fernández-Gil a kol., 2016), přičemž možnou příčinou je narušení struktur vlčích smeček po provedených odstřelech.

Kromě toho je používání regulace usmrcováním/odstřelem chráněných druhů, na rozdíl od dříve uvedených opatření, jež nezahrnují usmrcování, považováno ochranářskými odborníky za kontroverzní nástroj (Lute a kol., 2018) a je stále více zpochybňováno velkou částí společnosti (30). Vzhledem k této skutečnosti, jakož i k empirickým důkazům není jasné, zda odstřel vlků vede ke zvýšení nebo snížení společenského konfliktu.

Závěrem lze říci, že opatření, která nejsou založena na usmrcování, včetně opatření na obhospodařování a ochranu dobytka, se pro účely snížení rizik a konfliktů spojených s predací na hospodářských zvířatech jeví jako účinnější, udržitelnější, právně méně napadnutelná a přijatelnější (většinou lidí).

Příslušné orgány v členských státech by při rozhodování o svých řídících opatřeních a jejich provádění měly tato hlediska brát v úvahu.

Komplexní plány ochrany vlka a péče o něj

Nejlepším přístupem by bylo, kdyby členské státy spojily několik výše uvedených opatření na podporu správné úrovně soužití a přizpůsobily je místní situaci. Jejich komplexní a konzistentní plány ochrany vlka a péče o něj by měly rovněž využívat všech dostupných nástrojů a zdrojů financování. Tyto plány (ideálně přeshraniční plány v případě sousedících členských států, které sdílejí stejnou populaci vlků (Linnell a kol., 2008)), by řešily všechny relevantní hrozby, konflikty, příležitosti a potřeby související s vlkem v dotčeném členském státě. To by byl nejlepší způsob, jak dosáhnout příznivého stavu ochrany vlka v celém jeho přirozeném areálu rozšíření a jak tento stav dále udržet a zároveň zajistit nezbytnou pružnost v oblasti péče, v mezích stanovených směrnicí, a zachovat nebo zlepšit přijetí vlka veřejností („sociální únosnost“).

5. Financování opatření k soužití

Podporu pro řešení konfliktů spojených s ochranou vlků lze poskytnout z fondů EU, zejména z programu LIFE a Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) a z vnitrostátních fondů (státní podpory).

— Program LIFE může na základě každoročních výzev k předkládání soutěžních návrhů financovat předváděcí činnosti a testování inovativních řešení v oblastech: opatření na ochranu klimatu; posouzení rizika predace, zavedení systémů kompenzace škod a školení místních strážců a veterinářů o metodikách posuzování škod na hospodářských zvířatech. Program LIFE může rovněž financovat cílené komunikační a informační aktivity zaměřené na řešení konfliktů mezi člověkem a vlkem. Upozorňujeme, že program LIFE nefinancuje opakující se činnost v oblasti péče.

— EZFRV může podpořit preventivní opatření, jako je nákup ochranných oplocení nebo pasteveckých psů (což lze, jakožto nevýrobní investice, financovat až do výše 100 %). Dodatečné pracovní náklady chovatelů vynaložené na kontrolu a udržování nebo přemístění ochranného plotu, jakož i náklady na krmivo pro pastevecké psy a jejich veterinární ošetření lze pokrýt agroenvironmentálně-klimatickými platbami. V několika členských státech (např. v Řecku, Bulharsku, Slovinsku, Itálii a Francii) se EZFRV využívá k financování opatření na ochranu hospodářských zvířat, jako jsou dodatečné náklady na pastevectví, oplocení a pastevecké psy. Platforma EU pro soužití lidí a velkých šelem (viz níže) připravila přehled o tom, kde se programy rozvoje venkova v současné době využívají a kde by se mohly využívat v budoucnu (Marsden a kol. 2016) (31). Preventivní opatření a systémy pastevectví by mohla podpořit i budoucí společná zemědělská politika prostřednictvím nových ekologických režimů (32).

— Nástroj EFRR Interreg může podporovat projekty zaměřené na zlepšení přeshraniční spolupráce v oblasti ochrany velkých šelem a péče o ně, například v souvislosti s propojením stanovišť, převáděním poznatků, prevencí škod na hospodářských zvířatech a dalšími opatřeními v oblasti soužití (33).

— Vnitrostátní financování (státní podpora) může poskytnout podporu až do výše 100 % na preventivní opatření, pro obnovu zničeného zemědělského potenciálu, jako je pořízení nových kusů dobytka nahrazujících kusy, které byly usmrceny vlky, na náhradu škod způsobených vlky, jako jsou usmrcená zvířata a materiální škody na majetku hospodářství nebo veterinární náklady a náklady spojené s hledáním pohřešovaných zvířat (34).

V rámci členského státu (a ideálně na přeshraniční úrovni v případě členských států, které sdílejí stejnou populaci vlků) je k financování a podpoře opatření na snížení konfliktů souvisejících s vlkem potřeba přistupovat komplexně.

Členské státy by měly zohlednit hlavní otázky ochrany a konfliktu s vlky ve svých akčních rámcích stanovujících priority (PAF), v nichž určí související priority a finanční potřeby a stanoví, jak je hodlají splnit. Aktualizovaný formát PAF (35) obsahuje oddíl (E.3.2.), který se týká speciálně prioritních opatření a souvisejících nákladů na prevenci, zmírňování nebo náhrady škod způsobených druhy chráněnými podle směrnice o ptácích a směrnice o stanovištích.

Kromě toho se po celé Evropě využívá řada inovativnějších způsobů financování a podpory soužití.

Příklady inovativního financování Originálním a úspěšným příkladem inovativního financování soužití je švédská iniciativa „výkonnostní platby za ochranu“, která se týká rosomáků. Dává přednost platbám, které jsou navázány na úspěšné rozmnožování rosomáků, před náhradami za ztrátu sobů. Platby závisejí na počtu zdokumentovaných reprodukcí rosomáků v příslušném okrese, bez ohledu na úroveň predace. V průběhu pěti let po zavedení programu byl pozorován růst populace rosomáků. Počet registrovaných reprodukcí se zvýšil z 57 v roce 2002 na 125 v roce 2012, přičemž se uvedená populace rozšířila do dříve neosídlených oblastí (Persson, 2015). Dalším úspěšným novátorským systémem financování je program Golden Eagle, který odměňuje komunitu sámských pastevců sobů ve finském Laponsku za úspěšné budování hnízd a teritorií pro orla skalního (Evropská komise, 2017). Od roku 1998, kdy finská vláda tento program zavedla, se podle zpráv postoje pastevců vůči orlům skalním dramaticky změnily a tento druh je nyní vnímán spíše jako zdroj než jako škůdce. Ke zlepšení přijímání vlků a jejich soužití s dotčenými venkovskými komunitami mohou napomoci i příjmy a pracovní příležitosti, jež vytváří ekoturistika založená na vztahu k přírodě. Ve Španělsku se region ležící severozápadně od Zamory (konkrétně „Sierra de la Culebra“) stal důležitou oblastí cestovního ruchu zaměřeného na pozorování vlků, jenž představuje významný ekonomický přínos a každoročně přitahuje tisíce návštěvníků. U těchto iniciativ v oblasti cestovního ruchu se musí dbát na to, aby nebyly na překážku ochraně vlka (např. je potřeba zamezit vyrušování a zajistit, aby se turisté vyhýbali místům s vlčími doupaty). Měl by být rovněž zohledněn dopad na ostatní skupiny zúčastněných stran (např. tak, že se velké šelmy nebudou lákat do oblastí s dobytkem nebo se nebude přispívat k situaci, kdy si velcí masožravci spojují člověka s potravou). V italském Piedmontu vyvinuli jinou možnost (v rámci projektu LIFE WOLFALPS). Vytvořili místní označení („Terre di lupi“ = „Země vlků“) a zavedli několik iniciativ na podporu prodeje sýrů a jiných produktů od chovatelů, kteří jsou dotčeni přítomností vlků, a na provádění preventivních opatření k zajištění jejich soužití. Vítězem ceny Natura 2000 v kategorii „socioekonomický přínos“ se v roce 2020 stal projekt „Pro-Biodiversidad: pastevci jako ochránci biologické rozmanitosti v síti Natura 2000“. Ten ukázal, jak mohou zemědělci a ochránci přírody spolupracovat na tom, aby ochrana přírody přinášela místním komunitám zdroje a výhody, a nikoli problémy. Velká část pohoří Picos de Europa nese ekonomické důsledky opouštění venkova a trpí ztrátou pastvin, ztrátou zdrojů potravy pro mrchožrouty a nebezpečím požárů. Nadace Fundación para la Conservación del Quebrantahuesos se rozhodla tento problém vyřešit vytvořením speciální certifikační značky pro-Biodiversidad (neboli „ve prospěch biologické rozmanitosti“), která má pomoci podporovat odvětví extenzivního chovu ovcí, zastavit opouštění venkova a zlepšit podmínky pro biologickou rozmanitost. Prostřednictvím tohoto programu se platí vyšší cena za skopové maso produkované chovateli, kteří koexistují s vlky.

