EVROPSKÁ KOMISE V Bruselu dne 13.7.2016 COM(2016) 467 final 2016/0224(COD) Návrh NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY o zavedení společného postupu pro mezinárodní ochranu v Unii a o zrušení směrnice 2013/32/EU



DŮVODOVÁ ZPRÁVA 1.SOUVISLOSTI NÁVRHU •Souvislosti a důvody návrhu Evropská unie pracuje na integrované, udržitelné a celostní migrační politice EU, která je založena na solidaritě a spravedlivém sdílení odpovědnosti a která může účinně fungovat jak v dobách klidu, tak v době krize. Od přijetí Evropského programu pro migraci pracuje Evropská komise na realizaci opatření, která účinně a komplexně řeší bezprostřední i dlouhodobé výzvy řízení migračních toků. Společný evropský azylový systém je založen na pravidlech, jež určují, který členský stát je příslušný pro žadatele o mezinárodní ochranu (i pokud jde o databázi otisků prstů žadatelů o azyl), a jež dále stanoví společné normy pro azylová řízení, podmínky přijímání, uznávání a ochranu příjemců mezinárodní ochrany. Při provádění společného evropského azylového systému pak členským státům pomáhá Evropský podpůrný úřad pro otázky azylu. Ačkoli bylo při budování společného evropského azylového systému dosaženo značného pokroku, existují dosud významné rozdíly mezi členskými státy v tom, jaké druhy řízení používají, jaké podmínky přijímání poskytují žadatelům, kolik žádostí uznají a jaký druh ochrany příjemcům mezinárodní ochrany udělí. Tyto rozdíly přispívají k druhotnému pohybu osob a tzv. azylové turistice, vytvářejí motivační faktory a v konečném důsledku vedou k tomu, že odpovědnost nabídnout ochranu těm, kteří ji potřebují, není mezi členskými státy rozdělena rovnoměrně. Nedávné rozsáhlé příjezdy migrantů ukázaly, že Evropa potřebuje účinný a účelný azylový systém, který bude schopen zaručit spravedlivé a udržitelné sdílení odpovědnosti mezi členskými státy, poskytnout dostačující a důstojné podmínky přijímání v celé EU, zpracovávat rychle a účinně žádosti o azyl podané v EU a zajistit kvalitní rozhodování, aby ti, kteří mezinárodní ochranu potřebují, ji i skutečně získali. Spolu s tím ale EU musí řešit nelegální a nebezpečný pohyb osob a učinit přítrž obchodnímu modelu pašeráků. Proto musí být na jedné straně žádosti o azyl těch osob, které nárok na mezinárodní ochranu nemají, vyřizovány urychleně a tito migranti musí být rychle navraceni. Na straně druhé je třeba otevřít bezpečné a legální cesty do EU pro ty osoby z třetích zemí, které ochranu potřebují. Jde také o součást širšího partnerství s prioritními zeměmi původu a tranzitu. Dne 6. dubna 2016 Komise ve sdělení „Směrem k reformě společného evropského azylového systému a posilování legálních cest do Evropy“ vytyčila priority strukturní reformy evropského azylového a migračního rámce a nastínila kroky na cestě k lidštější, spravedlivější a účinnější evropské azylové politice a lépe řízené politice legální migrace. Dne 4. května 2016 pak Komise předložila první soubor návrhů reformy společného evropského azylového systému, které dostály třem prioritám uvedeným ve sdělení Komise: vytvoření udržitelného a spravedlivého dublinského systému pro určení členského státu příslušného k posouzení žádosti o azyl, posílení systému Eurodac, aby bylo možné lépe monitorovat druhotný pohyb osob a potírat nelegální migraci, a zřízení specializované evropské agentury pro azyl, která zajistí dobré fungování evropského azylového systému. Tyto návrhy byly prvními stavebními kameny reformy struktury společného evropského azylového systému. Reformu společného evropského azylového systému Komise dokončuje druhým balíčkem, v jehož rámci přijímá čtyři další návrhy: návrh, který směrnici o azylovém řízení nahrazuje nařízením, harmonizuje současné nesourodé postupy v členských státech a vytváří skutečně společný postup, návrh, který kvalifikační směrnici nahrazuje nařízením, stanoví jednotné normy pro uznávání osob, které potřebují ochranu, a práva přiznaná příjemcům mezinárodní ochrany a dále návrh, kterým se reviduje směrnice o podmínkách přijímání tak, aby byly v celé EU dále harmonizovány podmínky přijímání, aby se zvýšily vyhlídky žadatelů na integraci a aby byl omezen druhotný pohyb. V návaznosti na závazek posílit legální cesty do EU, který Komise oznámila dne 6. dubna 2016, přichází Komise také s návrhem strukturovaného rámce EU pro znovuusídlování, jenž se posouvá k řízenějšímu přístupu k mezinárodní ochraně uvnitř EU, jenž osobám, které potřebují mezinárodní ochranu, zaručuje spořádanou a bezpečnou cestu do EU a jehož cílem je postupně omezit motivaci k nelegálním příjezdům. Tyto návrhy jsou nezbytnou součástí celkové reformy společného evropského azylového systému a jsou úzce propojeny. Touto druhou fází legislativních návrhů reformujících acquis v oblasti azylu jsou nyní na stole všechny elementy solidního, koherentního a integrovaného společného evropského azylového systému, který je založen na společných harmonizovaných pravidlech, která jsou jak účinná, tak ochranná, plně v souladu s Ženevskou úmluvou. Společný evropský azylový systém, který dále rozvíjíme, je jak účinný, tak ochranný a je navržen tak, aby plně sbližoval vnitrostátní azylové systémy, omezoval motivaci k druhotnému pohybu, posiloval důvěru mezi členskými státy a vedl celkově k dobře fungujícímu dublinskému systému. Je zárukou, že se žadatelům o azyl, ať už jsou kdekoli v EU, dostane rovného a odpovídajícího zacházení. Poskytuje nástroje nutné pro rychlou identifikaci osob, které skutečně potřebují mezinárodní ochranu, a pro navrácení těch, kteří potřebu ochrany nemají. Je štědrý k těm nejzranitelnějším osobám a přísný vůči možnému zneužití, vždy však respektuje základní práva. Společný systém je konečně také nákladově efektivní a flexibilní natolik, aby se dal přizpůsobit náročným situacím, kterým v této oblasti čelí členské státy. •Cíle návrhu Cílem tohoto návrhu je zřídit skutečně společný postup pro mezinárodní ochranu, který bude účinný, spolehlivý a vyvážený. Tím, že má podobu nařízení, které je přímo použitelné ve všech členských státech, a tím, že odstraňuje prvky volnosti jednání, ale i zjednodušuje, racionalizuje a konsoliduje postupy, se návrh snaží dosáhnout vyšší úrovně harmonizace a větší jednotnosti výsledků azylových řízení v jednotlivých členských státech, čímž odstraní motivaci k azylové turistice a druhotnému pohybu mezi členskými státy. Návrh prosazuje rychlé, ale kvalitní rozhodování ve všech fázích řízení. Po členských státech vyžaduje, aby do azylových systémů investovaly už ve správních fázích řízení a aby příslušným orgánům poskytly nezbytné prostředky k tomu, aby mohly rychle, a přitom solidně rozhodovat tak, aby těm osobám, které potřebují mezinárodní ochranu, byl rychle přiznán status, zatímco ty osoby, které ochranu nepotřebují, byly rychle navráceny. Rychlé a účinné rozhodování je v zájmu jak žadatelů, kteří tak snáze pochopí svoje právní postavení, tak členských států, kterým to ušetří náklady spojené s přijímáním a administrativou. Spravedlivý a účinný postup společný pro celou Unii znamená: –jednodušší, přehlednější a kratší řízení, která nahradí současná nesourodá řízení v členských státech. Návrh počítá s krátkými, ale přiměřenými lhůtami pro vyslovení souhlasu žadatele s řízením a pro posouzení žádostí jak ve správní, tak odvolací fázi. Zachována je šestiměsíční lhůta u prvního rozhodnutí, avšak u zjevně nedůvodných a nepřípustných žádostí se počítá se lhůtami značně kratšími. Členské státy mají také možnost jakoukoli žádost posoudit přednostně. Lhůty pro registrování, podávání a posuzování žádostí jsou pevně stanoveny, ale lze je ve výjimečných případech prodloužit, pokud členský stát obdrží neúměrný počet žádostí najednou. Aby se dalo s takovými eventualitami počítat, měly by členské státy spíše pravidelně revidovat a anticipovat svoje potřeby, aby zajistily odpovídající zdroje pro účinné řízení svých azylových systémů. V případě potřeby se členské státy mohou spolehnout na pomoc Agentury Evropské unie pro azyl. Řízení o přípustnosti a zrychlené posuzovací řízení jsou dále nově povinná a ustanovení o následných žádostech jsou přeformulována tak, aby umožňovala výjimky z práva setrvat na konci správního řízení nebo během něj, –procesní záruky chránící práva žadatelů, které mají zaručit, aby žádosti o azyl byly adekvátně posuzovány v rámci racionalizovaného a kratšího řízení. To je zaručeno tak, že na začátku řízení je každý žadatel informován o svých právech, povinnostech a následcích nedodržení těchto povinností. Žadatelé musí dostat účinnou příležitost spolupracovat a řádně komunikovat s příslušnými orgány, aby mohli předložit veškerá fakta k doložení žádosti, která mají k dispozici. Tento návrh dává žadatelům adekvátní procesní záruky, aby mohli svůj případ sledovat ve všech fázích řízení, zejména právo být vyslechnut v osobním pohovoru, tlumočení a bezplatnou právní pomoc a zastupování. Dále je pravidlem, že mají právo setrvat až do výsledku řízení. Žadatelé mají právo na náležité oznámení rozhodnutí, skutkových a právních důvodů tohoto rozhodnutí a v případě zamítavého rozhodnutí mají právo na účinný opravný prostředek u soudu nebo tribunálu. Pro žadatele se zvláštními procesními potřebami a pro nezletilé osoby bez doprovodu se počítá s posílenými ochrannými opatřeními, např. podrobnějšími pravidly posuzování, dokládání a řešení zvláštních procesních potřeb žadatele,

–přísnější pravidla pro předcházení zneužívání systému, pro postihování zjevně zneužívajících žádostí a pro odstraňování motivace k druhotnému pohybu, a to stanovením jasných povinností žadatele spolupracovat s orgány v průběhu celého řízení a stanovením přísných důsledků vážících se k nedodržení těchto povinností. V tomto smyslu je posouzení žádosti o mezinárodní ochranu podmíněno podáním žádosti, sejmutím otisků prstů, poskytnutím podrobných informací nezbytných k posouzení žádosti a přítomností a pobytem v příslušném členském státě. Nedodržení kterékoli z těchto povinností může vést k zamítnutí žádosti pro odstoupení od ní v souladu s postupem v případě konkludentního zpětvzetí žádosti. Současné volitelné procesní nástroje pro postihování zneužívajícího jednání žadatelů, druhotného pohybu a zjevně nedůvodných žádostí jsou nově povinné a dále posílené. Návrh zejména stanoví jasné, vyčerpávající a povinné seznamy důvodů, kdy posouzení musí být urychleno a kdy musí být žádosti zamítnuty jako zjevně nedůvodné nebo jako odstoupené. Dále byla posílena schopnost reagovat na následné žádosti zneužívající azylové řízení, a to zejména tak, že je nově možné vyhostit takové žadatele z území členských států předtím a potom, co bylo vydáno správní rozhodnutí o jejich žádostech. Současně s tím ale platí všechny záruky, včetně práva na účinný opravný prostředek, aby nedošlo k porušení práv žadatelů, –harmonizovaná pravidla o bezpečných zemích jsou kritickým elementem účinného společného postupu a tento návrh harmonizuje procesní důsledky uplatnění pojmu bezpečné země. V případě, kdy žadatelé zjevně nepotřebují mezinárodní ochranu, protože pocházejí z bezpečné země původu, musí dojít k rychlému zamítnutí jejich žádostí a k jejich urychlenému návratu. V případě, kdy žadatelé již nalezli první zemi azylu, kde se jim dostává ochrany nebo kde jejich žádosti může posoudit bezpečná třetí země, musí být žádosti shledány nepřípustnými. Komise navrhuje postupně se přiblížit k plné harmonizaci v této oblasti a nahradit do pěti let od vstupu nařízení v platnost vnitrostátní seznamy bezpečných zemí evropskými seznamy či určeními na úrovni Unie. •Soulad s platnými předpisy v této oblasti politiky Tento návrh je plně v souladu s prvními návrhy na reformování společného evropského azylového systému předloženými dne 4. května 2016 ohledně dublinského nařízení, systému Eurodac a Agentury Evropské unie pro azyl, s návrhy na reformování kvalifikačního nařízení a na přepracované znění směrnice o podmínkách přijímání a s návrhem strukturovaného systému Unie pro znovuusídlování. Pokud jde o návrh přepracovaného znění dublinského nařízení, použije se tento návrh na žadatele podstupující dublinské řízení. Tento návrh má zejména souvislost s pravidly stanovenými v návrhu přepracovaného znění dublinského nařízení, která dále konkretizuje, např. posouzení přípustnosti žádosti, zrychlené posuzovací řízení, následné žádosti a záruky pro nezletilé osoby a zvláštní záruky pro nezletilé osoby bez doprovodu. Tento návrh je také spojen s přepracováním nařízení o Eurodac, pokud jde o snímání otisků prstů a obličeje žadatelů a jejich relevanci u žádostí o mezinárodní ochranu. Pokud jde o návrh týkající se Agentury Evropské unie pro azyl, tento návrh připomíná důležitost operativní a technické podpory, kterou tato agentura může poskytovat členským státům v zájmu účinného řízení žádostí o mezinárodní ochranu, ale také důležitost jejího poskytování a budování kapacit v souladu s novým navrhovaným mandátem agentury. Pokud jde o návrh kvalifikačního nařízení, oba návrhy se vzájemně doplňují, neboť návrh kvalifikačního nařízení stanoví normy, které musí splnit státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli požívat mezinárodní ochrany, zatímco tento návrh stanoví pravidla společného postupu pro udělování a odnímání mezinárodní ochrany. Tento návrh je rovněž úzce spojen s návrhem přepracovaného znění směrnice o podmínkách přijímání. Aby bylo zajištěno včasné a účinné posuzování žádostí o mezinárodní ochranu, je nutné, aby žadatelé dodržovali ohlašovací povinnosti stanovené v návrhu přepracovaného znění směrnice o podmínkách přijímání, a tento návrh stanoví procesní důsledky pro ty žadatele, kteří tyto ohlašovací povinnosti nedodrží. •Soulad s ostatními politikami Unie Tento návrh je v souladu s celkovou dlouhodobou politikou lepšího řízení migrace, jak ji stanovila Komise v Evropském programu pro migraci, který rozvádí politické směry předsedy Junckera do souboru koherentních a vzájemně se posilujících iniciativ opírajících se o čtyři pilíře. Tyto pilíře spočívají v omezování motivace k nelegální migraci, v zabezpečení vnějších hranic a záchraně životů, v silné azylové politice a nové politice legální migrace. Tento návrh, který dále provádí Evropský program pro migraci, pokud jde o cíl posílení azylové politiky Unie, by měl být chápán jako součást širší politiky na úrovni EU, která usiluje o vybudování robustního a účinného systému udržitelného řízení migrace pro budoucnost, který bude spravedlivý k hostitelské společnosti a občanům EU i k dotčeným státním příslušníkům třetích zemí a zemím původu a tranzitu. 2.PRÁVNÍ ZÁKLAD, SUBSIDIARITA A PROPORCIONALITA •Právní základ Právním základem návrhu je čl. 78 odst. 2 písm. d) Smlouvy o fungování Evropské unie, který stanoví přijetí opatření pro společný postup pro udělování a odnímání jednotného azylového statusu nebo statusu doplňkové ochrany. •Subsidiarita Cílem tohoto návrhu je zavést společný postup pro udělování a odnímání mezinárodní ochrany, který nahrazuje různé postupy pro azylová řízení v členských státech a zajišťuje dobré načasování a účinnost tohoto postupu. Žádosti státních příslušníků třetích zemí a osob bez státní příslušnosti o mezinárodní ochranu by měly být posuzovány postupem, který se řídí stejnými pravidly bez ohledu na to, ve kterém členském státě byla žádost podána, aby tak bylo zajištěno rovné vyřizování žádostí o mezinárodní ochranu, srozumitelnost a právní jistota pro jednotlivé žadatele. Členské státy dále nemohou jednotlivě zavádět společná pravidla pro omezování motivace k azylové turistice a druhotnému pohybu mezi členskými státy. Proto je nutné opatření na úrovni Unie. Tohoto cíle nelze dostatečně dosáhnout členskými státy a lze jej tedy, vzhledem k rozsahu a účinku tohoto nařízení, lépe dosáhnout na úrovni Unie. Unie tudíž může přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle. •Proporcionalita V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení jeho cílů.

