CS Úřední věstník Evropské unie C 256/138

Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k tématu Vztahy EU-Střední Amerika

(2007/C 256/24)

Na plenárním zasedání, které se konalo dne 17. ledna 2007 se Evropský hospodářský a sociální výbor, v souladu s odstavcem čl. 29 odst. 2 Jednacího řádu, rozhodl vypracovat stanovisko z vlastní iniciativy k tématu Vztahy EU-Střední Amerika.

Specializovaná sekce Vnější vztahy, kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 14. června 2007. Zpravodajem byl pan SOARES.

Na 437. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 11. a 12. července 2007 (jednání dne 12. července), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 63 hlasy pro a 2 členové se zdrželi hlasování.

1. Závěry a doporučení

1.1 EHSV po několik let považuje vztahy mezi Evropskou unií a Latinskou Amerikou za součást širšího strategického rámce, který kromě toho, že pokrývá obchodní vztahy, odráží také přání Evropy stát se platným partnerem v procesu budování sociálního modelu založeného na právním státě, demokracii a dodržování lidských práv, míru a solidarity mezi národy (1).

1.2 Z historického hlediska navíc vztahy s Latinskou Amerikou a Karibikem představují mnohem více než jen hledání hospodářského a geostrategického partnera. Obyvatele Latinské Ameriky spojují s Evropou dlouhodobá kulturní, politická, sociální, jazyková a emocionální pouta, a mají také podobný pohled na svět, na což se nejen nemůže a nesmí zapomínat, ale naopak je třeba si této skutečnosti hluboce vážit v souvislosti s vyjednávacím procesem, který bude brzy zahájen.

1.3 V souvislosti se zahájením jednání mezi Evropskou unií a Střední Amerikou o zajištění dohody o přidružení mezi těmito dvěma regiony Výbor vyzývá k úsilí o to, aby dohody bylo dosaženo rychle a ke spokojenosti obou stran, čímž by se tato dohoda mimo jiné stala vzorem pro současná a budoucí jednání s Latinskou Amerikou a Karibikem o vzájemných výhodách strategického partnerství s Evropskou unií. Tyto výhody musejí sahat daleko za hranice obchodu a musejí se opírat o hospodářský a sociální pokrok i pokrok v udržitelném rozvoji regionu, a to při zachování právního státu a důstojnosti všech lidí.

1.4 EHSV doufá, že také díky těmto jednáním vlády v zemích Střední Ameriky posílí dialog s organizovanou občanskou společností. Mělo by jít o dialog demokratický, transparentní a založený na praktických návrzích respektovaných oběma stranami. EHSV též vyzývá Poradní výbor Středoamerického integračního sytému (CC-SICA) k tomu, aby a) pokračoval v úsilí o uzavření dohod s maximální mírou konsensu, jež odrážejí postoj občanské společnosti Střední Ameriky jako celku k jednáním, a b) aby přispěl k zabezpečení závazků potřebných k dohledu nad celým procesem.

1.5 EHSV doporučuje, aby v jednáních byly zohledněny následující aspekty:

1.5.1 Potřeba posílit organizovanou občanskou společnost ve Střední Americe, zejména posílením institucionálních pravomocí CC-SICA jako poradního orgánu Středoamerického integračního systému. Cílem pomoci Evropské unie by mělo být úsilí o větší uznání klíčové úlohy, kterou CC-SICA hraje nebo by měl hrát v budování pevné regionální integrace. V souladu s cílem přijatým Komisí v dokumentu o regionální spolupráci by Evropská unie zároveň měla zvážit finanční podpůrná opatření ve prospěch tohoto orgánu.

