Návrh ROZHODNUTÍ RADY, kterým se členské státy zmocňují k podpisu, ratifikaci nebo přistoupení k Dohodě z Kapského Města z roku 2012 o provedení ustanovení protokolu z roku 1993 týkajícího se Mezinárodní úmluvy z Torremolinos o bezpečnosti rybářských plavidel z roku 1977 /* COM/2013/038 final - 2013/0020 (NLE) */





DŮVODOVÁ ZPRÁVA 1. SOUVISLOSTI NÁVRHU 1.1 Úvod V roce 1993 byla Mezinárodní úmluva z Torremolinos o bezpečnosti rybářských plavidel z roku 1977 pozměněna protokolem, který aktualizoval ustanovení úmluvy a změnil povinné uplatňování hlavních kapitol na plavidla o délce nejméně 45 metrů, přičemž rozhodnutí o uplatňování na plavidla o délce nejméně 24 metrů přenechal regionálním subjektům. Původní úmluva ani protokol z roku 1993 nikdy nevstoupily v platnost, neboť se nepodařilo splnit minimální požadavky potřebné k jejich ratifikaci. Mezinárodní námořní organizace (IMO) ve svém významném úsilí o zajištění vstupu protokolu z roku 1993 v platnost svolala na dny 9.–11. října 2012 diplomatickou konferenci do jihoafrického Kapského Města k projednání a přijetí dohody o provedení protokolu z Torremolinos. Diplomatická konference vyústila přijetím dohody o změně protokolu z Torremolinos z roku 1993 nazvané „Dohoda z Kapského Města z roku 2012 o provedení ustanovení protokolu z Torremolinos z roku 1993 týkajícího se Mezinárodní úmluvy z Torremolinos o bezpečnosti rybářských plavidel z roku 1977“ (dále jen „dohoda“). 1.2 Pravomoc EU a její důsledky Protokol z Torremolinos byl proveden do právních předpisů EU směrnicí Rady 97/70/ES ze dne 11. prosince 1997, kterou se stanoví harmonizovaný bezpečnostní režim pro rybářská plavidla o délce nejméně 24 metrů[1], v souladu s pravidly o vnější pravomoci stanovenými v čl. 3 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU) tak změny protokolu spadají do výlučné pravomoci Unie. Evropská unie se nemůže stát smluvní stranou navržené dohody, neboť stávající návrh schválený Výborem pro námořní bezpečnost Mezinárodní námořní organizace neobsahuje doložku o organizacích regionální hospodářské integrace (REIO). Jelikož se však dohoda týká záležitostí spadajících do výlučné pravomoci EU, nemohou členské státy o podpisu a ratifikaci dohody rozhodovat samostatně. Mohou tak učinit – v zájmu Unie – pouze s povolením Rady a souhlasem Evropského parlamentu na návrh Komise. 1.3 Podrobnosti dohody Dohoda předpokládá, že protokol z Torremolinos vstoupí v platnost dvanáct měsíců po dni, kdy svůj souhlas s tím, že jí budou vázány, vyjádří alespoň 22 států, jejichž rybářská plavidla o délce nejméně 24 metrů působící na volném moři dosahují celkového počtu alespoň 3 600. Ve srovnání s protokolem z roku 1993 se jedná o výrazné snížení požadovaného počtu rybářských plavidel, jehož dosažení je nyní již reálné. Dohoda bude otevřena k podpisu v sídle organizace IMO od 11. února 2013 do 10. února 2014 a i poté zůstane otevřena k přistoupení. Podle převažujícího názoru členských států v průběhu jednání vedoucího k dohodě se očekává, že použití databází provozovaných Organizací pro výživu a zemědělství (FAO) poskytne objektivní základ pro odhad počtu plavidel plujících pod vlajkou ratifikujících stran, a usnadní tak brzký vstup dohody v platnost. Oblast působnosti: není-li stanoveno jinak, vztahují se ustanovení dohody na nová plavidla. Ve snaze usnadnit její široké přijetí zavádí dohoda několik pružných opatření. Správní orgány mohou podle plánu provádět