Zpráva Komise Radě a Evropskému parlamentu o monitorování provádění společné rybářské politiky členskými státy v letech 2003–2005 {SEK(2007) 425} /* KOM/2007/0167 konecném znení */





[pic] | KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ | V Bruselu dne 10.4.2007 KOM(2007) 167 v konečném znění ZPRÁVA KOMISE RADĚ A EVROPSKÉMU PARLAMENTU O MONITOROVÁNÍ PROVÁDĚNÍ SPOLEČNÉ RYBÁŘSKÉ POLITIKY ČLENSKÝMI STÁTY V LETECH 2003–2005 {SEK(2007) 425} Úvod Podle článku 27 nařízení Rady (ES) č. 2371/2002 ze dne 20. prosince 2002[1] Komise vypracovává jednou za tři roky hodnotící zprávu o svých kontrolních činnostech a o uplatňování pravidel společné rybářské politiky členskými státy a uvedenou zprávu předkládá Evropskému parlamentu a Radě. Dále podle článku 35 nařízení Rady (EHS) č. 2847/93 ze dne 12. října 1993[2] (dále „nařízení o kontrolním režimu“) Komisi vypracovává jednou za tři roky hodnotící zprávu o použití uvedeného nařízení na základě zpráv o jeho provádění předaných členskými státy. Tato zpráva se z uvedených povinností odvíjí a je první zprávou svého druhu přijatou od reformy společné rybářské politiky (SRP) z roku 2002. Vztahuje se na období 2003–2005. Záležitostmi týkajícími se sankcí a závažných protiprávních jednání se tato zpráva podrobně nezabývá, protože jsou zpracovány odděleně ve sděleních Komise o chováních, která vážně porušila pravidla společné rybářské politiky v roce 2003[3] a v roce 2004[4]. INSPEKčNÍ PROGRAMY KOMISE 2003–2005 Tyto programy se zaměřily na nejcitlivější otázky, které patří z hlediska nedodržování platných předpisů k vysoce rizikovým oblastem. Zahrnují: 1. Populace, na něž se vztahují opatření regionální obnovy a řízení rybolovu, např. treska obecná, štikozubec obecný, tuňák obecný, pelagické druhy a platýs černý. 2. Záležitosti horizontální kontroly jako satelitní monitorování, činnost plavidel třetích zemí a uvádění na trh. Všechny programy zahrnovaly řadu cest do členských států, z nichž některé byly vykonány bez předběžného upozornění, a vyústily v podrobný rozbor informací shromážděných přímo i z jiných zdrojů. V některých případech mělo inspekční oddělení vzdálený přístup do řídících databází rybolovu členských států. Rozsah prověřování prováděného inspektory Komise je omezen personálními možnostmi a pravomocemi inspektorů. Inspektoři Komise mohou provádět inspekce plavidel a prostor a mají přístup ke všem důležitým informacím. Obvykle si v terénu počínají tak, že pozorují vnitrostátní inspektory při výkonu jejich práce a díky tomu jsou s to posoudit věcné provádění kontrolních opatření příslušnými orgány členských států. Plán obnovy tresky obecné v Severním moři a v západních vodách Na konci roku 2004 již měly všechny členské státy zavedeny správní mechanismy pro režim omezení intenzity rybolovu. Obecně byla opatření pro přidělování a převod dnů daleko propracovanější než kontrolní opatření přijatá v přístavech vykládky. V průběhu inspekcí byla ve všech členských státech učiněna níže uvedená konkrétní zjištění: - Chybějící strategie zajišťující dodržování režimu omezení intenzity rybolovu. - Informace ze systému monitorování plavidel (VMS) se nevyužívaly účinně ke křížové kontrole předběžných oznámení vykládky a intenzity rybolovu zaznamenaných v lodních denících plavidel. - Pravidla vztahující se na vedlejší úlovky, která v některých případech umožňovala vyšší příděl dnů na moři, nebyla soustavně kontrolována. - Členské státy náležitě neuplatňovaly sníženou 8% povolenou odchylku v odhadech úlovků zaznamenaných do lodních deníků. Závěr : Plán obnovy tresky obecné se prováděl způsobem, aby byly co nejméně narušeny rybolovné činnosti. Účinnost plánu byla dále omezena nespolehlivými údaji o úlovcích, což bylo způsobeno