1.5.2 Zařazení sociálních ustanovení nutných k tomu, aby byla zajištěna prospěšnost dohody o přidružení pro celou společnost a aby se dohoda stala rozhodujícím faktorem při konsolidaci demokracií v boji proti chudobě, sociálnímu vyloučení a nezaměstnanosti a při rozvíjení sociálního modelu, jenž dále nerozšiřuje a neprohlubuje nerovnosti. Dohoda by též měla přispět ke zlepšení sociální soudržnosti a respektování biologické rozmanitosti životního prostředí (za tímto účelem by dohoda měla přispět k začlenění tisíců malých výrobců usilujících o takovou formu zemědělství, jež bude příznivější pro životní prostředí). Zvláštní pozornost by pak při jednáních o dohodě o přidružení a při jejím následném provádění měla být věnována tomu, aby vlády plně respektovaly mezinárodní pracovní normy MOP.

1.5.3 Existence systému všeobecných preferencí (GSP), jednostranného nástroje EU na podporu nejméně rozvinutých zemí. Část dohody věnovaná obchodu by proto měla být vůči zemím Střední Ameriky vstřícnější, než je tomu ve výše uvedeném systému, který – a to je třeba zmínit – je již tak poměrně kvalitní.

1.5.4 Potřeba organizované občanské společnosti dostávat pravidelné, včasné a relevantní informace tak, aby mohla monitorovat jednání na úrovni institucí. To by zahrnovalo a) možnost konzultace před zahájením jednotlivých kol jednání, aby mohly být zohledněny názory organizované občanské společnosti, a b) fóra s širším spektrem účastníků, s cílem dát celé společnosti možnost podrobně sledovat vývoj těchto jednání. Klíčovým aspektem účasti občanské společnosti by zde mělo být vytvoření Společného monitorovacího výboru, který by jako instituce mohl sledovat všechna jednání a fungovat jako most mezi procesem vyjednávání a občanskou společností obecně.

1.5.5 Potřeba zajistit, aby organizovaná občanská společnost byla skutečně zapojena do všech aspektů dohody o přidružení uzavřené mezi EU a Střední Amerikou; zde EHSV doporučuje, aby Společný monitorovací výbor (JCC), jako institucionální poradní orgán zahrnující členy EHSV a CC-SICA a zakotvený v čl. 52 odst. 4 politické dohody mezi oběma regiony, zahájil činnost bezprostředně po podpisu dohody, a zajistil tak její monitorování.

2. Úvod

2.1 Obecně řečeno nebyly dosud vztahy mezi Evropskou unií a Střední Amerikou příliš intenzivní, přestože Evropská unie rozhodujícím způsobem napomohla obnovení míru a demokracie v tomto regionu a v roce 1984 zahájila v San José dialog na ministerské úrovni, jenž dodnes jako pokračující proces plní v regionu svoji úlohu.

2.2 V roce 2003 EU a Střední Amerika podepsaly dohodu o konsolidaci politického dialogu a spolupráce. Později byla na čtvrtém summitu hlav států a předsedů vlád Evropské unie a Latinské Ameriky a Karibiku v květnu 2006 vyjádřena vůle pokračovat v tomto vývoji a co nejdříve uzavřít dohodu o přidružení (2).

2.3 Ve Vídeňské deklaraci, přijaté v dubnu 2006 v rámci 4. setkání organizací občanské společnosti zemí EU a Latinské Ameriky a Karibiku (EU-LAC), se uvádí, že dohody o přidružení mezi EU a LAC by se neměly týkat pouze obchodu a hospodářství, ale měly by též zohlednit politické, kulturní a sociální faktory, a posílit tak rozvoj sociální soudržnosti.

2.4 Podobně jsou v protokolu o spolupráci mezi EHSV a CC-SICA zakotveny hlavní směry činnosti obou institucí s cílem „podporovat zařazení sociálního rozměru do budoucí dohody o přidružení mezi EU a SICA“ a „podpořit iniciativu, jejímž cílem je připravit návrh na vytvoření smíšeného poradního výboru“ organizací občanské společnosti z obou regionů jako součásti institucionálního rámce budoucí dohody o přidružení. Úspěšné uzavření dohody o přidružení bude značně záviset na schopnosti organizací občanské společnosti v obou regionech účinně monitorovat probíhající jednání a průběžně informovat společnost o jeho vývoji, problémech a dosažených výsledcích.

