CS Úřední věstník Evropské unie C 277/102

Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady, kterou se mění směrnice Rady 92/85/EHS o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví při práci těhotných zaměstnankyň a zaměstnankyň krátce po porodu nebo kojících zaměstnankyň

(KOM(2008) 637 v konečném znění – 2008/0193 (COD))

(2009/C 277/22)

Zpravodajka: paní HERCZOG

Dne 7. listopadu 2008 se Rada, v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci

návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady, kterou se mění směrnice Rady 92/85/EHS o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví při práci těhotných zaměstnankyň a zaměstnankyň krátce po porodu nebo kojících zaměstnankyň

KOM(2008) 637 v konečném znění – 2008/0193 (COD).

Specializovaná sekce Zaměstnanost, sociální věci, občanství, kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 6. dubna 2009. Zpravodajkou byla paní HERCZOG.

Na 453. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 13. a 14. května 2009 (jednání dne 13. května 2009), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 82 hlasy pro, 37 hlasů bylo proti a 2 členové se zdrželi hlasování.

1. Závěry a doporučení

1.1 Výbor podporuje návrh nové směrnice, jejímž cílem je zvýšení ochrany těhotných zaměstnankyň a zaměstnankyň krátce po porodu nebo kojících zaměstnankyň, který vypracovala Komise.

1.2 Výbor tuto iniciativu vnímá jako možnost posílit právní předpisy, které ženám umožňují nejen náležitě se po porodu zotavit, ale podporují je v kojení a pomáhají vytvářet silné pouto mezi matkou a novorozencem.

1.3 Nejisté pracovní podmínky během těhotenství a kojení jsou pro Výbor nepřijatelné. V tomto smyslu je třeba ženy povzbuzovat, aby o svém těhotenství daly vědět, jakmile se o něm dozvědí, aby jakékoli zdravotní či bezpečnostní riziko mohlo být vyhodnoceno a eliminováno. Zvláštní pozornost je nutno věnovat rizikům ohrožujícím plodnost mužů i žen, ale i samotný plod.

1.4 Výbor se dále vyslovuje pro zvláštní podporu rodičům a dětem se zvláštními potřebami nebo těm, které se nacházejí ve zvláštní situaci, jako jsou např. předčasně narozené, zdravotně postižené, či nemocné děti, vícečetné porody, hospitalizace, ale i adopce a pěstounská péče atd.

1.5 Výbor souhlasí s Komisí, že těhotné zaměstnankyně by měly mít zaručenou minimální dobu placené mateřské dovolené v délce 18 týdnů. Požaduje však, aby Komise přihlédla k sociální platformě (1) – včetně doporučení Evropské lobby žen –, i k doporučením WHO (2) a UNICEF (3), jež jsou založena na tom, že pro matku i kojence je kvůli zdravotní prevenci velmi prospěšné, když jsou děti výhradně kojeny v prvních šesti měsících života. Proto doporučuje nalezení právních i praktických řešení, která v časové i prostorové rovině kojení usnadní.

1.6 Na druhé straně je Výbor přesvědčen, že placené volno z důvodu nemoci při těhotenství by na celkovou délku mateřské dovolené nemělo mít žádný vliv, ale vyzývá Komisi, aby specifikovala, které období před porodem je myšleno.

1.7 Výbor vítá návrh, aby členské státy přijaly nutná opatření na ochranu těhotných či kojících zaměstnankyň, ve smyslu čl. 2 (4) původní směrnice, před důsledky nezákonného propuštění.

1.8 Výbor souhlasí, že by ženy měly mít právo vrátit se do zaměstnání na stejné nebo odpovídající pracovní místo za stejných podmínek a mít prospěch ze zlepšení pracovních podmínek, na které by měly během své nepřítomnosti nárok.

1.9 Výbor se důrazně vyslovuje pro to, aby výše odměny během mateřské dovolené odpovídala předchozímu platu. Toto ustanovení je nejen nutností, ale i způsobem uznání hodnoty mateřství.