6. Článek 16: odchylky od přísné ochrany populací vlka uvedených v příloze IV

Obecně platí, že veškeré populace vlka uvedené v příloze IV směrnice o stanovištích jsou přísně chráněny a v jejich přirozeném areálu rozšíření nesmí docházet k úmyslnému odchytu, usmrcování nebo vyrušování jedinců. Kromě toho se nesmí poškozovat ani ničit místa jejich rozmnožování a odpočinku. Tato ochrana se vztahuje jak na území lokalit sítě Natura 2000, tak mimo ně.

Za určitých výjimečných okolností však může být odůvodněné umožnit odchyt nebo usmrcení některých jednotlivých vlků. Například má-li se zabránit značné predaci na hospodářských zvířatech nebo pokud se vlci opatří obojkem s vysílačem pro účely výzkumu, monitorování a péči o druh nebo pokud je potřeba odstranit jedince navyklé na získávání potravy lovem hospodářských zvířat nebo jedince se ztrátou plachosti či potenciálně nebezpečné.

Článek 16 směrnice o stanovištích poskytuje nezbytnou pružnost pro řešení výše uvedených situací tím, že členským státům umožňuje přijmout odchylky od obecných ustanovení o přísné ochraně a provádět výše uvedené činnosti (následující odstavce by měly být chápány ve spojení s částí III těchto pokynů).

Podmínky pro udělení odchylky

Článek 16 stanoví tři předpoklady, které musí být před povolením odchylky splněny. Příslušné vnitrostátní orgány musí prokázat:

— přítomnost jednoho (nebo více) z důvodů uvedených v čl. 16 odst. 1 písm. a) až e) a podložit jej (je) dostatečnými důkazy,

— neexistenci jiného uspokojivého řešení (tj. zda lze problém vyřešit způsobem, který nezahrnuje odchylku, tedy použitím nástrojů, které nespočívají v usmrcování),

— neexistenci negativních dopadů odchylky na zachování populací dotčených druhů s příznivým statusem zachování jejich přirozeného rozsahu.

Uplatnění těchto požadavků je zde názorně předvedeno na případu vlka. Je důležité připomenout, že je odpovědností příslušných vnitrostátních orgánů, aby tato ustanovení provedly, řádným odůvodněním a prokázáním, že jsou splněny všechny podmínky podle čl. 16 odst. 1. Stejně tak je především na vnitrostátních soudních orgánech, aby ověřily a zajistily dodržování požadavků v konkrétních souvislostech a konkrétních případech.

1) Prokázání jednoho nebo více důvodů uvedených v čl. 16 odst. 1 písm. a) až e)

Důvody uvedené v čl. 16 odst. 1 jsou:

a) „v zájmu ochrany volně žijících živočichů, planě rostoucích rostlin a ochrany přírodních stanovišť“;

b) „v zájmu prevence závažných škod, zejména na úrodě, dobytku, lesích, rybolovu, vodách a ostatních typech majetku“;

c) „v zájmu zdraví lidí a veřejné bezpečnosti nebo z jiných naléhavých důvodů převažujícího veřejného zájmu, včetně důvodů sociálního a ekonomického charakteru a s nesporně příznivými důsledky pro životní prostředí“;

d) „pro účely výzkumu a vzdělání, opětovného osídlení určitého území populací druhu nebo vysazení v původním areálu druhu a chovu a pěstování nezbytných pro tyto účely, včetně umělého rozmnožování rostlin“;

e) „aby za přísně kontrolovaných podmínek v omezeném rozsahu a na základě výběru povolily odebírání nebo držení omezeného a příslušnými státními orgány stanoveného počtu jedinců určitých druhů uvedených v příloze IV“.

Příklady odůvodnění odchylky pro vlky:

— Odůvodnění podle písm. a) se pravděpodobně použije jen zřídka. Lze se na ně odvolat například tehdy, je-li ohrožený druh volně žijícího živočicha, který bývá kořistí, ohrožen predací vlkem. Je však třeba připomenout, že predace původního druhu jiným původním druhem je přirozeným procesem a nedílnou součástí fungování ekosystému. Kromě toho by před zvážením jakékoli odchylky měly být zjištěny a účinně řešeny další hrozby nebo omezující faktory pro druhy volně žijících živočichů, které slouží jako kořist (např. poškozování stanoviště, vyrušování lidmi, nadměrný lov, konkurence domestikovaných druhů atd.).

— Odůvodnění podle písm. b): v případě vlků se odchylky používané členskými státy často snaží předcházet vážným škodám na hospodářských zvířatech. Cílem tohoto ustanovení je vážným škodám předejít, a tudíž nevyžaduje, aby ke škodě došlo. Je však potřeba prokázat pravděpodobnost vážné škody nad rámec běžného obchodního rizika a musí rovněž existovat dostatečné důkazy, které by odůvodnily, že jakákoli metoda regulace usmrcováním použitá v rámci odchylky je v prevenci nebo omezení vážné škody účinná, přiměřená a udržitelná. Toto odůvodnění by se mohlo použít za účelem odstranění vlků, kteří budou pravděpodobně ve velké míře napadat hospodářská zvířata, a to navzdory přiměřenému používání vhodných preventivních opatření (jako jsou například elektrické ohradníky odolné proti jejich překonání vlkem a pastevečtí psi).

