[pic] | KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ | V Bruselu dne 15.12.2005 KOM(2005) 657 v konecném znení ZPRÁVA KOMISE Hodnotící zpráva týkající se směrnice 98/26/ES o neodvolatelnosti zúčtování (EU 25) OBSAH 1. Cíle hodnocení 5 2. Provádění směrnice o neodvolatelnosti zúčtování 5 3. Hlavní zjištěné problémy a předpokládaná rizika 7 4. Cíle, výsledky a dopad směrnice o neodvolatelnosti zúčtování 9 5. Závěry 10 ANNEX 12 Sdělení určené Komisi Směrnice 1998/26/ES o neodvolatelnosti zúčtování vstoupila v platnost dnem 11. prosince 1999 pro 15 členských států EU a dnem 1. května 2004 pro 10 nových členských států EU. Tuto směrnici rovněž uplatňují státy EHP – Norsko, Island a Lichtenštejnsko. Podle článku 12 směrnice „… předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o uplatňování této směrnice, případně doplněnou návrhy změn.” Zpráva pro Evropský parlament a Radu měla být předložena nejpozději dne 11. prosince 2002. Jednu takovou zprávu Komise skutečně zadala. Byla vypracována pro EU15 a dokončena dne 19. února 2003: http://europa.eu.int/comm/internal_market/payments/docs/transposition-dir-9826/main_en.pdf. Vzhledem k nadcházejícímu rozšíření nebyla uvedená zpráva Radě a Evropskému parlamentu předložena. Tato hodnotící zpráva se má týkat celé EU 25. Za účelem přípravy stávající zprávy požádala Komise členské státy, aby odpověděly na rozsáhlý dotazník týkající se provádění a uplatňování směrnice o neodvolatelnosti zúčtování. Učinilo tak 24 členských států. Kypr, který neodpověděl, vysvětlil, že zatím nemá dostatečné praktické zkušenosti s uplatňováním směrnice na to, aby mohl dotazník vyplnit. Směrnice o neodvolatelnosti zúčtování – zdůvodnění a popis Směrnice o neodvolatelnosti zúčtování byla reakcí zákonodárců Společenství na obavy, které vyjádřil Výbor pro platební a vypořádací systémy (CPSS) pod záštitou Banky pro mezinárodní platby ohledně systémového rizika. Na začátku fáze II Hospodářské a měnové unie (EMU) v roce 1994 bylo zřejmé, že je zapotřebí stabilní a efektivní platební infrastruktury, která by usnadňovala přeshraniční platby, podporovala budoucí jednotnou měnovou politiku a minimalizovala systémové riziko, zejména s ohledem na přibývání přeshraničních aspektů. V reakci na potřebu minimalizovat systémové riziko a zajistit stabilitu platebních systémů a systémů vypořádání obchodů s cennými papíry se ve směrnici o neodvolatelnosti zúčtování stanoví, že převodní příkazy vložené do těchto systémů nelze odvolávat nebo jinak zbavovat platnosti. Tato ochrana je vytvořena stanovením neodvolatelnosti převodních příkazů a vzájemného započtení („netting“) převodních příkazů vložených do oprávněného systému, a to dokonce i v případě úpadkového řízení pro účastníky tuzemského nebo zahraničního systému. Mělo by se však poznamenat, že tato ochrana ve skutečnosti – třebaže v různých formách - existovala v mnoha členských státech před zavedením směrnice o neodvolatelnosti zúčtování. Směrnice o neodvolatelnosti zúčtování obsahuje 14 článků a je poměrně krátká. Tuto stručnost je vyvážena velkou komplexností textu. Mechanismus zavedený směrnicí má vytvořit třídu systémů, které těží z jeho ochrany a které spadají do jeho pracovní definice „systému“. Tyto systémy k tomu byly určeny příslušným orgánem členského státu, který o tomto určení uvědomil Komisi. V této zprávě termín „systém“ odkazuje na člena této třídy. Celkově směrnice vytvořila celoevropskou třídu systémů, přičemž se mimochodem tvrdí, že členství v těchto systémech má nejen systémovou, ale i obchodní hodnotu. Komise vede seznam oznámených systémů na http://www.europa.eu.int/comm/internal_market/financial-markets/settlement/dir-98-26-art10-national_en.htm. Směrnice o neodvolatelnosti zúčtování vymezuje svou oblast působnosti definováním několika hlavních složek, jako je například „systém”, „účastník” a „úpadkové řízení”. Jakmile se podle pravidel systému do systému vloží příkaz k převodu platby nebo příkaz k vypořádání