Směrnice měla být provedena ve vnitrostátním právu do 15. května 2009, ale kvůli významným politickým, právním a správním průtahům většina členských států tento termín nedodržela; včas směrnici provedlo pouze Dánsko. Zpoždění ve sdělení vnitrostátních právních předpisů dosahovalo od 3 do 24 měsíců, v průměru pak 12 měsíců.

Směrnice pokrývá ohromné množství potenciálních souborů prostorových dat a předem není možné stanovit žádnou horní mez ani celkový počet. Směrnice by měla být plně provedena do roku 20217. Toto hodnocení vychází z informací dostupných v polovině období provádění (tj. 2013/14).

K řešení této situace požaduje směrnice, která se opírá o několik pravidel provádění (např. o vykazování metadat), aby členské státy (viz obrázek 1):

Před rokem 2007 bylo obtížné nalézt prostorová data online na vnitrostátní úrovni i na úrovni EU a tato data byla často nedostatečně dokumentována. Často byla uchovávána v nekompatibilních formátech, což způsobovalo potíže při spojování různých souborů prostorových dat. Mnoho orgánů veřejné správy nemělo zavedené online služby, které by lidem umožňovaly jejich prostorová data vyhledávat (v rámci zemí i přes hranice), získávat k nim přístup, využívat je a sdílet. EU neměla pro prostorová data žádnou infrastrukturu, což například znamenalo, že data týkající se řek tekoucích přes hranice nebyla propojena.

V roce 2013 zařadila Komise směrnici INSPIRE do svého Programu pro účelnost a účinnost právních předpisů (REFIT), aby v době, kdy se její provádění blíží polovině vymezeného období, posoudila, zda je tento nástroj i nadále vhodný pro daný účel. Tato zpráva popisuje pokrok, jehož bylo při provádění dosaženo, a shrnuje výsledky hodnocení.

Do prosince 2013 měly mít členské státy také zavedeny online služby pro vyhledávání, prohlížení a stahování dat pro všechny své zdokumentované soubory prostorových dat.

V souladu s lhůtami a kroky stanovenými výše dosáhly členské státy pokroku při poskytování dat tematicky zaměřených na životní prostředí, například umístění zdrojů emisí a dat o těchto zdrojích. Většina dat s významem pro životní prostředí (většinou data dle přílohy III) však často ještě není zpřístupněna (kroky 2, 3 a 4, lhůta do roku 2013). Tím se také komplikuje následující krok, kterým je zajištění interoperability těchto dat (krok 5, lhůta do roku 2020).

Vzhledem k problematickému určení horní hranice či celkového počtu souborů dat odpovídajících vymezení do roku 2014 je sice obtížné posuzovat úspěšnost, ale celkový počet souborů dat překročil 56 220 (obrázek 2). Přibližně 90 % z nich však představuje soubory dat pouhých osmi členských států. Po počátečním prudkém nárůstu objem vykazovaných souborů prostorových dat u zbývajících (20) členských států zůstával relativně stabilní, v některých zemích mezi rokem 2010 a 2014 dokonce klesal (obrázek 2) a obecně byl poměrně nízký s méně než 120 soubory dat na jednu zemi.

Všechny soubory digitálních prostorových dat náležející do 34 témat prostorových dat měly být identifikovány, zdokumentovány a zpřístupněny pomocí online služeb do prosince 2013.

Vnitrostátní politiky v oblasti sdílení dat jsou velmi rozmanité a různorodé a většina členských států v této oblasti stále hlásí problémy. Politiky, které odrážejí značnou flexibilitu přístupů, již směrnice umožňuje (viz čl. 17 odst. 2), sahají od plně otevřeného a volného přístupu a používání až po plné pokrytí nákladů, získávání příjmů a různé typy partnerství veřejného a soukromého sektoru. Komise neprováděla podrobné posouzení shody vnitrostátních politik se směrnicí.

Směrnice pokrývá široké spektrum prostorových dat, které spravuje velký počet orgánů veřejné správy na národní, regionální a místní úrovni. Nezbytné koordinační struktury a politiky v oblasti sdílení dat byly obecně zavedeny při provedení ve vnitrostátním právu (viz výše).

Přestože do roku 2014 došlo při provádění směrnice k pokroku, žádný z termínů uvedených v obrázku 1 nebyl splněn všemi členskými státy. Vzhledem k propojení jednotlivých kroků má tato skutečnost kumulativní dopad, protože i když je pokrok v pozdějším kroku příznivý, má vliv na menší než očekávaný počet souborů prostorových dat. Jednotlivé kroky jsou podrobně rozvedeny níže.