Pokud jde o zavedení společného postupu pro udělování a odnímání mezinárodní ochrany, všechny prvky návrhu se omezují na to, co je nezbytné k zavedení a umožnění takového společného postupu, k jeho racionalizaci a zjednodušení, k zajištění rovného zacházení ve smyslu práv a záruk pro žadatele a k tomu, aby byly odstraněny nesrovnalosti ve vnitrostátních postupech, jejichž nežádoucím důsledkem je motivace k druhotnému pohybu. Zavedení lhůt ve všech fázích řízení, včetně odvolací fáze, a zkrácení lhůty pro správní fázi řízení jsou změnami nezbytnými pro racionalizaci řízení a zvýšení jejich účinnosti. Lhůty navrhované pro odvolací fázi umožňují dodržení všech příslušných procesních záruk, včetně práva na ústní slyšení a dodržení principu „rovnosti zbraní“. Navržením těchto lhůt se Komise pokusila nalézt rovnováhu mezi právem žadatelů na to, aby jejich případ byl projednán v přiměřené lhůtě, a jejich právem na účinný opravný prostředek a obranu, včetně poskytnutí bezplatné právní pomoci a zastupování. •Volba nástroje Tento návrh nařízení má zrušit a nahradit směrnici. Stupeň harmonizace vnitrostátních postupů pro udělování a odnímání mezinárodní ochrany, kterého bylo dosaženo směrnicí 2013/32/EU, se ukázal jako nedostatečný k vyřešení odlišností v druzích využívaných řízení, procesních lhůtách, právech a procesních zárukách žadatelů, počtech uznaných žádostí a druzích udělené ochrany. Pouze nařízením, které v Unii zavede společný postup pro azylové řízení a jehož ustanovení budou přímo použitelná, lze zajistit nezbytný stupeň jednotnosti a účinnosti, jenž je nutný pro uplatnění procesních pravidel práva Unie o azylu. 3.KONZULTACE SE ZÚČASTNĚNÝMI STRANAMI •Konzultace se zúčastněnými stranami Při přípravě tohoto druhého balíčku návrhů uspořádala Komise cílené konzultace s členskými státy, vysokým komisařem Organizace spojených národů pro uprchlíky a občanskou společností, jež byly vedeny cíli reformy společného evropského azylového systému stanovenými ve sdělení Komise ze dne 6. dubna 2016. Komise pečlivě posoudila přednesené argumenty a pokusila se zohlednit ty z nich, které byly vesměs společné všem stranám zainteresovaným na tomto návrhu. V červnu 2016 proběhla v Evropském parlamentu neformální výměna názorů o druhém balíčku návrhů. –Většina členských států se postavila kladně k volbě Komise, aby současnou směrnici nahradilo nařízení, i když některé státy vyjádřily obavu, zda bude slučitelné s jejich vnitrostátním správním řádem. Některé členské státy byly už od debaty o návrhu směrnice o azylovém řízení názoru, že nařízení, jehož ustanovení jsou přímo použitelná, je neúčinnější právní nástroj pro zabezpečení práv žadatelů a rovné zacházení ve všech členských státech. Některé zúčastněné strany ovšem varovaly před tím rizikem snížení norem ochrany na úroveň společného jmenovatele, a to zejména proto, že v oblasti mezinárodního uprchlického práva je Unie hlavním vzorem. –Většina členských států uznala, že je nutné zjednodušit a vyjasnit současná procesní pravidla, a vyjádřila podporu další harmonizaci azylových řízení v celé Unii. Členské státy uznaly potřebu vyjasnit a zjednodušit důvody pro přípustnost, využití řízení na hranicích a zrychlených řízení a vyřizování následných žádostí. Mezi členskými státy byla obecná podpora pro zavedení maximálních lhůt v různých fázích řízení, včetně odvolací fáze. Většina členských států vyjádřila uspokojení nad současným harmonogramem běžného správního řízení, ale uznala, že je třeba zavést přísnější lhůty a racionalizovat postupy. Některé členské státy však zdůraznily potřebu určité míry flexibility, aby bylo možné zvládnout velké přílivy migrantů a neúměrně vysoký počet současně podaných žádostí. Členské státy obecně podpořily zavedení povinných lhůt pro odvolací fázi, ale volaly po lhůtách odlišených podle toho, zda jde o odvolání podaná proti rozhodnutím přijatým v běžném nebo zrychleném řízení. Většina zúčastněných stran z řad občanské společnosti požadovala zjednodušení stávajících procesních pravidel. Byly však skeptičtější, pokud jde o účelnost povinných lhůt v různých fázích řízení. Dále byly vyjádřeny obavy ohledně toho, jak zajistit, aby navrhované lhůty byly slučitelné s účinným uplatňováním procesních záruk. –Pokud jde o zrychlené posuzovací řízení, řízení na hranicích a řízení o přípustnosti, většina členských států je považuje za nástroje nezbytné pro účinnější posuzování žádostí, které jsou jasně podvodné, zjevně nedůvodné nebo nepřípustné. Názory se různily ohledně povinného využití pojmu první země azylu a bezpečná třetí země pro zamítání žádostí jako nepřípustných a ohledně povinného využití zrychleného posuzovacího řízení a řízení na hranicích. Většina členských států chápe potřebu opatření, jejichž cílem je účinnější systém, a jsou pro zřízení společného seznamu EU bezpečných zemí původu a bezpečných třetích zemí, zároveň však upřednostňuje, aby zůstala možnost, že si členské státy povedou vlastní seznamy. Několik zúčastněných stran uvedlo, že povinné uplatňování pojmů první země azylu a bezpečná země původu pro určení, zda jsou žádosti přípustné, spolu se zavedením společného seznamu EU bezpečných třetích zemí nemusí stačit k dosažení kýžené harmonizace, pokud by stále existoval prostor pro uvážení, zda budou v jednotlivých případech tyto pojmy uplatněny či nikoli. Některé zúčastněné strany vyjádřily obavy ohledně toho, že by vedle sebe mohly existovat vnitrostátní seznamy a seznamy EU bezpečných zemí původu, a poukázaly na to, že zařazení nebo vyřazení určité země ze společného seznamu EU bezpečných zemí původu by mohl přezkoumávat pouze Soudní dvůr. Většina zástupců občanské společnosti varovala před povinným využitím pojmů první země azylu a bezpečná třetí země a obecně před zvláštními postupy. Někteří z nich byli názoru, že v rámci zrychleného řízení měly být posuzovány pouze žádosti, které jsou na první pohled zjevně nedůvodné či jasně zneužívající. V této souvislosti některé zúčastněné strany tvrdily, že zvláštní řízení by neměla být použitelná na zranitelné žadatele, zejména nezletilé osoby bez doprovodu. Některé konzultované strany naléhavě požadovaly větší záruky pro nezletilé osoby bez doprovodu, zejména pokud jde o rychlé ustanovení kvalifikovaných opatrovníků. –Členské státy považovaly za nezbytné zahrnout do řízení opatření odrazující od neodůvodněného a druhotného pohybu. Většina členských států má za to, že návrh by měl také stanovit jasné povinnosti pro žadatele o mezinárodní ochranu, a zejména pak povinnost spolupracovat s orgány ve všech fázích řízení a poskytnout informace, které jsou nezbytné k posouzení žádostí. Žadatelé by rovněž měli respektovat povinnost neopustit území členského státu, který posuzuje žádost, v souladu s ustanoveními navrhované reformy dublinského nařízení. Většina členských států podpořila návrh, aby žádosti osob, které bez zdůvodnění uprchnou, byly posuzovány ve zrychleném řízení při plném dodržení příslušných procesních záruk. Současně některé z hlavních zúčastněných stran z řad občanské společnosti zdůraznily, že řízení by neměla suplovat sankce, a uvedly, že je podle nich neodůvodněné, aby útěk byl asociován se zrychleným řízením. •Sběr a využití výsledků odborných konzultací Údaje o provádění směrnice o azylovém řízení částečně shromáždil Evropský podpůrný úřad pro otázky azylu v rámci procesu, jehož cílem je zmapovat právní předpisy a praxi členských států, pokud jde o provádění nástrojů společného evropského azylového systému. Komise pak od přijetí směrnice o azylovém řízení v roce 2013 zorganizovala několik zasedání kontaktního výboru k uvedené směrnici, na nichž Komise a členské státy diskutovaly o problémech, se kterými se členské státy setkaly při provádění směrnice. Tento návrh je inspirován výsledky obou těchto procesů.