chybným vykazováním. Plán obnovy severního štikozubce obecného Kontrolní opatření – Ve většině členských států byly v rámci plánu zavedeny zvláštní operační systémy pro určené přístavy a předběžné oznamování vykládek. Oba systémy se považují za rozhodující pro výběr inspekcí, které měly být provedeny. Mnohé členské státy však měly obtíže při uplatňování snížené povolené odchylky v odhadech úlovku zaznamenávaných do lodního deníku ES. Zaznamenávání úlovků – Velký podíl úlovku štikozubce obecného se přepravuje z místa vykládky v jednom členském státě k prodeji v jiném členském státě. Členské státy nepožadovaly, aby bylo prováděno vážení štikozubce obecného před jeho přepravou, a v důsledku toho nelze zaručit přesnost údajů v prohlášení o vykládce. Navíc to, že v některých členských státech chyběly určité základní právní doklady vztahující se k zaznamenávání úlovků (lodní deníky, prohlášení o vykládce, přepravní a prodejní doklady), bránilo účinným křížovým kontrolám a náležitému potvrzování údajů o vykládkách. Technická opatření – Technická opatření většina členských států kontroluje zpravidla na moři. Nedostatečná inspekční strategie a chybějící sankce poznamenaly dvě inspekce provedené na moři, což se projevilo v celkovém nedostatku účinné kontroly. Nadto zůstala v několika členských státech závažným problémem nedostatečně účinná kontrola vykládek podměrečného štikozubce obecného. Závěr : Chybějící koordinovaná kontrola mezinárodní přepravy štikozubce obecného v kombinaci s nedostatečnou úrovní zaznamenávání úlovků a s vykládkou podměrečných ryb snížilo účinnost plánu obnovy štikozubce obecného v severních oblastech. Plán obnovy jižního štikozubce obecného a humra severského Řízení intenzity rybolovu – Vzhledem k tomu, že provádění opatření pro obnovu jižního štikozubce obecného a humra severského začalo v roce 2005, bylo obtížné vyhodnotit dopad těchto opatření na omezení intenzity rybolovu. Ve Španělsku zůstal maximální počet dní na moři stejný jako počet dní stanovený ve dřívějších vnitrostátních právních předpisech. Konkrétní kontrolní opatření – Oba dotyčné členské státy měly obtíže s uplatněním snížené povolené odchylky v odhadech úlovků zaznamenávaných do lodních deníků. Portugalsko úspěšně zavedlo požadované zvláštní povolení k rybolovu a zavedlo povinnost stanovení hmotnosti úlovků před přepravou. Zaznamenávání úlovků – Nedostatečný počet inspekcí křížových kontrol mezi doklady o zaznamenávání úlovků a údaji o sledování poškozují spolehlivost záznamů o úlovcích. Závěr : Dopad plánu byl omezen, protože ve skutečnosti postihoval pouze na 250 z 11 000 plavidel zabývajících se rybolovem jižního štikozubce obecného. Navzdory tomu byly lidské zdroje vyčleněné na kontrolu programu nedostatečné. Vykládky podměrečných ryb včetně štikozubce obecného účinnost plánu obnovy snižovaly. Přechodná technická kontrolní opatření v Baltickém moři, pokud jde o tresku obecnou Rozbor dokladů o zaznamenávání úlovků odhalil značné slabiny v prohlášení o úlovcích. Záznamy analyzované inspektory Komise ukázaly průměrné celkové podvykazování úlovků zaznamenaných v lodních denících ve výši 23 %. Zjištěné průměry v jednotlivých členských státech se pohybovaly mezi 8 % a 49 %. Vykládka ryb a jejich uvádění na trh v oblasti Baltského moře se zakládá na přímých prodejích a dopravě na další trhy. Neexistuje ani praxe ani infrastruktura k soustavnému třídění a stanovování hmotnosti úlovků v místě vykládky. Plavidla vplouvají do přístavů a vykládají ryby přímo podle požadavků trhu a v mnoha případech jsou úlovky vykládány a dopravovány přímo do prostor odběratele nebo na dražbu v jiném členském státě. Tam, kde vedly inspekce vykládek k odhalení podezřelých protiprávních