Komise předkládá tento návrh s cílem uvést směrnici 2009/13/ES a dohodu, která je k ní přiložena, do souladu se změnami závazných ustanovení úmluvy, které MOP schválila v roce 2014. To zlepší pracovní podmínky, bezpečnost a ochranu zdraví a sociální ochranu námořníků na palubách lodí plujících pod vlajkou členského státu EU.

Tyto změny úmluvy MLC vstoupily pro osmnáct členských států v platnost dne 18. ledna 2017. V Nizozemsku mají změny podle očekávání vstoupit v platnost od 1. ledna 2018. Itálie a Litva odložily vstup změn v platnost do 18. ledna 2018. Co se týká čtyř členských států, které úmluvu MLC ratifikovaly poté, co byly dotyčné změny schváleny, Slovinsko již se změnami souhlasilo a tyto vstoupí v platnost dne 3. srpna 2017. Rumunsko, Estonsko a Portugalsko však dosud nepředložily formální prohlášení o přijetí. To se očekává v nadcházejících měsících.

Pro Evropu je námořní doprava katalyzátorem hospodářského rozvoje a blahobytu po celou její historii. Námořní přeprava zboží a cestujících podporuje obchod uvnitř EU i mezinárodní obchod a kontakty mezi všemi evropskými národy, občany a turisty. Rostoucí nedostatek pracovníků v námořních profesích, důstojníků a členů mužstva znamená riziko ztráty kritického množství lidských zdrojů, jež udržuje konkurenceschopnost evropských námořních odvětví obecně. Tento návrh reaguje na cíl, který spočívá v podpoře (podle strategie námořní dopravy do roku 2018) „pracovního úsilí Mezinárodní námořní organizace (IMO) a Mezinárodní organizace práce (MOP) zaměřeného na spravedlivé zacházení s námořníky, jež má mimo jiné zajistit, aby byly v EU a po celém světě odpovídajícím způsobem zavedeny pokyny k zacházení s námořníky v případě námořní nehody, opuštění lodě, osobního zranění nebo smrti námořníků a podmínky dovolení opustit loď“. To by mělo zajistit, aby byly námořní profese pro Evropany atraktivnější.

Tento návrh je v souladu s prací Komise směřující k vytvoření spravedlivého a skutečně celoevropského trhu práce, který zaměstnancům poskytuje důstojnou ochranu a udržitelná pracovní místa. To zahrnuje bezpečnost a ochranu zdraví při práci, pracovní dobu, sociální ochranu a práva spojená s pracovní smlouvou. Při provádění integrované námořní politiky EU Komise plně podporuje rovněž „sociální dialog o integraci Úmluvy Mezinárodní organizace práce o námořních pracovních normách do práva Společenství“.

Návrh má přidanou hodnotu rovněž pro členské státy, které ratifikovaly úmluvu MLC s již platnými změnami, a jsou tudíž těmito změnami vázány. Návrh sladí oblast působnosti změn z roku 2014 s oblastí působnosti směrnice 2009/13/ES, zařadí je do oblasti působnosti směrnice 2013/54/EU o povinnostech státu vlajky a do systému dohledu a kontroly dodržování práva EU, včetně pravomoci Soudního dvora Evropské unie, navíc k systému dohledu podle úmluvy MLC. To zajistí větší ochranu námořníků a mělo by to zlepšit dodržování nových požadavků ze strany členských států a majitelů lodí.

Tento návrh pomůže uplatňovat změny závazných ustanovení úmluvy MLC současně a stejně ve všech členských státech. To je nezbytné k zajištění výše zmíněných rovných podmínek u loďstva EU a přístavů v EU. Návrh může snížit negativní dopady na státy přístavu v EU, jelikož by do oblasti působnosti normy A2.5 odst. 5 písm. a) v příloze směrnice 2009/13/ES mělo spadat méně případů. V tomto odstavci je stanoveno, že pokud majitel lodi nepřijme opatření nebo neuhradí náklady repatriace námořníka, musí tak učinit stát vlajky EU. Pokud tak neučiní, může stát, ze kterého mají být námořníci repatriováni, nebo stát, kterého jsou státními příslušníky, zařídit jejich repatriaci a vymáhat náklady od státu vlajky EU.