•Základní práva Tento návrh ctí základní práva a dodržuje zásady uznané zejména Listinou základních práv Evropské unie i závazky vyplývající z mezinárodního práva, zejména z Ženevské úmluvy o právním postavení uprchlíků, Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod, Mezinárodního paktu o občanských a politických právech, Úmluvy OSN proti mučení a Úmluvy OSN o právech dítěte. Společný postup pro udělování a odnímání mezinárodní ochrany musí probíhat při plném respektování základních práv zakotvených v Listině, mimo jiné práva na lidskou důstojnost (článek 1), zákazu mučení a nelidského či ponižujícího zacházení anebo trestu (článek 4), práva na ochranu osobních údajů (článek 8), práva na azyl (článek 18), ochrany před navracením (článek 19), zákazu diskriminace (článek 21), rovnosti práv mužů a žen (článek 23), práv dítěte (článek 24) a práva na účinnou právní ochranu a spravedlivý proces (článek 47). Tento návrh plně zohledňuje práva dítěte a zvláštní potřeby zranitelných osob. Návrh zaručuje řádné zohlednění zvláštních potřeb dětí, zejména nezletilých osob bez doprovodu, a to zajištěním, že budou provázeny a podporovány ve všech fázích řízení. Návrh rovněž bere v potaz závazky členských států podle Úmluvy Rady Evropy o prevenci a potírání násilí vůči ženám a domácího násilí (Istanbulské úmluvy). Ve světle návrhů Komise na rozhodnutí Rady o podpisu a uzavření Istanbulské úmluvy a s ohledem na to, aby ženám, které potřebují mezinárodní ochranu a které byly obětí genderového násilí, byla zaručena vhodná úroveň ochrany, by měl při výkladu a uplatňování tohoto nařízení být uplatňovánh genderově citlivý přístup. Návrh umožňuje uchovávání údajů shromážděných během registrace nebo při podávání žádostí o mezinárodní ochranu, mezi které patří osobní údaje a prvky týkající se žádosti, i údajů shromážděných během osobního pohovoru, včetně jeho nahrávky nebo přepisu. Aby bylo zajištěno, že osobní údaje žadatelů budou uchovány jen na tak dlouhou dobu, jaká je nezbytná, zaručuje návrh právo na ochranu osobních údajů stanovením maximální doby uchovávání těchto údajů. S ohledem na skutečnost, že tyto údaje tvoří nedílnou součást spisu žadatele, činí tato maximální doba uchovávání údajů, která je považována za nezbytnou, deset let od konečného rozhodnutí. Tato doba uchovávání je považována za nezbytnou v případě, kdy mezinárodní ochrana udělena není, neboť státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti se mohou pokusit požádat o mezinárodní ochranu v jiném členském státě nebo předkládat další následné žádosti ve stejném nebo jiném členském státě v následujících letech. Stejná doba uchovávání je nezbytná, pokud jde o osoby, kterým je mezinárodní ochrana udělena z důvodu přezkumu jejich statusu, zejména v rámci pravidelného přezkumu statusu, který stanoví návrh kvalifikačního nařízení, a je rovněž nezbytná s ohledem na povinnost přijmout zpět stanovenou v návrhu přepracovaného znění dublinského nařízení, pokud jde osoby požívající mezinárodní ochrany. Po uplynutí této doby získají státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, které pobyly v Unii několik let, povolení k trvalému pobytu nebo dokonce občanství členského státu. Údaje o osobě, která získala občanství některého členského státu před uplynutím lhůty deseti let, by měly být vymazány okamžitě. Z centrálního systému Eurodac se tyto údaje vymažou, jakmile se členský stát původu dozví, že dotčená osoba získala takové občanství, neboť taková fyzická osoba je tak již nespadá pod systém Eurodac. 4.ROZPOČTOVÉ DŮSLEDKY Tímto návrhem nevzniká Unii žádná finanční ani administrativní zátěž. Nemá proto žádný dopad na rozpočet Unie. 5.OSTATNÍ PRVKY •Mechanismy monitorování, hodnocení a podávání zpráv Komise podá Evropskému parlamentu a Radě zprávu o uplatňování tohoto nařízení do dvou let od jeho vstupu v platnost a poté každých pět let. Členské státy jsou povinny zasílat relevantní informace pro vypracování této zprávy Komisi nebo Agentuře Evropské unie pro azyl. Agentura bude rovněž sledovat dodržování tohoto nařízení členskými státy prostřednictvím monitorovacího mechanismu, který Komise navrhla zavést v jí revidovaném mandátu pro agenturu. •Podrobné vysvětlení konkrétních ustanovení návrhu Cílem tohoto návrhu je zajistit rychlé a účinné vyřizování žádostí o mezinárodní ochranu, a to stanovením společného postupu pro udělování a odnímání mezinárodní ochrany, který nahradí odlišné postupy v členských státech a který je použitelný na všechny žádosti o mezinárodní ochranu učiněné v členských státech. Tento návrh vyjasňuje a zjednodušuje postupy a poskytuje vnitrostátním orgánům nástroje nezbytné pro účinné posuzování žádostí a rozhodování o nich a pro boj proti zneužívání a druhotnému pohybu v EU a zároveň posiluje nezbytné procesní záruky pro jednotlivé žadatele, díky čemuž se celý postup urychlí a zefektivní. Racionalizace a zjednodušení postupu pro mezinárodní ochranu Návrh racionalizuje a zjednodušuje postup tím, že vyjasňuje jednotlivé kroky, pokud jde o přístup k řízení. Žádost se považuje za učiněnou, jakmile státní příslušník třetí země nebo osoba bez státní příslušnosti vyjádří přání získat mezinárodní ochranu členského státu (čl. 25 odst. 1). Taková žádost musí být registrována okamžitě, nebo nejpozději do tří pracovních dnů ode dne, kdy ji vnitrostátní orgány obdržely (čl. 27 odst. 1). Tato lhůta se ve srovnání se směrnicí o azylovém řízení nemění. Jednotlivému žadateli pak musí být poskytnuta účinná příležitost podat žádost, což by mělo být provedeno do deseti pracovních dnů ode dne, kdy byla žádost zaregistrována (čl. 28 odst. 1). Pokud jde o nezletilé osoby bez doprovodu, začíná tato lhůta běžet až od chvíle, kdy je ustanoven opatrovník a kdy se s dítětem setká (čl. 32 odst. 2). Lhůta pro podání žádosti je ve srovnání se směrnicí o azylovém řízení novinkou. Členské státy by měly pravidelně revidovat a anticipovat svoje potřeby tak, aby měly k dispozici adekvátní zdroje pro účinné řízení vlastního azylového systému, a to včetně případných pohotovostních plánů. Agentura Evropské unie pro azyl je schopna členským státům v zájmu dodržení stanovených lhůt poskytovat nezbytnou operativní a technickou pomoc. Tuší-li členské státy, že nebudou schopny tyto lhůty dodržet, měly by Agenturu Evropské unie pro azyl na základě ustanovení nového navrhovaného mandátu agentury požádat o pomoc. Pokud ji nepožádají a pokud se z důvodu nepřiměřeného tlaku stane azylový systém členského státu neúčinný natolik, že ohrozí fungování společného evropského azylového systému, může agentura na základě prováděcího rozhodnutí Komise přijmout opatření na podporu tohoto členského státu. Návrh umožňuje racionalizaci lhůt správního řízení. Ačkoli je stanoví směrnice o azylovém řízení, tyto lhůty se dosud v jednotlivých členských státech výrazně liší a v období od dubna 2015 do dubna 2016 trvalo v průměru 50 % případů v Evropské unii déle než šest měsíců. Lhůta pro posouzení žádostí v rámci řádného postupu stanoveného v tomto návrhu je šest měsíců, přičemž tuto lhůtu lze jednou prodloužit o další tři měsíce v případě nepřiměřeného tlaku nebo z důvodu složitosti případu (čl. 34 odst. 2 a 3). Stejně jako ve směrnici o azylovém řízení zůstává možnost dočasně pozastavit posuzování žádosti z důvodu změny okolností v zemi původu. Avšak ani v tomto případě by lhůta pro posuzování žádosti neměla být delší než 15 měsíců (čl. 34 odst. 5). Pro zrychlené posuzovací řízení (čl. 40 odst. 2) a pro vyřizování nepřípustných žádostí (čl. 34 odst. 1) jsou stanoveny nové lhůty. Směrnice o azylovém řízení v současnosti nestanoví pro tato řízení žádné lhůty, v důsledku čehož se lhůty v členských státech značně liší, a to v rozmezí od několika dnů až do několika měsíců. Tato řízení by měla být co nejkratší, a proto se u zrychleného posuzovacího řízení navrhuje lhůta dva měsíce a u nepřípustných případů jeden měsíc. V případech, kdy je důvodem nepřípustnosti to, že žadatel přichází z první země azylu nebo bezpečné třetí země, je lhůta pro ověření přípustnosti stanovena na deset pracovních dnů, aby bylo zajištěno účinné uplatnění pravidel stanovených v navrhované dublinské reformě, podle kterých přípustnost posuzuje první členský stát, v němž byla podána žádost, ještě předtím, než jsou použita kritéria pro určení příslušného členského státu (čl. 34 odst. 1 druhý pododstavec). Lhůta pro řízení na hranicích je stanovena na čtyři týdny, stejně jako ve směrnici o azylovém řízení (čl. 41 odst. 2). Tento návrh se týká celého postupu pro mezinárodní ochranu, a proto stanoví také lhůty pro podání odvolání a pro rozhodnutí v první odvolací fázi. To je nezbytné k zajištění spravedlnosti a účinnosti postupu a k dosažení obecného cíle, jímž je větší harmonizace postupu (článek 55). Komise si je vědoma toho, že pro členské státy může být někdy obtížné lhůty stanovené v tomto návrhu dodržet. Na prvním místě stojí však to, aby měl každý žadatel právní jistotu, pokud jde o jeho situaci. Při vypracování návrhu vzala Komise v úvahu také návrh na významné posílení mandátu Agentury Evropské unie pro azyl a to, že členské státy budou mít možnost využívat operační a technickou pomoc agentury, jiných členských států nebo mezinárodních organizací.

Práva a povinnosti žadatelů Návrh obsahuje jasná ustanovení o právech a povinnostech žadatelů pro účely řízení o mezinárodní ochraně. Obsahuje nezbytné záruky, které žadatelům umožní účinně využívat jejich práv, ale zároveň jim ukládá řadu povinností, které je mají vést k odpovědnosti v průběhu celého řízení (článek 7). V souladu s návrhem Komise na reformu dublinského nařízení musí žadatelé žádost učinit v členském státě prvního vstupu nebo v členském státě, kde oprávněně pobývají (čl. 7 odst. 1). Žadatelé jsou povinni spolupracovat s příslušnými orgány, aby tyto orgány byly schopny prokázat jejich totožnost, mimo jiné poskytnutím otisků prstů a snímku obličeje. Žadatelé musí také předložit veškeré prvky, které mají k dispozici a které jsou nezbytné pro posouzení žádosti (čl. 7 odst. 2). Žadatel musí příslušné orgány informovat o svém místě pobytu a telefonním čísle, aby byl k zastižení pro účely řízení (čl. 7 odst. 4). Žadatelé musí být informováni o řádném postupu, o svých právech a povinnostech během řízení, o důsledcích nedodržení povinností, o výsledcích posouzení a o tom, že mohou zamítavé rozhodnutí napadnout (čl. 8 odst. 2). Povinnost členských států poskytnout žadateli veškeré nezbytné informace je o to důležitější, že nedodržení povinností může mít pro žadatele vážné důsledky. Například pokud žadatel odmítne spolupracovat tím, že neposkytne detailní informace nutné pro posouzení jeho žádosti a neposkytne otisky prstů a snímek obličeje, může to vést k odmítnutí žádosti jako odstoupené v souladu s postupem konkludentního zpětvzetí žádosti (čl. 7 odst. 3 a čl. 39 odst. 1 písm. c)). V současné době je odmítnutí povinnosti poskytnout otisky prstů důvodem pro zrychlené řízení. Poněvadž však jde o důležitý prvek úplnosti žádosti, váží se k nedodržení této povinnosti závažnější důsledky. Žadatelé musí setrvat v členském státě, ve kterém jsou povinni nacházet se podle dublinského nařízení (čl. 7 odst. 5) a musí dodržovat veškeré případné ohlašovací povinnosti podle směrnice o podmínkách přijímání (čl. 7 odst. 6). Nesplnění ohlašovacích povinností může mít za následek zamítnutí žádosti jako odstoupené (čl. 39 odst. 1 písm. f)) a pokud žadatel nesetrvá v členském státě, v němž je povinen nacházet se, je jeho žádost vyřizována ve zrychleném posuzovacím řízení (čl. 40 odst. 1 písm. g)). Do tří pracovních dnů po podání žádosti musí žadatel obdržet doklad potvrzující, že daný jednotlivec je žadatelem, a uvádějící, že má právo setrvat na území daného členského státu a že se nejedná o platný cestovní doklad (článek 29). Hlavní ustanovení týkající se dokladů byla převzata ze směrnice o podmínkách přijímání a do tohoto návrhu začleněna v zájmu zjednodušení řízení o mezinárodní ochraně. Návrh stanoví druh informací, které by měly být obsaženy v tomto dokumentu, a počítá s možností zavést jednotný vzor těchto dokladů prostřednictvím prováděcího aktu, aby se zajistilo, že všichni žadatelé ve všech členských státech obdrží stejný doklad (čl. 29 odst. 5). Žadatel