— Odůvodnění podle písm. c), které se týká zdraví lidí a veřejné bezpečnosti nebo jiných naléhavých důvodů převažujícího veřejného zájmu, včetně důvodů sociálního nebo ekonomického charakteru a s nesporně příznivými důsledky pro životní prostředí, může například ospravedlnit použití odpuzovacích metod k odehnání nebo odstranění vlků, kteří jsou uvyklí na určitou potravu, nebojácných vlků, kteří přivykli k lidem a vytrvale se k nim přibližují, nebo jiných jedinců či vlčích smeček, kteří vykazují nežádoucí a nebezpečné chování. Příklady opatření v zájmu zdraví lidí a veřejné bezpečnosti Německé Dokumentační a poradenské středisko spolkové vlády pro otázku vlků (Beratungsstelle des Bundes zum Thema Wolf (DBBW)) schválilo pokyny, které mají vnitrostátním řídícím orgánům pomoci s řešením problémů spojených s nebojácnými nebo neobvykle se chovajícími vlky (Reinhardt a kol., 2018). Tyto pokyny ve svém prvním kroku pomáhají orgánům rozeznat, zda se vlk skutečně chová neobvykle. Pokud to vypadá, že vlka opravdu lidé nebo psi přitahují, doporučuje se v závislosti na závažnosti zaznamenaných událostí uplatnit postupný přístup, který začíná odstraněním lákadel (např. potravin) a odrazováním vlka pomocí negativních stimulů a v nejvážnějších případech se stupňuje až po odstranění vlka (usmrcením nebo jiným způsobem). Vědečtí odborníci z LCIE (Large Carnivore Initiative for Europe – Iniciativa pro Evropu týkající se velkých šelem: specializovaná skupina Komise pro přežití druhů v rámci IUCN) vypracovali prohlášení o politice v oblasti zacházení s nebojácnými vlky, které vychází z podobných principů a popisuje doporučená opatření pro různé typy chování vlků, jakož i priority z hlediska výzkumu (LCIE, 2019). Posouzení chování vlka a rizika, které může představovat pro bezpečnost lidí, s doporučením opatření (LCIE, 2019) Chování Posouzení Doporučená opatření Vlk se v noci pohybuje v blízkosti sídel. Žádné nebezpečí. Není potřeba opatření. Vlk se ve dne pohybuje v dohledu sídel nebo roztroušených obydlí. Žádné nebezpečí. Není potřeba opatření. Vlk po spatření vozidel nebo lidí ihned neuteče. Zastaví se a pozoruje, Žádné nebezpečí. Není potřeba opatření. Vlk je po několik dní spatřován ve vzdálenosti menší než 30 m od obydlených domů (vícero případů během dlouhého období). Vyžaduje pozornost. Možný problém s navyknutím nebo pozitivním stimulem („odměňováním“). Analyzujte situaci. Hledejte lákadla, a pokud nějaká naleznete, odstraňte je. Uvažujte o odrazování negativním stimulem (cvičení „potrestáním“). Vlk opakovaně dovoluje lidem, aby se k němu přiblížili na vzdálenost menší než 30 m. Vyžaduje pozornost. Naznačuje silnou navyklost. Možný problém s pozitivním stimulem („odměňováním“). Analyzujte situaci. Uvažujte o odrazování negativním stimulem (cvičení „potrestáním“). Vlk se sám opakovaně přibližuje k lidem na vzdálenost méně než 30 m. Zdá se, že o lidi jeví zájem. Vyžaduje pozornost / kritická situace. Chování podmíněné pozitivním stimulem a silná navyklost mohou vést k rostoucí nebojácnosti. Riziko poranění. Uvažujte o odrazování negativním stimulem (cvičení „potrestáním“). Není-li přiměřené odrazování negativním stimulem úspěšné nebo proveditelné, vlka odstraňte. Vlk bez vyprovokování útočí nebo poraní člověka. Vlk je nebezpečný. Odstranění.

— Odůvodnění podle písm. d), které se týká výzkumu, vzdělání, opětovného osídlení určitého území populací druhu nebo vysazení v původním areálu druhu, lze použít například k povolení dočasného odchytu vlků, aby jim bylo možné nasadit obojky s vysílačem pro účely výzkumu či monitorování nebo aby se z důvodu ochrany mohli přemístit do jiné oblasti. Příklad odchytu vlků pro výzkum a monitorování V roce 2018 Komise prostřednictvím výměny dopisů souhlasila s německými orgány, že nařízení Rady (EHS) č. 3254/91 (36) o zákazu používání nášlapných pastí lze za určitých podmínek vykládat tak, že z oblasti působnosti zákazu uvedeného nařízení vylučuje používání „měkkých“ nášlapných pastí, tzv. soft-catch traps. Tyto pasti mají čelisti opatřené pryžovými chrániči (namísto ocelových zubů), aby se minimalizovalo riziko poranění zvířat při jejich zachycení. Jsou považovány za nejlepší dostupné prostředky k odchytu živých vlků za účelem monitorování a výzkumu, protože mají větší úspěšnost a nižší pravděpodobnost, že způsobí zranění. Komise se domnívá, že pokud se ukáže, že „měkké“ nášlapné pasti jsou nezbytné pro vědecký výzkum nebo monitorování zaměřené na zlepšení stavu příslušného druhu z hlediska jeho ochrany, bylo by zahrnutí těchto pastí do oblasti působnosti zákazu stanoveného nařízením (EHS) č. 3254/91 v rozporu s jeho cílem ochrany. O použití „měkkých“ nášlapných pastí by se proto dalo uvažovat pouze tehdy, je-li to pro účely ochrany a pokud: i) neexistuje jiné uspokojivé řešení; ii) neexistuje žádný negativní dopad na příznivý stav dotyčného druhu z hlediska jeho ochrany a iii) jsou přijata veškerá preventivní opatření k tomu, aby nedošlo k poranění zvířete a jeho stres byl snížen na minimum. V praxi to znamená, že tyto „měkké“ nášlapné pasti by měly být vybaveny vysílačem, který by informoval odpovědné orgány, jakmile je zvíře chycené. Nejpozději do 30 minut po obdržení této informace by příslušné orgány měly zasáhnout, aby se doba, po kterou je zvíře vystaveno stresu, co nejvíce zkrátila a předešlo se zranění, které by si zvíře mohlo samo způsobit. Zvíře musí být uspáno profesionálním veterinárním lékařem, vybaveno vysílačem a poté okamžitě vypuštěno zpět do volné přírody.

Jak je vysvětleno v oddíle 3.2.1, odchylky podle čl. 16 odst. 1 písm. e) lze výjimečně použít za účelem odebírání nebo držení určitých jedinců vlků, přičemž musí být dodrženo několik dalších přísných podmínek. Soudní dvůr Evropské unie ve věci C-674/17 potvrdil, že pojem „odebírání“ musí být chápán v tom smyslu, že zahrnuje jak odchyt, tak usmrcování jedinců (37).

Cíl odchylky na základě čl. 16 odst. 1 písm. e) nelze v zásadě zaměňovat s cílem odchylky vycházející z ustanovení čl. 16 odst. 1 písm. a) až d) směrnice, takže prvně uvedené ustanovení může sloužit jako základ pro povolení odchylky jedině tehdy, pokud druhá z těchto ustanovení nejsou relevantní (38). Spadá-li cíl odchylky pod některé z ustanovení čl. 16 odst. 1 písm. a) až d), musí být odchylky založeny na jednom (nebo několika) z těchto ustanovení. Odchylky a důvody pro jejich použití musí být transparentní. Pokud je například hlavním účelem předejít vážným škodám na dobytku nebo majetku, mělo by se použít ustanovení písmene b). Pokud se vlk navyklý na přítomnost lidí chová nebezpečně, použije se ustanovení písmene c). Ustanovení písmene e) proto není žádným univerzálním ustanovením o odchytu, které by se mělo použít pro jakýkoli případ usmrcování.

Co se týká jakékoli odchylky podle článku 16, vnitrostátní rozhodnutí, která povolují usmrcování na základě ustanovení písmene e), by se měla vydávat pro výjimečné, konkrétní a jasné účely, které jsou v souladu s cíli směrnice (článek 2) a jsou odpovídajícím způsobem odůvodněné.

Ve věci C-674/17 Soudní dvůr uznal, že boj proti nezákonnému lovu vlků (pytláctví) by mohl být v zásadě cílem výjimky vydané podle čl. 16 odst. 1 písm. e) za předpokladu, že přispívá k zachování nebo obnově příznivého stavu dotčeného druhu z hlediska jeho ochrany v jeho přirozeném areálu rozšíření. V tomto případě musí vnitrostátní povolovací orgán odůvodnit odchylku spolehlivými vědeckými důkazy, včetně srovnávacích prvků důsledků takové odchylky na stav ochrany druhu. Je-li cílem odchylky boj proti pytláctví, musí orgán rovněž vzít v úvahu nejnovější odhady úrovně pytláctví a úmrtnosti založené na všech udělených odchylkách. Tyto odchylky udělené pro boj proti pytláctví by proto měly být schopny snížit úmrtnost dotčené populace v důsledku pytláctví do takové míry, že by na velikost populace vlků měly celkově zřetelný pozitivní vliv.

Kromě toho musí odchylky založené na čl. 16 odst. 1 písm. e) ve srovnání s odchylkami uvedenými v čl. 16 odst. 1 písm. a) až d) splňovat dodatečné omezující podmínky. Použití této odchylky je povoleno za přísně kontrolovaných podmínek s jasnými oprávněními, která se týkají určitých míst, časů a množství a vyžadují přísné územní, časové a osobní kontroly k zajištění účinného prosazování. Kromě toho se musí provádět pouze na základě výběru, v omezeném rozsahu a měla by se týkat omezeného počtu jedinců.