Obrázek 5: Trendy 2010–2013: % souborů prostorových dat s vyhledávacími službami

Celková dostupnost souborů prostorových dat prostřednictvím prohlížecích služeb a služeb stahování dat je ještě nižší, neboť prostřednictvím prohlížecích služeb zveřejňuje 60 až 100 % svých vykázaných souborů prostorových dat pouze asi polovina členských států (obrázek 6).

Obrázek 6: Trendy 2010–2013: % souborů prostorových dat s prohlížecími službami

Pokud jde o služby stahování dat, situace též zaostává za očekáváními, neboť 60 až 100 % svých vykazovaných prostorových dat přístupných ke stažení má pouze asi čtvrtina členských států (obrázek 7).

Obrázek 7: Trendy 2010–2013: % souborů prostorových dat se službami stahování dat

Krok 5 – Dostupnost prostorových dat ve společných datových modelech

Nejnáročnějším úkolem je transformace prostorových dat tak, aby odpovídala společným datovým modelům. Členské státy mají pro splnění tohoto kroku čas nejpozději do roku 2020. V této časné fázi provádění nízká míra shody prostorových dat s požadavky nepřekvapuje (obrázek 8).

4.Účelnost právních předpisů

Tento oddíl podává shrnutí hodnocení. Podrobnější informace jsou k dispozici v souvisejícím pracovním dokumentu útvarů Komise.

Efektivita

Před nabytím účinnosti směrnice bylo zdokumentováno pouze omezené množství souborů prostorových dat (v roce 2007 jich bylo identifikováno 1 384), online služby pokrývaly pouze malý zlomek identifikovaných souborů prostorových dat a politiky v oblasti dat znamenaly závažné překážky pro jejich široké využívání.

Do roku 2013 došlo ke zvýšení efektivity ve všech členských státech v závislosti na jejich úsilí v oblasti provádění (a investic), což lze doložit skutečností, že v roce 2013 již bylo vykázáno více než 56 000 souborů dat. Požadavky a lhůty stanovené směrnicí nepředstavovaly zásadní problémy pro osm členských států, které identifikovaly více než 90 % celkového počtu souborů dat. U mnoha členských států však pokrok měřený podle definovaných kroků a harmonogramu očekávání nenaplnil. Složité a různorodé vnitrostátní politiky v oblasti dat a neexistence celoevropské politiky v oblasti dat komplikují volný tok dat, což je problém zaznamenaný i na širším jednotném digitálním trhu. Nejméně efektivní část procesu provádění souvisí s politikami v oblasti dat. Mnoho souborů dat a služeb stále není snadno přístupných (tj. bez právních či finančních překážek), což je nutnou podmínkou k tomu, aby bylo možné na vnitřním trhu z takových dat vytvářet přidanou hodnotu. Tyto složité a různorodé politiky v oblasti dat rovněž vytvářejí zbytečnou administrativní zátěž i v porovnání s širší otevřenou politikou v oblasti dat.

Další důvody nedostatků při provádění:

zpoždění při provádění směrnice ve vnitrostátním právu a vytváření efektivních správních struktur způsobené politickými, právními a ekonomickými problémy na národní úrovni (viz oddíl 3, krok 1). Několik členských států uvedlo, že dopad na přidělení nezbytných počátečních investic (např. do infrastruktury IT a rozvoje technických dovedností ve státní správě) měla též hospodářská krize a tlak na národní rozpočty,

nedostatečná koordinace, objasnění a stanovení priorit mezi příslušnými orgány na národní úrovni, zejména těch, které odpovídají za data o životním prostředí (např. identifikace minimálních požadovaných souborů dat),

neúčinná koordinace na úrovni EU (Evropská komise a EEA) při vedení členských států ke stanovení priorit v rámci identifikace souborů prostorových dat pro potřeby politiky v oblasti životního prostředí a souvisejících politik (např. pro účely vykazování),

ambiciózní soubor lhůt, který platil v době přijetí směrnice, již nemusí být relevantní pro všechny členské státy, např. z důvodu technické složitosti pravidel pro provádění interoperability a pokynů, které vyžadují použití nástrojů a dovedností v oblasti IT, které často chybějí. K tomu je třeba přičíst různou míru připravenosti členských států, pokud jde o dodržování lhůt stanovených směrnicí.