Pokud sociální partneři Komisi požádají, aby v souladu s článkem 155 SFEU předložila návrh rozhodnutí Rady, kterým se provádí jejich dohoda, je nutno použít zásady zlepšování právní úpravy, aniž by tím byla dotčena úloha a autonomie, kterou jim SFEU svěřuje, úkol Komise usnadňovat jejich dialog nebo potřeba celkové transparentnosti. Vzhledem k transparentnosti postupu, skutečnosti, že sociálními partnery, kteří jsou stranou této dohody, jsou zástupci zaměstnavatelů a zaměstnanců v daném odvětví, a úloze, kterou sociálním partnerům svěřuje článek 155 SFEU, se další veřejné konzultace neuskutečnily.

•Posouzení dopadů

Návrh sladí oblast působnosti změn závazných ustanovení, jež MOP schválila v roce 2014, s oblastí působnosti směrnice 2009/13/ES, která vylučuje možnost podle čl. II odst. 6 úmluvy MLC neuplatnit určité podrobnosti kodexu, s ohledem na něž příslušný orgán rozhodne, že by to nebylo rozumné nebo proveditelné, na lodi s hrubou prostorností do 200 RT, které se neúčastní mezinárodní plavby, a to v míře, v jakou předmětnou záležitost odlišně upravují vnitrostátní opatření. Tyto dopady se však považují za omezené vzhledem k těmto skutečnostem:

·Podle databáze zřízené na základě úmluvy MLC neoznámil žádný z ratifikujících členských států, pro něž změny schválené MOP v roce 2014 již vstoupily v platnost, MOP vnitrostátní rozhodnutí ohledně změn schválených MOP v roce 2014.

Subjektivní účinek odchylky je velmi omezený, jelikož se vztahuje pouze na lodi s hrubou prostorností do 200 RT, které provozují vnitrostátní plavbu.

Některé ratifikující státy MOP tuto odchylku využily, především s ohledem na určité podrobnosti hlavy III úmluvy MLC týkající se ubytování. Jelikož se změny schválené MOP v roce 2014 týkají ochrany základních minimálních práv (repatriace, základní potřeby námořníka včetně potravin a ubytování a uhrazení dlužných mezd až za čtyři měsíce) a odškodnění v případě nejhorších nehod, které se mohou námořníkovi stát z důvodů týkajících se zaměstnání (úmrtí nebo dlouhodobá pracovní neschopnost), bude v těchto případech obtížné použití odchylky odůvodnit.

Možné vnitrostátní odchylky nelze uplatnit na povinnost mít na palubě k dispozici doklad finanční záruky v případě opuštění, jelikož se tato povinnost vztahuje pouze na plavidla, která musí mít na palubě osvědčení o práci na moři. Je třeba rovněž připomenout, že změny schválené MOP v roce 2014 zdokonalují a rozšiřují stávající systém ochrany, podle něhož mají členské státy již nyní povinnost vyžadovat od všech plavidel, která plují pod jejich vlajkou, poskytnutí finanční záruky ke krytí repatriace a zajištění odškodnění v případě úmrtí nebo dlouhodobé pracovní neschopnosti z důvodů týkajících se zaměstnání.

Podmínky pro využití odchylky (včetně požadavku na konzultace se sociálními partnery) jsou poměrně přísné.

Podle čl. 3 odst. 2 směrnice 2013/54/EU, jenž členským státům umožňuje upravit v souladu s čl. II odst. 6 úmluvy MLC mechanismy kontroly dodržování předpisů, včetně inspekcí, a zohlednit tak specifické podmínky týkající se lodí s hrubou prostorností do 200 RT, které se neúčastní mezinárodní plavby, mohou členské státy při kontrole uplatňování nových požadavků na tato plavidla postupovat pružně.

Návrh zařadí změny schválené MOP v roce 2014 do oblasti působnosti směrnice 2009/54/EU o povinnostech státu vlajky a systému dohledu a kontroly dodržování práva EU, včetně pravomoci Soudního dvora Evropské unie, navíc k systému dohledu podle úmluvy MLC. To by mělo zajistit větší dodržování ze strany členských států a majitelů lodí.

Jelikož podle základního scénáře nebude mít návrh jinak pravděpodobně významné hospodářské, environmentální nebo sociální dopady, nebylo pro tento návrh posouzení dopadů provedeno.

