Návrh NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY o společných pravidlech dovozu (kodifikované znění) /* COM/2014/0321 final - 2014/0166 (COD) */





DŮVODOVÁ ZPRÁVA 1. V souvislosti s konceptem „Evropa občanů“ přikládá Komise značnou důležitost zjednodušení a přehlednějšímu uspořádání práva Unie, aby se stalo srozumitelnějším a přístupnějším pro občany, a ti pak mohou lépe uplatňovat jednotlivá práva, která jim přiznává. Tohoto cíle nelze dosáhnout, dokud zůstanou jednotlivá ustanovení, která byla často několikrát podstatným způsobem změněna, roztroušena jak v původním předpisu, tak v pozdějších novelách. Je nutno proto vynaložit notné úsilí při vyhledávání a porovnávání jednotlivých předpisů, aby bylo lze nalézt právě platná ustanovení. Z tohoto důvodu je rovněž kodifikace často měněné právní úpravy nutná pro zachování její srozumitelnosti a průhlednosti. 2. Komise svým rozhodnutím ze dne 1. dubna 1987[1] uložila svým útvarům, aby přistoupily ke kodifikaci jakéhokoli předpisu nejpozději po jeho desáté změně, přičemž zdůraznila, že se jedná o minimální pravidlo a jednotlivé útvary by se měly v zájmu srozumitelnosti a přehlednosti předpisů snažit kodifikovat akty, za něž nesou odpovědnost, i v kratších intervalech. 3. Závěry předsednictví Evropské rady z Edinburku (prosinec 1992) toto potvrdily[2] a zdůraznily význam kodifikace, neboť skýtá právní jistotu ohledně otázky, která právní norma se v určitém okamžiku použije na daný právní vztah. Kodifikace musí proběhnout v plném souladu s obvyklým postupem přijímání aktů Unie. S ohledem na skutečnost, že v aktech podrobených kodifikaci nemohou být prováděny žádné podstatné změny, se Evropský parlament, Rada a Komise dohodly prostřednictvím interinstitucionální dohody ze dne 20. prosince 1994 na zkráceném postupu pro rychlé přijímání kodifikovaných aktů. 4. Účelem tohoto návrhu je provedení kodifikace nařízení Rady (ES) č. 260/2009 ze dne 26. února 2009 o společných pravidlech dovozu[3]. Nařízení nahradí různé akty, které jsou do něj začleněny[4]; zcela zachovává jejich obsah, a omezuje se tak pouze na jejich spojení a zapracování pouze takových formálních změn, které vyžaduje samotná kodifikace. 5. Tento kodifikační návrh byl vypracován na základě předchozího konsolidovaného znění nařízení (ES) č. 260/2009 a jeho následné změny vyhotoveného ve 22 úředních jazycích Úřadem pro publikace Evropské unie pomocí systému na zpracování dat. V případech, že bylo změněno číslování článků, je vztah mezi dřívějším a novým číslováním představen ve srovnávací tabulce uvedené v příloze III kodifikovaného nařízení. ê 260/2009 (přizpůsobený) 2014/0166 (COD) Návrh NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY o společných pravidlech dovozu (kodifikované znění) EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE, s ohledem na Smlouvu o Ö fungování Evropské unie Õ , a zejména na Ö čl. 207 odst. 2 Õ této smlouvy, s ohledem na návrh Evropské komise, po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům, s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru[5], v souladu s řádným legislativním postupem, vzhledem k těmto důvodům: (1) Nařízení Rady (ES) č. Ö260/2009[6] Õ bylo podstatně změněno[7]. Z důvodu srozumitelnosti a přehlednosti by mělo být uvedené nařízení kodifikováno. (2) Společná obchodní politika by měla být založena na jednotných zásadách. (3) ÖEvropské Õ společenství uzavřelo Dohodu o zřízení Světové obchodní organizace (dále jen „WTO“). Příloha 1A k uvedené dohodě obsahuje mimo jiné Všeobecnou dohodu o clech a obchodu 1994 (Ö dále jen Õ „GATT 1994“) a Dohodu o ochranných opatřeních. (4) Dohoda o ochranných opatřeních vyhovuje potřebě upřesnit a posílit disciplínu GATT 1994, zejména disciplínu článku XIX. Uvedená dohoda požaduje odstranění ochranných opatření, která se vymykají těmto pravidlům, jako jsou dobrovolná vývozní omezení, ujednání o řízení trhů nebo jiná podobná ujednání při dovozu nebo při vývozu. (5) Dohoda o ochranných opatřeních se vztahuje také na výrobky z odvětví uhlí a oceli. Proto platí společná pravidla dovozu, zejména se zřetelem na použití ochranných opatření, také pro tyto výrobky, aniž by byla dotčena případná opatření provádějící dohody týkající se výslovně výrobků z odvětví uhlí a oceli. (6) Textilní výrobky, na které se vztahuje nařízení Rady (ES) č. 517/94 [8], jsou předmětem zvláštní úpravy na úrovni Ö Unie Õ i na mezinárodní úrovni. Měly by tudíž být vyňaty z oblasti působnosti tohoto nařízení. (7) Členské státy by měly Komisi informovat o každém nebezpečí, které vyplyne z vývoje dovozu a mohlo by si vyžádat zavedení kontroly Ö Unie Õ nebo uplatnění ochranných opatření. (8) V takovém případě musí Komise posoudit dovozní podmínky, vývoj dovozu a různá hlediska