obchodů s cennými papíry, je chráněn proti nárokům třetí strany, a to dokonce i v případě úpadku jednoho nebo více účastníků v systému. Tento ochranný účinek nastává, pokud byl do systému vložen převodní příkaz před zahájením úpadkového řízení, nebo v tentýž den po zahájení tohoto řízení za předpokladu, že dotyčné strany mohou doložit, že jim toho řízení nebylo nebo nemohlo být známo. Pokud jde o tuto ochranu, žádný právní předpis, nařízení, pravidla nebo praxe týkající se prohlášení smluv a transakcí uzavřených před zahájením úpadkového řízení za neplatné nesmí vést ke zpětným procesům v rámci vzájemného započtení převodních příkazů. Klíčový okamžik vstupu převodního příkazu je vymezen pravidly každého systému. Kromě toho směrnice vyžaduje, aby se u převodních příkazů nebo vzájemného započtení neuplatňovaly žádné zpětné účinky úpadkového řízení. Pokud je v členském státu přijato rozhodnutí zahájit úpadkové řízení proti účastníkovi systému, je o tom třeba neprodleně informovat ústřední orgán určený v každém členském státě, který poté uvědomí ústřední orgány všech ostatních členských států. Cílem je zajistit rychlou výstrahu. O použitelném právu, jemuž systém podléhá, je rozhodnuto v pravidlech daného systému. Směrnice o neodvolatelnosti zúčtování umožňuje, aby systém podléhal vnitrostátnímu právu kteréhokoli členského státu, pokud má jeden z účastníků systému své ústředí v uvedeném státě, kde je zvolené právo použitelné. Pokud jde o cenné papíry poskytnuté jako zajištění účastníkům v souvislosti se systémy nebo centrálními bankami, je právem použitelným na zajišťování právo členského státu, v němž se nachází rejstřík, účet nebo systém centralizované evidence, do něhož jsou plnoprávně zaneseny. Určení platebních systémů a systémů vypořádání obchodů s cennými papíry Podle článků 6 a 10 směrnice musí členské státy Komisi oznámit, které systémy určily a které vnitrostátní orgány jsou zodpovědné za oznámení. Komise má dva rejstříky obsahující tyto informace, které jsou k dispozici na internetu. Jsou aktualizovány pokaždé, když členské státy zašlou Komisi nové informace. Informace týkající se toho, které orgány členské státy určily, aby oznamovaly zahájení úpadkového řízení (článek 6 směrnice) obsahuje úřední název zodpovědných orgánů a kontaktní údaje (odpovědné osoby, telefonní čísla atd.). Jedenáct členských států určilo za odpovědné orgány své vnitrostátní centrální banky (Rakousko, Belgie, Kypr, Řecko, Maďarsko, Irsko, Itálie, Litva, Malta, Nizozemsko, Polsko), sedm dalších určilo své Orgány finančního dohledu (Dánsko, Estonsko, Francie, Německo, Lotyšsko, Lucembursko, Švédsko) a šest států určilo obojí (Česká republika, Portugalsko, Slovinsko, Španělsko, Slovinsko, Spojené království (6 členských států). Jeden určil ministerstvo (Finsko), (1 členský stát) (http://www.europa.eu.int/comm/internal_market/financial-markets/settlement/dir-98-26-art06-insolvency_en.htm) Pokud jde o určené platební systémy a systémy vypořádání obchodů s cennými papíry (článek 10 směrnice), jsou zde také informace o úplných názvech systémů a kontaktní údaje. Členské státy oznamují tyto informace Komisi v různé míře podrobnosti. Komise uváží, zda by údaje poskytované členskými státy neměly být jednotné. K tomu by nicméně neměl být zapotřebí právní předpis, ale spíše neformální dohoda s členskými státy. Celkem bylo určeno a Komisi oznámeno 107 systémů Komisi. Z toho je 49 platebních systémů a 58 systémů vypořádání obchodů s cennými papíry. Vývoj jasně ukazuje, že stále více systémů chce být určeno příslušnými členskými státy, jelikož to přináší dvojí užitek – získávají „označení kvality“ plynoucí ze směrnice a její neformální „pas“ vzbuzující důvěru při přeshraničním podnikání. Jakmile byl systém určen a oznámen, subjekty na trhu se mohou spolehnout na právní kvalitu poskytovatelů služeb a právní rámec, v němž budou působit. Zahraniční soudy a orgány musí respektovat ochranu zaručenou těmto systémům podle