ZPRÁVA KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU, RADĚ A EVROPSKÉMU HOSPODÁŘSKÉMU A SOCIÁLNÍMU VÝBORU Zemědělské genetické zdroje – od ochrany k udržitelnému využívání /* COM/2013/0838 final */





ZPRÁVA KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU, RADĚ A EVROPSKÉMU HOSPODÁŘSKÉMU A SOCIÁLNÍMU VÝBORU Zemědělské genetické zdroje – od ochrany k udržitelnému využívání 1. Genetické zdroje – jeden z pilířů našeho přírodního kapitálu a základ pro zabezpečení potravin Vzhledem k očekávanému růstu světové populace se zabezpečení potravin stalo úkolem mimořádného významu. Pozornost je třeba věnovat tomu, jak zajistit udržitelné dodávky potravin v měnících se environmentálních a klimatických podmínkách a v souvislosti s měnícími se potřebami. Produktivita, přizpůsobivost a resilience zemědělských ekosystémů závisí mimo jiné na dostupnosti bohatého genofondu chovaných plemen zvířat a pěstovaných odrůd rostlin. Genetická diverzita v zemědělství je spojena s celou řadou environmentálních a hospodářských přínosů, jež jsou zásadní pro udržitelnou zemědělskou produkci, ale odpovídají také širší škále společenských zájmů. Tyto přínosy zahrnují různorodé tradiční zemědělské krajiny s bohatou flórou a faunou, výrobu potravin s výraznými organoleptickými vlastnostmi a produkty, jež splňují zvláštní potřeby zemědělsko-potravinářského průmyslu a jsou velmi důležité pro nové koncepce hospodářského rozvoje v zemědělství, jako jsou krátké dodavatelské řetězce a alternativní cestovní ruch. Genetická rozmanitost v zemědělství souvisí rovněž s rostoucím uznáním místních a tradičních zemědělských postupů a jejich hodnoty z hlediska kulturního dědictví. Ochrana genetických zdrojů v zemědělství je dlouhodobou potřebou, jež přesahuje vnitrostátní zájmy. Představitelé států Unie se v roce 2010 mimo jiné dohodli na zastavení ztráty biologické rozmanitosti do roku 2020[1] a Unie přijala v rámci Úmluvy o biologické rozmanitosti závazky, jejichž plnění zaručila ve své strategii pro biologickou rozmanitost, kterou přijala v roce 2011. Tato zpráva se zaměřuje na možnosti, jež plynou ze zemědělské biodiverzity a využití jejího potenciálu k řešení celé řady výzev v oblasti životního prostředí a hospodářství, jakož i možností uvedených ve strategii Evropa 2020. Komise se touto zprávou snaží na základě dřívějších zkušeností podnítit pokrok v oblasti ochrany zemědělské genetické rozmanitosti v Evropě. Jejím záměrem je připomenout nutnost ochrany a udržitelného využívání genetických zdrojů a zajistit, aby byl tento cíl řádně zohledněn v rámci pokračujícího rozvoje příslušných politik a programů, zejména: · politiky rozvoje venkova, prostřednictvím jejích agroenvironmentálních opatření s cílem zaměřit se na úroveň zemědělského hospodaření v praxi a prostřednictvím evropského inovačního partnerství propojit potřeby praxe s výzkumnými činnostmi a podporovat spolupráci mezi příslušnými aktéry, · politiky výzkumu a inovací s jejím rámcovým programem Horizont 2020 s cílem vybudovat znalostní základnu v oblasti genetické diverzity v zemědělství. 2. Výzvy a potřeby Mezi výzvy, které musíme řešit v souvislosti s rostoucí poptávkou po zemědělských produktech, patří zachování dostupnosti bezpečných a cenově přijatelných potravin vysoké kvality a zajištění udržitelné zemědělské výroby. Ochrana a udržitelné využívání genetických zdrojů v zemědělství přispívá k poskytování veřejných statků a ekosystémových služeb a má rozhodující význam pro udržitelnou zemědělskou výrobu, která zahrnuje opylování, lepší ochranu proti škůdcům, odolnější zemědělské ekosystémy a stabilitu půdy. Zemědělská biodiverzita je pro zabezpečení potravin důležitá tím, že zmírňuje rizika spojená s intenzivními a vysoce specializovanými systémy produkce. Moderní konvenční zemědělství obvykle používá nejrozšířenější odrůdy a plemena a v zemědělských krajinách převažují z velké části monokultury a jednodruhové porosty. Zachování a další rozvoj rozmanitosti genetických zdrojů u zemědělských plemen a odrůd je záchrannou sítí, jež nám umožní přizpůsobit se měnícím se podmínkám a nacházet inovační řešení. Navíc povede k vytváření hospodářských příležitostí v zemědělství v kontextu programů jakosti a rozmanitosti dodávek potravin, ku prospěchu spotřebitelů. Jedním z rozhodujících faktorů, které ovlivňují zemědělce při výběru plemen a plodin, je ekonomická životaschopnost. V zájmu zachování genetických zdrojů je nezbytné zlepšit ekonomický prospěch, který může