b)

Lidské faktory Produkční oblast má vzhledem ke své velké zeměpisné rozloze bohatou tradici pěstování vinné révy a výroby vína. První písemnou zmínku o kvetoucí vinařské kultuře v této oblasti představuje zakládající listina opatství sv. Benedikta z roku 1075. Tuto kulturu dokládají i další záznamy z 13. století (např. Čepelský ostrov). Střední region Maďarska měl ve středověku velký počet obyvatel, kteří pěstovali vinnou révu a vyráběli víno zejména pro vlastní a místní spotřebu. Víno sloužilo zejména jako náhrada nekvalitní pitné vody. Tradice dvoustupňové výroby (pěstování hroznů a ovoce v jedné oblasti), která v tomto období vznikla, přetrvala do 60. let 20. století, kdy se zavedlo čistě průmyslové zpracování hroznů a ovoce. Vinařskou tradici ze středověku zpomalila turecká okupace v 16. a. 17. století, která i přes snahu tureckých orgánů stimulovat produkci nižšími daněmi vedla k prudkému poklesu počtu obyvatel a k poklesu produkce. Plochy vinic byly omezeny především na hranice zbylých osídlení (např. města s trhy), ale vlastníci se často několikrát ročně vraceli do opuštěných oblastí a pokračovali v produkci. Po skončení turecké okupace nastalo oživení produkce vinné révy a vína. Od té doby stabilizace a hospodářské využívání v minulosti opuštěných písčitých oblastí spočívaly především ve vysázení vinic a sadů, které byly opět soustředěny v okolí měst s trhy v tomto regionu. Víno se postupně stalo komerčním produktem. Epidemie z roku 1875 pěstování vinné révy díky odolnosti písčitých půd vůči fyloxéře prakticky vůbec neovlivnila, naopak výrazně posílila jeho úlohu. Výzkumné centrum zřízené v regionu (Kecskemét-Miklóstelep, 1883) se stalo jedním ze středisek boje proti fyloxéře a spolu se systémem odborného vzdělávání na začátku 20. století přispělo k rozvoji kultury pěstování vinné révy a výroby vína v tomto regionu. V tomto období došlo k výraznému zlepšení pověsti vín z této produkční oblasti a jeho zastoupení na trhu, přičemž plocha vinic se několikanásobně zvětšila. Ulehčil to rozvoj železniční a silniční sítě. V produkci se objevily vinice o rozloze 40 až 60 hektarů a vinařské podniky s kapacitou 2000 až 3000 hektolitrů. Po druhé světové válce byly větší vinařské podniky zestátněny, ale struktura produkce vinné révy zůstala nezměněná až do 60. let 20. století, kdy začala rozsáhlá průmyslová výroba a vysazování tradičních odrůd (např. Ezerjó, Kadarka, Kövidinka) a odrůd pocházejících z dalších vinařských oblastí (jako je Kékfrankos, Leányka, Muscat ottonel nebo Olasz rizling). Začaly převládat různé formy pěstitelských metod, které zahrnovaly větší vzdálenost mezi řadami, jakož i vysoké nebo střední vedení vinné révy. Kromě dalších změn v odrůdách (výsadba světově známých odrůd, jako jsou Chardonnay nebo Cabernet Sauvignon), zvětšení obhospodařované plochy a změny metody pěstování nastal koncem 70. let 20. století rozvoj modernizovaných vysokokapacitních závodů na výrobu vína. V návaznosti na politické a hospodářské změny došlo v Maďarsku začátkem 90. let 20. století k další restrukturalizaci, která vedla ke vzniku znatelného počtu menších i větších vinic a vinařských podniků schopných lépe reagovat na měnící se požadavky trhu a k značné fragmentaci vinic. Přistoupení Maďarska k Evropské unii v roce 2004 znamenalo začátek dalších změn v odrůdách a metodách pěstování (částečně financované z restrukturalizačních fondů EU) a zmenšení obhospodařovaných ploch po zrušení zastaralých vinic. Současně v tomto období došlo i k modernizaci a seskupení zbylých vinic a vinařských podniků. V současnosti v rámci restrukturalizace představují maďarské odrůdy (jako například Cserszegi fűszeres), které jsou vhodné z hlediska ekologických podmínek, využívají příznivé pěstitelské techniky a splňují požadavky trhu, čím dál větší podíl obhospodařované plochy.