směrnice o neodvolatelnosti zúčtování. CÍLE HODNOCENÍ Hlavními cíli této hodnotící zprávy jsou: (i) analyzovat postup, jakým byla směrnice prováděna, a (ii) vypracovat seznam potenciálně problematických otázek, které by mohly vést k budoucím změnám směrnice. Hodnocení bylo provedeny na základě informací získaných od členských států a Evropské centrální banky. Pokud jde o první cíl, odpověděly členské státy na rozsáhlý dotazník Komise (viz oddíl 1) o uplatňování směrnice. Materiál, který má Komise k dispozici, je objemný a není možné jej podrobně reprodukovat. Pokud se toto hodnocení k některé otázce nevyjadřuje, má se za to, že tato otázka nepředstavuje žádný problém a není zapotřebí uvažovat o změnách. Čtenáři, kteří mají zájem o úplné informace, však mají možnost nahlédnout do odpovědí každého členského státu na webové stránce Komise (adresa bude poskytnuta). Pokud jde o druhý daný cíl, několik členských států a ECB se vyjádřily k tomu, co považují za potenciálně problematické otázky. Komise ve své hodnotící zprávě určila hlavní otázky, které budou dále analyzovány (oddíl 4). Nejedná se o formální návrh na „přezkum směrnice“ ve smyslu článku 12 směrnice. Každý návrh na změny směrnice by samozřejmě doprovázelo úplné posouzení dopadů. Provádění směrnice o neodvolatelnosti zúčtování Analýza postupu, jakým byla směrnice prováděna Zdá se, že mezi členskými státy panuje shoda v tom, že směrnice o neodvolatelnosti zúčtování poskytuje velmi důležitý nástroj k zajištění zvýšené ochrany proti systémovému riziku v evropských platebních systémech a systémech vypořádání obchodů s cennými papíry a že poskytuje a zvyšuje právní jistotu a předvídatelnost u účastníků z různých členských států. Má se za to, že směrnice má svůj zamýšlený účinek a že funguje dobře. To lze dokreslit jednou odpovědí v dotazníku, v níž se uvádí: „Jsme zcela spokojeni se směrnicí o neodvolatelnosti zúčtování, která nabízí úplnou (téměř dokonalou) právní ochranu pro systémy s mezinárodní účastí. Směrnice nevyžaduje žádné zásadní změny. Přesto si dovedeme představit některá drobná zlepšení“. Z odpovědí v dotazníku lze poukázat na několik otázek týkajících se provádění. Tento oddíl se nebude zabývat problematickými otázkami, které jsou zpracovány v oddílu 4. - čl. 1 písm. a): ohledně volby práva, jemuž podléhají pravidla systému (právo kteréhokoli členského státu) – odpověděly členské státy s výjimkou jednoho na otázku, zda existují systémy, které jsou registrovány, nacházejí se a/nebo jsou oznámeny jedním členským státem a které podléhají právním předpisům jiného členského státu, záporně. Na opačnou otázku, je-li členským státům známo, zda je jejich právo používáno systémem, který je registrován, nachází se a/nebo je oznámen v jiném členském státě nebo jiným členským státem, dva členské státy odpověděly kladně. Tyto odpovědi nevedou k jasnému závěru. Naznačují však, že se stále dává přednost tomu, aby platební systémy a systémy vypořádání obchodů s cennými papíry fungovaly ve vnitrostátní struktuře, navzdory záměru vytvořit vnitřní trh pro tyto služby. Znamená to, že neexistují žádné systémy, nebo jich je jen velmi málo, které by byly skutečně celoevropské. - čl. 2 písm. c) d) e): S ústředními protistranami, zúčtovateli a clearingovými institucemi se zachází jednotně v tom, že všechny členské státy umožňují těmto subjektům, aby byly „účastníky“ podle směrnice. - čl. 2 písm. g): Pokud jde o používání pojmu „nepřímí účastníci“, je situace různorodější. Na otázku, zda existují případy, kdy „nepřímí účastníci“ nebo jiné podniky byly považovány za „účastníka“, devět členských států odpovědělo kladně. Právní systémy ostatních členských států buď neuznávají tento pojem, nebo dosud neuznaly žádné nepřímé účastníky, třebaže se to v některých případech považuje za možné. Všechny členské státy se rozhodly nerozšiřovat okruh účastníků nad rámec předpokládaný ve směrnici. - článek 3: Směrnice o neodvolatelnosti zúčtování minimalizuje systémové