ustanovení postupně, v případě kapitoly IX (Radiokomunikace) během období nepřesahujícího deset let a v případě kapitol VII (Záchranné prostředky a zařízení), VIII (Nouzové postupy, poplach a cvičení) a X (Lodní navigační vybavení a opatření) během období nepřesahujícího pět let. Výjimky: dohoda umožňuje správnímu orgánu udělit jakémukoli plavidlu oprávněnému plout pod vlajkou jeho země výjimku z některého z regulačních požadavků, považuje-li jej za nepřiměřený a neproveditelný vzhledem k typu plavidla, povětrnostním podmínkám a neexistenci obecných rizik pro plavbu, a to za těchto podmínek: a) plavidlo splňuje bezpečnostní požadavky, které příslušný správní orgán považuje za postačující pro službu, k níž je plavidlo určeno, a dostatečné k zajištění celkové bezpečnosti plavidla i osob na palubě; b) plavidlo provozuje činnost výhradně: i) ve společné rybolovné oblasti přilehlých mořských oblastí spadajících do jurisdikce sousedních států, které tuto oblast vytvořily, v souvislosti s plavidly oprávněnými plout pod jejich vlajkou, a to pouze v rozsahu podmínek, s nimiž tyto státy v souladu s mezinárodním právem souhlasí, nebo ii) ve výlučné ekonomické zóně státu, pod jehož vlajkou je oprávněno plout, nebo pokud stát takovou zónu nevytvořil, v oblasti sousedící s teritoriálními vodami státu, kterou tento stát určil podle mezinárodního práva, do vzdálenosti nejvýše 200 námořních mil od základních linií, od nichž se měří šíře jeho teritoriálních vod, nebo iii) ve výlučné ekonomické zóně, v mořské oblasti spadající do jurisdikce jiného státu, nebo ve společné rybolovné oblasti na základě dohody mezi dotčenými státy v souladu s mezinárodním právem, a to pouze v rozsahu podmínek, s nimiž tyto státy souhlasí, a dále c) správní orgán vyrozumí o podmínkách udělení výjimky podle tohoto odstavce generálního tajemníka organizace IMO. Prohlídky a osvědčení: znění mezinárodního osvědčení o bezpečnosti rybářského plavidla se mění tak, aby obsahovalo informaci o tom, že se vydává v souladu s ustanovením Dohody z Kapského Města z roku 2012 o provedení ustanovení protokolu z Torremolinos z roku 1993 týkajícího s Mezinárodní úmluvy z Torremolinos o bezpečnosti rybářských plavidel z roku 1977. Režim prohlídek se mění tak, aby odrážel časový rámec používaný pro nákladní a osobní plavidla, konkrétně roční prohlídku, povinnou průběžnou prohlídku mezi druhým a třetím rokem a opakovanou prohlídku po maximálně pěti letech. Harmonizovány byly rovněž lhůty pro odklad po vypršení termínu prohlídky. Dále může správní orgán poskytnout výjimku z roční prohlídky lodi, u níž považuje tuto prohlídku za nepřiměřenou nebo neproveditelnou. Celkově je nový režim prohlídek přísnější: roční a pravidelné prohlídky jsou komplexnější, záležitosti, které se dříve kontrolovaly v rámci nepovinné průběžné prohlídky jsou nyní součástí povinné pravidelné prohlídky, dodatečné prohlídky po opravách již nejsou volitelné. Nové maximální rozmezí mezi opakovanými prohlídkami v délce pěti namísto čtyř let odráží skutečnost, že pětiletý odstup umožňuje i stávající režim. Lhůty pro odklad po vypršení osvědčení nyní také odráží harmonizované lhůty pro osvědčení vydaná jiným plavidlům na základě úmluvy SOLAS, přičemž hlavní lhůta pro odklad byla zkrácena z pěti na tři měsíce. Původní úmluva z Torremolinos, protokol z roku 1993 ani dohoda z roku 2012 nevylučují vyjádření výhrad či prohlášení smluvních stran. 