Pokud jde o výběr, odchylka se musí týkat jedinců, kteří jsou určeni co nejpřesnějším a nejvhodnějším způsobem s ohledem na cíl sledovaný touto odchylkou. Proto, jak bylo zdůrazněno Soudním dvorem ve věci C-674/17, může být nezbytné omezit výjimku nejen na dotyčný druh či na typy nebo skupiny jedinců tohoto druhu, ale rovněž na jedince určené jednotlivě (39).

Co se týká „omezeného počtu“, bude toto číslo v každém případě záviset na úrovni populace (počtu jedinců), jejího stavu ochrany a jejích biologických vlastnostech. „Omezený počet“ je nutno stanovit na základě spolehlivých vědeckých údajů o zeměpisných, klimatických, environmentálních a biologických faktorech, jakož i o míře reprodukce a celkové roční úmrtnosti z přirozených příčin. Tento počet musí být jasně uveden v rozhodnutích o odchylkách.

2) Neexistence uspokojivé alternativy

Druhou podmínkou je, že „neexistuje žádné jiné uspokojivé řešení“. To znamená, že první volbou by měly být preventivní metody a metody, které nevedou k usmrcování (odchylka je až poslední možností). Alternativní řešení budou záviset na dané situaci a konkrétních cílech zvažované odchylky a měla by brát v úvahu nejlepší poznatky a zkušenosti dostupné pro jednotlivé situace.

Například v případě škod na dobytku je před povolením odchylek nezbytné upřednostnit alternativy, které nezahrnují usmrcování, a správně zavést vhodná a přiměřená preventivní opatření s cílem snížit rizika napadání, jako je dohled zajištěný pastevci, používání pasteveckých psů, ochrana dobytka ohrazením nebo alternativní péče o dobytek (např. kontrola telení/bahnění). Pokud byla taková alternativní opatření provedena a ukázala se jako neúčinná nebo pouze částečně účinná, nebo pokud tento druh alternativních opatření nelze v konkrétním případě provést, pak teprve smí být povoleny odchylky pro vyřešení (zbývajícího) problému.

V případě nebojácných a/nebo nezvykle se chovajících vlků či vlků uvyklých na určitou potravu by se jako první možnost mělo zvážit odstranění konkrétních příčin (např. lákadel v podobě potravin v důsledku špatného zacházení s odpadem) a odrazování negativním stimulem s cílem vlky odehnat a pokusit se změnit jejich chování, aby se nepřibližovali k lidem (např. pomocí různých druhů odpuzovacích prostředků nebo nástrojů, které nevedou k usmrcení) (Reinhardt a kol., 2018). Pokud byla taková alternativní řešení zvážena a ukáže se, že v daném konkrétním případě nejsou uspokojivá nebo proveditelná, lze odchylku udělit.

Co se týká výše uvedených odchylek zaměřených na omezení pytláctví, Soudní dvůr Evropské unie (ve věci C-674/17, body 48, 49, 50) objasnil, že pouhá existence protiprávní činnosti, jako je pytláctví, nebo obtíže, na které naráží provádění jeho kontroly, nemohou postačovat k tomu, aby se členský stát zprostil své povinnosti zajistit ochranu druhů chráněných podle přílohy IV směrnice o stanovištích. V takové situaci musí členský stát naopak upřednostnit přísnou a účinnou kontrolu nad touto protiprávní činností a použít metody, které respektují zákazy stanovené v článcích 12 až 14 a v čl. 15 písm. a) a b) směrnice. Na podporu svého případu odchylky by měl členský stát poskytnout jasné a dostatečné odůvodnění neexistence uspokojivé alternativy k dosažení cílů tím, že se odkáže na neexistenci jakéhokoli jiného uspokojivého řešení nebo na příslušné technické, právní a vědecké zprávy.

3) Zachování populace v příznivém stavu z hlediska její ochrany

Třetí podmínkou je ujištění, „že populace příslušného druhu přetrvávají navzdory udělené odchylce ve svém přirozeném areálu rozšíření bez negativního ovlivnění v dobrém stavu z hlediska jejich ochrany“.

Podle ustanovení čl. 1 písm. i) směrnice o stanovištích se „stavem druhu z hlediska ochrany“ rozumí souhrn vlivů působících na příslušný druh, které mohou ovlivnit jeho dlouhodobé rozšíření a početnost jeho populací na území členských států. Stav druhu z hlediska ochrany je příznivý, pokud i) se populace „dlouhodobě udržuje jako životaschopný prvek svého přírodního stanoviště“, ii) „přirozený areál rozšíření druhu není a pravděpodobně nebude v dohledné budoucnosti omezen“ a iii) „existují a pravděpodobně budou v dohledné době i nadále existovat dostatečně velká stanoviště k dlouhodobému zachování jeho populací“. Další informace lze nalézt v pokynech pro podávání zpráv podle článku 17 směrnice o stanovištích.

Splnění této podmínky (tj. že populace příslušného druhu přetrvávají navzdory udělené odchylce ve svém přirozeném areálu rozšíření bez negativního ovlivnění v dobrém stavu z hlediska jejich ochrany) vyžaduje posouzení možného účinku odchylky na dotčenou populaci i na její stav z hlediska ochrany na území členského státu.

Rozhodnutí o použití odchylek a posouzení možných účinků odchylek na stav dotčené populace z hlediska její ochrany musí vycházet z přesných poznatků o dotčené populaci vlků a trendech jejího vývoje. Dodatečné a kumulativní účinky odchylek by měly být rovněž řádně posouzeny s ohledem na jakékoli jiné přímé nebo nepřímé negativní dopady lidské činnosti (včetně nahodilých a nezákonných usmrcování). To je nezbytné k zajištění toho, aby rozhodnutí nemělo negativní vliv na stav populace z hlediska její ochrany.

Ve věci C-674/17 (body 57 až 61) Soudní dvůr Evropské unie zdůraznil, že výjimka podle čl. 16 odst. 1 musí být založena na kritériích, která zajišťují dlouhodobé zachování dynamiky a sociální stability dotyčných druhů. Kumulativní demografické a geografické dopady všech odchylek na dotčenou populaci by proto měly být řádně posouzeny v kombinaci s jakoukoli jinou přirozenou nebo antropogenní úmrtností.

Hodnocení se provádí „na místní úrovni, jakož i na úrovni území dotčeného členského státu nebo případně na úrovni území příslušné biogeografické oblasti, pokud hranice tohoto členského státu protínají více biogeografických oblastí, nebo i pokud to vyžaduje přirozený areál rozšíření druhu a je to možné, na přeshraniční úrovni“. To by však nemělo zohledňovat „část přirozeného areálu rozšíření dotyčné populace, která se vztahuje na některé části území třetího státu, který není vázán povinnostmi přísné ochrany druhů v zájmu Unie“.

Ve věci C-342/05 Soudní dvůr rozhodl, že výjimky týkající se populací, jejichž stav z hlediska ochrany je nepříznivý, lze povolit „výjimečně“, „pokud je náležitě prokázáno, že nemohou zhoršit nepříznivý stav uvedených populací z hlediska jejich ochrany nebo zabránit jejich navrácení do příznivého stavu“. Soudní dvůr dospěl k závěru, že „nemůže být vyloučeno, že by usmrcení omezeného počtu jedinců nemělo dopad na cíl stanovený v čl. 16 odst. 1 směrnice o ochraně přírodních stanovišť, spočívající v zachování populace vlků v jejím přirozeném areálu rozšíření v příznivém stavu z hlediska její ochrany. Taková odchylka by tedy byla pro příslušný druh neutrální“.