1.10 S ohledem na soulad se společnými zásadami flexikurity a celoživotním přístupem je Výbor přesvědčen, že na návrh je třeba pohlížet v kontextu obtíží při péči o malé děti do dvou let věku (5). V této souvislosti se ukázalo jako přínosné využívání pružné pracovní doby pro rodiče, vyjednané všemi partnery.

1.11 Mateřskou dovolenou jako způsob ochrany těhotenství a mateřství je třeba důsledně odlišovat od rodičovské dovolené. Hlavním cílem navrhované doby 18 týdnů je umožnit zotavení po porodu a zaručit minimální dobu kojení a vytváření silných pout mezi matkou a novorozencem. Výbor podtrhuje význam rodičovské dovolené jako příležitosti obou rodičů strávit s dětmi dostatečné množství času, ale je přesvědčen, že by měla navazovat na mateřskou dovolenou, a že by se mělo umožnit také otcům, aby této příležitosti využili.

1.12 Výbor by při této příležitosti rád navrhl, aby byly zváženy iniciativy, které by prarodičům a dalším členům nejužší rodiny umožnily starat se o děti, pokud si to zaměstnaní rodiče také přejí a za předpokladu, že je to v zájmu dítěte. Toto opatření by přispělo k řešení potřeb trhu práce a rovněž ke sladění pracovního, soukromého a rodinného života. Tato časově omezená doplňková péče ze strany členů rodiny nezbavuje stát povinnosti poskytovat denní péči dostatečnou z hlediska kvantity i kvality.

1.13 Výbor uznává význam holistického a celkového přístupu k těmto otázkám, aby bylo možné vnímat celkový kontext a dosáhnout hospodářského a sociálního rozvoje. V této souvislosti by tvůrci politik měli zvážit různé potřeby, protichůdné hodnoty a střety zájmů v těchto oblastech:

— demografické otázky (včetně nízké porodnosti i rychle přibývajícího počtu důchodců);

— potřeby trhu práce;

— vzdělávání a celoživotní učení;

— rovné příležitosti mužů a žen;

— sladění pracovního, soukromého a rodinného života;

— dostupná, cenově přijatelná a vysoce kvalitní péče o dítě;

— aktivní občanství;

— solidarita mezi generacemi;

— boj s chudobou a sociálním vyloučením;

— a nejlepší zájem dítěte (6).

Výbor proto vyzývá evropské instituce a členské státy, aby zvážily nutnost integrovaného přístupu k tomuto legislativnímu návrhu a zabránily zúžení jeho působnosti a dopadů.

1.14 Výbor je toho názoru, že pokud je cílem návrhu slaďování, nelze mateřskou dovolenou vnímat odděleně od řady stávajících nástrojů ve výše uvedených oblastech.

1.15 V tomto ohledu hrají klíčovou roli sociální partneři coby hlavní aktéři trhu práce. Dle názoru Výboru se musí do tohoto procesu aktivně zapojit také občanská společnost, a to zajištěním toho, aby členské státy prováděly tuto směrnici, a také podporováním uvedeného celkového přístupu všemi možnými způsoby.

2. Obecné souvislosti

2.1 Cílem návrhu směrnice, kterou se mění směrnice 92/85/EHS, je zlepšit ochranu poskytovanou těhotným zaměstnankyním a zaměstnankyním krátce po porodu a/nebo kojícím zaměstnankyním. Tato ochrana je nutná z několika důvodů. Délka mateřské dovolené je ovlivněna mnoha faktory, které je třeba vzít v úvahu při její právní úpravě. Dřívější směrnice zaručuje minimálně 14 týdnů mateřské dovolené v celku a také stanovuje požadavky na zdraví a bezpečnost na pracovišti za účelem ochrany těhotných žen a žen krátce po porodu nebo kojících. Ženy nemohou během mateřské dovolené dostat výpověď. Podle čl. 2 odst. 7 předcházejícího právního nástroje, tj. směrnice 76/207/EHS, má žena nárok vrátit se po mateřské dovolené na stejné nebo rovnocenné pracovní místo. Jakékoliv znevýhodnění ženy znamená diskriminaci.