jednání, podrývaly důvěryhodnost a účinnost inspekčního úsilí zdlouhavé postupy ukládání sankcí zjištěné v řadě členských států, jakož i chybějící vůle k bezodkladnému výkonu rozhodnutí a nízká úroveň sankcí. Závěr : Nedostatečná kontrola v oblasti Baltského moře závažným způsobem podkopávala systém ohlašování úlovků, což vedlo k tomu, že rybáři zaznamenávali nižší objemy úlovků, a tudíž nedošlo k významnému snížení úmrtnosti ryb dané rybolovem. Únikové okno typu BACOMA u vlečných sítí v Baltském moři Všechny členské státy navštívené během programu zavedly opatření BACOMA a bylo zjištěno, že toto opatření bylo úspěšnější než první varianta zavedená v roce 2002. Dále bylo mezi různými členskými státy provedeno několik výměn inspektorů nebo byly vykonány společné inspekce, což prokázalo, že plány řízení, pokud jde o tresku obecnou v Baltském moři, zavedené v roce 2001, jsou i nadále realizovány. Závěr : Únikové okno typu BACOMA u vlečných sítí, přijímané jak rybáři, tak kontrolními orgány, je úspěšně zavedeno. Vysoce tažné ryby Inspekce z roku 2003 došly k závěru, že členské státy prakticky nezavedly žádné systémy zaznamenávání úlovků, pokud jde o tuňáka obecného. Bylo tudíž provedeno další vyhodnocení řídících opatření zavedených pro lov tuňáka obecného a používání nových pravidel pro klecový chov a minimální velikost. Potvrdila se i nadále trvající potřeba zkvalitnit systém ohlašování úlovků, a zejména přesnost číselných údajů v lodních denících a v prohlášeních o vykládce; bylo rovněž zjištěno, že se pohyb rybářských plavidel nesleduje systematicky. Inspekční cesty do Francie, Itálie, Španělska a Řecka potvrdily, že se v několika členských státech i nadále používají zakázané tenatové sítě. Regionální organizace pro řízení rybolovu NAFO – Evropská komise ponechala přibližně po dobu 10 měsíců každého roku inspekční plavidlo v oblasti upravené předpisy Organizace pro rybolov v severozápadním Atlantiku (NAFO). Od roku 2004 se odpovědnost za inspekce a nasazování pozorovatelů začala přenášet z Komise na členské státy, ačkoli se inspekční plavidlo Komise nadále využívalo jako podpůrná základnová loď. Kromě toho Komise koordinovala činnosti inspekčních plavidel dalších členských států a její inspektoři se účastnili inspekcí vykládek. Přítomnost inspektorů Komise na moři při lovu platýse černého umožnila přímý sběr reálných údajů o úlovku, které po provedení rozboru ukázaly rozpor v systému zaznamenávání úlovků jednoho dotyčného členského státu. Po projednání této záležitosti mezi Komisí a dotyčným členským státem tento stát uvedenou rybolovnou činnost ukončil. NEAFC – Komise koordinovala inspekční činnost strážních plavidel členských států na moři v oblasti upravené předpisy Komise pro rybolov v severovýchodním Atlantiku (NEAFC). Evropská komise rovněž koordinovala zvýšenou inspekční činnost v přístavech u plavidel provozujících rybolov v oblasti upravené předpisy NEAFC a zaměřila se zejména na plavidla uvedená na seznamu plavidel provádějících nezákonné, nehlášené a neregulované činnostmi (dále jen „NNN“), a to na základě seznamu NNN uvedeného v nařízení Společenství o TAC o kvótách pro rok 2005. Rybářská plavidla třetích zemí V reakci na nárůst dovozů ryb pocházejících z rybářských plavidel třetích zemí, a to buď přímo nebo prostřednictvím překládky na moři, a na obavy pramenící z úlohy plavidel provádějící NNN činnosti, provedli inspektoři Komise 12 inspekcí za účelem posouzení dodržování stávajícího kontrolního režimu v přístavech Společenství. V převážné většině členských států byly dodávky produkce nepocházející z rybolovu EU považovány za dovozy a jako takové podléhaly celní a veterinární kontrole. V důsledku toho byly povinnosti monitorování rybolovu buď ignorovány