3. Nová fáze vztahů mezi EU a Střední Amerikou

3.1 Politický dialog a spolupráce i obchodní vztahy mezi Evropskou unií a Střední Amerikou jsou v současnosti definovány systémem všeobecných preferencí, jejž EU zahájila v sedmdesátých letech 20. století a dnes jej doplňuje zvláštní systém na podporu udržitelného rozvoje a řádné správy věcí veřejných, včetně boje proti obchodu s drogami (GSP +).

3.2 EU je druhým největším obchodním partnerem Střední Ameriky s 12 % celkového obchodu po USA (46 %). EU je největším dárcem, pokud jde o spolupráci a rozvojovou pomoc, neboť v období let 2002–2006 poskytla prostředky ve výši 563,2 milionu eur, k nimž je třeba přičíst 74,5 milionu eur zakotvených v memorandu podepsaném Komisí a generálním sekretariátem SICA. EU dále poskytla 279 milionů eur na pomoc při odstraňování následků ničivých katastrof, zejména hurikánu Mitch a zemětřesení, jež následně zasáhlo Salvador. EU přislíbila zvýšit rozvojovou pomoc v letech 2007–2013 na 840 mil. eur. Roste rovněž objem evropských přímých investic ve Střední Americe.

3.3 Vztahy mezi Evropskou unií a Střední Amerikou se však zdaleka neomezují jen na obchod a spolupráci. Opírají se také o širší strategickou vizi pokrývající taková aktuální a citlivá témata, jako jsou bezpečnost a boj proti terorismu, ochrana životního prostředí a budování modelu udržitelného rozvoje, migrace a potřeba sledovat tento fenomén kontrolu, jež bude prospěšná jak pro cílové země, tak pro ty, jež pracovní sílu exportují, a vybudování nového světového hospodářského řádu založeného na řádné správě věcí veřejných, jež respektuje lidská, hospodářská a sociální práva.

3.4 Rozhodnutí zahájit se Střední Amerikou jednání o podpisu dohody o přidružení, přijaté v květnu 2006 ve Vídni, samo o sobě představuje výzvu a příležitost, která nesmí být promarněna.

3.5 Vzhledem ke skutečnosti, že evropská strategie pro uzavírání dohod o přidružení je založena na meziregionálním dialogu, je důležité analyzovat současný stav integrace ve Střední Americe.

3.5.1 Integrace Střední Ameriky je projekt, který existuje již nějakou dobu a vychází z nezávislosti zemí v regionu. Nový impuls mu pak dodaly Tegucigalpský protokol z roku 1991 a Všeobecná dohoda o středoamerické hospodářské integraci z roku 1993.

3.5.2 Navzdory většinovému konsensu nad regionální integrací zůstává skutečností, že nebylo dosaženo příliš významného pokroku, buď kvůli obtížnému uvádění politických rozhodnutí do praxe, nebo z důvodu závažných hospodářských potíží či dokonce z nedostatku regionální solidarity. Přesto lze říci, že od roku 2002 pokračuje integrace méně trnitou cestou (3).

3.5.3 Výraznějšímu pokroku integračního procesu však brání dva faktory: na jedné straně křehkost regionálních institucí, jež brzdí rozhodovací proces na nadnárodní úrovni, a rozdílná míra hospodářského rozvoje v zemích regionu, na straně druhé pak prakticky neexistující spoluúčast sociálních sektorů na rozhodovacím procesu a na zvyšování povědomí o výhodách regionální integrace.

3.5.4 Vzdor těmto obtížím existují důvody k určitému optimismu, co se týče procesu regionální integrace: zejména tradice a kultura, jež spojují jednotlivé země, existence relativně stabilního a příznivě nakloněného institucionálního rámce a potřeba – jež je pociťována a byla i vyjádřena – reformovat některé instituce, jako je např. PARLACEN (4), s cílem zvýšit efektivitu strategií regionální politiky. K optimismu a důvěře vybízejí i zvýšená informovanost a zapojení občanské společnosti.