má právo setrvat na území daného členského státu pro účel a po dobu trvání správního řízení. Toto právo nezakládá nárok na pobyt a nedává žadateli právo cestovat do jiného členského státu bez povolení. Jako ve směrnici o azylovém řízení jsou výjimky z práva setrvat v průběhu správního řízení omezené, jasně definované v návrhu a týkají se následných žádostí a případů předávání nebo vydávání jinému členskému státu na základě evropského zatýkacího rozkazu, třetí zemi nebo mezinárodnímu trestnímu soudu či tribunálu (článek 9). Procesní záruky Zjednodušení řízení je nezbytné k zajištění účinnosti řízení ve všech členských státech a zároveň k zajištění toho, aby jednotlivý žadatel obdržel rozhodnutí, ať už pozitivní nebo negativní, v co nejkratším čase. To by však nemělo mít nežádoucí důsledky pro právo jednotlivce na to, aby jeho žádost byla posouzena odpovídajícím a komplexním způsobem umožňujícím žadateli předložit všechny prvky, které jsou důležité pro opodstatnění jeho žádosti v průběhu jejího posuzování, nebo toto právo nepříznivým způsobem ovlivnit. Z tohoto důvodu návrh obsahuje důležité záruky pro žadatele, aby se zajistilo, s výhradou omezených výjimek, a to ve všech fázích postupu, že žadatel bude mít právo být vyslyšen v rámci osobního pohovoru, že bude mít k dispozici nezbytné tlumočení a že mu bude poskytnuta bezplatná právní pomoc a zastoupení. Návrh zaručuje právo žadatele být vyslyšen v rámci osobního pohovoru o přípustnosti nebo podstatě žádosti bez ohledu na druh správního řízení vztahujícího se na jeho případ (čl. 12 odst. 1). Aby bylo právo na osobní pohovor účinné, musí být žadateli nápomocen tlumočník (čl. 12 odst. 8) a musí mu být dána příležitost poskytnout své vysvětlení ohledně důvodů své žádosti komplexním způsobem. Je důležité, aby měl žadatel k dispozici dostatek času pro přípravu a konzultace se svým právním poradcem nebo jiným poradcem, a během pohovoru mu může být právní poradce nebo jiný poradce nápomocen. Při pohovorech o opodstatnění žádosti vedených v souvislosti s posouzením podstaty žádosti je žadateli poskytnuta příležitost předložit všechny náležitosti potřebné k doložení jeho žádosti a k vysvětlení jakýchkoli chybějících prvků nebo nesrovnalostí (čl. 11 odst. 2). V rámci řízení o přípustnosti žádosti má žadatel právo na pohovor o přípustnosti, při kterém má příležitost adekvátně vysvětlit, proč jeho žádost nelze zamítnout jako nepřípustnou (čl. 10 odst. 2). Osobní pohovor by měl probíhat za podmínek, které zajistí odpovídající důvěrnost (čl. 12 odst. 2), a měl by být veden vhodně vyškolenými a způsobilými pracovníky včetně případně pracovníků orgánů jiných členských států nebo odborníků vyslaných Agenturou Evropské unie pro azyl (čl. 12 odst. 3 a 7). Od osobního pohovoru lze upustit, pouze pokud má rozhodující orgán vydat ohledně žádosti kladné rozhodnutí nebo pokud se domnívá, že žadatel není vzhledem k situaci, na niž nemá vliv, k pohovoru způsobilý nebo jej nemůže absolvovat (čl. 12 odst. 5). Vzhledem k tomu, že osobní pohovor je zásadní součástí posouzení žádosti, měl by pohovor být zaznamenán a žadatelé a jejich právní poradci by měli mít k záznamu přístup, jakož i ke zprávě nebo přepisu pohovoru předtím, než rozhodující orgán rozhodne, nebo v případě zrychleného posuzovacího řízení v okamžiku přijetí rozhodnutí (článek 13). Podle směrnice o azylovém řízení mají žadatelé nárok na bezplatné poskytnutí právních a procesních informací v průběhu správního řízení a měli by obdržet bezplatnou právní pomoc ve fázi prvního odvolacího stupně, pokud nemají prostředky k tomu, aby si tuto právní pomoc zaplatili sami. V tomto návrhu je přístup k právní pomoci či zastoupení ve všech fázích řízení považován za nezbytný k tomu, aby žadatelé mohli plně uplatňovat svá práva vzhledem ke zkráceným lhůtám pro řízení. V důsledku toho je stanoveno právo žadatele požádat o bezplatnou právní pomoc a zastoupení ve všech fázích řízení (čl. 15 odst. 1), s výhradou omezených výjimek uvedených v návrhu. Členské státy mohou rozhodnout o neposkytnutí bezplatné právní pomoci a zastupování, pokud má žadatel dostatečné finanční prostředky a pokud žádost nebo odvolání nemají reálnou šanci na úspěch (čl. 15 odst. 3 písm. a) a b) a odst. 5 písm. a) a b)). V rámci správního řízení mohou členské státy též rozhodnout o vyloučení bezplatné právní pomoci a zastupování v případě následných žádostí (čl. 15 odst. 3 písm. c)) a ve fázi odvolání tak mohou učinit, pokud jde o druhý nebo vyšší odvolací stupeň (čl. 15 odst. 5 písm. c)). Komise považuje za nezbytné a vhodné rozšířit toto právo na správní řízení, čímž by se uznal postup, který již existuje ve 22 členských státech. To vyžaduje investování přiměřených zdrojů do kvality rozhodování v průběhu správního řízení. Nicméně z praxe uplatňované členskými státy, které již tuto možnost stanovily, vyplývá, že poskytování bezplatné právní pomoci a zastupování je užitečné pro zajištění kvalitní pomoci, což vede ke zvýšení kvality správních rozhodnutí a možnému menšímu množství odvolání. Nezletilé osoby bez doprovodu a žadatelé, kteří potřebují zvláštní procesní záruky Návrh zachovává vysokou úroveň zvláštních procesních záruk pro zranitelné kategorie žadatelů (článek 19), zejména pro nezletilé osoby bez doprovodu (články 21 a 22). Aby se pro tyto žadatele zajistilo spravedlivé řízení, je nezbytné určit jejich potřeby co nejdříve v průběhu řízení a poskytnout jim adekvátní podporu a poradenství ve všech fázích řízení (čl. 20 odst. 1). Není-li možné poskytnout adekvátní podporu v rámci zrychleného posuzovacího řízení nebo řízení na hranicích, neměla by tato řízení být uplatňována (čl. 19 odst. 3). Co se týče dětí obecně, při použití společného postupu je převládající zásadou především nejlepší zájem dítěte. Všechny děti bez ohledu na jejich věk, ať už jde o děti s doprovodem, nebo bez doprovodu, mají rovněž právo na osobní pohovor, pokud to není zjevně v rozporu s nejlepším zájmem dítěte (čl. 21 odst. 1 a 2). Co se týče nezletilých osob bez doprovodu, měl by jim být co nejdříve přidělen opatrovník, a to nejpozději pět pracovních dnů od okamžiku, kdy nezletilá osoba bez doprovodu učinila žádost (čl. 22 odst. 1). Rozdíly mezi různými opatrovnickými systémy, pokud jde o nezletilé osob bez doprovodu, v členských státech mohou vést k tomu, že se nebudou dodržovat procesní záruky, že nezletilým osobám nebude poskytována adekvátní péče nebo že budou vystaveny rizikovým či obtížným situacím, a případně k jejich skrývání. Tento návrh, který zohledňuje studii týkající se opatrovnictví dětí, již vypracovala Agentura pro základní práva, usiluje o standardizaci postupů v oblasti opatrovnictví, aby se zajistilo, že opatrovnictví se bude uskutečňovat rychle a účinně v celé Unii. Úlohou opatrovníka je pomáhat nezletilé osobě bez doprovodu a zastupovat ji v zájmu ochrany nejlepšího zájmu dítěte a jeho obecné pohody v rámci řízení o mezinárodní ochraně. Opatrovník může v případě potřeby, a pokud je to podle vnitrostátního práva možné, vykonávat za nezletilou osobu právní úkony (čl. 4 odst. 2 písm. f)). Aby se zajistilo, že nezletilým osobám bez doprovodu bude poskytnuta adekvátní podpora, návrh stanoví, že opatrovník by neměl nést odpovědnost za neúměrně vysoký počet nezletilých osob (čl. 22 odst. 4 první pododstavec). S ohledem na úkoly a povinnosti opatrovníka, včetně lhůt pro jednotlivé procesní kroky podle tohoto nařízení, je nezbytné, aby byl počet případů přidělených každému opatrovníkovi přiměřený a aby návrh rovněž stanovil zavedení vhodného systému pro sledování výkonů každého opatrovníka (čl. 22 odst. 4 druhý pododstavec). Využívání zrychleného posuzovacího řízení a řízení na hranicích V tomto návrhu se zrychlené posuzovací řízení stává z určitých omezených důvodů povinným v souvislosti s prima facie zjevně nedůvodnými žádostmi, jako například, když žadatel učinil jasně nesouvislá nebo nepravdivá prohlášení, uvádí orgány v omyl tím, že předložil nepravdivé údaje, nebo pokud žadatel pochází z bezpečné země původu. Podobně by měla být žádost posouzena ve zrychleném posuzovacím řízení, pokud je jasně zneužívající, například když se žadatel snaží pozdržet nebo zmařit výkon rozhodnutí o navrácení nebo pokud nepožádal o mezinárodní ochranu v členském státě prvního neoprávněného vstupu nebo v členském státě, v němž se oprávněně nachází, nebo pokud žadatel, jehož žádost se posuzuje a který učinil žádost v jiném členském státě nebo který se nachází na území jiného členského státu bez povolení k pobytu, je převzat zpět podle nových pravidel, jež Komise navrhla v rámci dublinského nařízení, aniž by prokázal, že jeho selhání bylo zapříčiněno okolnostmi, které nemohl ovlivnit (čl. 40 odst. 1).

Řízení na hranicích, jež obvykle zahrnují využití zajištění po celou dobu řízení, zůstávají nepovinná a mohou být použita pro posouzení přípustnosti nebo podstaty žádosti ze stejných důvodů jako ve zrychleném posuzovacím řízení. Není-li rozhodnutí vydáno do čtyř týdnů, získává žadatel právo vstoupit na území členského státu a setrvat zde (článek 41). S ohledem na skutečnost, že zrychlené posuzovací řízení bude nyní povinné, že ve většině případů se při uplatňování řízení na hranicích uplatní zajištění, že trvání obou řízení je krátké a že neexistuje automatický odkladný účinek po rozhodnutí přijatém v jakémkoli z těchto řízení, je nezbytné, aby se u jednotlivých žadatelů uplatňovaly všechny procesní záruky, zejména právo být vyslyšen v rámci osobního pohovoru, právo na tlumočení a bezplatnou právní pomoc a zastupování (čl. 40 odst. 1 a čl. 41 odst. 1). Uplatňování těchto řízení je omezené, pokud jde o nezletilé osoby bez doprovodu (čl. 40 odst. 5 a čl. 41 odst. 5), a nemohou být uplatněna na žadatele, kteří potřebují zvláštní procesní záruky, pokud těmto žadatelům nemůže být v rámci těchto řízení poskytnuta přiměřená podpora (čl. 19 odst. 3). Přípustnost žádostí Obecným pravidlem je, že žádost o mezinárodní ochranu je třeba posoudit z hlediska podstaty s cílem určit, zda žadatel splňuje podmínky pro přiznání nároku na mezinárodní ochranu podle nařízení (EU) č. XXX/XXX (kvalifikační nařízení). Přezkum podstaty není nutný, má-li být žádost v souladu s tímto návrhem prohlášena za nepřípustnou. Tento návrh stanoví, že pokud se uplatňuje jakýkoli důvod pro přípustnost stanovený v návrhu, pak by žádost měla být zamítnuta jako nepřípustná (čl. 36 odst. 1), a že posouzení by nemělo trvat déle než jeden měsíc (čl. 34 odst. 1). Před určením příslušného členského státu podle nových pravidel navržených Komisí v rámci dublinského nařízení by měl první členský stát, ve kterém byla žádost podána, přezkoumat přípustnost této žádosti, je-li země, která není členským státem, považována za první zemi azylu nebo bezpečnou třetí zemi pro žadatele. V zájmu zajištění účinného fungování dublinského systému návrh předpokládá, že doba posouzení důvodů týkajících se první země azylu nebo bezpečné třetí země by neměla trvat déle než deset pracovních dnů (čl. 34 odst. 1 druhý pododstavec). Žádost by měla být považována za nepřípustnou, jedná-li se o následnou žádost bez nových relevantních prvků či zjištění nebo pokud se nepovažuje za odůvodněnou samostatná žádost manžela/manželky, druha/družky nebo nezletilé osoby s doprovodem (čl. 36 odst. 1 písm. c) a d)). Důvody týkající se první země azylu a bezpečné třetí země by neměly být uplatňovány ve vztahu k osobám požívajícím doplňkové ochrany, které byly znovuusídleny v souladu s nařízením (EU) č. XXX/XXX (nařízení o znovuusidlování) v případě, že se rozhodnou požádat o postavení uprchlíka, když jsou na území členských států. Tyto případy, na které se vztahuje dublinské nařízení, včetně případů, kdy jiný členský stát udělil mezinárodní ochranu, jak je stanoveno v navrhované reformě dublinského nařízení, by měly být řešeny v rámci dublinského systému (čl. 36 odst. 2). Pokud na základě posouzení prima facie vyplývá, že žádost lze zamítnout jako zjevně nedůvodnou, může být žádost na tomto základě zamítnuta bez přezkoumání její přípustnosti. Vzhledem k tomu, že délka řízení o přípustnosti je velmi krátká a že v určitých případech rozhodnutí, jako například rozhodnutí přijaté z důvodu týkajícího se první země azylu, nemá automaticky odkladný účinek, je nezbytné