pro zemědělce plynout z použití málo využívaných druhů, odrůd a plemen. K tomu je mimo jiné potřeba podporovat nové produkty a podněcovat zvyšování poptávky ze strany spotřebitelů. V rámci boje proti upouštění od tradičních plemen a plodin přizpůsobených místním podmínkám musí zemědělci obnovit své know-how spojené s výběrem a šlechtěním a jinými tradičními zemědělskými postupy. Aby se zemědělci do těchto činností zapojovali a byli motivováni k výměně poznatků, je nutné zajistit přiměřenou ekonomickou návratnost a dále poradenství a podporu zaměřené na moderní, inovační ekonomické příležitosti, jež staví na tradičních vědomostech a postupech. Ochrana a udržitelné využívání genetických zdrojů se musí opírat o systematické vědecké úsilí o genotypizaci a fenotypizaci genetických zdrojů, a to mj. s cílem určit specifické vlastnosti za zvláštních (přírodních) podmínek a /nebo specifické způsoby využití. Kromě ochrany a udržitelného využívání odrůd rostlin a plemen zvířat je podle odborníků důležité věnovat pozornost mikroorganismům, jež jsou stále z velké míry neprozkoumané a souvisí s úrodností a odolností půdy a udržitelnou ochranou proti škůdcům. Spolupráce a komunikace mezi odvětvím výzkumu a všemi zúčastněnými stranami zajistí zhodnocení zemědělských genetických zdrojů. 3. Globální kontext V prohlášení z konference Rio+20 nazvaném „Budoucnost, jakou chceme“ je zdůrazněna nutnost zlepšit zabezpečení potravin na základě udržitelných zemědělských postupů, které zachovávají přírodní zdroje včetně genetické rozmanitosti, přičemž je třeba vycházet z intenzivnějšího zemědělského výzkumu a těsnější mezinárodní spolupráce. Jako smluvní strana Úmluvy o biologické rozmanitosti Unie souhlasila, že se do roku 2020 zachová genetická rozmanitost pěstovaných rostlin, zvířat ve farmovém chovu a domácích zvířat, jakož i příbuzných planě rostoucích rostlin a volně žijících zvířat, včetně ostatních sociálně, ekonomicky a kulturně cenných druhů, a budou vypracovány a provedeny strategie pro minimalizaci genetické eroze a zachování jejich genetické rozmanitosti. Zatím jediným platným specializovaným mezinárodním nástrojem je Mezinárodní smlouva o rostlinných genetických zdrojích pro výživu a zemědělství[2] (dále jen „smlouva“), kterou vyjednala Komise FAO pro genetické zdroje pro výživu a zemědělství, v níž hraje Unie aktivní roli. Tato smlouva, jež je zvláštní dohodou o přístupu a rozdělení přínosů v souvislosti s Nagojským protokolem, zavazuje smluvní strany k ochraně zemědělské biodiverzity rostlin v rámci ekosystémů a přírodních stanovišť (včetně zemědělských podniků) i mimo ně a k udržitelnému využívání genetických zdrojů. Strany úmluvy se dohodly, že se budou podílet na opatřeních týkajících se zemědělství, výzkumu a šlechtitelské činnosti a budou usnadňovat přístup ke genetickým zdrojům rostlin. Smlouva uznává úlohu a práva zemědělců při ochraně, využívání a zlepšování zemědělských genetických zdrojů a sdílení souvisejících přínosů. 4. Kontext politik Unie K dosažení jednoho z hlavních cílů strategie Evropa 2020, který spočívá v zastavení ztráty biologické rozmanitosti, přijala Unie strategii ochrany biologické rozmanitosti[3]. Tato strategie vyzývá k začlenění problematiky biologické rozmanitosti do všech odvětvových politik. Cíl 3 se týká konkrétně zemědělství a lesů. Zdůrazňuje se v něm potřeba ochrany zemědělské genetické variability Unie, zejména prostřednictvím politiky rozvoje venkova, přičemž se navrhuje podporovat zavádění agroenvironmentálních opatření na ochranu genetické rozmanitosti a zkoumá se možnost vypracování strategie pro zachování zemědělské genetické rozmanitosti. Díky agroenvironmentálním opatřením, jež tvoří součást rozvoje venkova, se mohou členské státy zaměřit na úroveň hospodaření v praxi s cílem realizovat ochranu genetických zdrojů přímo v zemědělských podnicích. Mezi tato opatření patří možnost poskytovat zemědělcům náhrady za dodatečné náklady a ušlý zisk v důsledku činností, jejichž účelem je zachování ohrožených plemen a plodin ohrožených genetickou erozí. Podpora ochrany a udržitelného využívání genetických zdrojů je také součástí balíčku opatření pro reformu společné zemědělské politiky a Komise by chtěla vyzvat členské státy a regiony k tomu, aby v budoucích programech kladly na tuto problematiku velký důraz. Unie vypracovala rovněž právní předpisy o „uchovávacích a amatérských odrůdách“ (směrnice 2008/62/ES a 2009/145/ES) a travních směsích s planě rostoucími rostlinami (směrnice 2010/60/EU) s cílem podpořit biologickou rozmanitost a chránit přirozené životní prostředí. V roce 2012 obsahovaly společné katalogy odrůd rostlin 656 uchovávacích či amatérských odrůd, 158 zemědělských druhů a 498 druhů zeleniny. Program Společenství[4] pro zachování, popis, hodnocení a využití genetických zdrojů v zemědělství stanoví činnosti v oblasti ochrany in situ a ex situ. Díky těmto činnostem se podařilo zlepšit znalost genetických zdrojů rostlin a šíření výsledků. Další opatření se zaměřovala na vypracování strategií a pokynů a vytvoření evropské databáze druhů a plemen hospodářských zvířat. Program skončil v roce 2012 a další opatření tohoto typu se musí v budoucnu uskutečňovat v rámci programu Unie pro výzkum a inovace, díky němuž bude možné uplatňovat výrazněji prakticky orientované formáty, do nichž je zapojeno více aktérů. V rámci politiky Unie v oblasti výzkumu a inovací a jejího probíhajícího sedmého rámcového programu byla poskytována podpora středně velkým až velkým výzkumným projektům, do nichž je zapojeno více aktérů a jež se zabývají charakterizací a využíváním genetických zdrojů v zemědělství, lesnictví a rybolovu. Návrh politiky Unie pro výzkum a inovace Horizont 2020 na rozpočtové období 2014–2020 klade důraz na udržitelné zabezpečení potravin a opětovně věnuje pozornost prakticky zaměřeným činnostem, včetně opatření týkajících se průzkumu a investic do výzkumu souvisejícího se zemědělskými genetickými zdroji. Návrh obsahuje také opatření, jejichž cílem je prosazovat rozmanitost genetických zdrojů podporou jejích potenciálních konečných výrobků, tj. kvalitních a rozmanitých produktů. Tato opatření zahrnují výzkum v oblasti poskytování zdravých a bezpečných potravin, rozvoj udržitelného a konkurenceschopného zemědělsko-potravinářského odvětví a podporu kvalifikovaného rozhodování spotřebitelů. 5. Aktuální stav Ačkoli je pokračující ztráta biologické rozmanitosti na úrovni zemědělských podniků nadále předmětem vážného znepokojení, opatření přijatá na ochranu a udržitelné využívání genetických zdrojů ukázala, že existuje jasná perspektiva rozvoje a rozšiřování přístupu založeného na ochraně. Podpoře udržitelného využívání genetických zdrojů nebyla nicméně dosud věnována patřičná pozornost. Programy rozvoje venkova napomáhaly ochraně genetických zdrojů na úrovni zemědělských podniků a podněcovaly zemědělce k zachování místních plemen a plodin tím, že odměňovaly zemědělce a jiné příjemce (nevládní organizace a další příslušné zúčastněné strany), kteří se podílejí na ochraně zemědělských genetických zdrojů nebo se starají o šíření informací a poskytování poradenství. Opatření související s genetickými zdroji byla naplánována ve 21 členských státech, přičemž v období 2007–2011 bylo uzavřeno 59 000 smluv a vyplaceno přibližně 143 milionů EUR. V rámci programu Společenství5 v oblasti ochrany genetických zdrojů v zemědělství bylo poskytnuto spolufinancování na 17 opatření ochrany in situ a ex situ, jež se týkala různých hospodářských zvířat, rostlin a lesních stromů. Tato opatření byla realizována přibližně 180 partnery ve 25 členských státech a 12 zemích, které nejsou členy EU, s rozpočtem ve výši 8,9 milionu EUR[5]. Výsledkem programu bylo shromáždění a charakterizace několika tisíc nových přírůstků a zavedení infrastruktur ochrany, databází, základních kolekcí, genobank a katalogů přírůstků. Mezi další opatření patřilo vypracování pokynů a výměna genetického materiálu mezi účastníky programu a koncovými uživateli (zemědělci, šlechtiteli, zahradníky). Jak je zdůrazněno v hodnotící zprávě, program byl užitečný tím, že přispěl k prohloubení vědeckých poznatků o povaze, řízení a potenciálu různých zemědělských genetických zdrojů a k lepšímu pochopení místních postupů a potřeb. Kromě toho se díky němu podařilo rozvinout účinnou přeshraniční spolupráci, podpořit kontakty a aktivní vytváření sítí a upozornit zúčastněné strany na význam ochrany genetických zdrojů. Problémem nicméně zůstalo omezené zapojení koncových uživatelů s přímým vlivem na „využívání“ genetických zdrojů a nedostatečná spolupráce a výměna informací a poznatků mezi příslušnými aktéry. Politika v oblasti výzkumu pokrývá celou škálu činností souvisejících s genetickými zdroji: charakterizaci (genomika, fenotypizace, molekulární biologie), lepší šlechtitelské metody a ochranu ex situ. V rámci sedmého rámcového programu získal výzkum genetických zdrojů rostlin a zvířat v období 2009–2012 finanční prostředky v