Plán pro dosažení rovného postavení žen a mužů 2006–2010 (7) obsahuje závazek revidovat existující legislativu EU. Směrnice 92/85/EHS nebyla zahrnuta do projektu přepracování a proto musí být revidována nyní.

2.2 V březnu 2006 zdůraznila Evropská rada potřebu lepší rovnováhy mezi pracovním a soukromým životem pro dosažení hospodářského růstu, prosperity a konkurenceschopnosti a schválila Evropský pakt pro rovnost žen a mužů (8). Evropský parlament mnohokrát vyzýval, aby byly stávající právní předpisy týkající se ochrany těhotných zaměstnankyň a poskytování rodičovské dovolené zlepšeny a aby byla přijata opatření pro lepší sladění pracovního, soukromého a rodinného života. Například ve svém usnesení ze dne 21. února 2008 o demografické budoucnosti Evropy (9) vyzval Parlament členské státy, aby přijaly osvědčené postupy, pokud jde o délku mateřské dovolené, a uvedl, že křivky porodnosti lze pozitivně ovlivnit pomocí koordinovaných veřejných politik vytvářejících materiální a psychologické prostředí příznivé pro rodinu a děti. Již v dřívějším usnesení ze dne 27. září 2007 (10) vyzval Parlament členské státy, aby rovnoměrně rozložily náklady mateřské a rodičovské dovolené a uvítal konzultace se sociálními partnery. Vyzval členské státy k boji proti diskriminaci těhotných žen na trhu práce a k zajištění vysoké úrovně ochrany matek. V březnu 2008 Evropská rada opětovně zdůraznila, že pro sladění práce a soukromého a rodinného života žen i mužů je třeba vyvinout další úsilí (11).

Směrnice je desátou samostatnou směrnicí, na kterou se vztahuje čl. 16 odst. 1 rámcové směrnice 89/391/EHS o bezpečnosti a zdraví zaměstnanců při práci. Její nyní navrhovaná revize zahrnuje rozšíření právního základu o článek 141 Smlouvy o založení ES týkající se rovného zacházení.

2.3 Občané a zástupci občanské společnosti konzultovaní Komisí vyjádřili své obavy, že mít děti má mnohem větší dopad na pracovní vyhlídky žen nežli mužů. Míra zaměstnanosti žen s nezaopatřenými dětmi dosahuje pouze 65 % v porovnání s 91,7 % u mužů. Ženy musí čelit následkům stereotypních předpokladů ohledně jejich domácích povinností a jejich zaměstnaneckých schopností (12). To může mít za následek menší počet žen, které se po narození dítěte vrátí na trh práce.

3. Obecné připomínky

3.1 Komise vyslovila ve svém sdělení z roku 2006 (13) názor, že práva dětí jsou pro EU prioritou a že členské státy jsou povinny respektovat Úmluvu OSN o právech dítěte (UNCRC) a její opční protokoly i rozvojové cíle tisíciletí. V březnu 2006 požádala Evropská rada členské státy, aby „přijaly nezbytná opatření k rychlému a významnému snížení dětské chudoby a poskytly tak všem dětem rovné příležitosti bez ohledu na jejich sociální zázemí“ (14). V souvislosti s tímto tématem to znamená poskytnout všem dětem možnost být kojeny, řádnou péči od jejich přímého opatrovníka v souladu s potřebami jejich rozvoje a případně přístup k dostupné, flexibilní, vysoce kvalitní a cenově přijatelné denní péči.

3.2 Politika zaměstnanosti EU podporuje celoživotní přístup k práci a uznává, že pracovníci mají v různých etapách svého života různé potřeby a priority. Směrnice o ochraně během těhotenství, mateřské dovolené a kojení musí tento celoživotní přístup zohlednit.