Základní scénář předpokládá, že členské státy EU, které úmluvu MLC ratifikovaly, změny z roku 2014 provedou, jelikož změny vstoupily v těchto členských státech v platnost dne 18. ledna 2017, nebo vstoupí v platnost brzy. Pokud by tudíž nebyla dohoda sociálních partnerů přijata, je pravděpodobné, že by všechny ratifikující členské státy každopádně změny z roku 2014 uplatňovaly, a tudíž zavedly systémy ochrany v případě opuštění a odškodnění v souvislosti s úmrtím nebo osobním zraněním námořníků, a že toto uplatňování bude sledováno systémem dohledu MOP. Tento systém je založen na přezkumech vnitrostátních zpráv a připomínek sociálních partnerů dvěma orgány MOP (výbor odborníků pro uplatňování úmluv a doporučení a tripartitní výbor Mezinárodní konference práce pro uplatňování úmluv a doporučení). V případě neprovedení změn však tento systém nezajistí soudní mechanismus, jako je mechanismus Soudního dvora Evropské unie.

Nové požadavky zabrání nešťastné situaci, kdy námořníci uvíznou dlouhou dobu při kotvení nebo v přístavu, pokud majitelé lodí opustí členy posádky, aniž by jim vyplatili mzdy nebo aniž by je repatriovali do jejich domovských zemí. Odhadovaný počet aktivních námořníků v námořních členských státech EU a v Norsku v roce 2010 činil 254 119 osob. Podle databáze MOP týkající se případů opuštění námořníků bylo od roku 2004 opuštěno 192 obchodních lodí, z toho 21 plavidel plulo pod vlajkou členského státu EU. V roce 2016 bylo opuštěno dvacet obchodních lodí, přičemž do 30. května 2017 bylo vyřešeno pouze osm případů. Z těchto dvaceti plavidel, která byla opuštěna v roce 2016, plula čtyři plavidla pod vlajkou členského státu EU a celkem bylo opuštěno 45 námořníků. Některé nevyřešené případy opuštění pocházejí z roku 2006. V minulosti se opuštění námořníci často zdráhali z lodi odejít, dokud nebyla prodána v rámci soudního prodeje za účelem uhrazení nesplacených pohledávek, včetně nároků na nevyplacené mzdy. Vyplacení těchto nároků bude nyní systémem finanční záruky urychleno. Urychleno bude také vyplacení dlužných nároků námořníkům nebo jejich rodinám v případě úmrtí nebo dlouhodobé pracovní neschopnosti v důsledku jejich zaměstnání. To pomůže zamezit dlouhým prodlevám při placení a byrokracii v řízení, s nimiž se námořníci nebo jejich rodiny často setkávají.

Lepší ochrana opuštěných námořníků přinese prospěch rovněž všem přístavním orgánům v EU, jelikož povede k menšímu počtu problematických případů opuštění. Podle databáze MOP týkající se případů opuštění námořníků bylo v roce 2016 v přístavech EU opuštěno pět obchodních lodí s 58 námořníky. Podle úmluvy MLC (čl. XV odst. 13 písm. a)) se však státní přístavní inspekce ratifikujících zemí, které se změnami souhlasily, vztahuje i na neratifikující země a ratifikující země, které nejsou změnami vázány. To znamená, že plavidla plující pod vlajkou ratifikujících členských států EU, které nejsou dosud změnami z roku 2014 vázány, stejně jako plavidla neratifikujících členských států EU budou podléhat inspekci přístavních orgánů ratifikujících zemí, pokud nesplňují požadavky stanovené ve změnách.

Vzhledem k tomuto očekávanému vývoji podle základního scénáře proto nebude mít směrnice Rady významný dopad na žádný z 22 ratifikujících členských států, ve kterých již změny vstoupily v platnost dne 18. ledna 2017, nebo vstoupí v platnost brzy, stejně jako na tři vnitrozemské členské státy, které úmluvu MLC neratifikovaly (Rakousko, Česká republika a Slovensko).

Uplatňování ustanovení tohoto návrhu nezvýší náklady ratifikujících členských států na kontrolu dodržování předpisů, jelikož musí tyto náklady vynaložit v důsledku ratifikace úmluvy MLC a jejích změn. A jelikož neratifikujícími členskými státy jsou vnitrozemské země, které v současnosti nemají loďstvo, očekává se, že jim v důsledku tohoto návrhu nevzniknou náklady na kontrolu dodržování předpisů.

Co se týká potenciálních nákladů na kontrolu dodržování předpisů u lodí o hrubé prostornosti do 200 RT, které se neúčastní mezinárodní plavby, ustanovení čl. 3 odst. 2 směrnice 2013/54/EU umožňuje členským státům upravit mechanismy kontroly dodržování předpisů, včetně inspekcí, a zohlednit specifické podmínky týkající se takových lodí.