Tento přístup byl potvrzen Soudním dvorem ve věci C-674/17 (body 66 až 69) s dodatečným odkazem na zásadu předběžné opatrnosti: „stran dopadu nepříznivého stavu určitého druhu z hlediska ochrany na možnost povolit výjimky na základě čl. 16 odst. 1 směrnice o přírodních stanovištích již Soudní dvůr rozhodl, že udělení takových výjimek je možné pouze výjimečně, pokud je náležitě prokázáno, že nemohou zhoršit nepříznivý stav uvedených populací z hlediska jejich ochrany nebo zabránit jejich navrácení do příznivého stavu“. Nicméně platí, „že pokud po posouzení nejlepších existujících vědeckých údajů přetrvává nejistota stran otázky, zda taková výjimka bude či nebude mít negativní vliv na zachování nebo obnovu populací druhu ohroženého vyhynutím v příznivém stavu z hlediska ochrany, musí členský stát upustit od přijetí či uplatňování výjimky“.

Odchylky pro usmrcení velmi malého počtu jedinců lze proto povolit případ od případu, i když stav druhu z hlediska jeho ochrany není (zatím) příznivý, pokud je odchylka z hlediska stavu ochrany tohoto druhu neutrální, tj. pokud neohrožuje dosažení cíle obnovy a udržení populace vlka ve stavu z hlediska jeho ochrany příznivém v jeho přirozeném areálu rozšíření. Odchylka proto nesmí mít celkově zřetelný negativní dopad na populační dynamiku, přirozený areál rozšíření, strukturu a zdraví populace (včetně genetických aspektů) ani na potřeby konektivity dotčené populace vlků.

Z toho vyplývá, že čím méně příznivý je stav a vývoj z hlediska ochrany, tím méně pravděpodobné je, že tato třetí podmínka může být splněna a že udělení odchylek bude odůvodněné, ledaže by se jednalo o extrémně výjimečné okolnosti. Stav a vývoj druhu z hlediska jeho ochrany (na biogeografické úrovni a na úrovni populace), podložený přesnými poznatky a údaji, je proto klíčovým aspektem pro posouzení, zda je třetí podmínka splněna.

Odchylky a úloha plánů zaměřených na druhy a jejich příznivý stav z hlediska ochrany

Vhodný a komplexní plán ochrany vlka a péče o něj může poskytnout dobrý celkový rámec pro provádění všech nezbytných nástrojů a opatření, včetně možného využití odchylek. V případech, kdy jsou tyto plány řádně prováděny, s prokázanými výsledky ohledně příznivého stavu ochrany, poskytuje článek 16 směrnice o stanovištích požadovanou flexibilitu prostřednictvím použití odchylek.

Odchylky od přísné ochrany vlků mohou být lépe odůvodněny, pokud je v členském státě zaveden a řádně prováděn komplexní soubor vhodných, účinných a ověřitelných opatření k zajištění účinné ochrany a k dosažení nebo zachování příznivého stavu tohoto druhu z hlediska jeho ochrany.

Tak tomu může být, jsou-li splněny tyto podmínky:

— Pro vlka existuje vhodný plán jeho ochrany a obnovy, který je plně a správně prováděn a dobře sledován a jehož cílem je zajistit příznivý stav ochrany a řešit socioekonomické konflikty.

— Plán je založen na nejlepších dostupných vědeckých údajích a na spolehlivém systému pro monitorování populace vlků.

— Jsou prováděna veškerá nezbytná preventivní a kompenzační opatření.

— Jsou prováděna vhodná opatření pro účinný boj proti pytláctví (jako je trestní stíhání, prosazování a zvyšování povědomí) a pro řešení jakýchkoli jiných faktorů úmrtnosti způsobených člověkem (jako jsou usmrcení v důsledku střetu s vozidly).

— Všechny ostatní hrozby pro ochranu vlka v dotčené oblasti jsou úspěšně řešeny (např. hybridizace).

— Ostatní příčiny úmrtnosti pasoucího se dobytka (např. volně pobíhající psi) jsou řádně řešeny.

— Cíle a podmínky pro udělení odchylek jsou jasně stanoveny a odůvodněny dostatečnými vědeckými důkazy. Je prokázáno, že nejsou k dispozici žádná jiná uspokojivá řešení a že metoda spočívající v usmrcování použitá v rámci odchylky je jediným způsobem, jak v souladu s příslušnými právními předpisy zabránit vážné škodě nebo ji omezit nebo jak dosáhnout jiných cílů odchylek. Odchylky se posuzují a rozhoduje se o nich případ od případu.

— Zamýšlená odchylka nemá negativní vliv na stav populace z hlediska její ochrany, a to jak na úrovni místní populace, tak v přirozeném areálu rozšíření druhu.

POUŽITÁ LITERATURA:

Andersen, R., Linnell, J. D. C. a Solberg, E. J. (2006). The future role of large carnivores on terrestrial trophic interactions: the northern temperate view. Large herbivore ecology, ecosystem dynamics and conservation: 413–448. Danell, K., Bergström, R., Duncan, P. a Pastor, J. (Eds.). Cambridge: Cambridge University Press.

Barkham, P. Denmark Gets Its First Wild Wolf Pack in 200 Years, THE GUARDIAN, 4. května 2017. http://www.theguardian.com/environment/2017/may/04/denmark-gets-its-first-wild-wolf-pack-in-200-years

Bassi, E., Gazzola, A., Bongi, P., Scandura, M., Apollonio, M. (2020). Relative impact of human harvest and wolf predation on two ungulate species in Central Italy. In: Ecological Research sv. 35, č. 4. https://esj-journals.onlinelibrary.wiley.com/doi/full/10.1111/1440-1703.12130

Bath, A. J. a Majic, A. (2001). Human dimensions in wolf management in Croatia: understanding attitudes and beliefs of residents in Gorski kotar, Lika and Dalmatia towards wolves and wolf management. Large Carnivore Initiative for Europe. www.lcie.org

Boffey, D. Pioneering Wolf Becomes First Sighted in Belgium for a Century, THE GUARDIAN, 22. ledna 2018, http://www.theguardian.com/environment/2018/jan/22/pioneering-female-becomes-first-wolf-in-belgium-in-a-century

Boitani, L. (2003). Wolf conservation and recovery. Wolves: behavior, ecology, and conservation: 317–340. Mech, L. D. a Boitani, L. (Eds.). Chicago: University of Chicago Press.

Boitani, L. et al (2015). Key actions for Large Carnivore populations in Europe. Institute of Applied Ecology (Řím, Itálie). Zpráva pro GŘ pro životní prostředí, Evropská komise, Brusel. https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/key_actions_large_carnivores_2015.pdf

Breitenmoser, U., Breitenmoser-Würsten, C., Carbyn, L. N. a Funk, S. M. (2001). Assessment of carnivore reintroductions. Carnivore conservation: 241–281. Gittleman, J. L., Funk, S. M., Macdonald, D. W. a Wayne, R. K. (Eds.). Cambridge: Cambridge University Press.

Breitenmoser, U. (1998). Large predators in the Alps: the fall and rise of man's competitors. Biological Conservation 83(3): 279–289.

Carpio, Antonio & Acevedo, Pelayo a Apollonio, Marco. (2020). Wild ungulate overabundance in Europe: contexts, causes, monitoring and management recommendations. Mammal Review. 51. 10.1111/mam.12221.

https://onlinelibrary.wiley.com/doi/epdf/10.1111/mam.12221

CDP News (2018) Carnivore Damage Prevention News (Novinky v oblasti prevence škod způsobených šelmami): http://www.medwolf.eu/index.php/cdpnews.html;

http://www.protectiondestroupeaux.ch/en/cdpnews/

Chapron, G., Kaczensky, P., Linnell, J., von Arx, M. et al. (2014). Recovery of large carnivores in Europe’s modern human-dominated landscapes, Science, 19. prosince 2014: sv. 346, č. 6216, s. 1517–1519.