3.3 Jak uvádí Evropská lobby žen: „Ustanovení o mateřství jsou specifická pouze pro ženy. Je nezbytné, aby tvůrci politických opatření, zaměstnavatelé i společnost jako celek vyjadřovali uznání a podporu tělesné stránce porodu, poporodním procesům a kojení“ (15). Jak je uvedeno výše, má Evropa samozřejmě právní rámec, který zakazuje diskriminaci na základě pohlaví řadou legislativních opatření. Ženy si ovšem zkracují pracovní dobu nebo si berou delší dovolenou, aby se mohly o své děti postarat, což má za následek nižší mzdy i důchody. Lepší vymáhání stávajících právních předpisů o rovnoprávnosti je tudíž nezbytné.

3.4 Ženy by měly mít flexibilitu při volbě toho, kdy si chtějí vzít mateřskou dovolenou. Na druhé straně by zaměstnavatelé měli mít možnost si své lidské zdroje naplánovat tak, aby došlo ke kompenzaci jejich absence. Při jejich plánování by se mělo přihlédnout k minimální době (alespoň šesti týdnů) volna po porodu (16).

3.5 Návrh by ženám vracejícím se z mateřské dovolené dával právo požadovat pružnou úpravu pracovní doby s požadavkem na to, aby zaměstnavatel takovou žádost posoudil s ohledem na potřeby zaměstnavatele i zaměstnance. Výbor souhlasí s tímto ustanovením.

3.6 Pro dosažení různých cílů strategií EU týkajících se provádění Lisabonské strategie, barcelonských cílů, ale také demografické situace, mezigenerační solidarity, rovných příležitostí mužů a žen a lepší rovnováhy mezi pracovním a soukromým životem je potřeba další vyjasnění a harmonizace.

3.7 EU by při své snaze zvýšit počet pracujících žen (17) měla podpořit příležitosti k sladění pracovního, soukromého a rodinného života tak, aby byly transparentním způsobem zohledněny a monitorovány různé potřeby, protichůdné hodnoty a konflikty zájmů.

3.8 Velká část členských států zavedla řadu opatření na podporu lepšího sladění pracovního, soukromého a rodinného života, která jsou odrazem rozdílných potřeb jednotlivých národních pracovních trhů a rozmanitých tradic a kultur v rámci Evropy. Jestliže cílem návrhu je podpořit toto sladění, nelze na mateřskou dovolenou pohlížet odděleně od ostatních nástrojů v této oblasti. Mezi ty patří práce na částečný úvazek, péče o dítě, pružné pracovní uspořádání, rodičovská dovolená a další formy dovolené, jež mají v mnoha případech pro sladění pracovního a rodinného života větší význam.

4. Konkrétní připomínky

4.1 Hlavním právním základem tohoto návrhu je zdraví a bezpečnost těhotných a kojících žen. Existuje však logický vztah mezi otázkami zdraví a bezpečnosti a i) právem dětí na vhodnou péči, ii) sloučením rodinného a pracovního života a iii) pracovními a kariérními příležitostmi. Kromě toho si demografická situace v Evropě žádá politiku, která podněcuje a podporuje vyšší míru porodnosti. Otázky, jimiž se tento návrh směrnice zabývá, neexistují jednotlivě. Musejí být vnímány jako komplexní téma, jak je uvedeno v doporučeních.

4.2 Zvláštní pozornost je nutné věnovat rizikům pro plodnost žen i mužů. Obě pohlaví by měla být chráněna před faktory působícími v rámci genetických změn, které způsobují neplodnost a mohou vyvolat malformace zárodku, což je ještě horší.

