Komise vytipovala tři hlavní oblasti činnosti, na něž zejména by se měla soustředit její pozornost během zbývajících let jejího funkčního období, pokud chce při naplňování výše uvedené vize dosáhnout posunu:

Mnoho inovativních podniků již „myslí evropsky“, a pokud by používaly digitální technologie, snáze by oslovovaly zákazníky ve všech členských státech. K odstranění všech překážek, které jednotnému trhu finančních služeb v cestě stojí, však samotná technologie nepostačí.

Nedílnou součástí našeho každodenního života jsou retailové finanční služby. Jejich předmětem jsou bankovní účty, platební karty, spotřebitelské a hypoteční úvěry, pojistné a dlouhodobé spořicí produkty, zejména jako příprava na důchod. Navzdory vysokému stupni harmonizace, jíž se podařilo v posledních letech dosáhnout, však zůstávají trhy těchto služeb roztříštěné. Z jiného členského státu EU si finanční službu dosud pořídilo pouze 7 % spotřebitelů. Výběr těchto služeb by se rozšířil, pokud by se rozšířil i přístup k nim v jiných členských státech. Spotřebitelé by rychleji profitovali z inovací, ceny by klesaly a služby by nabývaly na kvalitě. Prospěch z integrovanějšího trhu spotřebitelských financí nabízejícího širší výběr by měli dokonce i ti, kdo finanční služby v zahraničí nenakupují. Způsob, jakým lidé finančních služeb využívají, se mění vlivem inovativních online služeb. Tyto služby představují i významnou příležitost k tomu, jak všem Evropanům přinést výhody, jež z hlouběji integrovaného jednotného trhu retailových finančních služeb plynou.

Informované rozhodnutí by mohli učinit a náklady si snížit v případě, že by do obou možností přepočtu měny (možnosti nabízené jednak obchodníkem, jednak poskytovatelem platební služby na straně spotřebitele) bylo vneseno více transparentnosti. Směrnice o platebních službách (směrnice o platebních službách 1, již má nahradit směrnice o platebních službách 2) obsahují požadavky na sdělování údajů v případě cizoměnových transakcí. Tyto poplatky by mohla dále zprůhlednit doplňující doporučení k tomu, jak by měly vnitrostátní orgány tyto požadavky na transparentnost řádně vymáhat.

Poplatky za přeshraniční a vnitrostátní eurové platby v rámci EU narovnalo nařízení o přeshraničních platbách. Platby v jiných měnách EU než v euru předmětem tohoto nařízení nejsou. Poplatky za takovéto přeshraniční transakce zůstávají obvykle značné a výrazně převyšují objem poplatků za čistě vnitrostátní transakce v jiných měnách, než je euro. Minimální poplatky za přeshraniční transakce jsou vysoké, čímž se značně prodražují transakce nevelkého rozsahu. Náklady na přeshraniční transakce ve všech členských státech by klesly, pokud by byla působnost uvedeného nařízení rozšířena na všechny měny v EU.

Nemělo by tudíž docházet k bezdůvodné diskriminaci zákazníků na základě jejich místa pobytu, zejména pokud to znamená, že by spotřebitelé museli ve vlastní zemi kupovat od téhož poskytovatele méně atraktivní službu. Problém zeměpisného blokování v případě platebních účtů již řeší samostatná směrnice. Její dopad i postupy při zeměpisném blokování v případě jiných finančních služeb bude Komise monitorovat. Bude-li prokázáno, že dochází k bezdůvodné diskriminaci, zváží Komise vhodná opatření, jež by měla svých cílů dosáhnout bez toho, aby podnikům ukládala nadměrnou regulatorní zátěž.

Komplexní právní rámec však sám o sobě nestačí, a navíc musí být účinně prosazován. Komise úzce spolupracuje s evropskými orgány dohledu při mapování způsobů, jak v EU vymáhání právní úpravy a dohled uplatňovat důsledněji a efektivněji. Komise rovněž koordinuje činnost sítě pro spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele, jež podniká zejména společná opatření k vymáhání právní úpravy (např. v případě půjčoven automobilů, viz níže). Komise dále ustavila síť FIN-NET, jež spotřebitelům pomáhá prosazovat jejich práva, aniž by se museli obracet na soud, za pomoci příslušného subjektu alternativního řešení sporů. Za účelem zvýšení povědomí o síti FIN-NET připravuje Komise zvláštní kampaň.