hospodářské a obchodní situace, jakož i případná opatření, která mají být uplatňována. (9) V případě předchozí kontroly Ö Unie Õ je nutné podmínit propuštění daných produktů do volného oběhu předložením kontrolního dokladu, který odpovídá jednotným kritériím. Tento doklad by měly na základě prosté žádosti dovozce vystavit v určité lhůtě orgány členských států, aniž by tím dovozci vznikalo právo dovozu. Kontrolní doklad by měl platit pouze tak dlouho, dokud nedojde ke změně dovozních pravidel. (10) Členské státy a Komise by se měly navzájem co nejpodrobněji informovat o výsledcích kontroly Ö Unie Õ. (11) Komisi přísluší, aby přijímaly ochranná opatření, která jsou v zájmu Ö Unie Õ nutná. Tento zájem by se měl brát v úvahu jako celek, a zejména zahrnovat zájmy výrobců, uživatelů a spotřebitelů Ö Unie Õ. (12) Ochranná opatření vůči členu WTO mohou přicházet v úvahu pouze tehdy, jestliže je dotyčný produkt do Ö Unie Õ dovážen v tak zvýšeném množství a za takových podmínek, že vzniká nebo hrozí vážná újma výrobcům Ö Unie Õ obdobného nebo přímo soutěžícího produktu, ledaže mezinárodní závazky dovolují odchylku od tohoto pravidla. (13) Měly by být definovány pojmy „vážná újma“, „hrozba vážné újmy“ a „výrobce Ö Unie Õ“ a stanovena přesná kritéria pro určení újmy. (14) Před uplatněním ochranného opatření by se mělo provést šetření, avšak Komise by si měla zachovat možnost, aby v naléhavých případech uplatňovala prozatímní opatření. (15) Je třeba podrobně upravit zahájení šetření, potřebné kontroly a inspekce, přístup vyvážejících zemí a účastníků řízení k získaným informacím, slyšení účastníků řízení a možnost účastníků řízení předložit svá stanoviska. (16) V tomto nařízení Ö stanovená Õ ustanovení týkající se šetření se nedotýkají předpisů Ö Unie Õ a jednotlivých států o profesním tajemství. (17) Pro zvýšení právní jistoty dotčených hospodářských subjektů a v zájmu rychlého rozhodování je dále nutno stanovit lhůty pro zahájení šetření a pro rozhodnutí o účelnosti opatření. (18) Pokud jsou přijata ochranná opatření ve formě kvóty, nesmí být její výše zpravidla nižší než průměr dovozu v minimálně tříletém reprezentativním období. (19) Jestliže se rozdělí kvóta mezi dodavatelské země, může se podíl každé země stanovit na základě dohody s těmito zeměmi nebo s přihlédnutím k dovozu v reprezentativním období. V případě vážné újmy a neúměrně silného růstu dovozu se lze od těchto pravidel odchýlit při dodržení závazku konzultace ve Výboru pro ochranná opatření WTO. (20) Měla by se určit maximální doba platnosti ochranných opatření a stanovit zvláštní ustanovení o prodloužení platnosti těchto opatření, jejich postupné liberalizaci a jejich přezkumu. (21) Měly by se stanovit okolnosti, za nichž nesmějí být přijímána žádná ochranná opatření vůči produktům pocházejícím z rozvojové země, která je členem WTO. (22) Kontrolní nebo ochranná opatření, která se omezují na jednu nebo více oblastí Ö Unie Õ, se mohou ukázat vhodnější než opatření uplatňovaná v celé Ö Unii Õ. Tato opatření však lze připustit pouze výjimečně, pokud neexistují žádná alternativní řešení. Je nutno zajistit, aby tato opatření byla dočasná a aby co nejméně omezovala fungování vnitřního trhu. (23) Ö V zájmu Õ sjednocení pravidel dovozu musí být náležitosti, které musí dovozci splňovat, Ö jednoduché a Õ bez ohledu na místo odbavení zboží vždy stejné. Proto by mělo být zajištěno, aby všechny náležitosti byly splněny použitím tiskopisů odpovídajících vzoru připojenému k tomuto nařízení. (24) Kontrolní doklady vystavené v rámci kontrolních opatření Ö Unie Õ by měly být nezávisle na vystavujícím členském státě platné v celé Ö Unii Õ. ê 37/2014 článek 1 a příloha bod 19 (přizpůsobený) (25) Uplatňování Ö tohoto nařízení vyžaduje Õ jednotné podmínky pro přijímání prozatímních a konečných ochranných opatření a pro ukládání opatření předchozí kontroly. Tato opatření by měla přijímat Komise v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011[9]. (26) Pro přijímání kontrolních a prozatímních opatření by se měl s ohledem na účinky uvedených opatření a jejich posloupnost ve vztahu k přijímání konečných ochranných opatření použít poradní postup. V případě, že by prodlení při zavádění opatření mohlo způsobit škodu, kterou by bylo obtížné napravit, je nezbytné, aby Komise byla oprávněna přijmout okamžitě použitelná prozatímní opatření, ê 260/2009 (přizpůsobený) PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ: KAPITOLA I Obecné zásady Článek 1 1. Toto nařízení se vztahuje na dovoz produktů pocházejících ze třetích zemí, s výjimkou: a) textilních výrobků, na které se vztahují zvláštní pravidla dovozu podle nařízení (ES) č. 517/94; b) produktů pocházejících z některých třetích zemí uvedených v nařízení Rady (ES) č. 625/2009[10]. 