4.3 Mateřská dovolená jako nástroj na ochranu těhotenství a mateřství musí být jasně odlišena od rodičovské dovolené. Navrhované období 18 týdnů má především za cíl pomoci ženám zotavit se z porodu a zajistit minimální dobu kojení. Výbor tento přístup podporuje, nicméně doporučuje hledat další právní a praktická řešení, která by matkám usnadnila kojení či odstřikování mléka na pracovišti, aby jim poskytla přiměřený čas na výhradní kojení podle doporučení WHO a UNICEF (18) (např. právo započítat přestávky ke kojení do pracovní doby).

4.4 Ve speciálních případech (předčasný porod, zdravotně postižení či nemocní kojenci, vícečetné porody nebo hospitalizace) Komise navrhuje, aby členské státy byly schopny poskytnout s ohledem na potřebu zvláštní péče delší placenou dovolenou. Výbor je přesvědčen, že tento seznam případů by neměl být vyčerpávající, ale měl by také jednotlivým členským státům poskytnout příležitost vzít v potaz další případy, jako např. císařský řez nebo postnatální komplikace. Také v případech adopce a pěstounství novorozeňat je třeba zabezpečit rodičovskou dovolenou.

4.5 V souladu s Úmluvou MOP 183 (19) Výbor akceptuje návrh alespoň šesti týdnů dovolené po porodu, ale přeje si podtrhnout, že by se mělo skutečně jednat o minimum. Tato minimální doba je nutná k tomu, aby ženám umožnila se po porodu dostatečně zotavit, podporovala je v kojení a pomáhala vytvářet silné pouto mezi matkou a novorozencem.

4.6 V souladu s Úmluvou OSN o právech dítěte (20) by měla Komise provádět paralelní studii, která posoudí dopad navrhovaných opatření na dítě. Musí být postaráno o dobrou výživu dítěte a o jeho osobní pohodu. Blaho dětí a hodnota dětství během této velmi důležité fáze života je rozhodující sama o sobě, ale děti představují pracovní sílu v budoucnosti a nedostatek péče a podpory v této rané životní etapě může vést k neúspěchům ve škole a při pozdější integraci do společnosti.

4.7 Výbor souhlasí s novým ustanovením, podle něhož pracovní neschopnost během těhotenství kvůli nemoci nebo komplikacím v těhotenství by neměla mít žádný dopad na délku mateřské dovolené, ale vyzývá Komisi, aby specifikovala, které období před porodem je myšleno. Ustanovení směrnice, které se týká této otázky, nesmí být dvojznačné (21).

4.8 Výbor souhlasí s tím, že by členské státy měly přijmout nutná opatření na ochranu těhotných či kojících zaměstnankyň, ve smyslu čl. 2 (22) návrhu původní směrnice, před důsledky nezákonného propuštění.

4.9 Výbor si je vědom toho, že v některých zemích existuje strop příjmů během mateřské dovolené odpovídající množství placeného volna z důvodu nemoci. Nicméně by rád zdůraznil, že nižší příjem než předchozí plat má neblahé účinky a penalizuje ženy za jejich biologickou roli matek a nezohledňuje hodnotu mateřství. Nižší příjem má také dlouhodobější dopady, zejména pokud jde o jejich nároky na důchod.

4.10 Ochrana pracovního místa je příležitostí k zajištění většího počtu porodů, přiměřené délky mateřské dovolené a většího zapojení žen do trhu práce. V této souvislosti je žádoucí flexibilní pracovní doba a opatření. Podle důvodové zprávy směrnice „křivky porodnosti lze pozitivně ovlivnit pomocí koordinovaných veřejných politik vytvářejících materiální a psychologické prostředí a prostředí, které bude příznivé pro rodinu a děti“ (23).

4.11 Měla by se více podporovat úloha prarodičů a členů širší rodiny jako opatrovníků a „paní na hlídání“, kteří pomáhají pracujícím rodičům. Úloha ostatních členů rodiny by mohla být přínosem pro zapojení starších lidí, zmenšení stresu pracujících rodičů a udržení rodinných svazků, jakož i pro řešení potřeb trhu práce a přispěním ke sladění pracovního, soukromého a rodinného života. V tomto ohledu by se také měly vzít v úvahu různé iniciativy a programy zabývající se pozitivním rodičovstvím, podporované všemi členskými státy EU, i celá řada dostupných národních programů (24). Tato časově omezená doplňková péče ze strany členů rodiny nezbavuje stát povinnosti poskytovat denní péči dostatečnou z hlediska kvantity i kvality.