1.4 Důsledky pro směrnici 97/70/ES Ustanovení čl. 3 odst. 5 protokolu z Torremolinos se nemění, umožňuje zavedení regionálních opatření, a tak zaručuje plynulé provádění jednotného a systematického bezpečnostního režimu pro veškerá plavidla provozovaná ve vodách EU. Navíc dohoda představuje minimální soubor bezpečnostních pravidel, čímž umožňuje EU, aby nadále uplatňovala původní pravidla podle protokolu z Torremolinos. Zásah za účelem zachování některých současných norem EU může být potřebný ve dvou případech: zaprvé se jedná o vyloučení širších obecných výjimek a výjimky z roční prohlídky, které zavádí dohoda, a zadruhé se jedná o aktualizaci odkazů ve směrnici a jejích přílohách. Podle článků 8 a 9 směrnice 97/70/ES ve spojení s článkem 5 nařízení (ES) č. 2099/2002[2] je možné obojí vyřešit změnou směrnice na základě regulativního postupu projednávání ve výboru s kontrolou. Směrnice 97/70/ES uplatňuje ustanovení protokolu z Torremolinos nejen na rybářská plavidla plující pod vlajkou členských států EU, ale i na rybářská plavidla plující pod vlajkou třetích zemí ve vnitrozemských nebo teritoriálních vodách členských států nebo vykládající svůj úlovek v přístavu členského státu v souladu s obecnými pravidly mezinárodního práva. Uplatňování ustanovení protokolu z Torremolinos na všechny uvedené skupiny rybářských plavidel by mělo pokračovat. Z tohoto důvodu se Komise domnívá, že by členské státy EU při podpisu dohody a souhlasu s tím, že jí budou vázány, měly vydat prohlášení, že se ustanovení protokolu z Torremolinos budou i nadále uplatňovat na uvedené dvě skupiny plavidel třetích zemí v souladu s platnými právními předpisy Unie. Vzhledem k tomu, že budou požadavky platné směrnice v zásadě zachovány, budou finanční náklady pro rybářská plavidla EU zanedbatelné. Prohlídky sice budou komplexnější, ale budou probíhat v delším časovém období. 1.5 Shrnutí Přijetí a vstup v platnost globálních bezpečnostních pravidel pro rybářská plavidla má vysoký význam pro sektor, který trápí obzvlášť vysoký počet nehod, které mají každoročně na svědomí více než 24 000 úmrtí[3]. Díky pružným opatřením, která dohoda zavádí, se očekává, že protokol z Torremolinos z roku 1993 konečně vstoupí v platnost. Změny protokolu s cílem aktualizovat jeho ustanovení jsou navíc možné až po jeho vstupu v platnost. Vzhledem k tomu, že směrnice 97/70/ES odkazuje na ustanovení protokolu z roku 1993 a provádí tato ustanovení, která se za posledních dvacet let téměř nezměnila, umožní vstup dohody v platnost aktualizování řady požadavků protokolu, které musí být předloženy v rámci organizace IMO a poté mohou být prostřednictvím směrnice 97/70/ES provedeny. Komise se proto domnívá, že dohoda výrazně usnadní dosažení cílů Smluv podle směrnice 97/70/ES. Nicméně jak výše vysvětluje třetí odstavec oddílu 1.4, je třeba zajistit, že nebude dotčena oblast působnosti uvedené směrnice, a to povinností členských států vydat příslušné prohlášení při podpisu dohody a vyjádření souhlasu s tím, že jí budou vázány. 2. VÝSLEDKY KONZULTACÍ SE ZÚČASTNĚNÝMI STRANAMI A POSOUZENÍ DOPADŮ Přistoupení k této dohodě nebude mít za následek změnu technických požadavků na rybářská plavidla podle stávající směrnice. 