riziko zajištěním toho, aby platební příkazy a příkazy k vypořádání obchodů s cennými papíry, které jsou vloženy do systému, byly neodvolatelné a vymahatelné a tím, že by měly být závazné pro třetí strany. Snížení systémového rizika vyžaduje mimo jiné možnost jednat včas, dojde-li k úpadku účastníka v systému. V této souvislosti je důležité, aby účastníci na trhu a také soudy a příslušné orgány měly okamžitý a úplný přístup k informacím, rozhodnutím a soudním rozhodnutím ohledně úpadků. V 18 členských státech se tato rozhodnutí zveřejňují a jsou k dispozici v různých sdělovacích prostředcích v různých lhůtách. Některé členské státy okamžitě oznamují úpadky prostřednictvím internetu, zatímco jiné členské státy tyto informace do několika, maximálně 8 dnů zveřejňují v celostátních „Věstnících” nebo „Úředním věstníku“. Některé členské státy svá rozhodnutí zveřejňují pouze poté, co získají plnou právní moc, a některé členské státy ponechávají soudcům možnost nařídit rozsáhlejší zveřejnění rozhodnutí v místních a celostátních novinách. Pět členských států nezveřejňuje rozhodnutí o úpadku, přestože je u nich zavedena povinnost podávat obsáhlé zprávy, v nichž například soudy musí neprodleně uvědomit vnitrostátní centrální banku, vládu a obchodní rejstřík. - článek 5: žádný z 24 členských států, které odpověděly na dotazník, nemá právní předpisy definující „okamžik vstupu“ platebního příkazu nebo převodu vypořádání obchodů s cennými papíry. Všechny členské státy to ponechávají na rozhodnutí podle dohodnutých pravidel daného systému v souladu s ustanoveními směrnice. To je vítáno, jelikož to znamená, že se žádný účastník nemusí obávat, že by v tomto bodě dostaly vnitrostátní právní předpisy přednost před pravidly systémů. - Na obecnou otázku, zda členské státy měly nebo mají problémy s prováděním směrnice, všechny odpověděly záporně. Opravdu jen několik členských států odložilo provádění, ale to bylo podle nich způsobeno jinými faktory než samotným obsahem směrnice. Komise dochází k závěru, že směrnice byla převedena ve všech členských státech velmi uspokojivým způsobem s výjimkou případů zmíněných v oddíle 4. Hlavní zjištěné problémy a předpokládaná rizika V tomto oddíle podáváme přehled oblastí, ve kterých jsme si na základě odpovědí a podnětů členských států a ECB povšimli problémů se správným převedením nebo uplatňováním směrnice. Jsou v něm určeny hlavní potenciálně problematické otázky, které by mohly vést k budoucím změnám této směrnice. Uvádíme zde také řadu drobnějších, techničtějších otázek, které bude zapotřebí plně přezkoumat při jakékoli budoucí práci na pozměnění směrnice. V této fázi se však nezdá, že by se jednalo o ty nejdůležitější otázky. 1. čl. 1 písm. a) Jednou z otázek, na níž se shoduje asi 7 členských států, je zavedení možnosti, aby konkrétní systém nebo jeho části podléhaly více než jednomu právnímu předpisu členského státu. Zdá se, že 6 členských států (možná 7, jeden neposkytl jasnou odpověď) nemůže výslovně umožnit svobodnou volbu právního předpisu, jemuž by měl systém podléhat. Potenciálně se jedná o problém, který nelze přehlédnout a který by mohl vést k řízení o nesplnění povinnosti. 2. čl. 2 písm. a) směrnice by měl vyjasnit, že „dohoda“ mezi účastníky systému může být stanovena buď smlouvou, nebo právním předpisem. 3. Řada institucí definovaných v čl. 2 písm. b) zahrnuje úvěrové instituce. Není úplně jasné, zda sem patří také instituce elektronických peněz (ELMIS), jak je definováno v čl. 2a směrnice 2000/46/ES. Třináct členských států a ECB se domnívají, že patří, jedenáct států si myslí, že nepatří. Evropskou centrální banku to znepokojuje, a proto navrhuje, aby ELMIS z důvodů stability požívaly téže ochrany jako jiné „úvěrové instituce“, zejména pokud jde o fungování systému TARGET. 