Rada Evropy (2014) Doporučení č. 173 (2014) o hybridizaci mezi vlkem obecným (Canis lupus) a psem domácím (Canis lupus familiaris). https://rm.coe.int/0900001680746351

Soudní dvůr Evropské unie (2007). Věc C-342/05. Rozsudek Soudního dvora (druhého senátu) ze dne 14. června 2007. Komise Evropských společenství proti Finské republice. Nesplnění povinnosti státem – směrnice 92/43/EHS – Ochrana přírodních stanovišť – Volně žijící živočichové a planě rostoucí rostliny – Lov vlka.

Chorvatské ministerstvo kultury (2010) Plán řízení populace vlka v Chorvatské republice na období 2010–2015. http://www.life-vuk.hr/eng/wolf-management-plan/wolf-management-plan-in-croatia/wolf-management-plan-in-the-republic-of-croatia-for-the-period-2010%E2%80%932015-837.html

Decker, D. J., Brown, T. L. a Siemer, W. F. (2001). Human dimensions of wildlife management in North America. Bethesda, Maryland, USA: The Wildlife Society.

DREAL (2018). Webové stránky Direction regionale de l’Environnement, de l’Amènagement et du Logement : Données surs les dommages. http://www.auvergne-rhone-alpes.developpement-durable.gouv.fr/protocole-dommages-a3854.html

DBBW (2018). Webové stránky Dokumentations- und Beratungsstelle des Bundes zum Thema Wolf (DBBW). https://www.dbb-wolf.de/

Decker, D. J., Brown, T. L. a Siemer, W. F. (2001). Human dimensions of wildlife management in North America. Bethesda, Maryland, USA: The Wildlife Society.

Echegaray, J. a Vila, C. (2010). Noninvasive monitoring of wolves at the edge of their distribution and the cost of their conservation. Biological Conservation, 13 (2): 157–161.

Evropská komise (2017) Systém ochrany orla skalního – Finsko, Zemědělstvím k biologické rozmanitosti – Zemědělsko-ekologické systémy založené na výsledcích, webové stránky Evropské komise. http://ec.europa.eu/environment/nature/rbaps/fiche/golden-eagle-conservation-scheme-finland_en.htm

EU LC Platform (2019) EU Platform on Coexistence between people and large carnivores, case studies (Platforma EU pro soužití lidí a velkých šelem, případové studie). http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/case_studies.htm

Fernández-Gil, A., Naves, J., Ordiz, A., Quevedo, M., Revilla, E., Delibes, M. (2016) Conflict Misleads Large Carnivore Management and Conservation: Brown Bears and Wolves in Spain. PLoS ONE 11(3): e0151541 https://doi.org/10.1371/journal.pone.0151541

Fernández-Gil, A., Cadete da Rocha Pereira, D., Dias Ferreira Pinto, S. M., Di Silvestre, I. (2018) Large Carnivore Management Plans of Protection: Best Practices in EU Member States. http://www.europarl.europa.eu/thinktank/en/document.html?reference=IPOL_STU(2018)596844

GCG (2018) Grupo Campo Grande para la coexistencia del lobo y la ganaderia extensiva: Declaration of the Campo Grande Group toward the coexistence of the iberian wolf and extensive stock-raising. http://www.entretantos.org/wp-content/uploads/2018/08/DeclaracionGCG_v3_eng.pdf

Gtowaciflski, Z. a Profus, P. (1997). Potential impact of wolves Canis lupus on prey populations in Eastern Poland. In: Biological Conservation, 80 (1997) 99–106.

Hovardas, T., Marsden, K., Psaroudas, S., Mertzanis, Y., Brandt, K. (2017) Case studies for coexistence: examples of good practice in sup-porting coexistence between people and large carnivores. http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/144_case%20studies%20analysis%20report.pdf

Kojola, I., Helle, P., Heikkinen, S. (2011) Susikannan viimeaikaiset muutokset Suomessa eri aineistojen valossa, Suomen Riista 65: http://jukuri.luke.fi/handle/10024/530616

Kojola, I., Huitu, O., Toppinen, K., Heikura, K., Heikkinen, S. and Ronkainen, S. (2004). Predation on European forest reindeer (Rangifer tarandus) by wolves (Canis lupus) in Finland. Journal of Zoology, Londýn 263(3): 229–236.

KORA (2016) Wolves living in proximity to humans. https://www.kora.ch/fileadmin/file_sharing/5_Bibliothek/52_KORA_Publikationen/520_KORA_Berichte/KORA_Bericht_76_Wolves_living_in_proximity_to_humans.pdf

Kontaktbüro Wölfe in Sachsen (2019) Webové stránky Kontaktbüro Wölfe in Sachsen. https://www.wolf-sachsen.de/en/wolfsregion/the-contact-office

LCIE (2018) Webové stránky iniciativy Large Carnivore Initiative for Europe. http://www.lcie.org/Large-carnivores/Wolf-

LCIE (2019) policy support statements of the Large Carnivore Initiative for Europe (LCIE): Management of bold wolves.

https://lciepub.nina.no/pdf/636870453845842163_PPS_bold%20wolves.pdf

Leonard, J. A., Echegaray, J., Randi, E. a Vilà, C. (2014). Impact of hybridization on the conservation of wild canids. s. 170–184. In: Gompper, M. E. (Ed). Free ranging dogs and wildlife conservation. Oxford University Press, Oxford, Spojené království. 312 s.

Liberg, O., Chapron, G., Wabakken, P., Pedersen, H., Hobbs, N., Sand, H. (2011) Shoot, shovel and shut up. Proceedings of the Royal Society B: sv. 279, č. 1730. https://doi.org/10.1098/rspb.2011.1275

LIFE DINALP BEAR (2016) Non-consumptive use of brown bears in tourism: guidelines for responsible practices. http://dinalpbear.eu/wp-content/uploads/Odgovorno-opazovanje-medvedov-v-severnih-Dinaridih_EN_web.pdf

LIFE EUROLARGECARNIVORES (2019) LIFE EUROLARGECARNIVORES: Improving coexistence with large carnivores. https://www.eurolargecarnivores.eu/en/

Linnell, J. D. C. a Alleau, J. (2016) Predators That Kill Humans: Myth, Reality, Context and the Politics of Wolf Attacks on People. Problematic Wildlife, DOI: 10.1007/978-3-319-22246-2_17: https://www.researchgate.net/publication/301267098_Predators_That_Kill_Humans_Myth_Reality_Context_and_the_Politics_of_Wolf_Attacks_on_People

Linnell, J. et al. (2002). The fear of wolves: A review of wolf attacks on humans. NINA Oppdragsmelding 731: 1-65 Trondheim, leden 2002. https://mobil.wwf.de/fileadmin/fm-wwf/Publikationen-PDF/2002.Review.wolf.attacks.pdf

Linnell, J. D. C., Brøseth, H., Solberg, E. J. a Brainerd, S. M. (2005). The origins of the southern Scandinavian wolf population: potential for natural immigration in relation to dispersal distances, geography and Baltic ice. Wildlife Biology 11: 383–391.

Linnell, J. D. C., Nilsen, E. B., Lande, U. S., Herfindal, I., Odden, J., Skogen, K., Andersen, R. a Breitenmoser, U. (2005). Zoning as a means of mitigating conflicts with large carnivores: principles and reality. In: People & Wildlife: conflict or co-existence? s. 162–175. Woodroffe, R., Thirgood, S. a Rabinowitz, A. (Eds.). Cambridge: Cambridge University Press.

Linnell, J. D. C., Odeen J., Smith, M. E., Aanes, R. a Swenson, J. E. (1999) Large carnivores that kill livestock: do. ‘problem individuals’ really exist? Wildlife Society Bulletin 1999, 27(3):698–705.

Linnell, J. D. C., Promberger, C., Boitani, L., Swenson, J. E., Breitenmoser, U. a Andersen, R. (2005). The linkage between conservation strategies for large carnivores and biodiversity: the view from the ‘half-full’ forests of Europe. In: Carnivorous animals and biodiversity: does conserving one save the other?: s. 381–398. Ray, J. C., Redford, K. H., Steneck, R. S. a Berger, J. (Eds.). Washington: Island Press.

