CS Úřední věstník Evropské unie C 88/1

Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady, kterým se zavádí akční program Společenství v oblasti zdraví a ochrany spotřebitele (2007-2013)

KOM(2005) 115 v konečném znění – 2005/0042 (COD)

(2006/C 88/01)

Dne 2. června 2005 se Rada, v souladu s článkem 152 a 153 Smlouvy o ES, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci výše uvedené.

Specializovaná sekce „Zaměstnanost, sociální věci, občanství“, kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 23. ledna 2006. Zpravodajem byl pan Pegado Liz.

Na 424. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 14. a 15. února 2006 (jednání ze dne14. února 2006), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 130 hlasy pro, 2 hlasy proti a 1 člen se zdržel hlasování.

1. Závěry

1.1 Komise předložila svůj návrh rozhodnutí, kterým se zavádí „integrovaný program“ na úrovni Společenství v oblasti veřejného zdraví a ochrany spotřebitele pro období 2007-2013. Tento návrh se opírá o strategický dokument, který je součástí sdělení a rozsáhlého hodnocení dopadu představeného v přiloženém pracovním dokumentu.

1.2 Je to poprvé, co Komise definuje společnou strategii pro politiku veřejného zdraví a politiku ochrany spotřebitele, a navíc na tak dlouhé období (7 let). EHSV podporuje snahu Komise povzbudit tyto dvě politiky, které administrativně spadají pod stejné generální ředitelství.

1.3 Komise chce tuto inovaci podložit zařazení do právního, hospodářského, sociálního a politického rámce. EHSV vnímá s uspokojením tyto informace a pozornost věnovanou detailnímu vypracování možností, které se odrážejí v hodnocení dopadu vypracovaném Komisí.

1.4 Rozsáhlejší slyšení zorganizované EHSV, kterého se zúčastnila celá řada akreditovaných zástupců hlavních zainteresovaných skupin, a další iniciativy uspořádané mezitím jak Komisí, tak Evropským parlamentem, umožnily získat různé pohledy na věc co do znění, obsahu, prezentace a zdůvodnění návrhů Komise.

1.5 Na základě analýzy předložených dokumentů a dodatečných informací dodaných vyčerpávajícím způsobem Komisí, dále připomínek ze strany zástupců občanské společnosti, kterých se přímo týká oblast veřejného zdraví jakož i ochrana spotřebitele a s ohledem na různé písemné příspěvky zaslané Výboru velkým množstvím zastupitelských organizací z této oblasti, vedou EHSV ke konstatování, že návrh rozhodnutí týkající se společného akčního programu Společenství v této oblasti není v jednotlivých částech dostatečně motivován ani řádně vysvětlen: uvedené důvody nevypadají dostatečně přesvědčivě na to, aby se jednalo o reálnou možnost.

1.6 EHSV se pak zvláště domnívá, že Komise dostatečně neprokázala existenci součinností, na něž se odkazuje a jež by vyplynuly ze skutečné existence společných a komplementárních bodů v obou zmíněných politikách Společenství, přičemž tyto body by nemohly být rozvíjeny ani realizovány za pomoci specifických akcí spolupráce a koordinace vzhledem k horizontálnímu charakteru obou daných politik tak, jak je tomu například u politiky životního prostředí.

1.7 Právní charakter obou daných politik definovaných ve článcích 152 a 153 Smlouvy je hluboce odlišný. Je proto třeba dbát na to, aby se zamezilo dvěma neblahým účinkům: na jedné straně přizpůsobení politiky ochrany spotřebitele kritériím komplementarity a subsidiarity, které jsou příznačné pro politiku veřejného zdraví, a tedy na úkor vlastních pravomocí EU v oblasti ochrany spotřebitele, a na druhé straně nežádoucí „konzumní“ přístup k veřejnému zdraví, ve kterém se zaměňují pojmy „uživatel“ a „spotřebitel“, s tím, že společným bodem těchto dvou konceptů je příslušnost ke stejnému „občanství“.