přibližné výši 44 milionů EUR. V pracovním programu na rok 2013 jsou přiděleny zvláštní prostředky ve výši 19 milionů EUR na genetické zdroje rostlin, 15 milionů EUR na genetické zdroje zvířat a 6 milionů EUR na genetické zdroje ryb. Je však třeba věnovat více pozornosti podpoře spolupráce mezi výzkumnými pracovníky a koncovými uživateli, zejména zemědělci a šlechtiteli, aby se podařilo zhodnotit výsledky výzkumu z hlediska inovací a jejich praktického použití. V zájmu účinné ochrany a zvyšování zemědělské biodiverzity a variability je v Unii zapotřebí právní rámec, který bude zohledňovat otázky související s genetickými zdroji s cílem usnadňovat ochranu a udržitelné využívání těchto zdrojů. Komise v této souvislosti nedávno navrhla zásadní revizi právních předpisů o rozmnožovacím materiálu rostlin, jež by měla přispět k podstatnému zlepšení ochrany genetických zdrojů, protože značně usnadňuje přístup na trhy tradičních odrůd a stanoví možnost vstupu méně uniformních odrůd. Zatímco aktivního zapojení zemědělců bylo dosaženo prostřednictvím opatření pro rozvoj venkova, zbývající výše zmíněná opatření jsou zacílena především na výzkumnou obec. Jak je uvedeno v hodnotící zprávě o programu Společenství, je třeba se zaměřit mnohem více na koncové uživatele s cílem podněcovat a šířit udržitelné využívání genetických zdrojů v zemědělství. Shromážděné rozsáhlé vědecké poznatky se musí uplatnit ve šlechtitelské a zemědělské praxi, přičemž by se měly přizpůsobit potřebám této praxe a spojit se s tradičními vědomostmi, které jsou k dispozici na úrovni zemědělských podniků. Na podporu společného utváření a sdílení poznatků všemi zúčastněnými aktéry musí aktivní vytváření sítí a usnadňování komunikace zaplnit mezeru mezi vědeckými činnostmi, včetně charakterizace a hodnocení genetických zdrojů a vývoje rozmanitějších odrůd za účelem šíření udržitelného využívání genetických zdrojů. 6. Prioritní oblasti činnosti Ochrana zemědělské biodiverzity a udržitelné využívání genetických zdrojů v zemědělství vyžadují opatření přesahující zavedený rámec. Zvláštní důraz je třeba klást na integrovaný a ucelený přístup, který zajistí lepší koordinaci úsilí o ochranu genetických zdrojů prostřednictvím udržitelného využívání a efektivní interakce mezi příslušnými aktéry. Na tematiku udržitelného využívání genetických zdrojů je nutné pohlížet v souvislosti se zlepšováním hospodářské životaschopnosti zemědělských systémů, jež se podílejí na ochraně genetických zdrojů. Jsou zapotřebí šlechtitelské činnosti, jež se budou na úrovni zemědělských podniků zaměřovat na málo využívané druhy, tradiční a místní plemena a plodiny. Vyžaduje to zavedení celounijních sítí, aby bylo možné zhodnotit tento materiál s cílem podpořit úlohu zemědělství v rámci rozvoje venkovských oblastí, udržování tradic a tradičních zemědělských postupů a poskytování environmentálních veřejných statků. Je třeba také umožnit zemědělcům obnovit tradiční vědomosti a získat nezbytné dovednosti a know-how, jež potřebují pro práci s místními plemeny a plodinami s přihlédnutím k měnícím se klimatickým podmínkám. Aby měla ochrana a využívání genetických zdrojů hospodářsky životaschopný základ, na zhodnocení zemědělských genetických zdrojů se mohou aktivně podílet a k oživení místních ekonomik mohou přispět specializované drobné podniky na zpracování potravin, restaurace využívající místní zdroje a alternativní formy cestovního ruchu. Výzkum by se měl nadále snažit využívat vědeckého a technického rozvoje, aby pokročil s genomickou a fenotypickou charakterizací zaměřenou především na odhalování a hodnocení relevantních vlastností souvisejících mj. s produktivitou, odolností, zdravím, dobrými životními podmínkami, využíváním zdrojů a kvalitou produktů. Výsledky hodnocení týkající se genetických zdrojů, odrůd a plemen by měly být příslušnými orgány a/nebo prostřednictvím specializovaných služeb zpřístupněny zemědělcům. Výzkumné činnosti by měly odpovídat potřebám praxe, být vykonávány na základě priorit a koordinovány tak, aby se vzaly v úvahu stávající mezery a překrývání činností, a měly by poskytovat řešení pro koncové uživatele. Vědecky podložené analýzy je třeba rozšířit tak, aby zahrnovaly rovněž příbuzné druhy plodin, protože mohou poskytnout užitečné informace o odolnosti jednotlivých druhů. Studie v oblasti krajinné genetiky by pomohly získat informace o toku genů, výběru a dynamické adaptaci plemen a plodin na místní a potenciálně měnící se klimatické podmínky. Další