3.5.5 Na nedávných zasedáních Smíšeného poradního výboru EU-Střední Amerika v dubnu 2007 se středoamerické státy zavázaly, že do skončení jednání o dohodě o přidružení předloží legislativní rámec pro vytvoření Středoamerické celní unie a časový harmonogram jeho provedení. Jedná se o důležitý a rozhodující krok na cestě ke středoamerické integraci, jenž naznačuje, že by oba regiony mohly být schopny dospět k dohodě.

3.6 Současný proces vyjednávání je výjimečnou příležitostí k oboustranně prospěšným opatřením v řadě oblastí, jež by měla být využita. Jako příklady lze uvést:

3.6.1 Rozvoj a posílení celní unie a zrušení ekonomických a celních bariér mezi zeměmi regionu, tedy politika prosazovaná Evropskou unií, by mohly výrazně pomoci rozvoji ekonomik v zemích Střední Ameriky tím, že zvýší jejich konkurenceschopnost ve vztahu k současným a potenciálním hospodářským partnerům. Napomůže to rovněž potenciálním evropským investicím do regionu a dokonce i nastolení rozvojové spolupráce.

3.6.2 Větší a harmoničtější sociální soudržnost posílí mladé středoamerické demokracie, sníží riziko konfliktů a výrazně posílí právní jistotu, a zároveň umožní obchodování mezi oběma regiony na základě jasných, konsensuálních a dodržovaných pravidel. Jak vyplývá ze série průzkumů Ekonomické komise pro Latinskou Ameriku a karibskou oblast OSN (ECLAC), politický, hospodářský a sociální rozvoj určité země do značné míry závisí na míře sociální soudržnosti, jíž je tato země schopna dosáhnout. Proto je nutné zapojit organizovanou občanskou společnost do celého procesu vyjednávání.

3.6.3 Další oblastí zájmu pro oba regiony je hledání preventivních opatření proti přírodním katastrofám, díky nimž by země Střední Ameriky nebyly tolik zranitelné. Region často trpí těmito pohromami a následnými ztrátami na lidských životech a zhoršením životních a pracovních podmínek milionů obyvatel. Jednání by měla na tento aspekt pamatovat a připravit preventivní a nápravná opatření zaměřená na tyto jevy. Tato opatření by též usnadnila poskytování pomoci v naléhavých případech a snížení nákladů na kolektivní mezinárodní pomoc.

3.6.4 V neposlední řadě by měl být výslovně uveden společný zájem EU a Střední Ameriky týkající se naléhavé potřeby chránit životní prostředí a rozmanitost pomocí konkrétních politik, programů a činností. I když jednání podporují racionální využití přírodních zdrojů, odmítají metody a produkty, jež škodí přírodě, respektují práci zemědělců a práva odborů a uznávají existenci přírodních oblastí, jež je nutno chránit, nebude dohoda o přidružení prospěšná pouze pro oba zúčastněné regiony, ale stane se také vzorem nového typu partnerství, jenž může posloužit pro další jednání.

4. Politická, hospodářská a sociální situace ve Střední Americe

4.1 Země Střední Ameriky patří k nejchudším v Latinské Americe, potýkají se s vážnými problémy hospodářského rozvoje a trpí vysokou sociální zranitelností, jež ohrožuje sociální soudržnost každé z těchto zemí i regionu jako celku. K této zranitelnosti dále přispívá velmi výrazná chudoba a značné majetkové rozdíly.