1.8 EHSV má za to, že spotřebitelská politika by mohla vyjít poškozená z obecného propočtu jednotného rozpočtu, a že tedy oddělené rozhodnutí pro každou z politik EU, jak tomu bylo doposud, představuje výhody pro obě strany, zejména v současné situaci institucionální krize a nejistých finančních výhledů.

1.9 EHSV se domnívá, že návrh rozhodnutí nejenže se dostatečně nezabývá některými z hlavních aspektů obou politik, jelikož nezaručuje vhodné financování, ale že také možná pomíjí některé zásadní a aktuální aspekty. Opatření určená k provádění, monitorování a hodnocení by se měla více zaměřit na inovaci, závaznost a důslednost.

1.10 EHSV žádá, aby byl „Spotřebitelský institut“ vybaven lépe definovanými pravomocemi a funkcemi a nebyl zařazen coby pouhé „oddělení“ do Výkonné agentury programu veřejného zdraví. Pouze tak může přispět požadovaným způsobem k lepšímu prosazování již existující legislativy a k lepší informovanosti, osvětě a ochraně spotřebitelů.

2. Úvod: shrnutí sdělení Komise a jejího návrhu rozhodnutí

2.1 V rámci sdělení k tématu „Zlepšit zdraví, bezpečnost a důvěru občanů; strategie v oblasti zdraví a ochrany spotřebitele“ navrhuje Komise Evropskému parlamentu a Radě, aby přijaly takové rozhodnutí, které by definovalo akční program Společenství v oblasti zdraví a ochrany spotřebitele pro období 2007-2013.

2.2 Komise předložila poprvé novou strategii a akční program Společenství pro období 2007-2013, které počítají se začleněním politik veřejného zdraví a ochrany spotřebitele.

2.3 Ve svém sdělení Komise uvádí odůvodnění tohoto nového přístupu a zdůrazňuje společné cíle obou politik a roli, kterou hrají v každodenním životě občanů. Komise vidí kromě jiného výhody tohoto nového společného programu v součinnosti, která bude moci vést k úsporám v rozpočtu a ke snížení určitých administrativních postupů, a tím ke zvýšení její účinnosti.

2.4 Strategický cíl Komise se zakládá převážně na nutnosti vzájemně propojit obě politiky, což by vedlo k úsporám z rozsahu a k úsporám v oblasti řízení finančních zdrojů stejně tak jako ke zvýšené účinnosti jednotlivých postupů, navíc by se zajistila lepší koherentnost mezi přijatými opatřeními a lepší zviditelnění těchto otázek na politickém programu jednání.

2.5 Podle Komise jsou společné cíle této vzájemné politiky v obou sektorech následující: — chránit občany proti rizikům a hrozbám, které není jednotlivý občan schopen sám zvládnout, — zlepšit schopnost občanů lépe rozhodovat o jejich zdraví a jejich zájmech jakožto spotřebitelů, — začlenit cíle týkající se zdraví a ochrany spotřebitele do ostatních politik Společenství.

2.6 Mezi možné cíle vztahující se zejména k politice zdraví patří: — ochrana občanů před ohroženími na zdraví, — podpora strategií vedoucích ke zdravějšímu způsobu života, — přispění ke snížení výskytu nejvážnějších nemocí, — zlepšení efektivnosti a účinnosti zdravotnických systémů, — poskytnutí více informací a zajištění lepší osvěty v oblasti zdraví.

2.7 Co se týče spotřebitelské politiky, její cíle jsou následující: — zajistit lepší a jednotnou úroveň ochrany pro všechny spotřebitele EU, — zvýšit schopnost spotřebitelů bránit své zájmy, — vytvořit Evropský spotřebitelský institut v rámci Výkonné agentury programu veřejného zdraví.