2. Dovoz produktů uvedených v odstavci 1 do Ö Unie Õ je volný a nepodléhá žádnému množstevnímu omezení, aniž jsou dotčena případná ochranná opatření přijatá podle kapitoly V. KAPITOLA II Informační a konzultační postup Ö Unie Õ Článek 2 Pokud by vývoj dovozu vyžadoval zavedení kontrolních a ochranných opatření, sdělí to členské státy Komisi. Toto sdělení musí obsahovat dostupné důkazy podle kritérií stanovených v článku 9. Komise toto sdělení neprodleně předá všem členským státům. ê 37/2014 článek 1 a příloha, bod 19, třetí pododstavec, bod 2 Článek 3 1. Komisi je nápomocen Výbor pro ochranná opatření (dále jen „výbor“). Tento výbor je výborem ve smyslu nařízení (EU) č. 182/2011. 2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 4 nařízení (EU) č. 182/2011. 3. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 5 nařízení (EU) č. 182/2011. 4. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 8 nařízení (EU) č. 182/2011 ve spojení s článkem 5 uvedeného nařízení. 5. Je-li použito písemného postupu podle čl. 3 odst. 5 nařízení (EU) č. 182/2011 pro přijetí konečných opatření podle článku 16 tohoto nařízení, tento postup se ukončí bez výsledku, jestliže o tom ve lhůtě stanovené předsedou rozhodne předseda nebo o to požádá většina členů výboru definovaná v čl. 5 odst. 1 nařízení (EU) č. 182/2011. Je-li použito písemného postupu v jiných případech, kdy návrh opatření projednává výbor, tento postup se ukončí bez výsledku, jestliže o tom ve lhůtě stanovené předsedou rozhodne předseda nebo o to požádá prostá většina členů výboru. Je-li použito písemného postupu v jiných případech, kdy návrh opatření neprojednává výbor, tento postup se ukončí bez výsledku, jestliže o tom ve lhůtě stanovené předsedou rozhodne předseda nebo o to požádá nejméně čtvrtina členů výboru. ê 260/2009 (přizpůsobený) KAPITOLA III Šetření Ö Unie Õ Článek 4 1. Aniž je dotčen článek 7, provede se před zavedením ochranného opatření šetření Ö Unie Õ. 2. Cílem šetření je, aby se na základě činitelů uvedených v článku 9 zjistilo, zda daným výrobcům Ö Unie Õ vzniká nebo hrozí vážná újma způsobená dovozem dotyčného produktu. 3. Použijí se tyto definice: a) „vážnou újmou“ se rozumí jasné obecné poškození postavení výrobců Ö Unie Õ ; b) „hrozbou vážné újmy“ se rozumí vážná újma, která jednoznačně a bezprostředně hrozí; c) „výrobci Ö Unie Õ “ se rozumějí výrobci obdobných nebo přímo soutěžících produktů jako celek, kteří působí na území Ö Unie Õ, nebo ti výrobci, jejichž společná výroba obdobných nebo přímo soutěžících produktů tvoří větší podíl celkové výroby Ö Unie Õ těchto produktů. Článek 5 ê 37/2014 článek 1 a příloha, bod 19, třetí pododstavec, bod 3 1. Pokud je Komisi zřejmé, že existují dostatečné důkazy odůvodňující zahájení šetření, zahájí je do jednoho měsíce po obdržení informací z některého členského státu a zveřejní oznámení v Úředním věstníku Evropské unie. Toto oznámení: ê 260/2009 a) obsahuje souhrn získaných informací a pokyn, že je nutno předat Komisi všechny užitečné informace; b) stanoví lhůtu, v níž mohou účastníci řízení vyjádřit písemné stanovisko a předat informace, pokud tato stanoviska a informace mají být vzaty v úvahu při šetření; c) stanoví lhůtu, během níž mohou účastníci řízení podat žádost o slyšení před Komisí podle odstavce 4. Komise zahájí šetření v součinnosti s členskými státy. ê 37/2014 článek 1 a příloha, bod 19, třetí pododstavec, bod 3 Komise informuje členské státy o posouzení informací, které provedla, obvykle do 21 dnů ode dne, kdy jí byly informace předány. 2. Komise si vyžádá všechny informace, které považuje za nutné, a považuje-li to za vhodné, pokusí se poté, co informovala členské státy, ověřit tyto informace u dovozců, obchodníků, obchodních zástupců, výrobců, obchodních sdružení a organizací. ê 260/2009 (přizpůsobený) Komisi přitom poskytují pomoc zaměstnanci členského státu, na jehož území se prověřování provádí, pokud si to Ö dotčený Õ členský stát přeje. 3. Členské státy poskytnou Komisi na její žádost a podle postupů, které Komise stanoví, informace, které mají k dispozici o vývoji situace na trhu s produktem, jehož se šetření týká. 4. Účastníci řízení, kteří se přihlásili podle odst. 1 prvního pododstavce, a zástupci vyvážející země mohou na základě písemné žádosti nahlížet do všech informací poskytnutých Komisi v rámci šetření, kromě interních dokumentů úřadů Ö Unie Õ nebo jeho členských států, pokud jsou tyto informace významné pro uplatnění jejich argumentů, nejsou důvěrné ve smyslu článku 8 a Komise je při šetření používá. Účastníci řízení, kteří se vyjádřili, mohou Komisi sdělit stanovisko k těmto informacím. Jejich stanoviska lze vzít v úvahu, pokud se opírají o dostatečné důkazy. 