4.2 I když se jedná o region, kde je demokracie stále relativně novým jevem a jenž je poznamenán dlouhotrvajícími diktaturami a ozbrojenými konflikty s dalekosáhlými důsledky (jedinou výjimkou je Kostarika), lze určit některé z hlavních překážek jeho rozvoje: a) dosud křehký stav demokracie včetně nedostatečné ochrany základních práv, pokračující beztrestnosti a korupce u některých stran a nedostatečná transparentnost rozhodování o hospodářských a politických otázkách a veřejné správě, b) slabá ekonomika, zejména vlivem nedostatečné konkurenceschopnosti různých zemí, a citlivost na změny na mezinárodních trzích, c) slabá sociální soudržnost, zejména z důvodu vysoké míry chudoby a nerovnoměrného rozložení bohatství, jež nejhůře situovaným vrstvám společnosti neumožňuje profitovat z hospodářského růstu a nutí lidi hledat jiné způsoby přežití, jako je na jedné straně emigrace, a sociální násilí na straně druhé, d) řada slabých míst v oblasti životního prostředí, ať už způsobených nebezpečnými přírodními jevy působícími v regionu (zemětřeseními, záplavami, dlouhotrvajícími suchy), nebo iracionálním využitím přírodních zdrojů, zvláště odlesňováním. Podle Rozvojového programu OSN (UNDP) patří mezi faktory, jež stojí za environmentální zranitelností Střední Ameriky, nahodilé a málo promyšlené územní plánování, nadměrné využívání zdrojů vody a nadměrné používání pesticidů v zemědělství a při odlesňování.

4.3 Co se týče hospodářství, dosáhl středoamerický region určitého růstu, jenž však nepostačuje k překonání sociálních problémů, se kterými se region potýká. Průměrná roční míra regionálního růstu v posledních letech se pohybovala mezi 3,2 a 3,5 %. Vzhledem k nízké konkurenceschopnosti středoamerických ekonomik s relativní výjimkou Kostariky a Salvadoru se země regionu umístily v roce 2006 na nízkých příčkách žebříčku konkurenceschopnosti Světového hospodářského fóra – na 53. (Kostarika), 61. (Salvador), 75. (Guatemala), 93. (Honduras), a 95. místě (Nikaragua) ze 125 zemí.

4.4 Pokud jde o sociální oblast, je třeba říci, že středoamerická společnost je extrémně rozmanitá a zahrnuje komunity původních obyvatel a poměrně velkou komunitu afrického původu, jež jsou obecně ignorovány, ne-li odsouvány na okraj společnosti.

4.5 Komunity původních obyvatel jsou běžně spojovány s chudými venkovskými oblastmi, nelze však ignorovat důležitý fenomén migrace do měst jako důsledek čím dál výraznějšího oslabování venkovského hospodářství a následné rozšiřování pásu chudoby kolem velkých měst.

4.6 Komunitám afrického původu, roztroušeným ve všech zemích Střední Ameriky kromě Salvadoru, není věnována politická a sociální pozornost, kterou zasluhují, následkem čehož jsou tyto skupiny rasově a sociálně diskriminovány a jsou vystaveny též diskriminaci pracovní.

4.7 Nerovné postavení žen a mužů, měřené všemi socioekonomickými ukazateli, je tak rozšířeným jevem, že jej nelze ignorovat. Co se týče nezaměstnanosti či nestabilních zaměstnání, kvality zaměstnání, mezd nebo předčasného ukončení školní docházky, jež se týká především děvčat, dosáhla situace s extrémními dopady na středoamerické ženy téměř dramatických rozměrů, a to zvláště z toho důvodu, že vysoké procento těchto žen je z různých důvodů hlavou domácnosti.

4.8 Nedostatek aktuálních, spolehlivých a srovnatelných dat o situaci děvčat a žen podle všeho odráží mizivou pozornost, jež je věnována tomuto problému, přestože státy regionu podepsaly a ratifikovaly související mezinárodní úmluvy, jako jsou úmluvy MOP nebo Úmluva OSN o odstranění všech forem diskriminace žen. Palčivým tématem je dosud, přes úsilí různých ženských hnutí, násilí na ženách (v různých podobách od domácího násilí po násilí na pracovišti).