3. Hodnocení sdělení Komise a jejího návrhu

3.1 Obecné připomínky ke společnému programu

3.1.1 Právní základ politik Společenství v oblasti veřejného zdraví a ochrany spotřebitele je zcela rozdílné povahy. Jestliže politika veřejného zdraví spadá z velké části do pravomocí členských států a funkce EU je v tomto případě spíše doplňková, mající za úkol podporu národních politik co se týče specifických aspektů uvedených ve článku 152 (1), spotřebitelská politika naopak spadá, zejména po summitu v Amsterodamu, co se týče „posílení“ práv spotřebitelů a ochrany jejich zájmů, zejména v rámci realizace vnitřního trhu do pravomocí Společenství (2).

3.1.2 Z tohoto důvodu se nezdá být legitimní dovolávat se domnělé „identity“ právního charakteru mezi články 152 a 153 k tomu, aby se odůvodnila strategie a integrovaný akční program v oblasti veřejného zdraví a ochrany spotřebitele.

3.1.3 Je třeba dodat, že v členských státech právní a ústavní charakter práva na zdraví je také zcela odlišný od charakteru práv spotřebitelů. Ochrana práv spotřebitelů má velice odlišné podoby.

3.1.4 To ovšem neznamená, že EHSV nepovažuje otázky spojené s veřejným zdravím v současné době za velice důležité, což by samo o sobě odůvodnilo silnou politiku evropského veřejného zdraví, jež by mohla rovněž být považována za nástroj boje proti chudobě a sociálnímu vyloučení. Nyní můžeme pouze litovat toho, že neschválení ústavního textu přispělo k výrazné stagnaci v tomto směru.

3.1.5 EHSV je nucen zdůraznit, že pojmy „spotřebitel“ a „pacient“ nejsou synonymy a jejich význam není totožný. „Spotřebitelé“ nejsou výlučně jednotlivci a jejich volba je řízena především ekonomickými důvody, zatímco „pacienti“ nemohou být považováni za pouhé spotřebitele léků a lékařských služeb. Jejich práva nespadají pouze do ekonomické sféry, a mohou být tudíž srovnávána pouze s takovými právy, jako je právo na spravedlnost nebo na vzdělání, jejichž dodržování na sebe bere podobu služeb obecného zájmu.

3.1.6 Výbor uznává, že tyto dvě politiky mají společné rysy, ale domnívá se, že totéž platí (možná dokonce více) i pro jiné politické oblasti (3). Dále je nutno dodat, že Komise dostatečně neprokázala, že společných aspektů činnosti plánované v rámci obou politik lze dosáhnout výhradně pomocí jednotného integrovaného programu, ani to, že je tento způsob nejvhodnější a nejvýhodnější (4).

3.1.7 Některé spotřebitelské organizace věří, že tento integrovaný přístup způsobí různé problémy, a EHSV s některými z nich souhlasí, a to mimo jiné: — možnost ztráty viditelnosti a zvýšeného úpadku spotřebitelské politiky z důvodu jejího přidružení k politice zdraví, ve které EU zasahuje pouze jako doplněk podpory politik členských států (5); — více obtíží při dialogu a součinnosti s organizacemi a zodpovědnými národními subjekty, které ve většině případů nespravují společně tyto dvě dané oblasti; — potenciálně větší problémy v přístupu nevládních organizací aktivních v obou těchto sektorech k financování a ve vyjednávání o spolufinancování akcí v daných oblastech, z důvodu omezených prostředků nebo jejich přesměrování na jiné subjekty.

3.1.8 Žádný ze šesti hlavních důvodů zmíněných v dopadové analýze (str. 6-7) nepředstavuje dostatečný argument pro ospravedlnění volby společného řešení těchto dvou politik, namísto vhodného sladění politik, zejména co se týče uplatnění výborné iniciativy Komise týkající se administrativní spolupráce mezi národními orgány (6).

3.1.9 Komisi se stále nedaří doložit, jaké skutečné strukturní součinnosti představuje toto sblížení obou politik, které by navíc nebylo ryze dočasné, ani uvést výčet úspor z rozsahu, které by zajistilo. Naopak z její dopadové analýzy vyplývá, že současné řešení nemá vliv na náklady, tedy že čistá částka vypočtená pro obě politiky by spadala přesně do stejného finančního rámce (7).