výzkum je nutný v oblasti biologické rozmanitosti půdy a genetických zdrojů mikroorganismů a bezobratlých živočichů (např. kvůli ochraně proti škůdcům, zemědělsko-potravinářskému průmyslu, opylování atd.), jakož i analýzy interakce mezi mikroflórou a jinými druhy (např. u přežvýkavců). Výzkumní pracovníci a příslušné vnitrostátní orgány vytvořili celou řadu kolekcí a souvisejících databází genetických zdrojů, plemen a odrůd rostlin. Tyto informace jsou obecně dostupné, ale je třeba vyvinout další úsilí ke zlepšení koordinace a harmonizace s cílem zajistit interoperabilitu těchto kolekcí, databází a informačních systémů. Aktivní vytváření sítí a neustálá výměna informací a poznatků mezi vědou a šlechtitelskou a zemědělskou praxí hrají klíčovou úlohu při vytváření synergií a dosahování úspor z rozsahu a současně zamezují překrývání činností a koncovým uživatelům zajišťují lepší přístupnost výsledků. Tyto sítě vedou k lepší koordinaci a nabízejí příležitosti pro inovace na základě společných potřeb. 7. Klíčoví aktéři Klíčem k úspěšné ochraně a udržitelnému využívání genetických zdrojů v zemědělství je aktivní zapojení všech relevantních zúčastněných stran a příslušných vnitrostátních orgánů. Zemědělci, výzkumní pracovníci, šlechtitelé, zemědělsko-potravinářský a jiný zpracovatelský průmysl a spotřebitelé jsou zájmovými skupinami, jež mohou mít potenciálně prospěch z možností, které genetické zdroje nabízí. Hrají také rozhodující úlohu v hodnotovém řetězci. Vědci a příslušné orgány vykonávají činnosti zaměřené na charakterizaci a hodnocení genetického materiálu zvířat, rostlin a mikroorganismů/bezobratlých živočichů a na výběr příznivých vlastností, čímž se podílí na ochraně ex situ a na související ochraně in situ a využívání zdrojů. Věnují se rovněž zdokonalování metodik a nástrojů ke zvýšení účinnosti charakterizace a testování genetických zdrojů a k optimalizaci šlechtitelských metod. Podílejí se také zásadním způsobem na shrnutí a šíření výsledků a zajištění dostupnosti genetického materiálu a souvisejících informací k praktickým účelům, mj. pro průmysl, šlechtitele a zemědělce. Zemědělci se zabývají ochranou a udržitelným využíváním v rámci zemědělských podniků. Motivace zemědělců může jít v některých případech nad rámec zásad a logiky okamžitých hospodářských zisků plynoucích z produkce potravin nebo vyšších a udržitelnějších výnosů, ale k šíření udržitelného využívání genetických zdrojů je nutný hospodářsky životaschopný základ. Tato životaschopnost může vyplývat z lepší schopnosti adaptace na biotický a abiotický stres, choroby a škůdce či z vyšší efektivity a řízení výroby; může být spojena rovněž s nabízenou kvalitou a jedinečností, zejména v kontextu místních trhů a příslušných kulturních hodnot a tradic. Šlechtitelé, včetně zemědělců, kteří se zabývají šlechtěním, využívají genetické zdroje s cílem vyvíjet zdravá plemena/fenotypy zvířat a rostlinné odrůdy s vyšší agronomickou hodnotou (např. co se týče produktivity či vyšší odolnosti vůči chorobám) a zároveň nabízet bezpečné produkty s výraznými organoleptickými a výživovými vlastnostmi a /nebo odlišnými vlastnostmi. Aby byly hospodářsky konkurenceschopné, musí místní a málo využívaná plemena a plodiny reagovat na potřeby a zvláštní pozornost při jejich šlechtění je třeba věnovat zvýšení jejich produktivity či výběru mimořádných vlastností a hodnotných agronomických vlastností. Šlechtitelé se musí snažit uspokojit potřeby zemědělců a naplnit očekávání spotřebitelů a zemědělsko-potravinářskému průmyslu dodávat produkty přizpůsobené výrobnímu řetězci. Spotřebitelé svými volbami určují rozhodnutí v rámci celého dodavatelského řetězce, a mají tudíž vliv na obecné modely zemědělsko-potravinářské produkce, zejména na úrovni primární produkce. Podpořit tento proces mohou obchodní (a vzdělávací) strategie: za posledních deset let změnil rostoucí počet spotřebitelů své postoje a začal klást důraz na kvalitu, rozmanitost, udržitelnost, spravedlivý obchod (fair trade), dobré životní podmínky zvířat, potěšení a družnost spojené s jídlem. Podporou a propagací produktů získaných z tradičních a diverzifikovaných plemen a odrůd se tyto trhy rozšíří a zemědělci budou motivováni k hospodářsky životaschopnému využití opomíjených druhů nebo druhů ohrožených genetickou erozí. Tyto činnosti však nelze vyvíjet „shora dolů“, je nutná komunikace a spolupráce mezi všemi aktéry, včetně zemědělců, zpracovatelů, maloobchodníků i spotřebitelů. V zájmu