nebo vykonávány nahodile. Příslušné rybolovné orgány většiny členských států si nebyly vědomy objemu ryb pocházejících z rybářských plavidel třetích zemí, která vplula do jejich vnitrostátních přístavů. Byly nalezeny určité důkazy o rybách pocházejících z plavidel na seznamu NNN nebo z plavidel, která neměla povolení generálního ředitelství Komise pro zdraví a ochranu spotřebitele. Na základě řady inspekčních cest vzaly mnohé členské státy popsaný stav na vědomí a začaly podnikat kroky v zájmu dodržování všech rybolovných povinností platných pro rybářská plavidla třetích zemí. Postupy určování hmotnosti u pelagických druhů V rámci dohod mezi EU, Norskem a Faerskými ostrovy byla ustavena pracovní skupina pro pelagické druhy. Tato skupina doporučila řadu opatření ke zlepšení určování hmotnosti a inspekce vykládek pelagických ryb a tato opatření byla vtělena do právních předpisů Společenství v nařízeních o ročních kvótách na léta 2003–2005. Inspektoři Komise vykonali inspekční cesty jak do členských států, tak i do dotyčných třetích zemí. Zjistili, že prvotně bylo dodržování pravidel přinejlepším nerovnoměrné; některé země používaly nominální hmotnosti, a že pravidla sama byla často nesprávně chápána. Na konci programu však byla shledána v dotyčných členských státech významná zlepšení. Zejména je třeba poukázat na donucovací opatření přijaté britskými a irskými orgány vůči podezřelému soustavnému chybnému ohlašování úlovků, jež trvalo delší dobu. Souhlas Norska a Faerských ostrovů s přijetím stejných opatření, jaká platí ve Společenství, představoval rovněž významný krok na cestě k dosažení rovných podmínek. Systém sledování plavidel (VMS) Zkušenost z předchozích misí ukázala, že vnitrostátní orgány otálejí s inovováním a využíváním potenciálu VMS navzdory velkému počtu opatření na řízení rybolovu, která lze automaticky sledovat na základě analýzy údajů z VMS. Byl proto zřízen program pro posouzení využívání VMS členskými státy v plánech obnovy pro Baltské a Severní moře. Všechny dotyčné členské státy měly zavedenou technickou i operační infrastrukturu, třebaže v některých státech nebyla všechna příslušná plavidla náležitě vybavena VMS. Přínos technologie VMS byl hlavně chápán jakožto nástroj taktického dozoru, který tvořil podpůrný pilíř dalších inspekčních činností, a obecně se jakožto nástroj řízení intenzity rybolovu nepoužíval. Inspektoři Komise rovněž ve většině členských států shledali řadu nesrovnalostí mezi doklady o zaznamenávání úlovků a údaji z VMS, kterých si vnitrostátní orgány nepovšimly. V některých členských státech rybáři nařízení VMS nedodržovali a nebyli za to náležitě postihováni účinnými sankcemi příslušných orgánů částečně proto, že nebyl zaveden příslušný právní rámec pro takové sankce. Celkově přinejmenším do konce roku 2005 členské státy nevyužívaly technologii VMS k řízení rybolovu v plném rozsahu. Uvádění na trh a vysledovatelnost Třebaže se situace mezi jednotlivými členskými státy značně lišila, inspektoři Komise zjistili, že členské státy pouze velmi neochotně mění tradiční praxi uvádění na trh. V důsledku toho nebylo provádění hodnotících standardů EU prioritou a příslušné standardy byly používány a kontrolovány pouze tehdy, kdy nenarušovaly zvyklosti místních subjektů a místní praxi. Odpovědnost za kontrolu pravidel vysledovatelnosti platných pro produkty rybolovu byla ve většině členských států rozdělena mezi různé vnitrostátní nebo regionální orgány. Koordinace mezi těmito orgány často vůbec neexistovala. Situace byla horší u dovážených produktů, a v důsledku toho se do Společenství dostávaly obrovské objemy produktů rybolovu, které nebyly opatřeny základními povinnými informacemi, jako původ a oblast odlovu. Používání