3.1.10 Naopak, v tak kritickém bodě, co se týče finančního výhledu EU, by rozdělení těchto dvou politik mohlo představovat výhodu v možnosti zahájení dvojího vyjednávání a lepšího zviditelnění aspektů vycházejících z každé politiky zvlášť, což by podle zastupitelských organizací v těchto oblastech umožnilo dosáhnout lepších výsledků při přidělování prostředků oběma těmto politikám.

3.1.11 EHSV je velice znepokojen současnou patovou situací ohledně finančního výhledu pro období 2007-2013 a hrozbě výrazných škrtů. I když takové snížení nevede nezbytně k úplnému popření celého programu, který sám o sobě nemá k dispozici dostatek finančních zdrojů, znamenalo by přinejmenším nutnost jeho přetvoření, nového předložení a stanovení nového pořadí priorit a opatření. Není proto možné uskutečnit pouhé procentní snížení, úměrně přizpůsobené všeobecnému snižování celkových zdrojů stanovených v rozpočtu.

3.1.12 Konečně různé právem zdůrazněné aspekty, které jsou společné obou politikám, mohou být předmětem společného postupu jak na úrovni Společenství, tak na úrovni národní, přesně jako je tomu v ostatních oblastech spadajících do pravomocí Společenství, viz životní prostředí, hospodářská soutěž, vzdělání a kultura, a to za předpokladu, že bude dodržen horizontální charakter obou těchto politik. Z toho samozřejmě vyplývá povinnost zohlednit je ve všech ostatních politikách, jak to ostatně připouští sama Komise v celé řadě příkladů uvedených v příloze tohoto sdělení.

3.2 Zvláštní poznámky

3.2.1 Uskutečnění veřejného slyšení, čítajícího kolem 70 účastníků, mezi nimiž byli i hlavní zástupci organizované občanské společnosti, kterých se přímo týká program Komise, přispělo rozhodným způsobem k hodnocení daného sdělení a návrhu Komise předložených v současné době, i přes jeho některá omezení logistického charakteru, která neumožnila vést hlubší analýzu různých aspektů a prvků tím nejoptimálnějším způsobem. Cílem je dosáhnout hodnocení vedoucího k definici cílů, kterých by se mělo dosáhnout, nezbytných prostředků a jejich vhodného využití spolu s akcemi, které by měly být spuštěny za pomoci těchto prostředků, aby mohlo být dosaženo stanovených cílů.

3.2.2 Spotřebitelé

3.2.2.1 Komise správně zdůrazňuje celou řadu akcí, které bude potřeba vypracovat z důvodu spravedlivější ochrany spotřebitelů v EU. Jedná se však o minimalistické pojetí ochrany jako důsledek tendence, která nabírá na konkrétnosti v posledních legislativních iniciativách Komise, která takto upřednostňuje celkovou harmonizaci zevšeobecněnou na nízkou úroveň ochrany. EHSV vyjadřuje ostatně svou obavu ze systematického odvolávání se na princip uplatňování práva země původu a varuje před rizikem zjednodušeného pohledu na ochranu spotřebitelů, ze které by se tak mohla stát pouhá informace o zboží a službách (8).

3.2.2.2 EHSV se domnívá, že Komise mohla být více inovativní (9) a že nové návrhy mohly být lépe rozpracované (10). EHSV měl možnost upozornit Komisi na několik nedostatků, které jsou stále aktuální, a to ve svém stanovisku k strategii spotřebitelské politiky pro období 2002-2006 (11). Později přijal stanovisko z vlastní iniciativy, ve kterém byla tato otázka detailně a do hloubky rozebrána (12).