zajištění příznivých podmínek musí svůj díl práce vykonat také subjekty, které přijímají rozhodnutí, a správní orgány, jejichž úkolem je postarat se o koordinaci na všech úrovních – i s příslušnými mezinárodními organizacemi stanovujícími normy a mezinárodními sítěmi – a účinně využívat stávající zavedené struktury. Dále se musí podílet na rozvoji institucionálního a právního rámce, a to způsobem, který je v souladu s ochranou a udržitelným využíváním genetických zdrojů v zemědělství při současném posílení jejich hospodářské životaschopnosti. Politika rozvoje venkova vytvořená v rámci společné zemědělské politiky stanoví ochranu genetických zdrojů relevantních plemen a rostlin, cílená opatření zaměřená na charakterizaci a hodnocení těchto zdrojů a také programy jakosti pro zemědělské výrobky a potraviny. Je nutné prosazovat opatření, jejichž cílem je podpora přesunu výzkumu v oblasti ochrany, charakterizace a hodnocení genetických zdrojů směrem k zemědělcům a šlechtitelům, a podporovat výměnu poznatků mezi všemi příslušnými aktéry včetně koncových uživatelů. 8. Od výzkumu k ochraně a aktivnímu udržitelnému využívání Obnovu, zachování a rozvinutí potenciálu zemědělské biodiverzity je možné nejlépe zajistit uplatněním integrované a ucelené strategie. Mezitím je nanejvýš důležité, aby se v rámci probíhajícího vývoje programů rozvoje venkova a evropského inovačního partnerství, jakož i programu Horizont 2020 kombinovaly činnosti zaměřené na ochranu s přístupy orientovanými na koncové uživatele, a to na základě uvolnění ekonomického potenciálu genetických zdrojů v rámci hodnotového řetězce. Nutná je rovněž vzájemná komunikace a spolupráce mezi všemi aktéry, kteří jsou zapojeni do ochrany genetických zdrojů, jakož i vědecká činnost a šíření výsledků mezi zemědělci a koncovými uživateli. Tímto přístupem by se mělo dosáhnout zejména následujících cílů: Udržitelné využívání přírodních zdrojů · S využitím možností nabízených politikou rozvoje venkova by měly členské státy přimět zemědělce a potenciálně zainteresované aktéry, aby se zavázali ke zintenzivnění ochrany in situ a v rámci zemědělských podniků. · Všichni aktéři v rámci potravinového řetězce by měli investovat, aby se uvolnil potenciál zemědělského genetického bohatství v celém výrobním řetězci, a využívat stávajících nástrojů a procesů EU s cílem zajistit efektivnost a rentabilnost ochrany a udržitelného využívání, a to zejména podporou poptávky spotřebitelů po produktech získaných z tradičních a místních odrůd. · Vědci a operační skupiny v rámci evropského inovačního partnerství „Zemědělská produktivita a udržitelnost“ by měli spolupracovat na zvýšení ekonomického významu a zdůraznění ekonomických možností genetických zdrojů. Toho lze dosáhnout mimo jiné propagací skutečné hodnoty produktů získaných z genetických zdrojů, vývojem produktů pro programy jakosti či specializovanými šlechtitelskými činnostmi. Vědecký a technický rozvoj · Vědci by měli využívat vědecký a technický rozvoj k dosažení pokroku při komplexnější charakterizaci, hodnocení a dokumentaci zemědělsky a průmyslově významných vlastností. Nové vědecké a technické poznatky by měly všem druhům aktérů umožnit, aby se na všech relevantních úrovních zapojili do činností souvisejících s genetickými zdroji, a to tím, že jim poskytnou nezbytné dovednosti a know-how. · Vědci a další aktéři by měli budovat vhodný rámec, díky němuž budou možné přístupy, do nichž je zapojeno více aktérů, a aktivní výměna poznatků o problematice genetických zdrojů mezi všemi aktéry. · Vědci a další relevantní aktéři mohou přispět k udržitelnému využívání genetických zdrojů tím, že budou podporovat přizpůsobení stávajících postupů v návaznosti na nabytí účinnosti Nagojského protokolu a příslušných právních předpisů a regulačních požadavků. Koordinace, harmonizace a vytváření sítí · Všichni aktéři by měli usilovat o lepší koordinaci činností v rámci ochrany genetických zdrojů, aby se dosáhlo úspor z rozsahu, zabránilo se překrývání činností, vytvářely se synergie a účinně se využívaly stávající struktury s cílem dosáhnout výsledků, jež budou relevantní a přístupné pro koncové uživatele. Dobrý nástroj pro takovou koordinaci nabízí síť evropského inovačního partnerství. · Síť evropského inovačního partnerství by měla zajišťovat aktivní a nepřetržitý tok informací mezi různými aktéry, zejména vědci a koncovými uživateli genetických zdrojů, s cílem efektivně propojit špičkový a aplikovaný výzkum s praktickými činnostmi