Linnell, J., Salvatori, V. a Boitani, L. (2008). Guidelines for population level management plans for large carnivores in Europe (Pokyny pro plány řízení na úrovni populací u velkých šelem v Evropě), Zpráva iniciativy Large Carnivore Initiative for Europe vypracovaná pro Evropskou komisi (smlouva 070501/2005/424162/MAR/B2). http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/guidelines_for_population_level_management.pdf

Linnell, J. (2013). From conflict to coexistence: insights from multi-disciplinary research into the relationships between people, large carnivores and institutions (smlouva č. 070307/2012/629085/SER/B3). John D. C. Linnell Norwegian Institute for Nature Research (NINA), PO Box 5685 Sluppen, NO-7485 Trondheim, NORSKO. 2013. http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/task_4_conflict_coexistence.pdf

Linnell, J. (2014) The symbolic wolf: Competing visions of the European landscapes. LCIE blog: http://www.lcie.org/Blog/ArtMID/6987/ArticleID/65/The-symbolic-wolf-Competing-visions-of-the-European-landscapes

Linnell, J. (2016). First wolf reproduction in Austria since 19th century. http://www.lcie.org/Blog/ArtMID/6987/ArticleID/87/First-wolf-reproduction-in-Austria-since-19th-century

Linnell, J. D. C. a Cretois, B. (2018). Výzkum pro výbor AGRI – The revival of wolves and other large predators and its impact on farmers and their livelihood in rural regions of Europe, Evropský parlament, Tematická sekce Strukturální politika a politika soudržnosti, Brusel. http://www.europarl.europa.eu/thinktank/en/document.html?reference=IPOL_STU%282018%29617488

Linnell, J. D. C., Kovtun, E. a Rouart, I. (2021). Wolf attacks on humans: an update for 2002–2020. NINA Report 1944 Norwegian Institute for Nature Research. https://brage.nina.no/nina-xmlui/bitstream/handle/11250/2729772/ninarapport1944.pdf?sequence=1&isAllowed=y

Lute, M. L., Carter N. H., López-Bao J. V., Linnell, J. D. C. (2018). Conservation professionals agree on challenges to coexisting with large carnivores but not on solutions. Biological Conservation, sv. 218, 2018, s. 223–232. https://www.sciencedirect.com/science/article/pii/S0006320717316166

Marsden, K., Hovardas, T., Spyros Psaroudas, S., Mertzanis, Y., Callisto, Baatz, U. (2016). EU Platform on Large Carnivores: Supporting good practice for coexistence – presentation of examples and analysis of support through the EAFRD. Sekretariát platformy pro GŘ pro životní prostředí Evropské komise, č. smlouvy 07.0202/2015/713809/SER/ENV/B.3. http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/160906_LC%20Platform-case%20studies%20and%20RD.pdf

Marucco, F., Boitani, L.(2012). Wolf population monitoring and livestock depredation preventive measures in Europe. Hystrix 23(1): 1–4. doi:10.4404/hystrix-23.1-6364.

MTES, MAA (2018) Francouzský národní akční plán na období 2018–2023 týkající se vlků a chovu dobytka. http://www.auvergne-rhone-alpes.developpement-durable.gouv.fr/IMG/pdf/nap_wolf_and_stock-rearing_activities_2018-2023.pdf

Mykrä, S., Pohja-Mykrä, M., Vuorisalo, T. (2017) Hunters’ attitudes matter: diverging bear and wolf population trajectories in Finland in the late nineteenth century and today. European Journal of Wildlife Research. https://link.springer.com/article/10.1007/s10344-017-1134-1

Odden, J., Linnell, J. D. C., Moa, P. F., Herfindal, I., Kvam, T. a Andersen, R. (2002). Lynx depredation on domestic sheep in Norway. Journal of Wildlife Management 66(1): 98–105.

Persson, J., Rauset, G. R., Chapron, G. Paying for an Endangered Predator Leads to Population Recovery. Conservation Letters 8(5) Poprvé zveřejněno: 30. března 2015. https://doi.org/10.1111/conl.12171

Pohja-Mykrä, M. (2016) Felony or act of justice? – Illegal killing of large carnivores as defiance of authorities. Journal of Rural Studies, 44, 46–54. https://doi.org/10.1016/j.jrurstud.2016.01.003

Proteggi il tuo bestiame (2019) Webové stránky Proteggi il tuo bestiame. http://www.protezionebestiame.it/

Regionální platformy pro velké šelmy (2019) Webové stránky regionálních platforem pro lidi a velké šelmy. http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/regional_platforms.htm

Reinhardt et al. (2018). Konzept im Umgang mit Wölfen, die sich Menschen gegenüber auffällig verhalten – Empfehlungen der DBBW –BfN Skript 502. https://www.bfn.de/fileadmin/BfN/service/Dokumente/skripten/Skript502.pdf

Podávání zpráv podle článku 17 směrnice o stanovištích. Vysvětlivky a pokyny pro období 2013–2018. Konečná verze – květen 2017. Evropská agentura pro životní prostředí (EEA) a Evropské tematické středisko biologické rozmanitost (ETC/BD). http://cdr.eionet.europa.eu/help/habitats_art17. Rigg, R., Finďo, S., Wechselberger, M., Gorman, M., Sillero-Zubiri, C., MacDonald, D. (2011). Mitigating carnivore-livestock conflict in Europe: lessons from Slovakia 2011. Oryx, 45(2): 272–280. doi: 10.1017/S0030605310000074.

Rigg, R., Skrbinšek, T., Linnell, J. (2014) Engaging stakeholders in wildlife monitoring a pilot study of wolves in Slovakia using non-invasive genetic sampling. http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/pa_slovakia_finalreport.pdf

Ripple, W. J. a Beschta, R. L. (2012). Large predators limit herbivore densities in northern forest ecosystems. European Journal of Wildlife Research sv. 58, s. 733–742 (2012). https://link.springer.com/article/10.1007/s10344-012-0623-5

Salvatori, V. (Ed.) (2012). Large carnivore conservation and Management in Europe: the contribution of EC co-funded LIFE projects. Istituto di Ecologia Applicata, Via B. Eustachio 10. 00161 Řím, ITÁLIE. 2013. http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/task_2_life_and_lc.pdf

Salvatori, V., Godinho, R., Braschi, C., Boitani, L., Ciucci, P. (2019). High levels of recent wolf x dog introgressive hybridization in agricultural landscapes of central Italy. European Journal of Wildlife Research, 65, 73–87. doi.org/10.1007/s10344-019-1313-3.

Santiago-Avila F. J., Cornman A. M., Treves A. (2018) Killing wolves to prevent predation on livestock may protect one farm but harm neighbours. PLoS ONE 13(1): e0189729 https://doi.org/10.1371/journal.pone.0189729

Skogen, K., Haaland, H., Brainerd, S. a Hustad, H. (2003). Local views on large carnivores and their management: a study in four municipalities [Lokale syn på rovvilt og rovviltforvaltning. En undersøkelse i fire kommuner: Aurskog-Høland, Lesja, Lierne og Porsanger]. Norwegian Institute for Nature Research Fagrapport 070: 1–30.

Skogen, K. a Krange, O. (2003). A wolf at the gate: The anti-carnivore alliance and the symbolic construction of community. Sociologia Ruralis 43(3): 309–325.

Sundqvist, A. K., Ellegren, H. a Vilà, C. (2008). Wolf or dog? Genetic identification of predator from saliva collected around bite wounds on prey. Conservation Genetics, 9 (5): 1275–1279.