3.2.2.2.1 EHSV proto navrhuje zahrnout do současného programu některé otázky, konkrétně: — otázku nadměrného zadlužení rodin; — nezbytnou revizi režimu zodpovědnosti výrobce a ukončení přezkoumání směrnice o nekalých doložkách spolu s reaktivací databáze pro nekalé smluvní podmínky CLAB; — příležitost znovu zahájit diskusi na téma zodpovědnosti poskytovatele v případě nevyhovujících služeb; — podporu bezpečnosti elektronického obchodu; — nutnost počítat se zlepšením přístupu ke spravedlnosti, zejména v případě mechanismů kolektivní obrany práv spotřebitelů; — podporu součinnosti mezi spotřebitelskými organizacemi „nejstarších“ členských států a mezi jejich protějšky z „nových“ států; — zohlednění specifické situace členských států, které přistoupily k EU, a zároveň těm, které určitě přistoupí v průběhu provádění daného programu (13); — zahrnutí celého programu do perspektivy dlouhodobě udržitelné spotřeby a spravedlivého obchodu.

3.2.2.3 Přesto, že Výbor schvaluje některé plánované iniciativy, domnívá se, že v mnohých případech chybí uvedení konkrétního způsobu a harmonogramu, podle jakého by se mělo postupovat při jejich realizaci. Týká se to například následujících oblastí: — rozvoje společného referenčního rámce pro evropské smluvní právo, jak bylo určeno v bodě 4.2.2; — vytvoření systému včasného varování při zjištění nepoctivého obchodování, jak bylo určeno v bodě 4.2.3; — záruk na konzultaci spotřebitelů a posílení pravomocí jejich zastupitelských organizací, stanovených v bodech 4.2.2 a 4.2.4; — horizontální integrace spotřebitelské politiky do ostatních politik, na něž je odkazováno v bodech 4.1 a 4.2.2, ačkoliv chybí uvedení jakéhokoliv způsobu její konkrétní realizace.

3.2.2.4 EHSV konstatuje, že co se týče cílů zvýšení účasti občanské společnosti a zúčastněných stran na vytváření politik a integraci politiky spotřebitele do dalších politik Společenství, nejsou ukazatele průběhu a hodnocení součinnosti daného programu kromě prvního vhodné pro spotřebitelskou politiku.

3.2.2.5 EHSV se domnívá, že by bylo vhodné definovat další ukazatele hodnocení spotřebitelské politiky takovým způsobem, aby byla zaručena větší důvěryhodnost a stanovena užší vazba na cíle definované v příloze 3 tohoto programu.

3.2.2.6 Zároveň je třeba poznamenat, že se počítá s „ročními pracovními programy“ k provádění daného programu, jehož délka je nyní stanovena na 7 let, ale zdá se, že se nepočítalo s využitím nástroje, který byl součástí programu 2002-2006 a měl za úkol přezkoumání pružného akčního programu (14). Tento systém se s prodloužením daného programu na 7 let jeví o to více potřebný.

3.2.2.7 EHSV zdůrazňuje, že organizační strukturu a metodiku Spotřebitelského institutu v rámci Výkonné agentury pro zdraví je nutno teprve definovat. Doporučuje proto zajištění jeho nezávislosti a jasné stanovení jeho funkcí a pravomocí, aby se z něj nestal pouze další článek zbytečné byrokracie.

3.2.2.8 Konečně co se týče finančních zdrojů určených v rozpočtu na spotřebitelskou politiku, Výbor uvádí, že představují méně než 20 % z celkové částky, což představuje pouze 10 centů na spotřebitele ročně na období 7 let, během kterého bude program probíhat. Zdánlivé zdvojnásobení rozpočtu ve srovnání s předchozím programem je vyváženo tím, že délka programu byla prodloužena ze 4 na 7 let.

3.2.2.9 Je třeba dodat, že už z důvodu rozšíření EU o další státy měl být připraven návrh rozpočtu ve výši více než úměrné trvání tohoto programu. Plánovaný rozpočet se však již nyní jeví jako nedostatečný pro realizaci navržených akcí, vzhledem k tomu, že na fungování spotřebitelského institutu bude použita značná částka z přidělených finančních zdrojů.