orientovanými na koncové uživatele a zpřístupnit výsledky zemědělcům. Institucionální a právní rámec · Komise bude podporovat širší politiku zahrnující ochranu opomíjených a místních genetických zdrojů spolu s účinným využíváním finančních prostředků, jež jsou k dispozici v rámci společné zemědělské politiky a rámce Unie pro výzkum a inovace. · Komise zajistí, aby byly ochrana a využívání genetických zdrojů v zemědělství podpořeny jednotným právním rámcem na úrovni Unie. · Komise zajistí, aby byly ochrana a udržitelné využívání zemědělských genetických zdrojů řádně upraveny na úrovni mezinárodních závazků. Společná opatření Unie jsou nezbytná k plnění mezinárodních závazků Unie, zejména pokud jde o smlouvu, jakož i povinnosti, které vyplývají z Nagojského protokolu o přístupu ke genetickým zdrojům a spravedlivém a rovnocenném rozdělení přínosů plynoucích z jejich využívání se zvláštním důrazem na uznání práv místních a původních společenství. S cílem zapojit se do provádění Nagojského protokolu musí Unie a její členské státy zajistit, aby všichni uživatelé v Unii dodržovali platné právní předpisy či regulační požadavky, co se týče přístupu ke genetickým zdrojům a souvisejícím tradičním vědomostem a jejich využívání, a musí mít právní jistotu, že přínosy plynoucí z jejich využívání jsou spravedlivě a rovnocenně rozděleny na základě vzájemně dohodnutých podmínek. Revidované právní předpisy o rozmnožovacím materiálu rostlin budou hrát důležitou úlohu v poskytování vhodných podmínek pro produkci a uvádění rozmnožovacího materiálu rostlin na trh, včetně krajových a tradičních odrůd. Jako důležitý prvek politik Unie prosazujících ochranu in situ a v rámci zemědělských podniků by agroenvironmentální opatření zahrnutá do společné zemědělské politiky nadále poskytovala podporu zemědělcům, kteří chovají a využívají tradiční, ohrožená místní plemena a/nebo usilují o zachování místních rostlinných genetických zdrojů ohrožených genetickou erozí. Rozvoj venkova může také poskytnout podporu příjemcům, kteří vykonávají činnosti zaměřené na charakterizaci a sběr genetických zdrojů. Opatření pro rozvoj venkova, jež pomáhají při přechodu od ochrany genetických zdrojů k účinnému a udržitelnému využívání a dalšímu rozvoji, zahrnují předávání znalostí, spolupráci a poradenské služby. V nadcházejícím plánování na rozpočtové období 2014–2020 by měly členské státy klást větší důraz na opatření, která mají potenciál podporovat ochranu a udržitelné využívání tradičních plemen a odrůd, zejména v kombinaci s marketingovými strategiemi prosazujícími hospodářskou životaschopnost místních a diverzifikovaných kvalitních produktů a krátké dodavatelské řetězce. Tato opatření by byla doplněna o požadavky ekologizace pro přímé platby v rámci prvního pilíře, především pak požadavek, aby byla zajištěna určitá úroveň rozmanitosti plodin a zachovány trvalé travní porosty, včetně vysoce biologicky rozmanitých travních porostů využívaných pro systémy extenzivní živočišné výroby. Ochrana a udržitelné využívání zemědělských genetických zdrojů a jejich integrace do hodnotového řetězce by měly získat solidnější znalostní základnu doplňující společné utváření znalostí šlechtiteli a zemědělci v rámci komplexního pracovního programu vytvořeného na základě rámce Unie pro výzkum a inovace, Horizont 2020. Tento pracovní program se musí vztahovat na široké spektrum činností souvisejících s genetickými zdroji, včetně špičkového výzkumu a druhů činností, jež byly dříve zahrnuty do programu Společenství zřízeného podle nařízení (ES) č. 870/2004. Musí se vztahovat na inovační způsoby využití zemědělských genetických zdrojů, budování kapacit (např. bio-úložiště pro ochranu ex situ, zdroje vědomostí a pokyny), vývoj prakticky orientovaných metod charakterizace, hodnocení a výběru vlastností ke zlepšení chovu a demonstrační projekty, které podporují udržitelné využívání genetických zdrojů. Tím, že se tyto záležitosti budou řešit v rámci programu Horizont 2020, a nikoli prostřednictvím samostatného programu, bude možné administrativní zjednodušení. Nutná bude nadnárodní účast a v kombinaci s evropským inovačním partnerstvím, jehož cílem je usnadňovat výměnu mezi všemi příslušnými aktéry v rámci celé Unie, bude zajištěna přidaná hodnota EU, včetně účinné koordinace a součinnosti mezi různými činnostmi. V rámci pracovního programu pro společenskou výzvu 2 programu Horizont 2020 by se měl klást zvláštní důraz na přístupy založené na více aktérech, v jejichž