4.9 Tato chudoba, jíž trpí prakticky nejméně polovina obyvatelstva (s výjimkou Kostariky), četnost nehlášené práce na úrovni zhruba 40 % a naprosto nepřiměřené rozpočtové prostředky vyčleněné na sociální sektory, jako jsou zdravotnictví, vzdělávání a nezaměstnanost, jsou regionální charakteristické rysy, jež je třeba mít na paměti, chceme-li pochopit nedostatek sociální soudržnosti ve Střední Americe.

4.10 Důležité je též zdůraznit obecný nedostatek respektu k lidským právům na politické úrovni. Jde zvláště o zřetelný nedostatek respektu k pracovním a odborovým právům, přestože jednotlivé středoamerické země ratifikovaly řadu úmluv MOP – což pochopitelně znamená, že jejich vlády mají o to větší odpovědnost za jejich dodržování. Výkon občanských a odborových práv v regionu je často vykoupen vysokými osobními náklady a může dokonce vést i ke ztrátám na životech.

5. Kritéria, jež je nutno vzít v úvahu při vyjednávání o dohodě o přidružení mezi EU a Střední Amerikou

5.1 Při přípravě znění budoucí dohody o přidružení je důležité zdůraznit několik kritérií, jež je třeba vzít v úvahu a jež by podle názoru EHSV měly být klíčovými faktory úspěchu nejen této dohody, ale také širší strategie pro Latinskou Ameriku jako celek.

5.2 Odlišnosti. Jedním z nejdůležitějších aspektů, na něž je nutno pamatovat, je nesmírná odlišnost obou regionů v několika oblastech včetně rozlohy, populace, HDP, obchodních vztahů a socioekonomického rozvoje.

5.2.1 Existence takto zásadních odlišností mezi oběma regiony znamená, že pro úspěšné naplnění dohody o přidružení je třeba přijmout kompenzační opatření. Dohoda by tudíž měla pomoci zajistit soulad obchodní politiky s politikou spolupráce a společné cíle pro obě z nich.

5.3 Posílení sociální soudržnosti. Mělo by jít o jeden z pilířů budoucí dohody, nejen proto, že sociální soudržnost je aspekt strategického významu pro vztahy Evropské unie se třetími zeměmi, ale také proto, že je klíčem k celkovému rozvoji středoamerického regionu, jenž se potýká s obrovským problémem chudoby a sociálního vyloučení.

5.3.1 Proto je třeba učinit nezbytné kroky k rozvoji sociálních politik pro oblasti, jako je vzdělávání, zdravotnictví a sociální zabezpečení, a mimo jiné i pro oblast daňovou, a zajistit tak možnost profitovat z hospodářského rozvoje a příležitostí vyplývajících z dohody o přidružení pro všechny příslušníky společnosti.

5.4 Posílení demokracie a institucí. V tak rozmanité společnosti, jaká žije ve Střední Americe, a zároveň tak zdevastované chudobou, dlouhými diktaturami a občanskými válkami, by dohoda měla být příležitostí k posílení demokracie, zejména demokracie participativní, a příslušných institucí.

5.4.1 Nejrůznější instituce, jako např. ty, jež hájí lidská práva, práva původních obyvatel nebo práva obyvatel afrického původu, práva žen, pracujících nebo práva environmentální, žádají větší účast na politickém, hospodářském a sociálním rozhodování, a to navzdory obtížím, jež musejí překonávat, aby byly vyslyšeny jako plnoprávní partneři. Dohoda se musí stát faktorem zvýšeného uznání jejich zapojení do těchto rozhodovacích procesů.

5.4.2 V konkrétním případě CC-SICA, Poradního výboru Středoamerického integračního systému jako orgánu zakotveného v článku 12 Tegucigalpského protokolu, by měla být uznána a podpořena jeho úloha představitele organizované občanské společnosti, a měly by mu proto být přiděleny logistické a rozpočtové prostředky, jež potřebuje k plnění svých úkolů.