zajistit, aby se u jednotlivých žadatelů uplatňovaly všechny procesní záruky, zejména právo být vyslyšen v rámci osobního pohovoru, právo na tlumočení a bezplatnou právní pomoc a zastupování (čl. 36 odst. 1). Existují však výjimky z těchto procesních záruk v případě následných žádostí. Nakládání s následnými žádostmi Tento návrh objasňuje a zjednodušuje řízení, pokud jde o nakládání s následnými žádostmi, a zároveň poskytuje nezbytné nástroje umožňující předcházet tomu, aby se zneužívalo možnosti poskytnuté následnými žádostmi. Následná žádost je taková žádost, kterou podal tentýž žadatel v jakémkoli členském státě po zamítnutí předchozí žádosti konečným rozhodnutím (čl. 42 odst. 1). Následná žádost podléhá předběžnému posouzení, které určí, zda žadatel předložil nové relevantní prvky či zjištění, které by mohly významně zvýšit pravděpodobnost uznání žadatele za osobu požívající mezinárodní ochrany (čl. 42 odst. 2). Pokud tomu tak není, musí být následná žádost zamítnuta jako nepřípustná či zjevně nedůvodná v případech, kdy je žádost tak jasně neopodstatněná nebo zneužívající, že nemá reálnou vyhlídku na úspěch (čl. 42 odst. 5). Tento návrh stanoví, že předběžné posouzení by mělo být provedeno na základě písemného podání a osobního pohovoru. Od osobního pohovoru lze nicméně upustit v případě, kdy je z písemného podání jasné, že žádost neobsahuje relevantní nové prvky či zjištění nebo že je jasně neopodstatněná a nemá reálnou vyhlídku na úspěch (čl. 42 odst. 3). Kromě toho žadatel nebude během fáze předběžného posouzení požívat bezplatné právní pomoci (čl. 15 odst. 3 písm. c)). V případě následných žádostí neexistuje automatický odkladný účinek a mohou existovat výjimky z práva jednotlivce setrvat na území členského státu, pokud je následná žádost zamítnuta jako nepřípustná nebo zjevně nedůvodná, nebo v případě druhé či další následné žádosti, jakmile je podána učiněna v kterémkoli členském státě po vydání konečného rozhodnutí, kterým byla zamítnuta předchozí následná žádost jako nepřípustná, nedůvodná nebo zjevně nedůvodná (článek 43). Komise považuje tento přístup za oprávněný vzhledem k tomu, že žádost jednotlivého žadatele již byla posouzena v rámci správního řízení, stejně jako soudem či tribunálem, přičemž žadatel požíval procesních záruk, včetně osobního pohovoru, tlumočení a bezplatné právní pomoci a zastupování. Pojmy bezpečné země Ve svém sdělení ze dne 6. dubna 2016 se Komise domnívala, že zásadní aspekt společného přístupu se týká používání mechanismů „bezpečné země“. Komise konkrétně oznámila, že bude harmonizovat procesní důsledky pojmu a odstraní volnou úvahu, pokud jde rozhodování o tom, zda jej použít. Použití pojmů první země azylu a bezpečné třetí země umožňuje, aby některé žádosti byly prohlášeny za nepřípustné, pokud by bylo možné využít ochrany ve třetí zemi (čl. 36 odst. 1 písm. a) a b)). Tyto dva pojmy mohou být uplatňovány u žadatele po individuálním posouzení, jež zahrnuje pohovor o přípustnosti. V návrhu se tyto dva pojmy objasňují. Oba se zakládají na existenci dostatečné ochrany, vymezené v návrhu (článek 44 a článek 45). Hlavní rozdíl mezi těmito dvěma pojmy se týká jednotlivého žadatele. Zatímco podle koncepce pojmu první země azylu požívá žadatel ochrany podle Ženevské úmluvy nebo dostatečné ochrany v dané třetí zemi a stále může této ochrany využít, podle koncepce pojmu bezpečné třetí země existuje možnost, aby žadatel získal ochranu v souladu s hmotněprávními normami Ženevské úmluvy, případně dostatečnou ochranu podle tohoto návrhu. Tento rozdíl je důvodem, proč tento návrh, stejně jako stávající právní rámec, stanoví automatický odkladný účinek odvolání, pokud jde o rozhodnutí přijaté na základě důvodu bezpečné třetí země, nikoli však na základě první země azylu (čl. 53 odst. 2 písm. b)). Má se za to, že při uplatnění pojmu bezpečné třetí země existuje vyšší riziko možného porušení článku 3 Evropské úmluvy o lidských právech (EÚLP), a tudíž je nadále nezbytný odkladný účinek odvolání, aby se zajistila účinná právní ochrana v souladu s článkem 13 EÚLP. Co se týče pojmu bezpečné třetí země, Komise ve svém sdělení ze dne 10. února 2016 vyzvala všechny členské státy, aby předpokládaly a vyžadovaly jeho používání ve svých vnitrostátních právních předpisech. V tomto návrhu Komise navrhuje harmonizovaný přístup na úrovni EU k jeho používání při plném dodržování mezinárodních závazků zakotvených v Listině, EÚLP a Ženevské úmluvě, aby se zaručil stejný způsob jeho uplatňování ve všech členských státech, a navrhuje určení bezpečných třetích zemí na úrovni Unie prostřednictvím budoucích změn tohoto nařízení na základě podmínek stanovených v tomto nařízení a po provedení podrobného posouzení založeného na důkazech, zahrnujícího věcný výzkum a rozsáhlé konzultace s členskými státy a příslušnými zúčastněnými stranami (článek 46). Pojem bezpečné třetí země se však může použít rovněž v jednotlivých případech přímo na základě podmínek stanovených v tomto nařízení. Použití pojmu bezpečné země původu umožňuje členskému státu posoudit žádost na základě vyvratitelné domněnky, že země původu žadatele je bezpečná. Použití tohoto pojmu umožňuje, aby byly žádosti řešeny ve zrychleném posuzovacím řízení (čl. 40 odst. 1 písm. e)), a pokud je žádost zamítnuta jako zjevně nedůvodná na tomto základě, neexistuje automatický odkladný účinek odvolání (čl. 53 odst. 2 písm. a)).

V září 2015 navrhla Komise přijetí nařízení, kterým se vytváří společný seznam EU bezpečných zemí původu s cílem usnadnit rychlé zpracování žádostí osob z těchto zemí. Komise se domnívá, že společný seznam EU bezpečných zemí původu by měl být nedílnou součástí tohoto návrhu nařízení. Z tohoto důvodu tento návrh zahrnuje návrh nařízení předložený Komisí, kterým se vytváří společný seznam EU bezpečných zemí původu, včetně stejného seznamu zemí na základě stejných odůvodnění jako v uvedeném návrhu, s drobnými úpravami znění s přihlédnutím k probíhajícím jednáním mezi spolutvůrci právních předpisů (článek 48). Jakmile bude dosaženo dohody mezi spolutvůrci právních předpisů o návrhu Komise, kterým se vytváří společný seznam EU bezpečných zemí původu, měl by být tento návrh přijat. Konečné znění uvedeného nového nařízení bude poté třeba začlenit do nařízení o azylovém řízení předtím, než bude nařízení o azylovém řízení přijato, a nařízení, kterým se vytváří společný seznam EU bezpečných zemí původu, by mělo být zrušeno. Cílem je dosáhnout plně harmonizovaného označování bezpečných zemí původu a bezpečných třetích zemí na úrovni Unie na základě návrhů Komise s pomocí Agentury Evropské unie pro azyl. Z tohoto důvodu tento návrh obsahuje ustanovení o skončení platnosti, podle nějž by členské státy měly zachovat vnitrostátní označení bezpečných zemí původu nebo bezpečných třetích zemí pouze po dobu pěti let od data vstupu v platnost tohoto návrhu nařízení (čl. 50 odst. 1). Právo na účinnou právní ochranu Obecně platí, že aby žadatel mohl využívat svého práva na účinný opravný prostředek, má právo setrvat až do uplynutí lhůty pro podání odvolání ve fázi prvního odvolacího stupně, a pokud žadatel toto právo uplatní, do té doby, dokud nebude znám výsledek řízení o opravném prostředku (čl. 54 odst. 1). Pouze v omezených případech nemusí být odkladný účinek odvolání automatický a bude třeba, aby jednotlivý žadatel požádal soud nebo tribunál o pozastavení výkonu rozhodnutí o navrácení, nebo bude soud konat v tomto smyslu z vlastního podnětu. V případech, kdy se rozhodnutím zamítne žádost jako zjevně nedůvodná nebo nedůvodná v případech, na něž se vztahuje zrychlené posuzovací řízení nebo řízení na hranicích, jako nepřípustná, protože žadatel pochází z první země azylu nebo žádost je následnou žádostí, pokud je žádost zamítnuta jako výslovně vzatá zpět nebo odstoupená, může soud nebo tribunál umožnit žadateli setrvat na základě žádosti žadatele nebo v případě jednání z moci úřední s cílem pozastavit výkon rozhodnutí o navrácení (čl. 54 odst. 2). Pokud žadatel podá další opravný prostředek proti prvnímu nebo následnému rozhodnutí o odvolání, v zásadě nemá právo setrvat na území členských států (čl. 54 odst. 5). Jestliže byla učiněna výjimka z práva na prostředek právní nápravy s automatickým odkladným účinkem, měla by být práva žadatele přiměřeně zaručena tak, že mu bude poskytnuto nezbytné tlumočení a právní pomoc, jakož i dostatek času, aby mohl žadatel připravit a předložit svou žádost soudu nebo tribunálu. Kromě toho, jak zjistil Evropský soud pro lidská práva (ESLP) ve věci M.S.S v. Belgie a Řecko, v takovémto rámci by měl soud nebo tribunál být schopen přezkoumat zamítavé rozhodnutí rozhodujícího orgánu po právní i skutkové stránce. V takových případech při zohlednění rozhodnutí ESLP ve věci I. M. v. Francie a rozhodnutí Soudního dvora Evropské unie ve věci Dörr a s ohledem na přísné lhůty pro podání odvolání Komise navrhuje rozšířit záruky, které se ve směrnici o azylovém řízení uplatňovaly pouze na řízení na hranicích, na všechny případy, kdy je žadatel povinen samostatně požádat o prozatímní ochranu (čl. 54 odst. 3). Žadateli by mělo být umožněno setrvat na území, dokud nebude znám výsledek řízení o opravném prostředku, ve kterém bude rozhodnuto, zda smí či nesmí setrvat na daném území. Toto rozhodnutí by však mělo být přijato do jednoho měsíce od podání odvolání (čl. 54 odst. 4). Odnětí mezinárodní ochrany Ve svém návrhu kvalifikačního nařízení navrhuje Komise posílit pravidla pro přezkum statusu s cílem ověřit, zda jsou i nadále plněna kritéria způsobilosti, zavedením systematických a pravidelných přezkumů. Tyto přezkumy se mají provádět v případech, kdy dojde k významné změně v zemi původu, jež je zohledněna v informacích o zemi původu na úrovni Unie a společné analýze vypracované Agenturou Evropské unie pro azyl, a když jsou poprvé prodloužena povolení k pobytu v případě uprchlíků a poprvé a podruhé v případě osob požívajících doplňkové ochrany. Rozhodující orgány odejmou, ukončí platnost nebo zamítnou prodloužení platnosti statusu, jestliže zanikly potřeby ochrany nebo jestliže nastaly důvody pro vyloučení poté, co byla udělena ochrana. Řízení o odnětí mezinárodní ochrany v tomto návrhu zůstává v zásadě beze změny ve srovnání se stávajícím právním rámcem. S ohledem na navrhované pravidelné přezkoumávání statusu se však považovalo za nezbytné posílit procesní záruky pro jednotlivce tím, že se mu poskytne příležitost předložit svůj případ při osobním pohovoru a nejen prostřednictvím písemného podání, jak je tomu v současnosti, a poskytnutím nezbytného tlumočení (čl. 52 odst. 1 písm. b) a čl. 52 odst. 4). Jednotlivec bude mít i nadále právo na bezplatnou právní pomoc a zastoupení (čl. 52 odst. 4). 2016/0224 (COD) Návrh NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY o zavedení společného postupu pro mezinárodní ochranu v Unii a o zrušení směrnice 2013/32/EU EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE, s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 78 odst. 2 písm. d) této smlouvy, s ohledem na návrh Evropské komise, s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru, s ohledem na stanovisko Výboru regionů, v souladu s řádným legislativním postupem, vzhledem k těmto důvodům: (1)Cílem tohoto nařízení je zefektivnit, zjednodušit a harmonizovat procesní postupy členských států zavedením společného postupu pro mezinárodní ochranu v Unii. K dosažení tohoto cíle je provedena řada podstatných změn směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/32/EU a uvedená směrnice by měla být zrušena a nahrazena nařízením. Odkazy na zrušenou směrnici by se měly považovat za odkazy na toto nařízení. (2)Společná azylová politika, včetně společného evropského azylového systému, jenž je založen na úplném uplatňování a začlenění Ženevské úmluvy o právním postavení uprchlíků ze dne 28. července 1951 ve znění Newyorského protokolu ze dne 31. ledna 1967 (dále jen „Ženevská úmluva“), je nedílnou součástí cíle Evropské unie spočívajícího v postupném vytváření prostoru svobody, bezpečnosti a práva otevřeného těm, kteří donuceni okolnostmi oprávněně hledají ochranu v Unii. Tato politika by se měla řídit zásadou solidarity a spravedlivého rozdělení odpovědnosti mezi členské státy, a to i pokud jde o finanční aspekty.