4. Jisté pozornosti se dostalo také definicím „účastníka“ a „nepřímého účastníka“ v čl. 2 písm. f) a g) . Předně podle ECB neexistuje žádná shoda v celé Unii ohledně toho, zda zúčtovatelé, clearingové instituce a ústřední protistrany spadají do těchto definic, třebaže se všechny členské státy ve svých odpovědích na dotazník jednotně domnívají, že tyto subjekty mohou jednat jako účastníci. Za druhé se jedná o to, že ochrana, kterou skýtá směrnice, se netýká účastníků mimo EU. Asi 10 členských států navrhuje, aby se tato ochrana určitým způsobem rozšířila, a další 4 členské státy této myšlence opatrně přitakávají. Konkrétně se s ohledem na integraci finančních trhů usiluje o ochranu účastníků ze třetích zemí v systémech EU a ochranu účastníků EU v systémech, které nejsou systémy EU. To je již umožněno případ od případu na základě dvoustranných dohod, ale tyto dohody obnášejí nezanedbatelné riziko, pokud jde o právní předvídatelnost, případně o systémy jako takové. Je zřejmé, že EU nemá žádnou pravomoc rozšířit platnost směrnice mimo území Unie, ale je možné si představit, že by se účast účastníků třetích zemí nebo systémů v systémech EU a účast účastníků EU v systémech mimo EU mohla více regulovat. Taková dohoda by mohla zajistit další finanční stabilitu. 5. čl. 2 písm. i) Některé členské státy si rovněž přejí, aby směrnice objasňovala, kdy se převodní příkaz považuje za vložený do systému v případě, že je propojeno několik systémů. Jedná se o zajištění toho, aby definice „převodního příkazu“ nebo „platebního příkazu“ zahrnovala všechny druhy platebních nástrojů. 6. Definice „úpadkového řízení” v čl. 2 písm. j) směrnice jasně nezahrnuje všechny druhy vnitrostátních řízení podobných úpadkovým řízením. Některé členské státy usilují o další rozšíření definice tak, aby se bránily účinkům úpadku. Například regulační moratorium, které není totožné s úpadkovým řízením, nemusí být do této definice zahrnuto, třebaže „řízení podobné úpadkovému řízení“ tohoto druhu může mít stejné dopady na platební systémy a systémy vypořádání obchodů s cennými papíry jako samotné úpadkové řízení. Podle jednoho návrhu by příkazy měly být chráněny přísným „24hodinovým pravidlem“ (transakce v této lhůtě se budou počítat jako transakce učiněné před úpadkem), aniž by se požadovala „dobrá víra“. Tato problematika zasahuje do článku 7 směrnice v tom smyslu, aby také zahrnoval ochranu před takzvaným „vybíráním třešniček“ (pravidla zpětného získání) po jiných řízeních, než jsou čistě úpadková řízení. 7. Zdá se, že národní definice „zajištění“ (kolaterálu) podle čl. 2 písm. m) nezpůsobily problémy s kompatibilitou, ačkoli se od sebe poměrně podstatným způsobem odlišují. Evropská centrální banka uvedla, že třebaže v současné době neexistuje žádný bezprostřední problém, mohou vzniknout potíže v souvislosti s plánovanými změnami způsobilosti zajištění, které bude například zahrnovat bankovní úvěry. 8. Článek 3. Další problematickou otázkou je, že asi osm členských států nestanoví povinnost soudů a správních orgánů přesně uvádět denní dobu, kdy je učiněno rozhodnutí o úpadku. Přesnou dobu učinění rozhodnutí o úpadku uvádí 15 členských států. Některé z těchto členských států mají velmi přesné požadavky, které ukládají soudcům a soudům povinnost udávat hodinu a minutu rozhodnutí, a některé státy také zveřejňují tyto informace společně s rozhodnutím například na internetu. Tato otázka není pravděpodobně příliš důležitá pro šíření informací, ale má o to větší význam, když se rozhoduje o dopadech rozhodnutí o úpadku týkajícího se účastníka systému, zejména pokud jde o částky převáděné v systémech a jejich neodvolatelnost podle článku 3.1. 9. Pokud jde o okamžik vstupu do systému, je také údajně zapotřebí jasnosti (viz bod 5) podle článku 5 v pravidlech některých platebních systémů RTGS a za okolností, kdy je několik systémů propojeno, a dále pro účely čl. 6 odst. 2 (vyrozumění o úpadkovém řízení). Ustanovení čl. 6 odst. 2 nepředpokládá přímé vyrozumění ECB nebo Komise. S ohledem na jejich příslušnou úlohu dohlížitelů a systémových operátorů a majitelů rejstříku systémů Společenství by se tato povinnost měla pravděpodobně zavést. Komise by eventuálně mohla přijmout mechanismus rychlé reakce, aby zajistila, že se informace o možném úpadku neprodleně předají všem příslušným stranám. 