3.2.3 Veřejné zdraví

3.2.3.1 EHSV chce zároveň zdůraznit pozitivní aspekty programu Komise, zejména pak její záměr oživit politiku veřejného zdraví, kterou považuje za svou prioritu a snaží se ji účinnějšími prostředky co nevíce zviditelnit. Tento postup se zdá skutečně naléhavě potřebný, a to není ani třeba připomínat hrozbu ptačí chřipky k tomu, abychom si uvědomili nutnost úzké spolupráce na úrovni Společenství, kterou Komise právem zdůrazňuje (15).

3.2.3.2 V tomto směru EHSV vítá hlavní směry týkající se veřejného zdraví, a zvláště myšlenku zahrnout otázky týkající se této oblasti do ostatních politik Společenství a zaměřit se na prevenci, vyhodnocování informací, posilování spolupráce, výměnu znalostí a na zlepšení šíření osvěty.

3.2.3.3 EHSV zároveň hodnotí kladně rozhodnutí Komise stanovit si za svou prioritu boj proti nerovnému přístupu ke zdravotnickým službám, nutnost prosazovat otázku zdraví již od dětství a zaměřit se zároveň na stárnutí obyvatelstva stále aktivního na trhu práce.

3.2.3.4 EHSV je kromě jiného za jedno s Komisí co se týče globálních hrozeb, které dopadají na zdraví, a co se týče stále většího prostoru, který zaujímají nemoci spojené s určitým životním stylem. Zároveň schvaluje strategii popsanou v programu, která má za cíl posílení činnosti v oblastech, které jsou pro zdraví určující.

3.2.3.5 EHSV zároveň schvaluje úsilí vynaložené Komisí na podporu organizacím aktivním v oblasti zdraví posílením jejich přítomnosti v diskusních orgánech, péči o mobilitu pacientů, podporu spolupráce mezi národními zdravotnickými systémy, aby dokázaly čelit výzvám, které před nimi stojí, a na posílení mechanismů výměny informací v oblasti veřejného zdraví.

3.2.3.6 Výbor tímto uznává, že Komise přiřadila problematice veřejného zdraví pozornost lépe odpovídající potřebám tohoto sektoru jak z hlediska definice cílů, tak z hlediska stanovování akcí nebo prostředků určených k jejich realizaci, které představují téměř trojnásobek toho, co bylo určeno pro program předcházející, a čtyřnásobek částky určené pro oblast spotřebitelů.

3.2.3.7 Nicméně EHSV se domnívá, že ani v této oblasti nejsou navrženy převratné změny (16) vzhledem k předchozím programům. Připomínky, které EHSV zformuloval zejména ohledně programu 2001-2006 a Evropskému plánu „Životní prostředí a zdraví“ 2004-2010, zejména co se týče stálého nedostatku konkrétních a objektivně zhodnotitelných cílů a absence přesného časového harmonogramu potřebného k jejich realizaci (17), proto zůstávají nadále platné.

3.2.3.8 EHSV by rovněž ocenil zahrnutí konkrétních cílů v oblasti bodů, které figurovaly v předchozím právním textu a které současný text postrádá. Jedná se například o body spojené s bojem proti nerovnému postavení v oblasti zdraví, zvláště mezi muži a ženami, ale rovněž o body týkající se situace starších občanů, znevýhodněných skupin obyvatelstva a společenství žijících na okraji společnosti, nebo také o utajení osobních údajů, osobních a biologických faktorů, škodlivých vlivů záření a hluku stejně jako o odolnosti proti antibiotikům.

3.2.3.9 EHSV by dále byl ocenil, kdyby se program systematicky věnoval některým velice důležitým tématům, jako je HIV/AIDS, duševní zdraví (18), zdraví dětí a dětské nemoci nebo stárnutí. Skutečně i přes to, že byla zmíněna v rozhodujících částech programu, nejsou zařazena do vlastního právního textu návrhu rozhodnutí.

3.2.3.10 Co však zůstává velice překvapujícím, je způsob, jakým návrh Komise pomíjí určité důležité a aktuální otázky týkající se veřejného zdraví, jako jsou například zubní péče, zrak, paliativní péče a léčení bolesti.