(3)Společný evropský azylový systém je založen na společných normách pro azylové řízení, uznávání a ochranu poskytované na úrovni Unie, podmínky přijímání a systém pro určení členského státu příslušného pro žadatele o azyl. Bez ohledu na pokrok, jehož bylo dosud dosaženo při postupném rozvoji společného evropského azylového systému, stále existují značné rozdíly mezi členskými státy v používaných typech řízení, míře uznávání, druhu poskytnuté ochrany, úrovni materiálních podmínek přijetí a výhodách poskytovaných žadatelům a osobám požívajícím mezinárodní ochrany. Tyto rozdíly významně motivují k druhotnému pohybu osob a ohrožují cíl zajistit, aby bylo ve společném evropském azylovém systému se všemi uchazeči zacházeno stejně bez ohledu na to, kde v Unii podávají žádost. (4)Ve svém sdělení ze dne 6. dubna 2016 stanovila Komise své možnosti pro zlepšení společného evropského azylového systému, a to vytvoření udržitelného a spravedlivého systému pro určení členského státu příslušného pro žadatele o azyl, posílení systému Eurodac, dosažení větší konvergence v azylovém systému EU, předcházení druhotnému pohybu uvnitř Unie a nový mandát Agentury Evropské unie pro azyl. Uvedené sdělení je v souladu s výzvami Evropské rady z 18.–19. února 2016, které vybízejí k dosažení pokroku v oblasti reformy stávajícího rámce EU s cílem zajistit humánní a účinnou azylovou politiku. Navrhuje také další postup v souladu s holistickým přístupem k migraci, který stanovil Evropský parlament ve své zprávě z vlastního podnětu ze dne 12. dubna 2016. (5)V zájmu dobře fungujícího společného evropského azylového systému je třeba dosáhnout zásadního pokroku v oblasti sbližování vnitrostátních azylových systémů. Současná nesourodá azylová řízení ve všech členských státech by měla být nahrazena společným řízením pro přiznávání a odnímání mezinárodní ochrany, jež bude použitelné ve všech členských státech podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. XXX/XXX (kvalifikační nařízení), čímž se zajistí včasnost a účinnost řízení. Žádosti o mezinárodní ochranu učiněné státními příslušníky třetích zemí a osobami bez státní příslušnosti by měly být přezkoumány v rámci řízení, které se řídí stejnými pravidly bez ohledu na členský stát, v němž je žádost podána, aby se zajistila rovnost ve vyřizování žádostí o mezinárodní ochranu, jasnost a právní jistota pro jednotlivého žadatele. (6)Společný postup pro přiznávání a odnímání mezinárodní ochrany by měl omezit druhotné pohyby žadatelů o mezinárodní ochranu mezi členskými státy způsobené rozdíly v právních rámcích, a to nahrazením stávajících diskrečních ustanovení harmonizovanými pravidly a vyjasněním práv a povinností žadatelů a důsledků nedodržení těchto povinností, a vytvořit odpovídající podmínky pro uplatňování nařízení (EU) č. XXX/XXX (kvalifikační nařízení) v členských státech. (7)Toto nařízení by se mělo vztahovat na všechny žádosti o mezinárodní ochranu učiněné na území členských států, včetně na vnější hranici, v teritoriálních vodách nebo v tranzitním prostoru členských států a na odnětí mezinárodní ochrany. Osoby žádající o mezinárodní ochranu, jež se nacházejí v teritoriálních vodách členského státu, by měly být vyloděny na pevninu a jejich žádosti by měly být posouzeny v souladu s tímto nařízením. (8)Toto nařízení by se mělo použít na žádosti o mezinárodní ochranu v řízení, v němž se zkoumá, zda žadatelé splňují podmínky pro uznání za osobu požívající mezinárodní ochrany v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. XXX/XXX (kvalifikační nařízení). Kromě mezinárodní ochrany mohou členské státy osobám, které nesplňují podmínky pro přiznání postavení uprchlíka nebo statusu doplňkové ochrany, rovněž udělit podle svých vnitrostátních právních předpisů jiné humanitární statusy. V zájmu zjednodušení řízení v členských státech by členské státy měly mít možnost uplatňovat toto nařízení také na žádosti o jakýkoli druh takovéto jiné ochrany. (9)Pokud jde o jednání s osobami, na něž se vztahuje toto nařízení, jsou členské státy vázány nástroji mezinárodního práva, jejichž smluvními stranami jsou. (10)Je třeba uvolnit prostředky z Azylového, migračního a integračního fondu, aby se členským státům poskytla přiměřená podpora v jejich úsilí při uplatňování tohoto nařízení, zejména těm členským státům, jejichž azylové a přijímací systémy jsou vystaveny specifickým a nepřiměřeným tlakům. (11)Agentura Evropské unie pro azyl by měla poskytnout členským státům nezbytnou operativní a technickou pomoc při uplatňování tohoto nařízení, zejména poskytnutím odborníků pomáhajících vnitrostátním orgánům s přijímáním, registrováním a posuzováním žádostí o mezinárodní ochranu a poskytováním aktualizovaných informací o třetích zemích, včetně informací o zemi původu a pokynů týkajících se situace v konkrétních zemích původu. Při uplatňování tohoto nařízení by členské státy měly zohlednit provozní normy, ukazatele, pokyny a osvědčené postupy vypracované Agenturou Evropské unie pro azyl. (12)V zájmu správného rozpoznání osob, jež potřebují ochranu coby uprchlíci ve smyslu článku 1 Ženevské úmluvy nebo coby osoby, které mají nárok na doplňkovou ochranu, by měl mít každý žadatel účinný přístup k řízení, možnost spolupracovat a řádně komunikovat s příslušnými orgány tak, aby mohl předkládat důležité skutečnosti o svém případu, a dostatečné procesní záruky pro sledování svého případu v průběhu všech fází řízení. (13)Žadateli by měla být poskytnuta účinná příležitost předložit všechny relevantní prvky, které má k dispozici, rozhodujícímu orgánu. Z tohoto důvodu by žadatel měl, až na omezené výjimky, mít právo být vyslyšen v rámci osobního pohovoru o přípustnosti, případně o podstatě své žádosti. Aby bylo právo na osobní pohovor účinné, měl by být žadateli nápomocen tlumočník a měla by mu být dána příležitost poskytnout své vysvětlení ohledně důvodů své žádosti komplexním způsobem. Žadatel by měl mít k dispozici dostatek času pro přípravu a konzultace se svým právním poradcem nebo jiným poradcem a během pohovoru mu může být právní poradce nebo jiný poradce nápomocen. Osobní pohovor by měl probíhat za podmínek, které zajistí odpovídající důvěrnost, a měl by být veden vhodně vyškolenými a způsobilými pracovníky včetně případně pracovníků orgánů jiných členských států nebo odborníků vyslaných Agenturou Evropské unie pro azyl. Od osobního pohovoru lze upustit, pouze pokud má rozhodující orgán vydat ohledně žádosti kladné rozhodnutí nebo pokud se domnívá, že žadatel není vzhledem k přetrvávající situaci, na niž nemá vliv, k pohovoru způsobilý nebo jej nemůže absolvovat. Vzhledem k tomu, že osobní pohovor je zásadní součástí posouzení žádosti, měl by pohovor být zaznamenán a žadatelé a jejich právní poradci by měli mít k záznamu přístup, jakož i ke zprávě nebo přepisu pohovoru předtím, než rozhodující orgán rozhodne, nebo v případě zrychleného posuzovacího řízení v okamžiku přijetí rozhodnutí. (14)Je v zájmu členských států i žadatelů zajistit, aby byla správně rozpoznána potřeba mezinárodní ochrany již ve fázi správního řízení poskytnutím kvalitních informací a právní podpory, což povede k účinnějšímu a kvalitnějšímu rozhodování. Za tímto účelem by přístup k právní pomoci či zastoupení měl být nedílnou součástí společného postupu o udělení mezinárodní ochrany. Aby se zajistila účinná ochrana práv žadatele, zejména práva na obhajobu a zásada spravedlnosti, a aby se zajistila hospodárnost řízení, měla by být žadatelům na požádání a za podmínek stanovených v tomto nařízení poskytnuta bezplatná právní pomoc a zastoupení v průběhu správního řízení a v odvolacím řízení. Bezplatnou právní pomoc a zastupování by měly poskytovat osoby, které jsou k tomu oprávněny podle vnitrostátního práva. (15)Někteří žadatelé mohou potřebovat zvláštní procesní záruky mimo jiné vzhledem ke svému věku, pohlaví, sexuální orientaci, pohlavní identitě, postižení, závažným zdravotním problémům, mentální poruše nebo následkům mučení, znásilnění nebo jiných vážných forem psychického, fyzického, sexuálního či genderového násilí. Je nutné systematicky posuzovat, zda jednotlivý žadatel potřebuje zvláštní procesní záruky, a tyto žadatele identifikovat co nejdříve od okamžiku učinění žádosti a před přijetím rozhodnutí. (16)Aby se zajistila co nejvčasnější identifikace žadatelů, kteří potřebují zvláštní procesní záruky, měli by pracovníci orgánů příslušných k přijímání a registrování žádostí být odpovídajícím způsobem vyškoleni k rozpoznávání známek zranitelnosti a měli by k tomuto účelu dostat patřičné pokyny. Další opatření ke zjišťování a dokumentaci příznaků a známek mučení nebo jiných vážných forem fyzického či psychického násilí, včetně sexuálního násilí, v rámci řízení, na něž se vztahuje toto nařízení, by měla mimo jiné vycházet ze Zásad pro účinné vyšetřování a dokumentaci mučení a jiného krutého, nelidského či ponižujícího zacházení nebo trestání (Istanbulský protokol). (17)Žadatelům, u nichž bylo zjištěno, že potřebují zvláštní procesní záruky, by měla být poskytnuta přiměřená podpora, včetně dostatku času, s cílem vytvořit nezbytné podmínky pro účinný přístup k řízení, které by jim umožňovaly splnit veškeré náležitosti žádosti o mezinárodní ochranu. Není-li možné poskytnout adekvátní podporu v rámci zrychleného posuzovacího řízení nebo řízení na hranicích, měl by být žadatel, který potřebuje zvláštní procesní záruky, z těchto řízení vyňat. Zvláštní procesní záruky, které jsou takové povahy, že mohou zabránit použití zrychleného řízení nebo řízení na hranicích, by měly rovněž vést k poskytnutí dalších záruk žadateli v případech, kdy jeho podání opravného prostředku nemá automaticky odkladný účinek, aby za daných konkrétních okolností byla zajištěna účinnost opravného prostředku. (18)Aby byla lépe zajištěna rovnost mezi žadateli ženského a mužského pohlaví, měla by řízení o posouzení žádosti brát ohled na pohlaví žadatelů. Především by měly být osobní pohovory organizovány tak, aby mohli žadatelé ženského i mužského pohlaví hovořit o svých zkušenostech z minulosti v případech pronásledování z důvodu jejich pohlaví či pohlavní identity. Za tímto účelem by ženy měly mít účinnou příležitost absolvovat pohovor odděleně od svého manžela, druha či jiných rodinných příslušníků. Je-li to možné, s ženami a dívkami by měly vést pohovor a tlumočit osoby ženského pohlaví. Lékařské prohlídky žen a dívek by měly provádět praktické lékařky, zejména s ohledem na skutečnost, že žadatelka může být obětí genderového násilí. Složitost nároků souvisejících s problematikou pohlaví či pohlavní identity by měla být řádně zohledněna v řízeních vycházejících z pojmu první země azylu, pojmu bezpečné třetí země, pojmu bezpečné země původu a pojmu následných žádostí. (19)Pokud členské státy během vyřizování žádosti provádějí osobní prohlídku žadatele, měla by tuto prohlídku provádět osoba stejného pohlaví. Tím by neměly být dotčeny prohlídky prováděné z bezpečnostních důvodů podle vnitrostátního práva. (20)Při provádění tohoto nařízení by se členské státy měly v souladu s článkem 24 Listiny a s Úmluvou OSN o právech dítěte z roku 1989 řídit především zásadou nejlepšího zájmu dítěte. Při posuzování toho, co je v nejlepším zájmu dítěte, by členské státy měly zejména náležitě zohledňovat blaho a sociální vývoj nezletilé osoby, včetně prostředí, z kterého pochází. S ohledem na článek 12 Úmluvy OSN o právech dítěte týkající se práva dítěte být vyslyšeno poskytne rozhodující orgán nezletilé osobě příležitost k osobnímu pohovoru, ledaže to zjevně není v nejlepším zájmu dítěte. (21)Společný postup sjednocuje lhůty pro přístup jednotlivce k řízení, pro posouzení žádosti rozhodujícím orgánem, jakož i pro posouzení odvolání ve fázi prvního odvolacího stupně soudními orgány. Vzhledem k tomu, že neúměrně vysoký počet současně podaných žádostí může představovat riziko opoždění přístupu k řízení a posouzení žádostí, může být v některých případech nezbytná určitá míra flexibility s cílem výjimečně prodloužit tyto lhůty. V zájmu efektivního postupu by však prodloužení těchto lhůt mělo být krajním opatřením vzhledem k tomu, že členské státy by měly pravidelně přezkoumávat své potřeby udržet účinnější azylový systém, mimo jiné vypracováním pohotovostních plánů v případě potřeby, a vzhledem k tomu, že Agentura Evropské unie pro azyl by měla členským státům poskytovat nezbytnou operativní a technickou pomoc. Pokud členské státy předpokládají, že nebudou schopny dodržet stanovené lhůty, měly by požádat o pomoc Agenturu Evropské unie pro azyl. Není-li taková žádost podána a z důvodu nepřiměřeného tlaku se azylový systém členského státu stane neúčinným do takové míry, že je ohroženo fungování společného evropského azylového systému, může agentura na základě prováděcího rozhodnutí Komise přijmout opatření ve prospěch tohoto členského státu. (22)Přístup ke společnému postupu by měl být založen na přístupu spočívajícím ve třech krocích zahrnujícím učinění žádosti, její registraci a podání. Učinění žádosti je prvním krokem, který vede k uplatnění tohoto nařízení. Má se za to, že státní příslušník třetí země nebo osoba bez státní příslušnosti učinila žádost vyjádřením přání získat mezinárodní ochranu od jednoho členského státu. Toto přání lze vyjádřit jakoukoli formou a jednotlivý žadatel nemusí nutně používat konkrétní výrazy, jako jsou mezinárodní ochrana, azyl či doplňková ochrana. Vymezujícím prvkem by mělo být vyjádření státního příslušníka třetí země nebo osoby bez státní příslušnosti týkající se obav z pronásledování nebo vážné újmy po návratu do země jejího původu nebo, v případě osoby bez státní příslušnosti, do země jejího předchozího obvyklého bydliště. V případě pochybností, zda lze určité prohlášení vykládat jako žádost o mezinárodní ochranu, by státní příslušník třetí země nebo osoba bez státní příslušnosti měla být výslovně dotázána, zda si přeje získat mezinárodní ochranu. Žadatel by měl požívat práv podle tohoto nařízení a směrnice XXX/XXX/EU (směrnice o podmínkách přijímání), jakmile učiní žádost.