místních obchodních pojmenování, která nejsou součástí úředních vnitrostátních seznamů, obvykle zakrývalo prodej podměrečných nebo nevykazovaných ryb, prodávaných pod specifickými místními názvy, např. whiting pro štikozubce obecného; atun pro tuňáka obecného. Kontrola v členských státech Výroční zprávy V souladu s článkem 35 nařízení o kontrolním režimu členské státy předávají výroční zprávy o provádění tohoto nařízení. Na základě výročních zpráv a zpracování dostupných informací o kontrolních činnostech členských států se v příloze formou tabulek uvede struktura kontroly. Tyto tabulky uvádějí rybolovné činnosti jednotlivých členských států, údaje o inspekčních zdrojích a činnostech, o zaznamenávání úlovků a seznam místních orgánů, které se na kontrole rybolovu účastní. Zkoumání informací poskytnutých členskými státy však brání mimořádná obtížnost provést objektivní porovnání určitého počtu otázek. Informace nejsou poskytovány ve standardizovaném formátu, např. rozsah předložených zpráv se pohyboval od jedné stránky (Malta) do více než 100 stran (Španělsko) a neexistuje žádný standardizovaný seznam povinně poskytovaných informací, ani metodické pokyny ohledně jejich obsahu. Nejdůležitější možné závěry jsou nicméně uvedeny v následujících odstavcích. Dostupné zdroje Vybavení – Obecně lze materiální vybavení hlídkovými čluny a letadly považovat pro výkon daného úkolu za dostatečné. Nové technologie včetně VMS se nyní využívají mnohem šířeji. Avšak počítačová technika se využívá v plném rozsahu svého potenciálu pouze zřídka a v řadě členských států se využívá naprosto nedostatečně, a to i pokud jde o VMS. Lidské zdroje – Lidské zdroje se liší jak co do kvality, tak co do kvantity. Profesní standardy týkající se kontroly rybolovu vykazují často značné mezery. Odborná příprava se různí a mnozí inspektoři nejsou plně kvalifikováni pro požadovanou pracovní činnost, třebaže dochází k patrnému zlepšování. Ve většině členských států vykonávají inspektoři rybolovu i úkoly s rybolovem nesouvisející nebo je rybolovná inspekce pouze jednou z jejich pracovních povinností, která může být navíc nízko na žebříčku priorit. Je tedy nemožné srovnávat číselné údaje o počtu inspektorů uvedené v tabulkách. Pokud např. v Dánsku došlo ke snížení počtu inspektorů, jiné členské státy, jako Irsko, Španělsko a Velká Británie, počet pracovníků vykonávajících kontrolu a inspekce navýšily. V Itálii přináší reorganizace pracovní náplně inspektorů vyšší zaměření na rybolovné kontrolní činnosti. Řada členských států stávající lidské zdroje zkvalitnila prostřednictvím dokonalejší odborné přípravy inspektorů. Inspekční činnosti Intenzita inspekční činnosti – Dosud není náležitě definováno, co představuje inspekci z hlediska kontrolovaných položek a standardů, s nimiž jsou kontrolované položky porovnávány, a to i navzdory dřívějším snahám Komise o standardizaci ohlašování inspekční činnosti. Jak již bylo výše uvedeno, jsou některé inspekční činnosti vykonávány jako součást jiné práce, např. hygienických kontrol nebo bezpečnostních revizí. Vedení záznamů o inspekční činnosti je nahodilé a není sladěno tak, aby bylo možné porovnávat výsledky mezi jednotlivými členskými státy. V důsledku toho nelze přímo porovnávat řadu inspekcí. Organizace inspekcí – Stále ještě existuje v kontrolní činnosti mnoho mezer. Inspekce v přístavech jsou často špatně organizovány, v mnohých členských státech se dosud neshromažďují některé základní doklady o zaznamenávání úlovků. Kontroly dopravy v některých místech neexistují; křížové kontroly nejsou ani zdaleka prováděny systematicky. Dále nebyly v několika případech splněny inspekční standardy (např. 20% míra kontroly u lovu tresky obecné a štikozubce obecného). Strategie – Překážkou účinné kontroly jsou vysoké náklady na výkon opatření v poměru k hodnotě úlovku. Využívání dostupných zdrojů kontroly rybolovu by se mohlo zlepšit prostřednictvím většího důrazu na kontrolní opatření, která řeší největší rizika spojená s ohrožováním cílů SRP. Lepší využívání náležitě vypracovaných strategií založených na rizicích by mohlo zvýšit účinnost zdrojů kontroly. Ve většině členských států však skutečná strategie chybí, třebaže několik málo členských států zahájilo analýzu rizik souvisejících s dodržováním předpisů za účelem přidělování zdrojů a plánování inspekční činnosti. Omezené zdroje, které jsou k dispozici, se tudíž nevyužívají co nejúčinněji. To je zvlášť patrné u rybolovů, které jsou předmětem plánů obnovy. V řadě případů je kritickým problémem účinné kontroly počet inspekcí vykonaných v místě vykládky. V tomto kontextu by bylo možná úspornější přesunout zdroje z kontrol na moři na kontroly vykládek. Spolupráce mezi členskými státy – Mezinárodní koordinace činnosti inspektorů vykazuje kladné výsledky. Operace SHARK v Severním moři, při níž spolupracovalo v reálném čase několik členských států na zamezení delikventům v úniku před odhalením tím, že se skryjí ve vodách jiného členského státu, vedla k řadě úspěšných žalob. Pracovní skupina pro pelagické druhy přinesla značné zkvalitnění v monitorování a kontrole a představuje transparentnost v jednání mezi členskými státy a některými třetími zeměmi. Nedodržování platných předpisů a sankce Porušování pravidel SRP je riziko, které jsou někteří jednotliví rybáři ochotni podstoupit vzhledem k malé šanci odhalení protiprávního jednání nebo použití odstrašující sankce. Jak je patrné ze sdělení o závažných protiprávních jednáních, nemá většina trestů uvalených na pachatele náležitý odstrašující účinek. Statistika říká, že napříč Společenstvím představovala částka zaplacená na pokutách v roce 2003 zhruba 0,4 %[5] hodnoty vykládky roku 2002 a částka zaplacená na pokutách v roce 2004 0,2 %[6] hodnoty vykládky roku 2003; rozdíly mezi členskými státy jsou však pozoruhodné. S výjimkou dvou členských států, v nichž bylo posouzení provedeno, obecně chybí pochopení vztahu mezi rizikem nedodržení předpisů, inspekční činností a účinkem následných opatření včetně sankcí. Celkové výsledky dosažené z hlediska dodržení pravidel SRP Pozitivní vývoj – Problémy vznikající z nedodržování platných předpisů, z toho plynoucí škody na rybích populacích a nedostatek hospodářské a sociální stability – toho všeho jsou si členské státy vědomy jak na vládní úrovni, tak na úrovni součástí samotného rybářského odvětví. Komise je součástí tohoto procesu prostřednictvím nabádání k dodržování předpisů, poskytování větší transparentnosti a usnadňování mezinárodní spolupráce, a – v krajních případech – prostřednictvím využívání odstrašujícího účinku řízení o protiprávních jednáních vedených u Evropského soudního dvora. Zvláště významný úspěch představuje zkvalitnění monitorování a kontroly pelagických druhů a – třebaže se jedná o méně významný úspěch – členské státy uznávají, že dosud nejsou s to účinně kontrolovat vykládky rybářských plavidel ze třetích zemí, a zároveň uznávají, že musejí v této oblasti zlepšit systém výkonu opatření. Důležité nedostatky – Dodržování klíčových pravidel SRP je u některých rybolovných subjektů velmi neuspokojivé. Kvóty – Dodržování celkového přípustného odlovu (TAC) a kvót zůstává jedním ze zásadních problémů SRP. Tyto problémy a související kontrolní aspekty jsou pravděpodobně pociťovány daleko ostřeji, když se rozhodne o značném omezení kvót v reakci na potřebu drastického snížení úmrtnosti dané rybolovem. Nevykázané i nesprávně hlášené vykládky v některých případech vážně podrývají