5.4.3 EHSV uznává CC-SICA jako institucionálního partnera v dohodě uzavřené v dubnu 2006 na základě společného závazku prosazovat zásady demokracie, lidských práv a hospodářských a sociálních práv a na základě přání podílet se na dialogu a opatřeních vedoucích k nastolení užších hospodářských vazeb a spolupráce mezi Evropskou unií a Středoamerickým integračním systémem.

5.5 Posílení regionální integrace. Regionální integrace by neměla být považována pouze za požadavek Evropy na uzavření obchodní dohody, ale také za příležitost, jíž mohou středoamerické země využít k řešení svých hospodářských potíží a zužitkovat součinnosti, jež taková integrace nabízí.

5.5.1 Přehnaně ambiciózní přístup zde však není na místě. Regionální integrace je proces, který vyžaduje čas, podporu a trvalé úsilí. Dohoda by proto měla nabídnout škálu mechanismů (mimo jiné kompenzační fondy pro cla a ekonomickou a sociální soudržnost), jež by stimulovaly, podporovaly a usnadňovaly proces regionální integrace ve Střední Americe.

5.6 Zařazení sociálního rozměru do dohody o přidružení. Dohoda o přidružení stojí na třech úzce provázaných pilířích – politice, obchodě a spolupráci – jež jsou všechny důležité a jednání by se neměla přehnaně soustředit na ten, jenž se by se mohl jevit jako nejsložitější a nejobtížnější.

5.6.1 Na politické úrovni bude dohoda o přidružení muset nastavit praktická opatření na podporu řádné správy věcí veřejných, zohlednit sociální rozměr s cílem dosáhnout vyšší míry sociální soudržnosti, bude muset obsahovat ustanovení zakotvující úlohu žen a ochranu lidských, profesních a environmentálních práv a práv původních obyvatel a obyvatel afrického původu.

5.6.2 Dohoda se bude také muset věnovat otázce emigrace ze Střední Ameriky, jež má pozitivní i negativní dopady na země regionu (přísun peněz, odliv mozků a pracovní síly). Tento přístup by měl rovněž zajistit odpovídající respekt k důstojnosti a právům přistěhovalců žijících a pracujících v Evropské unii.

5.6.3 Co se týče spolupráce, dohoda bude muset ustanovit trvalou a rostoucí pomoc Společenství zaměřenou na rozvoj regionu a překonání jeho politických, hospodářských, sociálních a environmentálních nedostatků. Může, a podle názoru EHSV by i měla, umožnit podporu institucí zaměřujících se na konkrétní oblasti, jako jsou MOP, UNESCO a WHO, jež by tak mohly analyzovat pokrok u citlivějších aspektů.

5.6.4 Mají-li být totiž naplněna očekávání zemí Střední Ameriky, které již mají zkušenost s jinými mezinárodními dohodami (zejména dohody CAFTA se Spojenými státy), musí Evropa prokázat, že tato dohoda má širší cíle, jež jsou v souladu s globální sociální vizí, vycházející ze základních principů EU samotné včetně hospodářského modelu, jenž dokáže zajistit udržitelný rozvoj tohoto regionu.

6. Doporučení EHSV

S ohledem na výše uvedené EHSV předkládá tato doporučení:

6.1 Dohoda o přidružení mezi EU a zeměmi Střední Ameriky by měla být politickou prioritou Unie, neboť má strategický potenciál pro dvojstranné regionální vztahy EU s ostatními partnery v Latinské Americe.

6.2 Tato dohoda by měla rovnoměrně pokrývat všechny své aspekty – politiku, obchod i spolupráci.

6.3 Měla by zohlednit skutečnost, že mezi příslušníky partnera EU v tomto jednání patří nejchudší země Latinské Ameriky a že propastné rozdíly mezi oběma regiony vyžadují posílení programů spolupráce, aby nedošlo ke škodlivému dopadu a aby byl zajištěn odpovídající stupeň otevřenosti obchodu.

