Článek 27 směrnice požaduje, aby od 1. ledna 2013 byla každých pět let vypracována zpráva o jejím uplatňování. Zpráva by měla být vykládána společně s doprovodným pracovním dokumentem útvarů Komise vypracovaným na základě informací poskytnutých členskými státy prostřednictvím dotazníků a statických údajů od roku 2013. Pracovní dokument útvarů Komise popisuje nejdůležitější zjištění zprávy a nastiňuje hlavní rysy obnoveného evropského přístupu ke správní spolupráci za účelem spravedlivého zdanění v EU.

Z rozboru informací shromážděných od členských států vyplývají v této zprávě tři hlavní zjištění:

-ustanovení směrnice o správní spolupráci byla provedena, avšak ne všechna z nich účinně;

-uplatňování výměny informací podle směrnice o správní spolupráci vedlo k velkému nárůstu množství údajů, které musí daňové správy zpracovávat, avšak v průměru nedošlo stejnou měrou ke zvýšení jejich kapacity zpracování údajů;

-posouzení výhod směrnice o správní spolupráci je prováděno ve velmi rané fázi.

Ustanovení směrnice o správní spolupráci byla provedena, avšak ne všechna z nich účinně

Z informací poskytnutých členskými státy vyplývá, že směrnice o správní spolupráci je uplatňována tak, jak by měla. Pro zajištění řádného uplatňování směrnice by však mělo dojít ke zlepšení v těchto oblastech:

I přes snahu o dodržování lhůt stanovených směrnicí neprobíhá výměna informací na žádost (EOIR) tak včas, jak by měla. Směrnice stanovuje lhůty pro odpovídání na žádosti o informace, avšak uznává, že mohou existovat zvláštní případy, kdy se lze na lhůtách dohodnout. Včasnost odpovědí je však při zajišťování účinné spolupráce obzvláště důležitá. Ustanovení směrnice o správní spolupráci jsou v tomto ohledu velmi jasná: informace musí být poskytovány co nejrychleji, neboť pozdní odpověď může být pro dožadující členský stát méně užitečná. Jak uvádí oddíl 5 pracovního dokumentu útvarů, v současnosti ne všechny žádosti o informace jsou zodpovězeny ve lhůtě stanovené směrnicí.

Prostřednictvím výměny informací z vlastního podnětu (SEOI) si členské státy vyměňují informace, které mohou být důležité pro správu jiného členského státu a prosazování vnitrostátních právních předpisů takového státu. Informace poskytované z vlastního podnětu by měly být účinné, neboť jsou vybírány daňovými úředníky na základě jejich vlastních praktických zkušeností a odborných znalostí v oblasti výběru daní. Nicméně vzhledem k tomu, že není pravidelně poskytována zpětná vazba, není možné účinnost vyměňovaných informací posoudit. Jak se uvádí v oddílu 7 pracovního dokumentu útvarů Komise, v průběhu let byly určité informace vyměňovány z vlastního podnětu, avšak výměna informací z vlastního podnětu nebyla tak účinná, jak by mohla být, zejména pak, pokud jde o daňová rozhodnutí s přeshraničním prvkem a předběžná posouzení převodních cen. Případ LuxLeaks jasně ukázal, že správní spolupráce v této oblasti nefungovala a Komise v roce 2015 navrhla směrnici DAC3 ukládající členským státům povinnost automatické výměny informací o daňových rozhodnutích.

První ustanovení (DAC1) o povinné automatické výměně informací (AEOI) začala být uplatňována od 1. ledna 2015 v pěti kategoriích příjmů a kapitálu, jako jsou příjmy ze zaměstnání, odměny ředitelů, určité produkty životního pojištění, důchody a vlastnictví nemovitostí a příjmy z nemovitostí. Avšak na základě obdržených informací neexistují jasné důkazy o skutečném používání těchto informací. Přestože většina členských států uvedla, že otevírají soubory s hromadnými informacemi, když je obdrží, zdá se, že některé členské státy mají z různých důvodů problémy s využíváním těchto informací, ať už kvůli nedostatku zdrojů nebo chybějícím automatizovaným procesům identifikace daňových poplatníků, jak uvádí oddíl 6 pracovního dokumentu útvarů Komise.