(23)Žádost by se měla ihned zaregistrovat. V této fázi by měly orgány příslušné pro přijímání a registraci žádostí, včetně policejních orgánů, pohraniční stráže, imigračních orgánů a orgánů odpovědných za zajišťovací zařízení, zaregistrovat žádost společně se osobními údaji jednotlivého žadatele. Tyto orgány by měly žadatele informovat o jeho právech a povinnostech a rovněž o důsledcích nedodržení těchto povinností pro žadatele. Žadatel by měl obdržet doklad potvrzující, že učinil žádost. Lhůta pro podání žádosti začíná běžet od okamžiku, kdy je žádost zaregistrována. (24)Podání žádosti je úkonem, jenž formalizuje žádost o mezinárodní ochranu. Žadatelovi by měly být poskytnuty nezbytné informace o tom, jak a kde má být žádost podána, a měl by mít účinnou příležitost to učinit. V této fázi je žadatel povinen předložit veškeré prvky k opodstatnění a doplnění žádosti, které má k dispozici. Lhůta pro správní řízení začíná běžet od okamžiku podání žádosti. V tomto okamžiku by měl žadatel obdržet doklad potvrzující jeho status žadatele, který by měl být platný po dobu trvání jeho práva setrvat na území členského státu příslušného k posouzení žádosti. (25)Žadatel by měl být řádně a včasně informován o svých právech a povinnostech, a to v jazyce, jemuž rozumí nebo o němž lze důvodně předpokládat, že mu rozumí. S ohledem na skutečnost, že pokud například žadatel odmítne spolupracovat s vnitrostátními orgány neposkytnutím prvků nezbytných pro posouzení žádosti a neposkytnutím otisků prstů nebo zobrazení obličeje nebo nepodá svou žádost ve stanovené lhůtě, by žádost mohla být zamítnuta, je nezbytné, aby byl žadatel informován o důsledcích nedodržení těchto povinností. (26)Aby pracovníci orgánů příslušných k přijímání a registrování žádostí mohli plnit své povinnosti podle tohoto nařízení, měli by mít odpovídající znalosti a mělo by jim být poskytnuto potřebné školení v oblasti mezinárodní ochrany, mimo jiné s podporou Agentury Evropské unie pro azyl. Rovněž by měli mít k dispozici odpovídající prostředky a pokyny, aby mohli účinně plnit své úkoly. (27)Aby se usnadnil přístup k řízení na hraničních přechodech a v detenčních zařízeních, měly by být zpřístupněny informace o možnosti požádat o mezinárodní ochranu. Tlumočení by mělo zajistit základní komunikaci, která je nezbytná pro to, aby příslušné orgány byly schopné porozumět, zda si osoby přejí získat mezinárodní ochranu. (28)Toto nařízení by mělo stanovit možnost, aby žadatelé podali žádost jménem manžela/manželky nebo druha/družky ve stabilním a trvalém vztahu, závislých zletilých osob nebo nezletilých osob. Tato možnost umožňuje společné posouzení těchto žádostí. Právo každého jednotlivce žádat o mezinárodní ochranu je zaručeno tím, že pokud žadatel nepožádá jménem manžela/manželky nebo druha/družky ve stabilním a trvalém vztahu, závislé zletilé osoby nebo nezletilé osoby ve stanovené lhůtě pro podání žádosti, může tak manžel/manželka nebo druh/družka učinit vlastním jménem a závislé zletilé osobě nebo nezletilé osobě by měl být nápomocen rozhodující orgán. Pokud však samostatná žádost není opodstatněná, měla by být považována za nepřípustnou. (29)K zajištění toho, aby nezletilé osoby bez doprovodu měly účinný přístup k řízení, by jim měl být vždy ustanoven opatrovník. Opatrovníkem by měla být osoba nebo zástupce organizace jmenované, aby nezletilé osobě pomáhal a vedl ji řízením s cílem ochránit nejlepší zájem nezletilé osoby a její obecnou pohodu. Opatrovník by měl v případě potřeby za nezletilou osobu vykonávat právní úkony. Aby mohli opatrovníci nezletilým osobám bez doprovodu zajistit účinnou podporu, neměl by jim být svěřen neúměrně vysoký počet nezletilých osob bez doprovodu zároveň. Členské státy by měly ustanovit subjekty nebo osoby odpovědné za podporu, dohled a sledování opatrovníků při plnění jejich úkolů. Nezletilá osoba bez doprovodu by měla podat žádost vlastním jménem nebo prostřednictvím opatrovníka. Aby byla chráněna práva a procesní záruky nezletilé osoby bez doprovodu, měla by její lhůta pro podání žádosti začít běžet od ustanovení opatrovníka a jejich setkání. Nepodá-li opatrovník žádost ve stanovené lhůtě, měla by nezletilá osoba bez doprovodu mít možnost podat žádost vlastním jménem s pomocí rozhodujícího orgánu. Skutečnost, že se nezletilá osoba bez doprovodu rozhodne podat žádost vlastním jménem, by neměla bránit tomu, aby jí byl přidělen opatrovník. (30)Aby se zaručila práva žadatelů, měla by rozhodnutí o všech žádostech o mezinárodní ochranu být přijímána na základě skutečností, objektivně, nestranně a na individuálním základě po důkladném přezkoumání, které zohledňuje všechny prvky poskytnuté žadatelem a individuální situaci žadatele. K zajištění řádného posouzení žádosti by měl rozhodující orgán zohlednit relevantní, přesné a aktuální informace týkající se situace v zemi původu žadatele získané od Agentury Evropské unie pro azyl a z jiných zdrojů, např. od Vysokého komisaře Organizace spojených národů pro uprchlíky. Rozhodující orgán by rovněž měl přihlédnout k jakékoli relevantní společné analýze informací o zemi původu vypracované Agenturou Evropské unie pro azyl. Jakékoli odložení dokončení řízení by mělo být plně v souladu s povinnostmi členských států podle nařízení (EU) č. XXX/XXX (kvalifikační nařízení) a s právem na řádnou správu, aniž by byla dotčena účinnost a spravedlivost řízení podle tohoto nařízení. (31)Za účelem zajištění práv žadatele by rozhodnutí týkající se jeho žádosti mělo být poskytnuto písemně. Jestliže se rozhodnutím neuděluje mezinárodní ochrana, měly by být žadateli sděleny důvody takového rozhodnutí a informace o důsledcích rozhodnutí, jakož i o způsobu, jak toto rozhodnutí napadnout. Aniž je dotčeno právo žadatele na setrvání a zásada nenavracení, může takové rozhodnutí obsahovat rozhodnutí o navrácení vydané v souladu s článkem 6 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/115/ES nebo být vydáno společně s ním. (32)Je nezbytné, aby rozhodnutí o žádostech o mezinárodní ochranu přijímaly orgány, jejichž pracovníci mají patřičné znalosti a jejichž pracovníkům bylo poskytnuto potřebné školení v oblasti mezinárodní ochrany, a aby vykonávaly svou činnost s řádným ohledem na příslušné etické zásady. To se vztahuje na pracovníky orgánů z jiných členských států a odborníky vyslané Agenturou Evropské unie pro azyl, kteří pomáhají rozhodujícímu orgánu členského státu při posuzování žádostí o mezinárodní ochranu. (33)Aniž je dotčeno provedení přiměřeného a úplného posouzení žádosti o mezinárodní ochranu, je v zájmu členských států i žadatelů, aby bylo rozhodnutí přijato co nejdříve. Měly by být stanoveny maximální lhůty pro dobu trvání správního řízení, stejně jako pro odvolání ve fázi prvního odvolacího stupně, aby se sjednotilo řízení o udělení mezinárodní ochrany. Tímto způsobem by žadatelé měli mít možnost obdržet rozhodnutí o své žádosti v co nejkratším možném čase ve všech členských státech, čímž se zajistí rychlé a účinné řízení. (34)Aby se v některých případech zkrátila celková délka řízení, měly by mít členské státy v souladu se svými vnitrostátními potřebami možnost flexibilně upřednostnit posouzení určité žádosti před jinými, dříve učiněnými žádostmi, aniž by se tím odchylovaly od platných procesních lhůt, zásad a záruk. (35)Před určením příslušného členského státu podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. XXX/XXX (dublinské nařízení) by měl první členský stát, ve kterém byla žádost o azyl podána, přezkoumat přípustnost této žádosti, je-li země, která není členským státem, považována za první zemi azylu nebo bezpečnou třetí zemi pro žadatele. Kromě toho by žádost měla být považována za nepřípustnou, jedná-li se o následnou žádost bez nových relevantních prvků a zjištění nebo pokud se nepovažuje za odůvodněnou samostatná žádost manžela/manželky, druha/družky, závislé zletilé osoby nebo nezletilé osoby. (36)Pojem první země azylu by měl být uplatňován jako důvod nepřípustnosti v případech, kdy lze důvodně předpokládat, že jiná země by udělila ochranu v souladu s hmotněprávními normami Ženevské úmluvy nebo by byla v této zemi žadateli udělena dostatečná ochrana. Členské státy by zejména neměly přezkoumávat podstatu žádosti, pokud první země azylu přiznala žadateli postavení uprchlíka nebo mu poskytla jinou dostatečnou ochranu. Členské státy by měly na tomto základě postupovat, pouze pokud jsou přesvědčeny, včetně, pokud je to nutné nebo vhodné, na základě ujištění získaných od dotčené třetí země, o tom, že žadatel v této zemi požíval a bude i nadále požívat ochrany v souladu s Ženevskou úmluvou nebo že jinak požíval a bude i nadále požívat dostatečné ochrany, zejména pokud jde o právo k oprávněnému pobytu, odpovídající přístup na trh práce, k azylovým zařízením, ke zdravotní péči a ke vzdělání a právo na sloučení rodiny v souladu s mezinárodními normami v oblasti lidských práv. (37)Pojem bezpečné třetí země by měl být uplatňován jako důvod nepřípustnosti v případech, kdy lze důvodně předpokládat, že žadatel s ohledem na vazbu k některé třetí zemi včetně země, kterou procházel, může v této třetí zemi požádat o ochranu, a kdy existují důvody se domnívat, že bude žadatel touto zemí převzat nebo zpětně převzat. Členské státy by měly na tomto základě postupovat, pouze pokud jsou přesvědčeny, včetně, pokud je to nutné nebo vhodné, na základě ujištění získaných od dotčené třetí země, o tom, že žadatel bude mít možnost získat ochranu v souladu s hmotněprávními normami Ženevské úmluvy nebo bude požívat dostatečné ochrany, zejména pokud jde o právo k oprávněnému pobytu, odpovídající přístup na trh práce, k azylovým zařízením, ke zdravotní péči a ke vzdělání a právo na sloučení rodiny v souladu s mezinárodními normami v oblasti lidských práv. (38)Žádost o mezinárodní ochranu je třeba posoudit z hlediska podstaty s cílem určit, zda žadatel splňuje podmínky pro přiznání nároku na mezinárodní ochranu podle nařízení (EU) č. XXX/XXX (kvalifikační nařízení). Přezkum podstaty není nutný, má-li být žádost v souladu s tímto nařízením prohlášena za nepřípustnou. Pokud však na základě posouzení prima facie vyplývá, že žádost lze zamítnout jako zjevně nedůvodnou, může být žádost na tomto základě zamítnuta bez přezkoumání její přípustnosti. (39)Posouzení žádosti by mělo být zrychlené a ukončeno nejpozději do dvou měsíců v případech, kdy je žádost zjevně nedůvodná, protože se jedná o zneužívající tvrzení, včetně případů, kdy žadatel pochází z bezpečné země původu nebo kdy žadatel činí žádost pouze proto, aby pozdržel nebo zmařil výkon rozhodnutí o vyhoštění, nebo pokud existují závažné obavy týkající se národní bezpečnosti nebo veřejného pořádku, jestliže žadatel nežádá o mezinárodní ochranu v členském státě prvního vstupu nebo v členském státě oprávněného pobytu nebo pokud žadatel, jehož žádost se posuzuje a který učinil žádost v jiném členském státě nebo který se nachází na území jiného členského státu bez povolení k pobytu, je převzat zpět podle dublinského nařízení. V takovém případě by posouzení žádosti nemělo být urychleno, je-li žadatel schopen poskytnout opodstatněné odůvodnění pro vycestování do jiného členského státu bez povolení, pro učinění žádosti v jiném členském státě nebo pro to, že nebyl jinak k dispozici příslušným orgánům, např. že nebyl informován vhodným způsobem a včas o svých povinnostech. Kromě toho zrychlené posuzovací řízení může být uplatňováno u nezletilých osob bez doprovodu pouze v rámci striktních podmínek stanovených v tomto nařízení. (40)Mnoho žádostí o mezinárodní ochranu je činěno na hranicích nebo v tranzitním prostoru členského státu ještě před rozhodnutím o vstupu žadatele. Členské státy by měly mít možnost stanovit přezkoumání přípustnosti nebo přezkoumání podstaty žádosti, což by za jasně stanovených podmínek umožnilo rozhodovat o těchto žádostech na těchto místech. Řízení na hranicích by nemělo trvat déle než čtyři týdny a po tomto období by žadatelům měl být povolen vstup na území členského státu. Pouze pokud své žádosti na hranicích nebo v tranzitním prostoru podává neúměrně vysoký počet žadatelů, lze řízení na hranicích použít na místech v blízkosti hranice nebo tranzitního prostoru. Řízení na hranicích může být uplatňováno u nezletilých osob bez doprovodu pouze v rámci striktních podmínek stanovených v tomto nařízení. (41)Pojem veřejného pořádku může mimo jiné zahrnovat odsouzení za spáchání závažného trestného činu. (42)Po dobu, kdy žadatel může prokázat, že má pádné důvody, by neexistence dokladů umožňujících vstup nebo použití padělaných dokladů neměly samy o sobě vést k automatickému zahájení zrychleného posuzovacího řízení nebo řízení na hranicích.