rámci mohou výzkumní pracovníci a koncoví uživatelé z různých odvětví spolupracovat se zemědělskými poradenskými službami a zprostředkovateli v oblasti inovací, s cílem podpořit výměnu vědomostí a šíření nových vědeckých poznatků a zároveň zajistit možnost provádět experimenty a ověřování laboratorních testů přímo v zemědělských podnicích. Potřeba posílení výměny mezi všemi příslušnými aktéry je jedním z klíčových ponaučení z dřívějších zkušeností. Jako účinný rámec usnadňující interakci mezi výzkumem a praxí nabízí evropské inovační partnerství „Zemědělská produktivita a udržitelnost“ významné možnosti integrace činností souvisejících s genetickými zdroji. Evropské inovační partnerství se buduje s cílem mobilizovat aktéry, zvyšovat informovanost, zajišťovat lepší tok informací a usnadňovat výměnu poznatků a spolupráci. Mechanismy evropského inovačního partnerství by byly obzvláště vhodné pro integraci činností zaměřených na obnovu a zachování, jakož i udržitelné využívání a další rozvoj zemědělské genetické rozmanitosti. Z praktického hlediska by evropské inovační partnerství poskytovalo zúčastněným stranám příslušné informace o možnostech, které nabízejí právní předpisy a politiky Unie, a o možných partnerech pro spolupráci. Vytvářením projektových databází, organizováním seminářů a zřízením zvláštní pracovní skupiny se zaměřením na genetické zdroje by evropské inovační partnerství podpořilo výměnu vědomostí a spolupráci mezi zúčastněnými stranami. Posílila by se tak doplňkovost mezi výzkumem podporujícím ochranu genetických zdrojů a praktickými opatřeními zaměřenými na zemědělskou praxi. Lepší integraci ochrany a využívání ohrožených plodin a plemen ve šlechtění a ve výrobním řetězci by mohlo prospět vzájemné učení mezi všemi zúčastněnými aktéry a iniciativa vycházející zdola, zejména pokud jde o přizpůsobení činností týkajících se genetických zdrojů místním podmínkám a potřebám. V zájmu mobilizace odborných znalostí a lepší koordinace na úrovni Unie by činnosti evropského inovačního partnerství podpořilo výrazné zapojení výboru pro genetické zdroje, jenž byl zřízen nařízením (ES) č. 870/2004 a který bude dále fungovat. 9. Závěry V souladu se závazkem přijatým v rámci strategie Unie pro biologickou rozmanitost se Unie zapojuje do strategického procesu odvrácení ztráty zemědělské biodiverzity, a to usnadňováním a začleňováním přechodu od výzkumu a ochrany k udržitelnému využívání v zemědělských podnicích. Stanovením pevného rámce v souladu s výše uvedeným základním směřováním Unie prosazuje následnou změnu zaměření politiky a podporuje příslušné zúčastněné strany, aby se zapojily do ochrany genetických zdrojů a pokročily dále k jejich aktivnímu udržitelnému využívání. Odrazem této změny je soudržný a doplňkový přístup zavedený v rámci různých (nových) prostředků a nástrojů politiky Unie s cílem zajistit důslednější a efektivnější ochranu zemědělské biodiverzity. Do roku 2020 lze v oblasti genetických zdrojů počítat s větším množstvím finančních prostředků a širší škálou možností financování v rámci politiky rozvoje venkova a iniciativy Horizont 2020, jakož i v rámci jiných politik Unie. Toto intenzivnější úsilí, které jde nad rámec ochrany, se příznivě projeví mj. v zemědělské produkci, ve výsledcích výzkumu a inovací, v oblasti změny klimatu, životního prostředí a zaměstnanosti. Pozitivní účinky pocítí společnost jako celek, ale především venkovské oblasti se silnými vazbami na tradiční postupy a související kulturní a územní hodnoty. Ochrana a udržitelné využívání genetických zdrojů v zemědělství tvoří součást širšího úsilí o podporu inovativních postupů a snahy přispět k inteligentnímu a udržitelnému růstu v souladu se strategií Evropa 2020. Aby byla ochrana genetických zdrojů v rámci politiky rozvoje venkova a politiky výzkumu a inovací úspěšná, jsou zapotřebí opatření na všech úrovních (na úrovni EU, členských států i regionů), jakož i pevné odhodlání zúčastněných stran aktivně se na příslušných krocích podílet. Zavedení komplexního a uceleného přístupu v oblasti zemědělských genetických zdrojů přispěje významným způsobem k posílení udržitelnosti a hospodářské životaschopnosti v různých zemědělských systémech stejně jako v celém potravinovém řetězci. [1] Závěry Evropské rady. [2] http://www.planttreaty.org/ [3] KOM(2011) 244. [4] Nařízení Rady (ES) č. 870/2004. [5] Podrobný popis programu a jeho hodnocení je obsažen v pracovním dokumentu útvarů Komise, který je připojen k této zprávě.