10. Článek 8 používá právo, kterým se systém řídí, na „[…] práva a povinnosti vyplývající z účasti v systému, nebo v souvislosti s ní ” při úpadku účastníka. Navrhuje se objasnění, pokud jde o možný střet právních předpisů týkajících se úpadku, je-li právo systému odlišné od práva členského státu, v němž se systém nachází. Cíle, výsledky a dopad směrnice o neodvolatelnosti zúčtování Shrneme-li zjištění plynoucí z informací poskytnutých členskými státy, je zapotřebí odpovědět na několik klíčových otázek. Hlavní otázky pro vyhodnocení dopadů směrnice o neodvolatelnosti zúčtování jsou tyto: 1. Jakým způsobem různé členské státy provedly směrnici o neodvolatelnosti zúčtování? Jak bylo popsáno výše, členské státy provedly směrnici velmi uspokojivým způsobem. Existuje však několik problematických otázek a u několika členských států se jedná o uplatňování článku o volbě práva pro systémy, které mohou vést k tomu, že Komise bude uvažovat o řízení pro nesplnění povinnosti. 2. Jakým způsobem se vynucují nové právní předpisy? Zdá se, že vynucování pravidel směrnice prostřednictvím právních předpisů členských států je účinné. Určení a dohled nad systémy patrně funguje bez jakýchkoli zvláštních problémů. 3. Došlo k závažným zpožděním? Ne, v provádění směrnice nedošlo k žádným závažným zpožděním. Všechny nové členské státy EU od 1. května 2004 uvádí, že rovněž provádí směrnici řádným a dobře fungujícím způsobem. 4. Bylo dosaženo právní jasnosti, pokud jde o důsledky úpadku účastníka systému? Jak bylo zamýšleno, směrnice poskytla dvojnásobnou právní jasnost/jistotu tím, že každý systém si může zvolit, právo kterého členského státu si přeje uplatňovat a řídit se jím, a tím, že všechny právní řády členských států učinily příkazy k převodu plateb a k vypořádání obchodů s cennými papíry neodvolatelnými, závaznými a účinnými, jakmile jsou vloženy do sytému (s výjimkami popsanými ve směrnici) a v souladu s pravidly systému. 5. Může si trh být jistý tím, že příkazy k převodům plateb a k vypořádání obchodů s cennými papíry není možné odvolat po vstupu do „systému“? Ano, existuje však několik faktorů, jež je třeba vzít v úvahu, jako je například definice „úpadkového řízení“ ve směrnici, která možná není dostatečně jasná k tomu, aby mohla zahrnovat všechny druhy příslušných řízení a která by teoreticky mohla zpochybnit neodvolatelnost, závazný účinek a vymahatelnost. Kromě toho by mohlo být obtížné stanovit okamžik „vstupu“ do systému, pokud dva nebo více systémů určených jako samostatné systémy ve skutečnosti fungují společně. 6. Snížila směrnice o neodvolatelnosti zúčtování systémové riziko pro platební systémy a systémy vypořádání obchodů s cennými papíry a pro finanční trhy celkově? Systémové riziko spojené s právními záležitostmi nelze kvantifikovat. Je tudíž vhodné spoléhat se na nepřímé důkazy o tom, že směrnice systémové riziko snížila. Kromě důsledků v tomto smyslu plynoucích z odpovědí členských států je možné nalézt potvrzení v názorech centrálních bank, jejichž funkcí je přispívat ke stabilitě finančního systému. Evropská centrální banka uvedla, že „ … ochrana investorů a systémová stabilita se zakládá na stabilním právním prostředí, které podporuje práva investorů a integritu systémů, přičemž jedním z příkladů je směrnice o neodvolatelnosti zúčtování ” (2004). Bank of England uvedla, že „ … Určení [toho druhu, který stanoví směrnice] může podpořit finanční stabilitu tím, že v případě platební neschopnosti účastníka systému chrání pravidla, která systém stanovil pro takový případ, před zákony o úpadku používanými v zemích EHP (Financial Stability Review, prosinec 2002). 