5. Komise může účastníky řízení vyslechnout. Účastníci řízení musí být vyslechnuti, pokud o to písemně požádají ve lhůtě stanovené oznámením v Úředním věstníku Evropské unie a prokáží, že mohou být výsledkem šetření skutečně dotčeni a že existují zvláštní důvody pro jejich slyšení. 6. Pokud nejsou informace poskytnuty ve lhůtách stanovených tímto nařízením nebo Komisí na základě tohoto nařízení nebo pokud je šetření značně bráněno, mohou být zjištění učiněna na základě údajů, které jsou k dispozici. Jestliže Komise zjistí, že jí účastník řízení nebo třetí osoba sdělili nesprávné nebo zavádějící informace, nebere tyto informace v úvahu a může využít údaje, které jsou k dispozici. ê 37/2014 článek 1 a příloha, bod 19, třetí pododstavec, bod 3 7. Pokud Komise dospěje k názoru, že stávající důkazy nepostačují k tomu, aby odůvodnily šetření, sdělí toto rozhodnutí členským státům do jednoho měsíce od obdržení informací z členských států. ê 260/2009 Článek 6 1. Po ukončení šetření předkládá Komise výboru zprávu o výsledcích. ê 37/2014 článek 1 a příloha, bod 19, třetí pododstavec, bod 4 2. Pokud Komise během devíti měsíců po zahájení šetření dojde k závěru, že nejsou nutná žádná kontrolní nebo ochranná opatření Unie, ukončí se šetření do jednoho měsíce. Komise šetření ukončí poradním postupem podle čl. 3 odst. 2. ê 260/2009 (přizpůsobený) 3. Pokud je Komise toho názoru, že jsou nutná kontrolní a ochranná opatření Ö Unie Õ, přijme podle kapitol IV a V ve lhůtě devíti měsíců po zahájení šetření potřebná opatření. Ve výjimečných případech může být tato lhůta prodloužena o další dobu nejvýše dvou měsíců; v tom případě zveřejní Komise v Úředním věstníku Evropské unie oznámení o délce prodloužení se shrnutím důvodů. Článek 7 1. Tato kapitola nevylučuje použití kontrolních opatření podle článků 10 až 14 nebo prozatímních ochranných opatření podle článků 15, 16 a 17 v kterémkoli okamžiku. Prozatímní opatření se uplatňují, a) jestliže kritická situace, v níž by každé prodlení vedlo k obtížně napravitelné újmě, vyžaduje okamžitý zásah a b) jestliže bylo předběžně stanoveno, že existují dostatečné důvody pro to, že růstem dovozu vznikla nebo hrozí vážná újma. Doba trvání těchto opatření nesmí přesahovat 200 dnů. 2. Prozatímní ochranná opatření spočívají ve zvýšení cel oproti jejich stávající úrovni, nezávisle na tom, je-li nulová nebo vyšší, jestliže jsou tato opatření s to zabránit vážné újmě nebo ji napravit. 3. Komise provede bez odkladu vyšetřovací opatření, která jsou ještě zapotřebí. 4. Pokud jsou prozatímní ochranná opatření zrušena, protože nedošlo k žádné vážné újmě ani hrozbě vážné újmy, jsou cla vybraná na základě těchto opatření z moci úřední neprodleně vrácena. Použije se postup stanovený v článcích 79 a následujících nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 450/2008[11]. Článek 8 1. Informace získané na základě tohoto nařízení smějí být použity pouze k účelu, k němuž byly vyžádány. ê 37/2014 článek 1 a příloha, bod 19, třetí pododstavec, bod 5 2. Komise, členské státy ani jejich úředníci nesdělí žádné důvěrné informace, které obdrželi podle tohoto nařízení, ani žádné důvěrně poskytnuté údaje bez výslovného souhlasu toho, kdo tyto informace poskytl. ê 260/2009 (přizpůsobený) 3. Každá žádost o důvěrné zacházení musí uvádět důvody, proč je informace důvěrná. Prokáže-li se však, že žádost o důvěrné zacházení není oprávněná, a nechce-li ten, kdo informaci poskytl, povolit její zveřejnění ani její sdělení v obecné nebo souhrnné formě, nemusí být dotyčná informace brána v úvahu. 4. Informace je v každém případě považována za důvěrnou, pokud by její sdělení mohlo mít závažný nepříznivý účinek na toho, kdo ji poskytl nebo je jejím zdrojem. 5. Odstavce 1 až 4 nevylučují, aby se orgány Ö Unie Õ odvolávaly na obecné informace, a zejména na důvody, na kterých je založeno rozhodnutí přijaté na základě tohoto nařízení. Tyto orgány však musí přihlížet k oprávněnému zájmu dotčených fyzických nebo právnických osob na zachování jejich obchodního tajemství. Článek 9 1. Zkoumání vývoje dovozu, dovozních podmínek a vážné újmy nebo hrozby vážné újmy pro výrobce Ö Unie Õ se opírá zejména o tyto činitele: a) objem dovozu, zejména při podstatném zvýšení v absolutních číslech nebo v poměru k výrobě nebo spotřebě Ö v Unii Õ ; b cena dovážených produktů, zejména pokud je významně nižší v porovnání s cenou obdobného produktu Ö v Unii Õ; c) účinky na výrobce Ö Unie Õ, které jsou patrné ve vývoji některých hospodářských činitelů, jako jsou – výroba, – kapacitní využití, – zásoby, – prodej, – podíl na trhu, – ceny (tzn. pokles cen nebo zabránění nárůstu cen, k němuž by normálně došlo), – zisky, – kapitálový výnos, – peněžní tok, – zaměstnanost; d) jiné činitele než vývoj dovozu, jimiž vzniká nebo může vzniknout dotyčným