(43)Pokud žadatel výslovně vzal svou žádost zpět z vlastního podnětu nebo pokud nesplní povinnosti vyplývající z tohoto nařízení, nařízení (EU) č. XXX/XXX (dublinské nařízení) nebo směrnice XXX/XXX/EU (směrnice o podmínkách přijímání), čímž konkludentně vezme svou žádost zpět, neměla by být žádost dále přezkoumána a měla by být zamítnuta jako výslovně vzatá zpět nebo odstoupená a jakákoli další žádost téhož žadatele v členských státech by měla být považována za žádost následnou. Konkludentní zpětvzetí by však nemělo být automatické, ale žadateli by měla být poskytnuta možnost ohlásit se rozhodujícímu orgánu a prokázat, že nesplnění daných povinností bylo způsobeno důvody, které nemohl ovlivnit. (44)Pokud žadatel učiní následnou žádost bez předložení nových důkazů nebo zjištění, které významně zvyšují jeho pravděpodobnost uznání za osobu požívající mezinárodní ochrany nebo které se týkají důvodů, pro které byla předchozí žádost zamítnuta jako nepřípustná, neměla by být tato následná žádost předmětem nového posouzení v plném rozsahu. V těchto případech by měly být po předběžném posouzení žádosti zamítnuty jako nepřípustné či zjevně nedůvodné, je-li žádost tak jasně neopodstatněná nebo zneužívající, že nemá reálnou šanci na úspěch podle zásady res iudicata. Předběžné posouzení se provádí na základě písemného podání a osobního pohovoru. Od osobního pohovoru lze však upustit v případě, kdy je z písemného podání jasné, že žádost neobsahuje relevantní nové prvky či zjištění nebo že je jasně neopodstatněná a nemá reálnou vyhlídku na úspěch. V případě následných žádostí mohou existovat výjimky z práva jednotlivce setrvat na území členského státu poté, co je následná žádost zamítnuta jako nepřípustná nebo nedůvodná, nebo v případě druhé či další následné žádosti, jakmile je učiněna žádost v kterémkoli členském státě po vydání konečného rozhodnutí, kterým byla zamítnuta předchozí následná žádost jako nepřípustná, nedůvodná nebo zjevně nedůvodná. (45)Rozhodujícím faktorem při posuzování odůvodněnosti žádosti o mezinárodní ochranu je míra bezpečnosti žadatele v zemi jeho původu. Vzhledem k tomu, že nařízení (EU) č. XXX/XXX (kvalifikační nařízení) si klade za cíl dosáhnout vysoké úrovně sblížení při uznávání státních příslušníků třetích zemí a osob bez státní příslušnosti za osoby požívající mezinárodní ochrany, stanoví toto nařízení společná kritéria pro označování třetích zemí za bezpečné země původu a, vzhledem k potřebě posílit uplatňování pojmu bezpečné země původu jako základního nástroje na podporu rychlého zpracování žádostí, které jsou pravděpodobně nedůvodné, stanoví toto nařízení společný seznam EU bezpečných zemí původu. (46)Zahrnutí třetí země do společného seznamu EU bezpečných zemí původu nezakládá absolutní záruku bezpečnosti státních příslušníků této země, a tudíž nezbavuje nutnosti provést odpovídající individuální přezkoumání žádosti o mezinárodní ochranu. Hodnocení, z něhož toto označení vychází, může ze své podstaty vzít v úvahu pouze všeobecnou občanskou, právní a politickou situaci v dané zemi a to, zda jsou původci pronásledování, mučení nebo nelidského či ponižujícího zacházení nebo trestání v praxi postižitelní, jsou-li v této zemi shledáni odpovědnými. Z tohoto důvodu v případě, kdy žadatel prokáže, že v jeho konkrétní situaci existují vážné důvody nepokládat danou zemi za bezpečnou, nebylo označení této země jako bezpečné považováno v jeho případě za směrodatné. (47)Pokud jde o určení bezpečných třetích zemí na úrovni Unie, toto nařízení toto určení stanoví. Třetí země by měly být určeny jako bezpečné třetí země na úrovni Unie prostřednictvím změny tohoto nařízení na základě podmínek stanovených v tomto nařízení a po provedení podrobného posouzení založeného na důkazech, zahrnujícího věcný výzkum a rozsáhlé konzultace s členskými státy a příslušnými zúčastněnými stranami. (48)Vytvoření společného seznamu EU bezpečných zemí původu a společného seznamu EU bezpečných třetích zemí by mělo řešit některé stávající rozdíly mezi vnitrostátními seznamy bezpečných zemí původu členských států. Přestože by si členské státy měly zachovat právo uplatňovat nebo zavádět právní předpisy, které umožňují na vnitrostátní úrovni určit jiné třetí země než ty, jež jsou určené jako bezpečné třetí země na úrovni Unie nebo uvedené na společném seznamu EU bezpečných zemí původu, vytvoření tohoto společného určení nebo seznamu by mělo zajistit, že tento pojem budou všechny členské státy uplatňovat jednotným způsobem na žadatele pocházející ze zemí, jež jsou na společném seznamu, nebo kteří mají vazbu s bezpečnou třetí zemí. To by usnadnilo sblížení řízení a odradilo žadatele o mezinárodní ochranu od druhotného pohybu. Z tohoto důvodu by možnost používat vnitrostátní seznamy nebo určení měla skončit do pěti let od vstupu tohoto nařízení v platnost. (49)Komise, jíž je nápomocna Agentura Evropské unie pro azyl, by měla pravidelně přezkoumávat situaci ve třetích zemích určených jako bezpečné třetí země na úrovni Unie nebo uvedených na společném seznamu EU bezpečných zemí původu. V případě náhlé změny k horšímu v takové třetí zemi by Komise měla mít možnost pozastavit určení dané třetí země jako bezpečné třetí země na úrovni Unie nebo zařazení dané třetí země do společného seznamu EU bezpečných zemí původu na omezenou dobu prostřednictvím aktu v přenesené pravomoci v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování Evropské unie. Kromě toho by Komise v tomto případě měla navrhnout změnu, aby třetí země již nebyla určena jako bezpečná třetí země na úrovni Unie nebo aby byla odstraněna ze společného seznamu EU bezpečných zemí původu do tří měsíců po přijetí aktu v přenesené pravomoci, kterým se pozastaví určení nebo uvedení této třetí země. (50)Pro účely odůvodněného posouzení by měla Komise přihlédnout k řadě dostupných informačních zdrojů, zejména ke svým výročním zprávám o pokroku týkajícím se třetích zemí označených Evropskou radou za kandidátské země, pravidelným zprávám Evropské služby pro vnější činnost a informacím od členských států, Agentury Evropské unie pro azyl, Vysokého komisaře OSN pro uprchlíky, Rady Evropy a dalších relevantních mezinárodních organizací. Komise by měla moci prodloužit pozastavení určení třetí země jako bezpečné třetí země na úrovni Unie nebo zařazení třetí země do společného seznamu EU bezpečných zemí původu na dobu šesti měsíců s možností toto prodloužení jednou obnovit. Je obzvláště důležité, aby Komise v rámci přípravné činnosti vedla odpovídající konzultace, a to i na odborné úrovni. Při přípravě a vypracování aktů v přenesené pravomoci by Komise měla zajistit, aby byly příslušné dokumenty předány současně, včas a vhodným způsobem Evropskému parlamentu a Radě. (51)Po uplynutí doby platnosti aktu v přenesené pravomoci a jejího prodloužení by bez přijetí dalšího aktu v přenesené pravomoci určení třetí země jako bezpečné třetí země na úrovni Unie nebo její zařazení do společného seznamu EU bezpečných zemí původu již nemělo být pozastaveno. Tím není dotčena jakákoli navržená změna na odstranění třetí země ze seznamů. (52)Komise by měla s pomocí Agentury Evropské unie pro azyl pravidelně přezkoumávat situaci v třetích zemích, jež byly vyřazeny ze společného seznamu EU bezpečných zemí původu nebo bezpečných třetích zemí, a to i v případě, že členský stát informuje Komisi o tom, že se domnívá, že na základě odůvodněného posouzení po změnách situace v dané třetí zemi opět splňuje podmínky stanovené v tomto nařízení pro označení za bezpečnou zemi. V takovém případě by členské státy mohly určit danou třetí zemi jako bezpečnou zemi původu nebo bezpečnou třetí zemi na vnitrostátní úrovni, pouze pokud Komise proti tomuto určení nevznese námitky. Usoudí-li Komise, že jsou tyto podmínky splněny, může navrhnout změnu určení bezpečných třetích zemí na úrovni Unie či společného seznamu EU bezpečných zemí původu tak, že se doplní daná třetí země. (53)V návaznosti na závěry Rady pro spravedlnost a vnitřní věci ze dne 20. července 2015 ohledně bezpečných zemí původu, ve kterých členské státy souhlasily s přednostním posouzením bezpečnosti západního Balkánu, zorganizovala Agentura Evropské unie pro azyl dne 2. září 2015 s členskými státy setkání na úrovni odborníků, na kterém bylo dosaženo obecné shody na tom, že Albánie, Bosna a Hercegovina, Kosovo*, Bývalá jugoslávská republika Makedonie, Černá Hora a Srbsko by měly být považovány za bezpečné země původu ve smyslu tohoto nařízení. (54)Na základě řady informačních zdrojů, včetně zejména pravidelných zpráv Evropské služby pro vnější činnost a informací od členských států, Agentury Evropské unie pro azyl, Vysokého komisaře OSN pro uprchlíky, Rady Evropy a dalších relevantních mezinárodních organizací, se má za to, že několik třetích zemí splňuje kvalifikační podmínky bezpečné země původu. (55)Pokud jde o Albánii, právní základ pro ochranu proti pronásledování a špatnému zacházení dostatečně poskytují hmotněprávní a procesní právní předpisy o lidských právech a zákazu diskriminace, včetně členství u všech hlavních mezinárodních úmluv o lidských právech. Evropský soud pro lidská práva v roce 2014 shledal porušení lidských práv ve čtyřech případech ze 150 stížností. Neexistují žádné indicie o nějakých případech vystěhování, vyhoštění nebo vydání vlastních občanů do třetích zemí, v nichž mimo jiné hrozí vážné nebezpečí, že by byli vystaveni trestu smrti, mučení, pronásledování nebo jinému nelidskému či ponižujícímu zacházení anebo trestu, nebo v níž by jejich život či osobní svoboda byly ohroženy na základě jejich rasy, náboženství, národnosti, sexuální orientace, příslušnosti k určité společenské vrstvě či politického přesvědčení, nebo v níž hrozí vážné nebezpečí vystěhování, vyhoštění nebo vydání do jiné třetí země. V roce 2014 členské státy měly za to, že 7,8 % (1040) žádostí o azyl podaných státními příslušníky Albánie bylo opodstatněných. Nejméně osm členských států určilo Albánii za bezpečnou zemi původu. Albánie byla Evropskou radou označena za kandidátskou zemi. V době určení bylo zhodnoceno, že Albánie splnila kritéria stanovená Evropskou radou na jednání v Kodani ve dnech 21. a 22. června 1993, která se týkají stability institucí zaručujících demokracii, právní stát, lidská práva a respektování a ochranu menšin, a že tato kritéria bude muset Albánie i nadále plnit, aby se mohla stát členem v souladu s doporučeními uvedenými ve výroční zprávě o pokroku. (56)Pokud jde o Bosnu a Hercegovinu, její ústava stanoví základ pro sdílení pravomocí mezi konstitutivními národy země. Právní základ pro ochranu proti pronásledování a špatnému zacházení dostatečně poskytují hmotněprávní a procesní právní předpisy o lidských právech a zákazu diskriminace, včetně členství u všech hlavních mezinárodních úmluv o lidských právech. Evropský soud pro lidská práva v roce 2014 shledal porušení lidských práv v pěti případech z 1196 stížností. Neexistují žádné indicie o nějakých případech vystěhování, vyhoštění nebo vydání vlastních občanů do třetích zemí, v nichž mimo jiné hrozí vážné nebezpečí, že by byli vystaveni trestu smrti, mučení, pronásledování nebo jinému nelidskému či ponižujícímu zacházení anebo trestu, nebo v níž by jejich život či osobní svoboda byly ohroženy na základě jejich rasy, náboženství, národnosti, sexuální orientace, příslušnosti k určité společenské vrstvě či politického přesvědčení, nebo v níž hrozí vážné nebezpečí vystěhování, vyhoštění nebo vydání do jiné třetí země. V roce 2014 členské státy měly za to, že 4,6 % (330) žádostí o azyl podaných státními příslušníky Bosny a Hercegoviny bylo opodstatněných. Nejméně devět členských států určilo Bosnu a Hercegovinu za bezpečnou zemi původu. (57)Pokud jde o Bývalou jugoslávskou republiku Makedonii, právní základ pro ochranu proti pronásledování a špatnému zacházení dostatečně poskytují základní hmotněprávní a procesní právní předpisy o lidských právech a zákazu diskriminace, včetně členství u všech hlavních mezinárodních úmluv o lidských právech. Evropský soud pro lidská práva v roce 2014 shledal porušení lidských práv v šesti případech z 502 stížností. Neexistují žádné indicie o nějakých případech vystěhování, vyhoštění nebo vydání vlastních občanů do třetích zemí, v nichž mimo jiné hrozí vážné nebezpečí, že by byli vystaveni trestu smrti, mučení, pronásledování nebo jinému nelidskému či ponižujícímu zacházení anebo trestu, nebo v níž by jejich život či osobní svoboda byly ohroženy na základě jejich rasy, náboženství, národnosti, sexuální orientace, příslušnosti k určité společenské vrstvě či politického přesvědčení, nebo v níž hrozí vážné nebezpečí vystěhování, vyhoštění nebo vydání do jiné třetí země. V roce 2014 členské státy měly za to, že 0,9 % (70) žádostí o azyl podaných státními příslušníky Bývalé jugoslávské