EU již učinila významné kroky k vytvoření celounijnímu trhu retailových finančních služeb, který bude konkurenční i bezpečný. V této souvislosti mimo jiné zavedla právo na přístup k základním bankovním účtům v rámci celé EU, zjednodušila distribuci pojištění a poskytování hypotečních úvěrů do jiných členských států, chrání práva spotřebitelů ve smlouvách o spotřebitelském úvěru a zkvalitnila pravidla, jimiž se řídí ochrana spotřebitelů v případě investic do cenných papírů, hypotečních úvěrů a pojištění. Řada z těchto právních opatření však pochází teprve z nedávné doby, takže se jejich účinek dosud neprojevil naplno. Sektor finančních služeb rovněž podléhá obecným pravidlům EU o ochraně spotřebitele, která zajišťují trvale vysokou úroveň této ochrany ve všech odvětvích zejména v případě neexistence předpisů specifických pro konkrétní sektor. Řada z těchto pravidel je v současnosti vyhodnocována v rámci Programu pro účelnost a účinnost právních předpisů (REFIT).

Mnoho spotřebitelů si stěžuje, že je obtížné si zjistit úplnou cenu za půjčení auta předtím, než se dostaví do autopůjčovny, a to i v případech, kdy si vozidlo rezervují online. K příplatkům, které si autopůjčovny nezřídka účtují, patří doplňkový produkt plného pojištění všech rizik vozidla, která nejsou kryta základním pojištěním zahrnutým ve zveřejněné ceně za půjčení vozidla. Tyto příplatky se značně liší (mezi autopůjčovnami, makléři i pojišťovnami), takže by spotřebitelé, pokud by se jim dostalo srozumitelnějších informací, mohli ušetřit. Směrnice o distribuci pojištění vylučuje ze své oblasti působnosti a z informačních požadavků „zprostředkovatele doplňkového pojištění“, tedy například právě půjčovny automobilů, jež prodávají doplňkové pojištění.

S pojištěním motorových vozidel souvisí i otázka přenositelnosti bonusů při bezeškodním průběhu. Držitelé pojištění mají nárok na to, aby jim jejich pojišťovna vystavila potvrzení o nárocích třetích osob z titulu pojištění odpovědnosti, resp. o neexistenci takových nároků, za období předchozích pěti let. Dobří řidiči mohou tato potvrzení předložit svému novému pojistiteli za účelem získání slevy z pojistného, jež může dosáhnout až 50–60 % („systém bonus-malus“ nebo „bonus/sleva za bezeškodní průběh“). V některých případech však pojistitelé k takovým potvrzením nepřihlížejí, zejména tehdy, přechází-li k nim držitel pojištění z jiného členského státu. Z tohoto důvodu bude po vyhodnocení směrnice o pojištění motorových vozidel v rámci programu REFIT přezkoumáno i uznávání potvrzení o škodním průběhu předchozích pojištění.

Oběti dopravních nehod mají v současné době nárok na odškodnění za úraz či hmotnou škodu dokonce i v případě, kdy vozidlo, jež nehodu způsobilo, není pojištěno, a v případě nedovoleného vzdálení se z místa dopravní nehody. Toto právo mají bez ohledu na to, na kterém místě v EU k nehodě dojde. V situacích týkajících se více členských států však chybí harmonizovaný mechanismus odškodnění v případě, dostane-li se pojistitel do insolvence. V rámci programu REFIT bude vyhodnocena směrnice o pojištění motorových vozidel. Komise v návaznosti na to prostuduje způsob, jak nejlépe zajistit, aby se obětem nehod dostalo náhrady škody právě i v případě insolvence pojistitele.

Dokonce ani v případech, kdy jsou spotřebitelé ke změně poskytovatele oprávněni, se pro výhodnější produkt nerozhodují. Tento stav nemusí mít jen behaviorální příčiny, nýbrž může být dán i neexistencí objektivních a věrohodných informací o finančních produktech, jež se nabízejí. Při získávání nestranných informací a porovnávání nákladů by spotřebitelům mohly pomoci srovnávací internetové stránky, které upravuje například právě směrnice o platebních účtech. V zájmu zkvalitnění takových stránek vypracovala mnohostranná skupina pro nástroje na porovnávání cen vedená Komisí hlavní zásady vztahující se na nástroje pro porovnání („Key Principles for Comparison Tools“). Z těchto zásad budou vycházet další kroky.

V posledních letech se rychle rozvíjí trh spotřebitelských úvěrů poskytovaných mj. z jiných členských států. Zásluhu na tom mají zejména platformy přímého úvěrování a poskytování úvěrů online. Právní předpisy EU (zejména směrnice o spotřebitelském úvěru) byly koncipovány pro více tradiční formy úvěrování, a tedy nemusejí tyto nové formy úvěrování, zejména úvěrování online do jiných členských států, upravovat do náležité hloubky. Rozvoji trhu se spotřebitelskými úvěry by mohla bránit i skutečnost, že na úrovni EU nejsou harmonizovány požadavky na povolování a dohled (které platí pro mnoho dalších finančních služeb). Spotřebitelé a poskytovatelé úvěrů si totiž nejsou jisti tím, které požadavky se použijí a který orgán na spotřebitelské úvěry, ať již poskytované jen v daném státě či v rámci EU, případně dohlíží.