Směrnice vymezuje i jiné způsoby spolupráce, než je výměna informací. Stanoví možnost dvoustranných dohod daňových správ o přítomnosti jejich úředníků na území jiného členského státu, možnost provádění souběžných daňových kontrol dvěma nebo více členskými státy u daňových poplatníků, o něž mají společný zájem, možnost daňových správ požádat daňové orgány jiných členských států o spolupráci tak, aby daňovým poplatníkům byla doručena rozhodnutí a opatření týkající se jejich daňové povinnosti bez ohledu na to, kde se nacházejí. Přesto je při srovnání s rozsahem přeshraniční činnosti v Evropě nebo celkovým počtem auditů provedených daňovými správami správní spolupráce na základě těchto ustanovení omezená, jak ukazují oddíly 8 a 9 pracovního dokumentu útvarů Komise, a mohla by být širší. Větší spolupráce by rovněž přinesla větší daňovou jistotu daňovým poplatníkům s přeshraničním prvkem, pokud by vedla k tomu, že způsob, jakým u nich různé daňové správy provádějí audit, bude jednotnější a předvídatelnější.

Výměna informací podle směrnice o správní spolupráci vedla k velkému nárůstu množství údajů, které musí daňové správy zpracovávat, avšak jejich kapacita zpracování údajů nebyla zvýšena stejnou měrou

Množství informací vyměněných podle směrnice o správní spolupráci je značné a po skutečném provedení dalších ustanovení o automatické výměně informací bude ještě větší. Avšak zdroje vyhrazené na zpracování tohoto toku zůstaly omezené.

Podle informací poskytnutých daňovými správami členských států se v ústředním kontaktním místě ve většině členských států počet pracovníků vyhrazených pro oblast správní spolupráce v rámci EU pohybuje od 1 do 5 úředníků, jak uvádí oddíl 4 pracovního dokumentu útvarů Komise. Nepředstavuje to všechny pracovníky zabývající se správní spoluprací, ale v průběhu času nebyl zaznamenán žádný významný nárůst počtu zaměstnanců ústředních kontaktních míst, zatímco správní spolupráce se během velice krátké doby rozšířila co do rozsahu a výrazně proměnila. V porovnání s celkovými počty zaměstnanců daňových správ v členských státech tyto údaje naznačují minimální investice několika členských států do správní spolupráce v EU.

Zdroje v oblasti informačních technologií (IT) využívané v členských státech se podílely převážně na vytváření bezpečného prostředí pro automatické výměny. Práce v oblasti IT na zajištění automatizovaného využívání obdržených informací teprve začíná. Jak je zmíněno v oddíle 6 pracovního dokumentu útvarů Komise, členské státy uvádějí, že daňové správy stále považují za obtížné vyřešit, jak automaticky spárovat údaje o příjmech obdržené prostřednictvím automatické výměny informací se svou vlastní daňovou databází.

Posouzení výhod směrnice o správní spolupráci se provádí ve velmi rané fázi

Cílem směrnice o správní spolupráci je, aby díky lepší dostupnosti údajů a spolupráci docházelo k menšímu počtu přeshraničních daňových úniků, daňových podvodů a vyhýbání se daňovým povinnostem. Za téměř pět let od doby, kdy směrnice vstoupila v platnost, je však jen málo informací o skutečných dopadech jejího provádění v tomto ohledu.

Komise každý rok požaduje údaje o hodnotě vzniklých daňových přínosů správní spolupráce bez ohledu na jejich podobu, avšak jen málo daňových správ je schopno takové informace nebo alespoň odhad poskytnout. Panuje obecná shoda, že takové informace jak z hlediska peněz, tak z hlediska chování by byly užitečné, pokud by byly spolehlivě kvantifikovány. Členské státy však mají problémy s hledáním souvislostí mezi takovými údaji a daňovou spoluprací například namísto souvislostí s jinými vnitrostátními iniciativami zaměřenými na dodržování předpisů. Navíc je rovněž obtížné kvantifikovat odrazující účinek větší spolupráce.

4.DALŠÍ POSTUP

Na základě shromážděných informací a provedeného rozboru se Komise domnívá, že je v EU zapotřebí lepší, transparentnější přístup k zajištění, aby správní spolupráce přispívala k dosažení obecného cíle spravedlivého zdanění pro všechny a aby bylo jasné, že k dosažení tohoto cíle přispívá. Opatření ke zlepšení přístupu se budou opírat o tři pilíře:

Komplexní a transparentní provádění směrnice o správní spolupráci členskými státy