3.2.3.11 Z obecného pohledu by Výbor ocenil, kdyby se Komise více zapojila do aktivit, jako je kvalita osvěty na všech úrovních a ve všech oblastech, celková prevence před možnými riziky, partnerství s veřejným i soukromým sektorem a spolupráce mezi jednotlivými členskými státy na mezinárodní úrovni.

3.2.3.12 Na závěr by EHSV zároveň ocenil, kdyby daný program přišel s konkrétními akcemi umožňujícími srovnání různých zdravotních systémů EU (19), zajišťování ochrany pacientů, kteří se pohybují v rámci EU („Zdravotní pojišťovna v EU“), rozhodnějšímu prosazení kodexu „osvědčených postupů“, vytvoření a rozvoj „špičkových středisek“ spolu s vybudováním epidemiologického centra.

V Bruselu dne 14. února 2006. předsedkyně Evropského hospodářského a sociálního výboru Anne-Marie SIGMUND

(1) Jak dobře připomněl jak generální ředitel GŘ SANCO, Robert Madelin, u příležitosti zahájení „Otevřeného fóra zdraví 2005“ (7. a 8. listopadu 2005 v Bruselu), tak poslanci EP Miroslav Mikolášik a Dorette Corbey, ze skupiny socialistů, během svých vystoupení v rámci zasedání, které probíhalo souběžně s výše uvedeným fórem.

(2) Viz např.: Vandersenden, Dubois, Latham, Van den Abeele, Capouet, Van Ackere-Pietry, Gerard a Ayral; v Comentaria Mégret, Svazek VIII, 2. vydání 1996, str. 16 a 41 a následující: situace je stále evidentnější v textu návrhu ústavy, pokud porovnáme ustanovení článku III-132, o ochraně spotřebitele, který je součástí kapitoly III Hlavy III (Úř. věst C 169, 18.7.2003) o „Politice ve specifických oblastech“, které jsou postaveny vedle sebe se sociální, zemědělskou a environmentální politikou, a článek III-179 o veřejném zdraví, který figuruje v kapitole V týkající se oblastí, ve kterých „Unie rozhoduje o vedení koordinační akce, o doplnění nebo podpoře“ jen z toho důvodu, aby doplnila činnost jednotlivých členských států, veřejné zdraví, vyskytující se po boku kulturní politiky, politiky mládeže a sportu či politiky veřejné ochrany.

(3) Existují společné rysy mezi spotřebitelskou politikou a politikou ochrany zdraví a jinými oblastmi, jako jsou životní prostředí, cestovní ruch, hospodářská soutěž, vnitřní trh nebo spravedlnost, což by teoreticky právě tak mohlo sloužit jako odůvodnění společného přístupu.

(4) Pouhé odkazování se na to, co figuruje ve „Finančním výhledu pro 2007-2013“, (KOM(2004) 487 v konečném znění z 14.7.2005, odst. 3.3, s. 24), v současné patové situaci, ve které se nacházejí vyjednávání, není samo o sobě dostatečným argumentem, ale poukazuje pouze na koherentní přístup Komise v jejím návrhu, což není totéž co odůvodnění nebo názorná ukázka platnosti navrženého řešení. To ostatně jasně vyplynulo z „Otevřeného fóra pro zdraví 2005“ v jehož rámci byla zhodnocena nutnost vytvoření samostatné a nezávislé politiky veřejného zdraví na evropské úrovni.

(5) Jak to ostatně Komise výslovně připouští, když prohlašuje, že „Navržená strategie a program mají za cíl uplatňovat články 152 a 153 Smlouvy s tím, že tak doplňuje národní činnost o opatření přinášející přidanou hodnotu, které nemůže být dosaženo na národní úrovni.“ (Legislative Financial Statement, str. 41).

(6) Nařízení z 2006/2004, Úř. věst. L 364, 9.12.2004.