Rozšířená nabídka a lepší dostupnost spotřebitelských úvěrů vytvářejí podnikatelské příležitosti a snižují náklady pro příjemce úvěrů. Roste však i riziko neodpovědného poskytování a přijímání úvěrů, jež pak vede k nadměrnému zadluženi. Toto riziko je nutno zmírnit.

Smyslem posouzení úvěruschopnosti, jež upravují směrnice o spotřebitelském i o hypotečním úvěru, je takovému nezodpovědnému přístupu předcházet. Nadměrné zadlužení nicméně představuje v EU i nadále závažný problém. Podle údajů Eurostatu (statistika v oblasti příjmů a životních podmínek, SILC) je nadměrně zadluženo v průměru zhruba 10 % evropských domácností, s tím, že tento stav je do značné míry dán úvěrovými činnostmi. V situaci zadlužení jsou vůči hospodářským otřesům zranitelné zejména nízkopříjmové domácnosti, neboť pokles výdělků či nárůst úrokových sazeb by mohly rychle vést k tomu, že se jejich zadlužení stane neudržitelným a že sklouznou do obtížné hospodářské situace.

Studie, kterou Komise nechala vypracovat v roce 2013, potvrdila, že při zmírňování zadlužení a řešení nadměrného zadlužení efektivně pomáhá dluhové poradenství spolu s finančním vzděláváním. Způsoby, jakými je dluhové poradenství v EU aktuálně poskytováno, se však značně různí. V některých zemích a regionech je znatelně poddimenzováno. V některých případech může být neefektivní v důsledku neúplné znalosti o způsobu, jakým by mělo být poskytováno, či v důsledku neúplného povědomí o něm mezi spotřebiteli.

Opatření č. 7 Komise prozkoumá možnosti, jak rozšířit přístup k úvěrům z jiných členských států a současně zajistit vysokou úroveň ochrany spotřebitelů. V této souvislosti též zváží způsoby, jak efektivněji řešit nadměrné zadlužení spotřebitelů, jež souvisí s úvěrovými činnostmi.

3Právní a regulatorní překážky pro podniky

Podniky, které se vyjadřovaly k zelené knize, opakovaně uváděly, že nejsou s to sestavit schůdný podnikatelský záměr na poskytování služeb v zahraničí v důsledku nedostatečné poptávky, k níž přistupuje regulatorní nejistota. Jí se rozumí rizika (a náklady) plynoucí z povinnosti dodržovat legislativu jiného členského státu, která může jít nad rámec právních požadavků EU. Je tedy zapotřebí přijmout opatření na straně nabídky, zjistit regulatorní omezení, jež členské státy poskytovatelům ukládají, a některými z nich se zabývat.

Jednou z možností ke snížení nejistoty, jež z rozdílných vnitrostátních režimů plyne, je vypracovat pro vybrané produkty samostatný evropský režim nad rámec stávajícího režimu vnitrostátního. Relevantní je v této souvislosti například úsilí, jež Komise věnuje tvorbě jednoduchého, efektivního a konkurenceschopného celoevropského osobního penzijního produktu – přenosného finančního produktu, který si mohou lidé s sebou přenášet do jiných členských států EU. Smyslem tohoto produktu bude vytvořit skutečně jednotný trh osobních penzijních produktů a zjednodušit jejich prodej (poskytovateli pojištění či správci aktiv) do jiných členských států i přenositelnost do jiných členských států z pohledu střadatelů. Tento produkt by současně představoval vzor pro penzijní produkty třetího pilíře v členských státech, kde je tento typ produktů nedostatečně rozvinut. Měl by tedy pomoci překlenout nerovnost mezi důchody a uvolnit nové úspory pro investování.

3.1Regulatorní omezení v členských státech

Diference mezi vnitrostátními právními systémy a tendence vytvářet při provádění práva EU vnitrostátní regulatorní nadstavbu mohou narušit hospodářskou soutěž na úkor subjektů nově vstupujících na trh, které jsou konfrontovány s vysokými náklady na dodržování předpisů. Právo EU si klade za cíl vyvážit svobodu poskytovat finanční služby na straně jedné s dostatečnými zárukami pro spotřebitele a stabilitou trhu na straně druhé. Ve spojení s pravidly o odpovědnosti orgánů dohledu z domovského a hostitelského státu a o rozhodném právu tak lze provádět pasportizaci, tj. udělovat právo poskytovat vybrané finanční služby v jiných členských státech. Právní předpisy EU ponechávají členským státům určitý prostor k tomu, aby tento rámec přizpůsobily specifikům svých trhů. Do jurisdikce členských států tak například spadají některá pravidla o ochraně spotřebitele. Z odpovědí na konzultaci k zelené knize však vyplývá, že rozdíly mezi členskými státy jsou takové povahy, že brání řádnému fungování jednotného trhu.