Tasch, B. (2017). First Official Proof of Wolf in Luxembourg Since 1893, LUXEMBOURG TIMES, 1. září 2017. http://luxtimes.lu/archives/1112-first-official-proof-of-wolf-in-luxembourg-since-1893

Trouwborst, A. a Fleurke, F. M. (2018). Killing Wolves Legally – Exploring the Scope for Lethal Wolf Management under European Nature Conservation Law. Journal of International Wildlife Law and Policy, v tisku.

van Eeden, L. M., Eklund, A., Miller, J. R. B., López-Bao, J. V., Chapron, G., Cejtin, M. R., Crowther, M. S., Dickman, C. R., Frank, J., Krofel, M., Macdonald, D. W., McManus, J., Meyer, T. K., Middleton, A. D., Newsome, T. M., Ripple, W. J., Ritchie, E. G., Schmitz, O. J., Stoner, K. J., Tourani, M., Treves, A. (2018) Carnivore conservation needs evidence-based livestock protection. PLoS Biol. 18. září;16(9):e2005577. doi. 10.1371/journal.pbio.2005577.

Wielgus R. B., Peebles K. A. (2014) Effects of Wolf Mortality on Livestock Depredations. PLoS ONE 9(12): e113505 https://doi.org/10.1371/journal.pone.0113505

Young, J. C., Searle, K., Butler, A., Simmons, P., Watt, A. D., Jordan, A. (2016). The role of trust in the resolution of conservation conflicts, Biological Conservation, sv. 195, 196–202.

Platforma EU pro velké šelmy:

http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/coexistence_platform.htm

Regionální platforma pro velké šelmy

http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/regional_platforms.htm

(1) https://link.springer.com/article/10.1007/s10344-012-0623-5

(2) https://www.eea.europa.eu/publications/state-of-nature-in-the-eu-2020

(3) V souladu s článkem 17 směrnice o stanovištích Rumunsko, Litva, Lotyšsko, Estonsko a Itálie oznámily, že ve všech jejich biogeografických oblastech je vlk z hlediska jeho ochrany v příznivém stavu.

(4) https://science.sciencemag.org/content/346/6216/1517

(5) https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/promoting_management.htm

(6) https://nature-art17.eionet.europa.eu/article17/species/summary/?period=5&group=Mammals&subject=Canis+lupus®ion

(7) https://www.europarl.europa.eu/RegData/etudes/STUD/2018/617488/IPOL_STU(2018)617488_EN.pdf

(8) Červený seznam ohrožených druhů podle IUCN v roce 2018: https://www.iucnredlist.org/species/3746/144226239. Jiné nedávné údaje uvádějí mírně odlišné počty než výše uvedená studie, a to u iberských populací a populací středozápadní oblasti Alp a oblasti Karélie.

(9) https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/key_actions_large_carnivores_2015.pdf

(10) LIFE09 NAT/ES/000533 INNOVATION AGAINST POISON; LIFE Antidoto LIFE07 NAT/IT/000436; LIFE PLUTO LIFE13 NAT/IT/000311; LIFE WOLFALPS LIFE12/NAT/IT/000807; WOLFLIFE (LIFE13 NAT/RO/000205).

(11) Salvatori, V. a kol. (2020), European agreements for nature conservation need to explicitly address wolf-dog hybridisation (Evropské dohody o potřebě ochrany přírody se musí výslovně zabývat hybridizací vlka se psem). https://www.sciencedirect.com/science/article/pii/S000632071931674X

(12) Salvatori, V. a kol. (2019).

(13) https://rm.coe.int/0900001680746351

(14) http://www.auvergne-rhone-alpes.developpement-durable.gouv.fr/IMG/pdf/20200327bilandommages2019_especes.pdf

(15) https://www.dbb-wolf.de/Wolfsvorkommen/territorien/karte-der-territorien

(16) https://www.slu.se/globalassets/ew/org/centrb/vsc/vsc-dokument/vsc-publikationer/rapporter/viltskadestatistikrapporter/viltskadestatistik-2018-1-webb.pdf

(17) „I když je potřeba uznat, že pravděpodobnost útoků vlka na lidi je vyšší než nula, […] v současné době se v Evropě vyskytuje více než 12 000 vlků a v Severní Americe více než 50 000 vlků, z nichž mnozí žijí v blízkosti milionů lidí, a přesto v posledních desetiletích nacházíme důkazy jen pro hrstku útoků.“: Predators That Kill Humans: Myth, Reality, Context and the Politics of Wolf Attacks on People (Predátoři, kteří zabíjejí lidi: mýtus, realita, souvislosti a politika v otázce útoků vlka na člověka) https://www.researchgate.net/publication/301267098

(18) Viz například množství spárkaté zvěře lovené v posledních letech ve Francii. http://www.oncfs.gouv.fr/Tableaux-de-chasse-ru599/-Grands-ongules-Tableaux-de-chasse-nationaux-news467

(19) Viz též Carpio a kol. (2020), Wild ungulate overabundance in Europe: contexts, causes, monitoring and management recommendations (Přemnožení spárkaté zvěře v Evropě: souvislosti, příčiny, doporučení pro monitorování a řízení).

(20) Například konflikty mezi pohledy na tradiční produkční krajinu, krajinu s historickou hodnotou, rekreační krajinu, přírodní chráněnou krajinu nebo multifunkční krajinu. Nebo konflikty a napětí související s posunem od ubývajícího tradičního (a venkovského) životního stylu k modernímu (a městskému) životnímu stylu.

https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/task_4_conflict_coexistence.pdf

https://www.lcie.org/Blog/ArtMID/6987/ArticleID/65/The-symbolic-wolf-Competing-visions-of-the-European-landscapes

(21) https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/promoting_best_practices.htm

(22) https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/coexistence_platform.htm

(23) https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/case_studies.htm

(24) https://www.europarl.europa.eu/RegData/etudes/STUD/2018/596844/IPOL_STU(2018)596844_EN.pdf

(25) https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/Briefing%20note%20state%20aid_EU%20Platform.pdf

(26) http://www.protectiondestroupeaux.ch/en/cdpnews/

(27) https://www.miteco.gob.es/es/biodiversidad/temas/conservacion-de-especies/especies-silvestres/ce-silvestres-interacciones.aspx

(28) http://ex.lifewolfalps.eu/wp-content/uploads/2014/05/LWA_brochure-E3_168x240_5mm-abbondanzaBassa.pdf

(29) https://www.loupfrance.fr/suivi-du-loup/situation-du-loup-en-france/

(30) Průzkumy veřejného mínění provedené společností Savanta ComRes v roce 2020 v šesti členských státech ukazují, že většina lidí je proti usmrcování vlků, a to i když vlci napadají hospodářská zvířata. https://www.eurogroupforanimals.org/news/new-poll-shows-eu-citizens-stand-wolves

(31) https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/case_studies_sub_rural_development_programmes.htm

(32) https://ec.europa.eu/info/sites/info/files/food-farming-fisheries/key_policies/documents/factsheet-agri-practices-under-ecoscheme_en.pdf

(33) Viz např. projekt „Carnivora Dinarica“, na němž spolupracují Slovinsko a Chorvatsko: https://www.carnivoradinarica.eu/en/. Další informace o projektech Interreg zaměřených na biologickou rozmanitost: https://ec.europa.eu/environment/nature/natura2000/financing/docs/Interreg%20Natura2000.pdf

(34) https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/Briefing%20note%20state%20aid_EU%20Platform.pdf

(35) https://ec.europa.eu/environment/nature/natura2000/financing/docs/PAF%20CZ.docx

(36) Nařízení Rady (EHS) č. 3254/91 ze dne 4. listopadu 1991 o zákazu používání nášlapných pastí ve Společenství a dovozu kožešin a zboží z určitých volně žijících živočichů ze zemí, kde jsou tito živočichové odchytáváni pomocí nášlapných pastí nebo jiných metod odchytu, které nesplňují mezinárodní normy humánního odchytu do pastí (Úř. věst. L 308, 9.11.1991, s. 1).

(37) Bod 32.

(38) Viz věc C-674/17, bod 37: „Cíl výjimky založené na čl. 16 odst. 1 písm. e) směrnice o přírodních stanovištích nelze v zásadě zaměňovat s cíli výjimek na základě čl. 16 odst. 1 písm. a) až d) této směrnice, takže prvně uvedené ustanovení může sloužit jako základ pro povolení výjimky pouze v případech, kdy druhá z těchto ustanovení nejsou relevantní“.

(39) Věc C-674/17, bod 73.