7. Vznikly prováděním směrnice o neodvolatelnosti zúčtování nějaké náklady? Komisi nejsou známy žádné náklady kromě samozřejmé pracovní síly použité v členských státech k vlastnímu převedení směrnice a ke správě evidence systémů atd. Podpůrným důkazem je také to, že zpráva Rakouské obchodní komory (říjen 2005) nezahrnuje směrnici o neodvolatelnosti zúčtování mezi směrnice, které se považují za nákladné pro bankovní sektor. 8. Měla směrnice o neodvolatelnosti zúčtování nějaké neočekávané výsledky nebo dopady? Takové problémy nenahlásil žádný členský stát. 9. Existuje nějaký důkaz o tom, že by měl úpadek dopad na systém? Na otázku, zda se účastníků platebních systémů a/nebo systémů vypořádání obchodů s cennými papíry týkalo úpadkové řízení (od vstupu směrnice v platnost), členské státy odpověděly s různým stupněm přesnosti. Členské státy oznámily, že od té doby, co směrnice vstoupila v platnost, došlo k 12 úpadkům. Skutečné číslo však může být mnohem vyšší. Zdá se, že oznámené úpadky nevedly k žádnému poškození systému, do něhož byl insolventní účastník zapojen, ani k narušení finanční stability na měřitelné rovni. Závěry Evropská komise dochází k těmto závěrům. 1. Směrnice o neodvolatelnosti zúčtování funguje dobře. Členské státy jsou s ní celkově spokojeny. 2. Existuje jistá potřeba a prostor pro objasnění, zlepšení, lepší definice a možná zjednodušení, jak je uvedeno výše. 3. V důsledku výše uvedeného Komise navrhne, aby členské státy a ECB byly znovu požádány během roku 2006, například v rámci Evropského výboru pro cenné papíry (ESC), o zahájení dialogu o tom, zda by směrnice měla být pozměněna v oblastech, u nichž výsledky hodnocení poukazují na potřebu zlepšení, případně v dalších oblastech. Tento dialog by měl brát v úvahu, že v oblasti platebních systémů a systémů vypořádání obchodů s cennými papíry mohou být projednávány některé důležité změny, které by mohly mít vliv na směrnici. Komise může navrhnout právní nástroje ke zvýšení účinnosti a bezpečnosti clearingových služeb a služeb spojených se zúčtováním během roku 2006. Kromě toho se také může brát v úvahu výsledek jednání o návrhu na to, aby Společenství podepsalo Haagskou úmluvu o cenných papírech. ANNEX Logframe for the evaluation of Settlement Finality Directive Description | Evaluation questions | Evidences | Indicators | Assumptions | The insolvency of a participant in a Clearing and Settlement system may have systemic implications. | Potential consequences of the failure of a participant in a system for the system as a whole or even to other systems as evidenced e.g. by the relvant studies of CPPS-IOSCO. | Potential risk of unwinding and losses for participants Regulatory and capital adequacy treatment | Actions | Settlement Finality Directive. | How have the different Member States transposed the SFD? How has new legislation been applied and/or enforced? Have there been important delays or shortcomings? | National laws. System rules. | Transposition indicators. Transposition delays. | Results | Ensure legal certainty, bindingness and enforceability of payment transfers- and securities settlement orders entered into a system as defined by the SFD. | Has legal certainty increased? Can the market rely on the bindingness and enforceability of payment transfers and securities settlement orders after entry into a “system”? | National laws. Insolvency cases. Responses to question-naire | Treatment and impact of insolvency cases. [the number will stay unaffected, it’s the effects that count] Problems reported by Member States. | Impacts | Reduction of systemic risk inherent in payment systems. Contribute to the cost-effective operation of cross-border payment and securities settlement arrangements in the EU. | Is there any implementation cost due to the SFD? Are other costs reduced? Are there any unexpected impacts? Is there any evidence of bankruptcy having impact on a system? | Insolvency cases. Contagion risk/effects due to insolvency cases. Responses to questionnaire. Information provided by the Member States | Reduced impact of insolvency cases. Reduced risk of contagion cases. |