Je nicméně zapotřebí shromáždit podrobnější poznatky o konkrétních pravidlech a postupech, jež by mohly představovat bezdůvodné překážky, které nemusí být odůvodněny ochranou spotřebitele v daném členském státě, avšak brání podnikům, aby své služby nabízely v jiných členských státech. Kroky k odbourání překážek volného pohybu kapitálu již podniká skupina expertů z členských států, kteří tyto překážky mapují a vyměňují si osvědčené postupy. Výsledky této práce budou zveřejněny ve zprávě, která rovněž nastíní první plán opatření, k jejichž přijetí nejpozději do roku 2019 by členské státy byly vyzvány. Přeshraniční překážky ve specifické oblasti distribuce fondů byly předmětem nedávné konzultace, na niž Komise připraví svou odpověď v roce 2017. Neznámou však do značné míry zůstávají vnitrostátní pravidla, jimiž se řídí ochrana spotřebitele a chování poskytovatelů.

Opatření č. 8 Komise prostuduje vnitrostátní pravidla, jimiž se řídí ochrana spotřebitele a chování poskytovatelů. Následně posoudí, zda tato pravidla nevytvářejí bezdůvodné překážky podnikání v jiných členských státech.

3.2Jednodušší přeshraniční poskytování úvěrů

Důležitým požadavkem na poskytování spotřebitelských úvěrů je podle práva EU posouzení úvěruschopnosti. Toto posouzení nejenže poskytuje poskytovateli i příjemci úvěru ochranu, ale je i účinnou prevencí proti nadměrnému zadlužení. Při posuzování úvěruschopnosti však poskytovatelé úvěrů narážejí na obtíže v případech, kdy žadatelé o úvěr pocházejí z jiných členských států. Důvodem je skutečnost, že jsou relevantní údaje z jiných zemí hůře dostupné a srovnatelné.

Zpětná vazba, kterou poskytly úřady pro ochranu spotřebitele z členských států a kterou zprostředkovaly stížnosti, poukázala na značné rozdíly, s jakými jsou v různých členských státech takováto posouzení prováděna v oblasti spotřebitelských úvěrů. Pokud by bylo posuzování úvěruschopnosti standardizováno a harmonizováno, poskytování úvěrů do jiných členských států by se zjednodušilo, což by zase mohlo snížit ceny a rozšířit výběr pro spotřebitele. Předešlo by i tomu, aby zranitelní spotřebitelé upadali do „dluhové pasti“, a zajistilo by, aby spotřebitelé, kteří si berou úvěr z jiných členských států, byli chráněni stejně, jako kdyby ho sjednávali doma.

Při posuzování žádosti o úvěr vycházejí věřitelé zpravidla z různých interních a externích zdrojů dat, mj. z úvěrových registrů. Poskytovatelé úvěrů ve svých odpovědích na konzultaci k zelené knize opakovaně uváděli, že služby nemohou do jiných členských států nabízet proto, že nemají k relevantním údajům z těchto jiných států přístup. Posuzování úvěruschopnosti žadatelů o úvěr se tím ztěžuje. Pokud by byly údaje k úvěrům standardizovány, poskytování úvěrů online v rámci celé Evropy by se tím zjednodušilo. Vlivem rozvoje finančních technologiía dat velkého objemu jsou dnes používány alternativní datové prvky a zdroje. Tyto prvky a zdroje by měly být pečlivě posouzeny z hlediska souladu s předpisy EU o ochraně osobních údajů a s ohledem na jejich význam pro určení ratingu dlužníka anebo pro nastavení cen za finanční služby.

Efektivnější systémy úvěrových zpráv mohou věřitelům zpřístupnit doplňující údaje k informacím, jež poskytují sami žadatelé o úvěr. Umožňují tak přijímat řádně podložená úvěrová rozhodnutí (zejména v případech, kdy se opírají o výše uvedená standardizovaná posouzení úvěruschopnosti). V důsledku tak mají úvěruschopní žadatelé k úvěrům lepší přístup. Směrnice o hypotečním i o spotřebitelském úvěru již nyní poskytují věřitelům rovný přístup k úvěrovým registrům v jiných členských státech. Poskytované informace se však liší: v některých členských státech obsahují úvěrové registry pouze údaje o neprovedených platbách (tj. negativní údaje), v jiných státech informují i o pravidelnosti plateb (tj. pozitivní údaje). Údaje k úvěrům jsou navíc sdíleny zpravidla pouze na reciproční bázi. Úvěrové registry tedy nejsou interoperabilní, relevance údajů, jež jsou k dispozici pro posouzení úvěruschopnosti, není zřejmá, a informace nejsou široce používány v jiných členských státech.