6.4 Měla by obsahovat opatření na podporu konkurenceschopnosti podniků a zajištění právní stability investic a stanovit nástroje, jež by kompenzovaly nevyhnutelné obtíže vyplývající z dokončení jednotného středoamerického trhu v důsledku odlišností mezi jednotlivými ekonomikami regionu.

6.5 Dohoda by měla být rozhodujícím příspěvkem k posílení sociální soudržnosti v regionu, aby byla prospěšná pro všechny, a nikoli pouze pro sektory, které již disponují určitými výhodami.

6.6 Měla by obsahovat socioprofesní rozměr, zejména z důvodu souladu s pravidly MOP. Dohoda o přidružení má podporovat dodržování zásad a hodnot zúčastněnými stranami, které jsou zakotvené v Ústavě MOP a jejích základních nástrojích pro sociální oblast, jako např. Deklarace o základních principech a právech v práci (1998), Tripartitní deklarace o principech týkajících se nadnárodních společností a sociální politiky (1977, změněno 2000) a usnesení Mezinárodní konference práce o právech odborů a jejich vztah k občanským svobodám (1970).

6.7 Měla by zahrnovat jasný sociální rozměr, nejen kvůli zdůraznění pracovních otázek, ale také z důvodu ochrany životního prostředí a cíle celkového pokroku regionu a jeho národů.

6.8 Dohoda by měla pamatovat na nejzranitelnější příslušníky společnosti, jako jsou ženy, původní obyvatelé a obyvatelé afrického původu.

6.9 Měla by nastavit mechanismy nutné k zajištění efektivní účasti občanské společnosti od samého počátku vyjednávání až po fázi provádění.

6.10 Měla by proto být posílena podpora poradních orgánů organizované občanské společnosti, zejména pak CC-SICA, jenž je institucionálním orgánem pro středoamerický integrační proces a bude tak mít zajištěny lidské, logistické a finanční zdroje nutné k plnění jeho úkolů.

6.11 Dále by měl být bezodkladně zřízen společný monitorovací výbor k monitorování jednání, složený z členů EHSV a CC-SICA, k nimž by se po vzájemné dohodě obou stran mohli přidat zástupci jiných organizací, jež budou uznány za nutné a relevantní pro analýzu procesu vyjednávání.

6.12 Bez dalších odkladů by měly být zahájeny diskuse mezi CC-SICA a EHSV o členství, úkolech a metodách budoucího smíšeného poradního výboru jako institucionálního poradního orgánu, který bude monitorovat budoucí dohodu o přidružení.

V Bruselu dne 12. července 2007 předseda Evropského hospodářského a sociálního výboru Dimitris DIMITRIADIS

(1) „Sociální soudržnost v Latinské Americe a Karibiku“, Úř. věst. C 110, 10.4.2004; „Vztahy mezi Evropskou unií a Mexikem“, „Vztahy mezi Evropskou unií a Andským společenstvím národů“, Úř. věst. C 309, 16.12.2006.

(2) V závěrečném prohlášení vídeňského summitu stojí: S ohledem na společný strategický cíl, který byl definován v prohlášení z Guadalajary, vítáme rozhodnutí přijaté Evropskou unií a Andským společenstvím zahájit v roce 2006 proces, který má vést k vyjednání dohody o přidružení, která bude obsahovat politický dialog, programy spolupráce a obchodní dohodu. (Recalling the common strategic objective established in the Declaration of Guadalajara, we welcome the decision adopted by the EU and the Andean Community to initiate during 2006, a process leading to the negotiation of an Association Agreement which will include political dialogue, cooperation programmes and a trade agreement.) Pozn. překladatele: neexistuje český překlad.

(3) V období mezi roky 1995 a 2002 došlo k nárůstu vývozu mezi zeměmi středoamerického regionu zhruba o 60 %. „Informe Centroamericano 2004“ – Inter-American Development Bank.

(4) Parlament Střední Ameriky.