3. PRÁVNÍ STRÁNKA NÁVRHU Článek 1 Tento článek zmocňuje členské státy k tomu, aby se zavázaly stávající dohodou, která je předmětem výlučné pravomoci Unie, protože se EU nemůže stát smluvní stranou této dohody. Dohoda stanovuje různé možnosti pro členské státy organizace IMO, jak vyjádřit svůj souhlas s tím, že budou dohodou vázány, a článek zohledňuje jednotlivé možnosti, které mají členské státy v tomto směru k dispozici. Článek 2 Tento článek vyžaduje, aby členské státy souhlasily s tím, že budou vázány dohodou, do dvou let od vstupu rozhodnutí v platnost. Včasné přistoupení všech členských států EU k dohodě umožní rychleji dosáhnout jak potřebného počtu členských států organizace IMO, tak celkového počtu rybářských plavidel (22 členských států a 3 600 rybářských plavidel). Brzký vstup dohody v platnost je vysoce žádoucí, neboť dohoda podpoří vyšší bezpečnost rybářských plavidel po celém světě, omezí rozdíly v úrovních bezpečnosti a z nich vyplývající možné konkurenční znevýhodnění pro plavidla EU a usnadní další aktualizaci technických požadavků dohody. Článek 3 Tento článek uvádí jednoznačnou lhůtu pro vstup rozhodnutí Rady v platnost. Článek 4 Účelem rozhodnutí je zmocnění členských států k tomu, aby se zavázaly k dohodě, a proto je rozhodnutí určeno jim. 4. ROZPOČTOVÉ DŮSLEDKY Žádné 2013/0020 (NLE) Návrh ROZHODNUTÍ RADY, kterým se členské státy zmocňují k podpisu, ratifikaci nebo přistoupení k Dohodě z Kapského Města z roku 2012 o provedení ustanovení protokolu z roku 1993 týkajícího se Mezinárodní úmluvy z Torremolinos o bezpečnosti rybářských plavidel z roku 1977 (Text s významem pro EHP) RADA EVROPSKÉ UNIE, s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 100 odst. 2 ve spojení s čl. 218 odst. 5 a odst. 6 písm. a) bodem v) a prvním pododstavcem čl. 218 odst. 8 této smlouvy, s ohledem na návrh Evropské komise, s ohledem na souhlas Evropského parlamentu[4], vzhledem k těmto důvodům: (1) Opatření Evropské unie v odvětví námořní dopravy by měla směřovat ke zlepšení námořní bezpečnosti. (2) Dne 2. dubna 1993 byl přijat protokol z Torremolinos týkající se Mezinárodní úmluvy z Torremolinos o bezpečnosti rybářských plavidel z roku 1977 (dále jen „protokol z Torremolinos“). (3) Směrnice Rady 97/10/ES, kterou se stanoví harmonizovaný bezpečnostní režim pro rybářská plavidla o délce nejméně 24 metrů[5] stanovila bezpečnostní normy, které vycházejí z protokolu z Torremolinos, přičemž dle potřeby plně zohledňuje regionální a místní okolnosti. (4) Protokol z Torremolinos nevstoupil v platnost, neboť nikdy nebyly splněny minimální požadavky potřebné k jeho ratifikaci. (5) Na diplomatické konferenci, která se konala v jihoafrickém Kapském Městě ve dnech 9.–11. října 2012, byl pod záštitou Mezinárodní námořní organizace (IMO) dokončen návrh dohody, kterou je třeba číst společně s protokolem z Torremolinos, jejímž cílem je na základě společné dohody stanovit nejvyšší možné bezpečnostní normy pro rybářská plavidla, které budou moci zavést všechny dotčené státy. (6) Dohoda byla přijata dne 11. října 2012 a nese název „Dohoda z Kapského Města z roku 2012 o provedení ustanovení protokolu z Torremolinos z roku 1993 týkajícího se Mezinárodní úmluvy z Torremolinos o bezpečnosti rybářských plavidel z roku 1977“ (dále jen „dohoda“). Dohoda bude otevřena k podpisu v sídle organizace IMO od 11. února 2013 do 10. února 2014 a i poté zůstane otevřena k přistoupení. (7) Ustanovení dohody spadají do výlučné pravomoci Unie, pokud jde o bezpečnostní režim pro rybářská plavidla o délce nejméně 24 metrů. (8) Evropská unie se nemůže stát smluvní stranou dohody, jelikož neobsahuje doložku o organizacích regionální hospodářské integrace (REIO). (9) Je