(7) V odstavci 4.4 „Dopadové analýzy“ se můžeme dočíst, že z pohledu čistě finančního výhody získané ze zvýšení rozpočtových výdajů pro oba programy odděleně nebo jeden program vzešlý z fúze těchto dvou programů vyjdou prakticky nastejno.

(8) Příkladem takovéto tendence je směrnice o nezákonných obchodních praktikách, stejně jako byl návrh směrnice týkající se spotřebního úvěru, který byl z velké většiny přepracován a nahrazen upravenou verzí a do jisté míry směrnice týkající se záruk spojených s prodejem zboží.

(9) Jak to uznává sama Komise, když tvrdí, že ve skutečnosti neexistují žádné zásadní změny v cílech strategie spotřebitelské politiky 2002-2006. (Legislative Financial Statement, str. 58).

(10) Odkaz na dvě zvláště důležité oblasti nemůže být pominut - pozitivní část představuje zveřejnění nového návrhu směrnice o spotřebitelském úvěru [KOM(2005) 483 v konečném znění, ze 7.10.2005], a tu negativní rozhodnutí stáhnout návrh nařízení o podpoře prodeje [KOM(2005) 462 v konečném znění, ze 27.9.2005].

(11) Úř. věst. C 95, 23.4.2003.

(12) Úř. věst. C 221, 8.9.2005.

(13) To je předmětem zajímavé zprávy EP, jejímž zpravodajem je poslanec Henrik Dam Kristensen [dok. 2004/2157 (INI) ze dne 31.5.2005].

(14) Uskutečněného 15. září 2003 [dok. SEK(2003) 1387 ze dne 27.11.2003].

(15) To jasně vyplývá ze souhrnu rozhodnutí týkajících se této oblasti, která Komise nedávno přijala a uveřejnila: [rozhodnutí C (2005) 3704 a 3705 z 6.10.2005, 4068 z 13.10.2005, 3877 a 3920 z 17.10.2005, 4135 a 4163 z 19.10.2005 a 4176 z 20.10.2005, 4197 a 4199 z 21.10.2005, zanesených do Úř. věst. L 263, 8.10. 2005, 269, 14.10.2005, 274, 20.10.2005, 276, 21.10.2005 a 279, 22.10.2005].

(16) Srovnávací analýza programů 2007-2013 a 2001-2006 skutečně vypovídá o tom, že obsah odstavců 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.6, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 5.4, 5.6, 5.7 a 6 současného návrhu se shoduje s programem předchozím, změnilo se pouze číslování. Můžeme nicméně zaznamenat drobné změny v odstavci 1.5 a 2 přesto, že téma reakce v případě zdravotní pohotovosti figurovalo již v programu předchozím, v odstavcích 3.5, 3.6 a 3.7 a v celém odstavci 4, který byl pouze letmo zmíněn ve sdělení Komise, které bylo základem předešlého programu a v odstavcích 5.1, 5.2, 5.3, 5.5 a 5.8. Naopak odkaz na akce v oblasti spolupráce s kandidátskými zeměmi a zeměmi třetími ze současného programu zcela zmizel a tato problematika je zmíněna pouze v odstavci 2.2 sdělení Komise, na kterém se tento program zakládá.

(17) Úř. věst. C 116, 20.4.2001 a Úř. věst. C 157, 28.6.2005.

(18) Je o to víc překvapující, že Komise zveřejnila vynikající Zelenou knihu o strategii v oblasti duševního zdraví v Evropské unii (KOM(20005) 484 v konečném znění, z 14.10.2005), která byla ostatně vyústěním celé řady aktivit prováděných od roku 1997 v této oblasti, jež byla shrnuta ve zprávě provedené profesorem Ville Lehtinenem v prosinci 2004, která podává jasné svědectví o možnostech Komise provádět samostatně akce vysokého zájmu, v důležitých oblastech veřejného zdraví, které se vůbec netýkají spotřební politiky.

(19) Jehož důležitost na fóru „Open health forum 2005“ správně zdůraznil Dr. Yves Charpak ze Světové zdravotnické organizace.