řízení TAC a kvót. Vědečtí pracovníci v odvětví rybolovu jsou pak nuceni „reálné“ odlovy odhadovat, protože úřední údaje nejsou v některých členských státech považovány za spolehlivé. Např. zatímco vykázaný odlov jižního štikozubce obecného byl 5 549 tun, odborníci použili odhadovaný údaj 6 810 tun. Pokud jde o tresku obecnou lovenou v Irském moři, je vykázaný odlov 2 700 tun, zatímco odhadovaný objem představuje 4 420 tun. Podobné příklady lze najít i v jiných oblastech (Severní moře, Baltské moře atd.). Intenzita rybolovu – Zdá se, že kontrola intenzity rybolovu, která má doplňovat omezení kvót, je prováděna tak, aby co nejméně narušovala skutečné rybolovné činnosti. Neexistují žádné důkazy, že snížení intenzity rybolovu vynahrazuje nadbytečnou kapacitu loďstva, a to i tehdy, když zohledníme účinek programů vyřazování plavidel. VMS se k účinnému monitorování intenzity rybolovu nevyužívá, což lze považovat za promarněnou příležitost. Technická opatření – Vykládají se stále značné objemy podměrečných ryb, a to zejména v jižní Evropě, kde se stále používají zakázaná lovná zařízení (tenatové sítě), zatímco v severních vodách dosud nejsou vymýceny klapky na vlečných sítích (na udržení malých ryb v síti). ZÁVĚRY A DOPORUČENÍ Budoucnost zprávy Při vypracovávání této zprávy se vyskytly značné obtíže v důsledku toho, že na straně členských států chybí standardní formát zpracování zpráv, a zvláště proto, že chybí standardní pojmoslovné vymezení rybolovné inspekce za účelem zajištění porovnatelných statistických údajů. Ve spojení se zdokonalenou verzí sdělení o závažných protiprávních jednáních Komise zvažuje vypracování seznamu nezbytných součástí rybolovné inspekce, na jejichž základě bude možné údaje zařadit do statistiky kontrol, a standardizace formátu výroční zprávy, kterou předkládají členské státy. Komise zahájila konzultace s vnitrostátními správními orgány a s příslušnými zainteresovanými stranami o budoucím formátu zprávy se záměrem dohodnout se do konce roku 2007 na standardizovaných charakteristikách inspekcí, které se budou moci zahrnovat do budoucích výročních zpráv. Lze rovněž zvážit zveřejnění členskými státy statistických údajů o kontrolách na internetu. Bezprostřední priority ke zlepšení výkonu opatření a dodržování předpisů Krátkodobé priority by měly být následující: - zajistit úplné využívání stávajících regulačních nástrojů – např. přijímání základních dokladů o zaznamenávání úlovků, křížové kontroly, VMS a využívání inspekcí při přepravě, - přidělit více odborně připravených osob na kontrolu rybolovu, - zavést systematický přístup k odborné přípravě inspektorů, - posílit spolupráci a koordinaci mezi členskými státy a v rámci členských států na všech úrovních, - zdokonalit systémy sankcí tak, aby se více vázaly na druh a závažnost protiprávního jednání. Sankce musí více odstrašovat a musí zbavovat pachatele protiprávního jednání veškerého hospodářského prospěchu z takového jednání plynoucího, - posílit prostředky vyhrazené na kontrolu vykládek plavidel lovících mimo vody Společenství, - využívat co nejrychleji nové technologie jako elektronické lodní deníky ke zkvalitnění toku informací, Agentura Společenství pro kontrolu rybolovu bude hrát v těchto ohledech i v mnoha dalších záležitostech uvedených v této zprávě rozhodující úlohu. Na úrovni Společenství je třeba zavést harmonizovaný a zjednodušený způsob vypracovávání zpráv o kontrole rybolovu. [1] Úř. věst. L 358, 31.12.2002, s. 59. [2] Úř. věst. L 261, 20.10.1993, s. 1, naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1967/2006 (Úř. věst. L 409, 30.12.2006, s. 11). [3] KOM(2005) 207, 30.05.2005. [4] KOM(2006) 387, 14.7.2006. [5] KOM(2005) 207, 30.05.2005. [6] KOM(2006) 387, 14.7.2006.