výrobcům Ö Unie Õ újma. 2. Pokud se posuzuje existence hrozby vážné újmy, Komise také prověřuje, zda lze jasně předvídat, že určitá situace může vést ke skutečné újmě. Přitom lze mimo jiné zohlednit tyto činitele: a) míru růstu vývozu do Ö Unie Õ; b) vývozní kapacitu v zemi původu nebo vývozu, která již existuje nebo vznikne v dohledné budoucnosti, a pravděpodobnost, že tato kapacita bude využita k vývozu do Ö Unie Õ. KAPITOLA IV Kontrolní opatření Článek 10 1. Pokud vývoj dovozu produktu pocházejícího ze třetí země uvedené v tomto nařízení hrozí způsobit újmu výrobcům Ö Unie Õ, může být dovoz tohoto produktu, pokud to vyžadují zájmy Ö Unie Õ, podroben a) zpětné kontrole Ö Unie Õ podle rozhodnutí uvedeného v odstavci 2 nebo b) předchozí kontrole Ö Unie Õ podle článku 11. ê 37/2014 článek 1 a příloha, bod 19, třetí pododstavec, bod 6 2. Komise přijímá rozhodnutí o zavedení kontroly prostřednictvím prováděcích aktů poradním postupem podle čl. 3 odst. 2. ê 260/2009 (přizpůsobený) 3. Doba platnosti kontrolních opatření je omezená. Pokud není stanoveno jinak, pozbývají platnosti uplynutím druhého pololetí, které následuje po pololetí, během nějž byla opatření zavedena. Článek 11 1. Produkty, které podléhají předchozí kontrole Ö Unie Õ, smějí být propuštěny do volného oběhu pouze po předložení kontrolního dokladu. Tento doklad vydává příslušný orgán určený členskými státy pro všechna požadovaná množství bezplatně do nejvýše pěti pracovních dnů poté, co tento orgán obdrží žádost dovozce Ö Unie Õ, nezávisle na jeho místě usazení Ö v Unii Õ. Pokud se neprokáže opak, má se za to, že příslušný vnitrostátní orgán žádost obdržel nejpozději tři pracovní dny po jejím podání. 2. Kontrolní doklad se vyhotovuje na tiskopise odpovídajícím vzoru v příloze I. Pokud není v rozhodnutí o zavedení kontroly stanoveno jinak, obsahuje žádost dovozce o vystavení kontrolního dokladu povinně pouze tyto údaje: a) jméno a úplnou adresu žadatele (včetně čísla telefonu, faxu a v případě potřeby identifikačního čísla u příslušných vnitrostátních orgánů), jakož i jeho daňové identifikační číslo, pokud je povinen platit DPH; b) případně jméno a úplnou adresu deklaranta nebo zástupce určeného žadatelem (včetně čísla telefonu a faxu); c) označení zboží s uvedením Ö jeho Õ: – obchodního názvu, – kódu kombinované nomenklatury, – místa původu a místa odeslání; d) deklarovaná množství v kilogramech a v případě potřeby v jiné jednotce (páry, kusy atd.); e) cenu zboží v eurech, CIF hranice Ö Unie Õ; f) následující prohlášení žadatele s datem, podpisem a jménem žadatele napsaným hůlkovým písmem: „Já, níže podepsaný, potvrzuji, že údaje uvedené v této žádosti jsou pravdivé a byly poskytnuty v dobré víře a že jsem usazen na území Ö Unie Õ.“ 3. Kontrolní doklad je platný v celé Ö Unii Õ nezávisle na tom, který členský stát jej vystavil. 4. Zjištění, že jednotková cena, za niž je obchod sjednán, překračuje cenu uvedenou v kontrolním dokladu o méně než 5 % nebo že celková hodnota nebo celkové množství produktů deklarovaných k dovozu překračuje o méně než 5 % hodnotu nebo množství, které jsou uvedeny v kontrolním dokladu, nevylučuje propuštění dotyčného produktu do volného oběhu. Komise může po vyslechnutí stanovisek vyjádřených ve výboru s přihlédnutím k vlastnostem produktů a k jiným zvláštním znakům transakcí stanovit jiný procentní podíl, který však zpravidla nesmí překročit 10 %. 5. Kontrolní doklad se může použít pouze tehdy, pokud zůstanou pro dané transakce použitelná ujednání o liberalizaci dovozu. Kontrolní doklad lze používat nejdéle po dobu, která se stanoví ke stejnému okamžiku a stejným postupem jako zavedení kontroly, přičemž se zohlední vlastnosti produktů a ostatní zvláštní znaky těchto transakcí. 6. Původ produktů kontrolovaných Ö Unií Õ se musí prokázat osvědčením o původu, pokud je to požadováno v rozhodnutí podle článku 10. Jiné předpisy o předložení takového osvědčení nejsou tímto odstavcem dotčeny. 7. Jestliže se na produkty podléhající předchozí kontrole Ö Unie Õ v některém členském státě vztahuje regionální ochranné opatření, může dovozní povolení udělené tímto členským státem nahradit kontrolní doklad. 8. Kontrolní doklady a výtahy z nich se vystavují ve dvou vyhotoveních, z nichž první je označeno jako „Originál pro žadatele“, má číslo 1 a předává se žadateli, zatímco druhé je označeno jako „Kopie pro příslušný orgán“, má číslo 2 a je uchováváno u orgánu, který doklad vystavuje. Pro správní účely může příslušný orgán k vyhotovení č. 2 připojit ještě další dodatečná vyhotovení. 9. Pro tiskopisy se použije bílý, bezdřevý, klížený psací papír s hmotností 55 až 65 g/m2. Tiskopisy mají formát 210×297 mm; odstup řádků je 4,24 mm (1/6); úprava tiskopisu se musí přesně dodržet. Přední i zadní strana vyhotovení č. 1, která představuje vlastní kontrolní doklad, je navíc opatřena tištěným žlutým gilošovaným vzorem, který zviditelní jakékoli padělání mechanickými nebo chemickými prostředky. 