K provedení ustanovení, která se týkala zejména fungování subjektů (viz oddíl 3.3) a/nebo zlepšení přístupu ke (kvalitním) informacím (viz oddíl 3.5), členské státy obvykle předpokládaly nelegislativní opatření.

Sdružení, organizace (včetně sociálních partnerů) nebo jiné subjekty, které mají podle vnitrostátního práva oprávněný zájem na zajištění toho, aby byla směrnice dodržována, mají právo zapojit se do soudního a/nebo správního řízení jménem pracovníků Unie nebo na jejich podporu. Tak je tomu ve všech členských státech s výjimkou Itálie, kde se odbory zřejmě mohou zapojit do řízení pouze v případě kolektivní diskriminace.

Všechny členské státy zajišťují přístup k soudnímu řízení, jež pracovníkům Unie a jejich rodinným příslušníkům umožňuje, aby hájili svá práva, která jim uděluje článek 45 SFEU a nařízení č. 492/2011, pakliže se domnívají, že tato práva byla porušena. To je většinou zajištěno procesními pravidly týkajícími se zákazu diskriminace obecně, která existovala před tím, než směrnice vstoupila v platnost. V některých zemích existují zvláštní právní předpisy o přístupu zahraničních pracovníků k soudům. Jak se vyžaduje ve směrnici, s ohledem na ochranu porušených práv neexistují žádná omezení, a to ani po skončení vztahu, v němž údajně došlo k omezení a překážce či diskriminaci.

Členské státy by měly nadále zajišťovat, aby byly dotčené osoby informovány o subjektech a o podpoře, kterou poskytují. Tento zdroj informací by měl doplňovat existující platformy, jako jsou poradci EURES, SOLVIT a Vaše Evropa – Poradenství, jež mohou pomoci více než 11,8 milionu mobilních občanů Unie v produktivním věku, kteří žijí mimo zemi, jejímiž jsou státními příslušníky . Tyto informace mohou rovněž mobilní občany podnítit k tomu, aby oznámili případy diskriminace a hájili svá práva.

Některé z těchto potíží, s nimiž se pracovníci Unie setkávají, vyplývají z nesprávného uplatňování práva EU ze strany vnitrostátních orgánů a/nebo soukromých subjektů. To je právě jeden z problémů, jež má směrnice odstranit, a to zlepšením možností osob chránit svá práva, poskytováním pomoci ze strany subjektů a zlepšením přístupu k informacím.

4.MOŽNÉ ZMĚNY A JINÁ ZLEPŠENÍ

Dotazník od orgánů členských států i od sociálních partnerů vyžadoval, aby uvážili, zda jsou zapotřebí změny směrnice (nebo jiných právních předpisů v oblasti volného pohybu pracovníků). Všichni respondenti uvedli, že v této fázi nejsou legislativní změny zapotřebí a že by se úsilí mělo místo toho zaměřit na náležité provádění stávajících předpisů. Komise v této souvislosti připomíná svůj návrh týkající se zřízení Evropského orgánu pro pracovní záležitosti, který byl předložen dne 13. března 2018 jako součást balíčku předpisů v oblasti sociální spravedlnosti. Tento návrh má posílit spravedlnost v oblasti přeshraniční mobility pracovní síly v Evropě. Kromě jiných cílů má orgán usnadnit možnost jednotlivců a zaměstnavatelů vykonávat jejich právo na volný pohyb poskytováním komplexnějších a snadno dostupných informací a služeb. Zaměří se rovněž na vytváření lepších a efektivnějších podmínek pro mobilitu pracovní síly v Evropě prostřednictvím užší spolupráce mezi vnitrostátními orgány. Ani Komise nepokládá v této fázi za nezbytné navrhovat změny směrnice.

5.ZÁVĚRY

Analýza vnitrostátních prováděcích opatření ukazuje, že řada ustanovení směrnice byla splněna prostřednictvím vnitrostátních nástrojů, které existovaly již v době vstupu směrnice v platnost. Legislativní změny se v mnoha zemích omezily na provedení článku 4 o určení subjektu na podporu rovného zacházení.

Směrnice je již funkční a Komise nezjistila v rámci vnitrostátních prováděcích předpisů významné problémy týkající se nesouladu. V praxi však je ještě zapotřebí učinit mnohé, aby bylo zajištěno dosažení cílů směrnice. Pro mnoho členských států je i nadále problémem zajistit, aby nástroje zřízené podle směrnice, například subjekty, přinášely výsledky v praxi.

Vzhledem k prodlevám mnoha zemí při provedení směrnice ve vnitrostátním právu a poměrně krátké době jejího uplatňování v praxi nelze v této fázi vyvodit spolehlivé závěry ohledně jejího dopadu.

Z odpovědí na dotazník však vyplývá, že směrnice měla na všechny zúčastněné strany pozitivní dopad. Důvodem je především skutečnost, že pracovníkům, zaměstnavatelům a správním orgánům poskytla větší právní jistotu a jasnost tím, že stanovila práva související s volným pohybem spolu s pravidly pro jejich lepší prosazování. Zajistila rovněž dostupnost podpory poskytované subjekty pro osoby, které ji potřebují, a zdůraznila, že důležitým úkolem vnitrostátních správních orgánů je náležité uplatňování právních předpisů EU v oblasti volného pohybu pracovníků.

Je obtížné (je-li to vůbec možné) posoudit, do jaké míry pomohlo provádění směrnice zvýšit informovanost občanů Unie o jejich právech týkajících se volného pohybu. Průzkum Eurobarometr ukazuje, že v EU je informováno o svých právech stále více občanů. Nedávné iniciativy Unie v této oblasti, jakož i návrh na zřízení Evropského orgánu pro pracovní záležitosti by měly pomoci zvýšit co nejvíce povědomí o klíčových právech souvisejících s volným pohybem.

Komise bude provádění směrnice nadále sledovat. Přitom bude využívat také údaje shromážděné ve výroční zprávě o mobilitě v rámci Unie, která podává přehled o přeshraniční mobilitě v EU a která může odhalit překážky této mobility (viz pozn. pod čarou č. 27). Komise bude s členskými státy i nadále spolupracovat, aby bylo zajištěno, že směrnice je ve všech členských státech zcela a správně provedena a uplatňována.

Komise podpoří úsilí členských států o náležité provádění směrnice. Zejména bude prosazovat spolupráci mezi subjekty, zajistí synergie mezi existujícími informačními a asistenčními službami na úrovni Unie a pomůže členským státům zlepšit kvalitu informací, které poskytují na vnitrostátních internetových stránkách, a zvýšit informovanost pracovníků Unie o jejich právech.