v zájmu námořní bezpečnosti a spravedlivé hospodářské soutěže, aby byla nyní dohoda ratifikována nebo aby k ní členské státy Evropské unie přistoupily, a zajistil se tak vstup ustanovení protokolu z Torremolinos v platnost. Vstup dohody v platnost zároveň následně umožní prostřednictvím návrhů organizaci IMO aktualizování řady ustanovení protokolu, která od přijetí směrnice 97/70/ES zastarala. (10) V souladu s čl. 2 odst. 1 SFEU by proto Rada měla zmocnit členské státy, aby v zájmu Unie podepsaly a ratifikovaly dohodu, nebo k ní přistoupily. Nicméně v zájmu zachování stávající úrovně bezpečnosti zajišťované směrnicí 97/70/ES by členské státy měly současně s podpisem dohody a uložením svých ratifikačních nebo přístupových listin vydat prohlášení, že výjimky poskytované dohodou v rámci pravidel 1.6 a 3.3 se neuplatňují na roční prohlídky a společnou rybolovnou oblast nebo výlučnou ekonomickou zónu a že na rybářská plavidla třetích zemí o délce nejméně 24 metrů plující v teritoriálních nebo vnitrozemských vodách nebo vykládající svůj úlovek v přístavech členských států EU se vztahují bezpečnostní normy stanovené v uvedené směrnici, PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ: Článek 1 Členské státy se dle okolností zmocňují k podpisu, podpisu a ratifikaci nebo k přistoupení k Dohodě z Kapského Města z roku 2012 o provedení ustanovení protokolu z Torremolinos z roku 1993 týkajícího se Mezinárodní úmluvy z Torremolinos o bezpečnosti rybářských plavidel z roku 1977. Článek 2 Členské státy přijmou nezbytné kroky, aby ratifikační nebo přístupové listiny dohody uložily u generálního tajemníka Mezinárodní námořní organizace, a to neprodleně a v každém případě nejpozději do dvou let od data vstupu tohoto rozhodnutí v platnost. Při podpisu, ratifikaci nebo přistoupení k dohodě musí členské státy rovněž uložit prohlášení uvedené v příloze tohoto rozhodnutí. Článek 3 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie. Článek 4 Toto rozhodnutí je určeno členským státům. V Bruselu dne Za Radu předseda PŘÍLOHA PROHLÁŠENÍ, KTERÉ ČLENSKÉ STÁTY ULOŽÍ PŘI PODPISU, RATIFIKACI NEBO PŘISTOUPENÍ K DOHODĚ Z KAPSKÉHO MĚSTA Z ROKU 2012 O PROVEDENÍ USTANOVENÍ PROTOKOLU Z TORREMOLINOS Z ROKU 1993 TÝKAJÍCÍHO SE MEZINÁRODNÍ ÚMLUVY Z TORREMOLINOS O BEZPEČNOSTI RYBÁŘSKÝCH PLAVIDEL Z ROKU 1977 V rámci regionálního ujednání schváleného podle čl. 3 odst. 5 protokolu z Torremolinos z roku 1993 je [vložte název členského státu, který je smluvní stranou] vázán příslušným právním předpisem Evropské unie (směrnice Rady 97/70/ES ze dne 11. prosince 1997), kterým se stanoví harmonizovaný bezpečnostní režim pro rybářská plavidla o délce nejméně 24 metrů, a v důsledku toho se na rybářská plavidla o délce nejméně 24 metrů plující pod vlajkou třetích zemích ve vnitrozemských či teritoriálních vodách daného státu nebo vykládající svůj úlovek v jeho přístavu uplatňují ustanovení protokolu z Torremolinos v souladu s podmínkami stanovenými výše uvedeným právním předpisem EU. Podle tohoto regionálního ujednání se neuplatňují výjimky stanovené dohodou z Kapského Města v rámci pravidla 1.6, pokud jde o roční prohlídky, a v rámci pravidla 3.3, pokud jde o společnou rybolovnou oblast nebo výlučnou ekonomickou zónu. [1] Úř. věst. L 34, 9.2.1998, s. 1. [2] Úř. věst. L 324, 29.11.2002, s. 1. [3] MOP (2001) zpráva o bezpečnosti a zdraví v odvětví rybolovu. [4] Úř. věst. C …, …, s. …. [5] Úř. věst. L 34, 9.2.1998, s. 1.