10. Za tisk tiskopisů odpovídají členské státy. Tiskopisy je možné tisknout v tiskárnách schválených členským státem, ve kterém jsou usazeny. V takovém případě musí každý tiskopis obsahovat odkaz na toto schválení. Na tiskopisech se musí uvést název a adresa tiskárny nebo značka, podle níž lze tiskárnu identifikovat. ê 37/2014 článek 1 a příloha, bod 19, třetí pododstavec, bod 7 Článek 12 Pokud nebyl dovoz produktu podroben předchozí kontrole Unie, může Komise v souladu s článkem 17 zavést kontrolu omezenou na dovoz určený pro jeden nebo více regionů Unie. Jakmile se Komise rozhodne zahájit kontrolu, informuje o tom členské státy. ê 260/2009 (přizpůsobený) Článek 13 1. Produkty pod regionální kontrolou smějí být propuštěny do volného oběhu pouze po předložení kontrolního dokladu. Tento doklad vydává příslušný orgán určený daným členským státem nebo státy pro všechna požadovaná množství bezplatně do nejvýše pěti pracovních dnů poté, co příslušný vnitrostátní orgán obdrží žádost dovozce Ö Unie Õ , nezávisle na jeho místě usazení Ö v Unii Õ . Pokud se neprokáže opak, má se za to, že příslušný vnitrostátní orgán žádost obdržel nejpozději tři pracovní dny po jejím podání. Kontrolní doklad se může použít jen po dobu, po kterou zůstávají účinná odpovídající ujednání o liberalizaci dovozu. 2. Použije se čl. 11 odst. 2. Článek 14 1. Členské státy sdělí Komisi v případě kontroly Ö Unie Õ nebo regionální kontroly během prvních deseti dnů každého měsíce: a) v případě předchozí kontroly množství a částky vypočtené podle ceny CIF, pro něž byly v předchozím období vydány kontrolní doklady; b) v každém případě dovoz během období, které předchází období uvedenému v písmenu a). Informace členských států jsou rozčleněny podle produktů a zemí. Odchylná ustanovení mohou být stanovena ke stejnému okamžiku a stejným postupem, jakým byla zavedena kontrola. 2. Komise může na žádost členského státu nebo z vlastního podnětu změnit časový rozvrh pro předkládání informací, pokud to vyžaduje vlastnost produktu nebo zvláštní okolnosti. 3. Komise o tom uvědomí členské státy. KAPITOLA V Ochranná opatŘenÍ Článek 15 1. Pokud je produkt dovážen do Ö Unie Õ v natolik zvýšeném množství nebo za takových podmínek, že tím výrobcům Ö Unie Õ vzniká nebo hrozí vážná újma, může Komise na ochranu zájmů Ö Unie Õ na žádost některého členského státu nebo z vlastního podnětu: a) zkrátit dobu platnosti kontrolních dokladů ve smyslu článku 11, které budou vydány po vstupu tohoto opatření v platnost; b) změnit pravidla pro dovoz dotyčného produktu tak, že smí být propuštěn do volného oběhu pouze po předložení dovozního povolení; toto povolení se uděluje podle pravidel a v mezích, které stanoví Komise. Opatření uvedená v písmenech a) a b) jsou okamžitě použitelná. 2. Vůči členům WTO lze opatření podle odstavce 1 přijmout, jen jsou-li splněny obě podmínky prvního pododstavce uvedeného odstavce. 3. Je-li stanovena kvóta, zohlední se zvláště: a) zájem na co nejrozsáhlejším zachování tradičních obchodních toků; b) objem smluv uzavřených za obvyklých podmínek před vstupem ochranného opatření ve smyslu této kapitoly v platnost, pokud byly příslušným členským státem Komisi oznámeny; c) potřeba nepoškodit dosažení cíle sledovaného zavedením kvóty. Výše kvóty nesmí být nižší než průměr dovozu za tři poslední reprezentativní roky, pro které jsou k dispozici statistiky, ledaže by odlišná úroveň byla nezbytná k zabránění vážné újmě nebo k její nápravě. 4. Pokud je kvóta rozdělena mezi dodavatelské země, může být rozdělení dohodnuto s těmi dodavatelskými zeměmi, které mají podstatný zájem na tom, aby dodávaly daný produkt k dovozu do Ö Unie Õ. Není-li tomu tak, rozdělí se kvóta mezi dodavatelské země vždy podle jejich podílu na dovozu daného produktu do Ö Unie Õ během předchozího reprezentativního období, přičemž se vezmou v úvahu zvláštní činitele, které mohly nebo mohou ovlivnit obchod s tímto produktem. Za předpokladu, že je splněna povinnost Ö Unie Õ provádět konzultace ve Výboru pro ochranná opatření WTO, však může být v případě vážné újmy od této metody rozdělení upuštěno, jestliže se dovoz z jedné nebo více dodavatelských zemí ve srovnání s celkovým růstem dovozu dotyčného produktu během předchozího reprezentativního období neúměrně zvýšil. 5. Opatření podle tohoto článku se po vstupu v platnost vztahují na všechny produkty propuštěné do volného oběhu. V souladu s článkem 17 mohou být omezena na jeden nebo více regionů Ö Unie Õ . Tato opatření však nebrání propuštění do volného oběhu produktů, které již jsou na cestě do Ö Unie Õ, jestliže se jejich místo určení již nedá změnit a jestliže tyto produkty, které podle článků 10 a 11 mohou být propuštěny do volného oběhu pouze proti předložení kontrolního dokladu, jsou takovým dokladem doprovázeny. ê 37/2014 článek 1 a příloha, bod 19, třetí pododstavec, bod 8 6. Pokud o zásah Komise požádal některý členský stát, přijme Komise přezkumným postupem podle čl. 3 odst. 3, nebo v naléhavých případech podle čl. 3 odst. 4, rozhodnutí do pěti pracovních dnů od obdržení žádosti. ê 37/2014 článek 1 a příloha, bod 19, třetí pododstavec, bod 9 Článek 16 Pokud to vyžadují zájmy Unie, může Komise přezkumným postupem podle čl. 3 odst. 3 a v souladu s kapitolou III přijmout vhodná opatření k zabránění tomu, aby se určitý produkt do Unie dovážel v natolik zvýšeném množství nebo za takových podmínek, že tím výrobcům obdobných nebo přímo konkurujících produktů z Unie vzniká nebo hrozí vzniknout vážná újma. Použije se čl. 15 odst. 2 až 5. ê 260/2009 (přizpůsobený) Článek 17 Pokud se při kontrole zejména na základě činitelů uvedených v článku 9 zjistí, že v jednom nebo více regionech Ö Unie Õ jsou splněny podmínky pro přijetí opatření podle článků 10 a 15, může Komise po posouzení alternativních řešení výjimečně povolit uplatňování kontrolních a ochranných opatření omezených na daný region nebo regiony, pokud má za to, že uplatňování těchto opatření je vhodnější na této úrovni než na úrovni Ö Unie Õ. Tato opatření musí být dočasná a musí co nejméně omezovat fungování vnitřního trhu. Tato opatření se přijímají postupem podle článků 10 a 15. Článek 18 Ochranná opatření se nepoužijí na produkt pocházející z rozvojové země, která je členem WTO, pokud její podíl na dovozu daného produktu do Ö Unie Õ nepřekračuje 3 %, za předpokladu, že dovoz z rozvojových zemí, které jsou členem WTO a jejichž podíl na dovozu je méně než 3 %, netvoří společně více než 9 % celkového dovozu dotyčného produktu do Ö Unie Õ. Článek 19 1. Trvání ochranných opatření se omezuje na dobu, která je nezbytná k zabránění vážné újmě nebo k její nápravě a pro usnadnění přizpůsobení výrobců Ö Unie Õ. Tato doba nesmí překročit, včetně doby trvání případného prozatímního opatření, čtyři roky. 2. Tato původní doba může být prodloužena, kromě opatření stanovených v čl. 15 odst. 4 třetím pododstavci, pokud se zjistí, že a) prodloužení je nezbytné k zabránění vážné újmě nebo k její nápravě; b) výrobci Ö Unie Õ prokazatelně provádějí přizpůsobení. 3. Rozhodnutí o prodloužení jsou přijímána podle kapitoly III a stejnými postupy jako v případě původních opatření. Prodloužené opatření nesmí být více omezující než opatření na konci původní doby. 4. Pokud ochranné opatření trvá více než jeden rok, je třeba je během doby uplatňování, včetně doby prodloužení, postupně liberalizovat v pravidelných odstupech. 5. Celková doba uplatňování ochranného opatření včetně doby uplatňování prozatímních opatření, původní doby uplatňování a jejího případného prodloužení nesmí přesáhnout osm let. ê 37/2014 článek 1 a příloha, bod 19, třetí pododstavec, bod 10 Článek 20 1. V průběhu uplatňování kontrolních nebo ochranných opatření podle kapitol IV a V může Komise na žádost členského státu nebo z vlastního podnětu nejpozději v polovině doby uplatňování opatření přijatých na více než tři roky: a) posoudit účinky opatření; b) určit, zda a do jaké míry je vhodné urychlit proces liberalizace; c) ověřit, zda je zachování opatření nutné. Pokud se Komise domnívá, že zachování opatření je nutné, uvědomí v tomto smyslu členské státy. 2. Pokud se Komise domnívá, že je nutné některá kontrolní nebo ochranná opatření podle článků 10, 12, 15, 16 a 17 zrušit nebo změnit, učiní tak přezkumným postupem podle čl. 3 odst. 3. Pokud se rozhodnutí týká regionálních kontrolních opatření, použije se od šestého dne po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie. ê 260/2009 Článek 21 1. Dovoz produktu, který byl předmětem ochranného opatření, nesmí být v době, která odpovídá době platnosti dřívějšího opatření, znovu podroben ochrannému opatření. Tato doba nesmí být kratší než dva roky. 2. Odchylně od odstavce 1 se může ochranné opatření s dobou platnosti 180 dnů nebo méně opětně použít na dovoz produktu, jestliže a) od zavedení ochranného opatření na dovoz tohoto produktu uplynul alespoň jeden rok a b) toto ochranné opatření nebylo v období pěti let předcházejících jeho zavedení použito na tento produkt více než dvakrát. KAPITOLA VI Závěrečná ustanovení ê 37/2014 článek 1 a příloha, bod 19, třetí pododstavec, bod 11 Článek 22 Pokud to zájmy Unie vyžadují, může Komise přezkumným postupem podle čl. 3 odst. 3 přijmout vhodná opatření, jimiž se provádějí legislativní akty, aby umožnila výkon práv a povinností Unie nebo všech členských států na mezinárodní úrovni, zejména v oblasti obchodu s komoditami. ê 37/2014 článek 1 a příloha, bod 19, třetí pododstavec, bod 12 Článek 23 Komise zahrne informace o uplatňování tohoto nařízení do své výroční zprávy o uplatňování a provádění opatření na ochranu obchodu, kterou předkládá Evropskému parlamentu a Radě podle článku 22a nařízení Rady (ES) č. 1225/2009[12]. ê 260/2009 (přizpůsobený) Článek 24 1. Tímto nařízením není dotčeno plnění povinností vyplývajících ze zvláštních pravidel obsažených v dohodách mezi Ö Unií Õ a třetími zeměmi. 2. Aniž jsou dotčeny ostatní předpisy Ö Unie Õ, nevylučuje toto nařízení přijetí nebo uplatňování členskými státy: a) zákazů, množstevních omezení nebo kontrolních opatření, které jsou odůvodněny veřejnou mravností, veřejným pořádkem, veřejnou bezpečností, ochranou zdraví a života lidí a zvířat, ochranou rostlin, ochranou národního kulturního pokladu, jenž má uměleckou, historickou nebo archeologickou hodnotu, nebo ochranou průmyslového a obchodního vlastnictví; b) zvláštních devizových náležitostí; c) náležitostí, které byly zavedeny na základě mezinárodních dohod v souladu se Smlouvou. Členské státy sdělí Komisi opatření nebo náležitosti, které zamýšlejí zavést nebo změnit na základě prvního pododstavce. V případech zvláštní naléhavosti se Komisi sdělí vnitrostátní opatření nebo náležitosti bezprostředně po jejich přijetí. Článek 25 1. Tímto nařízením není dotčeno uplatňování předpisů, které zřizují společnou organizaci zemědělských trhů, nebo z nich odvozených správních předpisů Ö Unie Õ nebo vnitrostátních správních předpisů anebo zvláštních předpisů týkajících se zboží vzniklého zpracováním zemědělských produktů. Použije se k těmto předpisům doplňkově. 2. Články 10 až 14 a článek 21 se nevztahují na produkty uvedené v odstavci 1, u kterých pravidla Ö Unie Õ pro obchod se třetími zeměmi vyžadují předložení dovozního osvědčení nebo jiného dovozního dokladu. Články 15, 17, a 20 až 24 se nevztahují na produkty, u kterých pravidla Ö Unie Õ pro obchod se třetími zeměmi vyžadují použití množstevních omezení dovozu. Článek 26 Nařízení (ES) č. Ö 260/2009 Õ se zrušuje. Odkazy na zrušené nařízení se považují za odkazy na toto nařízení v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze III. Článek 27 Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie. Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech. V Bruselu dne Za Evropský parlament Za Radu předseda předseda [1] KOM(87) 868 PV. [2] Viz část A přílohy 3 uvedených závěrů. [3] Zařazeno do legislativního programu pro rok 2014. [4] Viz příloha II tohoto návrhu. [5] Úř. věst. C […],[…], s. […]. [6] Nařízení Rady (ES) č. 260/2009 ze dne 26. února 2009 o společných pravidlech dovozu (Úř. věst. L 84, 31.3.2009, s. 1). [7] Viz příloha II. [8] Nařízení Rady (ES) č. 517/94 ze dne 7. března 1994 o společných pravidlech dovozu textilních výrobků pocházejících z některých třetích zemí, na které se nevztahují dvoustranné dohody, protokoly nebo jiná ujednání ani jiná zvláštní pravidla dovozu Společenství (Úř. věst. L 67, 10.3.1994, s. 1). [9] Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 ze dne 16. února 2011, kterým se stanoví pravidla a obecné zásady způsobu, jakým členské státy kontrolují Komisi při výkonu prováděcích pravomocí (Úř. věst. L 55, 28.2.2011, s. 13). [10] Nařízení Rady (ES) č. 625/2009 ze dne 7. července 2009 o společných pravidlech dovozu z některých třetích zemí (Úř. věst. L 185, 17.7.2009, s. 1). [11] Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 450/2008 ze dne 23. dubna 2008 , kterým se stanoví celní kodex Společenství (Modernizovaný celní kodex) (Úř. věst. L 145, 4.6.2008, s. 1). [12] Nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. L 343, 22.12.2009, s. 51). PŘÍLOHA I _____________ é PŘÍLOHA II Zrušené nařízení a jeho následná změna Nařízení Rady (ES) č. 260/2009 (Úř. věst. L 84, 31.3.2009, s. 1) || || || Nařízení (EU) č. 37/2014 Evropského parlamentu a Rady (Úř. věst. L 18, 21.1.2014, s. 1) || Pouze bod 19 přílohy _____________ PŘÍLOHA III Srovnávací Tabulka Nařízení (ES) č. 260/2009 || Toto nařízení Článek 1 || Článek 1 Článek 2 || Článek 2 Článek 4 || Článek 3 Článek 5 || Článek 4 Článek 6 || Článek 5 Článek 7 || Článek 6 Článek 8 || Článek 7 Článek 9 || Článek 8 Článek 10 || Článek 9 Článek 11 || Článek 10 Článek 12 || Článek 11 Článek 13 || Článek 12 Článek 14 || Článek 13 Článek 15 || Článek 14 Článek 16 || Článek 15 Článek 17 || Článek 16 Článek 18 || Článek 17 Článek 19 || Článek 18 Článek 20 || Článek 19 Článek 21 || Článek 20 Článek 22 || Článek 21 Článek 23 || Článek 22 Článek 23a || Článek 23 Články 24 až 27 || Články 24 až 27 Příloha I || Příloha I Příloha II || Příloha II Příloha III || Příloha III _____________