4.12 Poskytování péče o dítě je pro ženy druhem zaměstnání, ale musí být zaručena její kvalita a standardy. Barcelonské cíle usilují o to, aby do roku 2010 mohlo být alespoň 33 % dětí do věku 3 let a 90 % dětí od 3 let do začátku povinné školní docházky umístěno v zařízeních denní péče, ale žádná zvláštní ustanovení neupravují různé formy péče o děti. Navíc i kdyby 33 % dětí mohlo být umístěno v zařízeních péče o děti, co se stane se zbývajícími 2/3?

4.13 Co se týká kvality péče o dítě, existuje málo informací o neformálních službách péče o dítě poskytovaných v domácnostech chůvami, opatrovatelkami a „au-pairs“, z nichž mnohé jsou nekvalifikované, formálně neregistrované, a zůstávají mimo uznávané monitorovací systémy. Tyto pracovnice nespadají do formálních zaměstnanostních struktur, a proto nemají patřičnou ochranu zaměstnanců. Členské státy a místní orgány by se měly zavázat k zajištění kvalitní péče všech forem. Sociální partneři by měli vyzývat k zavedení předpisů a transparentnosti nejen v profesionální péči o děti, ale také u všech forem domácí a neformální péče, a to podporou a vyžadováním odborného vzdělávání a dohledu. Ke zřizování většího počtu vysoce kvalitních středisek péče o dítě by mohly přispět daňové pobídky. Na základě vysokého počtu žen činných v oblasti péče by zlepšení pracovních podmínek a kvalifikací v tomto odvětví bylo přínosem k celkové strategii EU v této oblasti.

V Bruselu dne 13. května 2009 předseda Evropského hospodářského a sociálního výboru Mario SEPI

(1) Společný postoj řídící skupiny sociální platformy k pozměňovacím návrhům ke směrnici, kterou se mění směrnice Rady 92/85/EHS o mateřské dovolené, 19. února 2009.

(2) Jako obecné doporučení pro veřejné zdraví by měli kojenci být výhradně kojeni v prvních šesti měsících života pro dosažení optimálního růstu, rozvoje a zdraví. Global Strategy on Infant and Young Child Feeding (Obecná strategie výživy kojenců a malých dětí) - A55/15, odstavec 10, na: http://www.who.int/nutrition/topics/infantfeeding_recommendation/en/index.html. Viz také Michael S. Kramer, Ritsuko Kakuma: The optimal duration of exclusive breastfeeding - A systematic review (optimální trvání výhradního kojení – systematický přehled), Světová zdravotnická organizace, 2002, na: http://www.who.int/nutrition/topics/optimal_duration_of_exc_bfeeding_review_eng.pdf.

(3) Viz http://www.unicef.org.

(4) Viz směrnici Rady 92/85/EHS ze dne 19. října 1992, čl. 2 Definice, Pro účely této směrnice:

a) „těhotnou zaměstnankyní“ se rozumí těhotná zaměstnankyně, která uvědomí svého zaměstnavatele o svém stavu v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi;

b) „zaměstnankyní krátce po porodu“ se rozumí každá zaměstnankyně krátce po porodu ve smyslu vnitrostátních právních předpisů nebo zvyklostí, která uvědomí svého zaměstnavatele o svém stavu v souladu s uvedenými právními předpisy a/nebo zvyklostmi;

c) „kojící zaměstnankyní“ se rozumí každá kojící zaměstnankyně ve smyslu vnitrostátních právních předpisů nebo zvyklostí, která uvědomí zaměstnavatele o svém stavu v souladu s uvedenými právními předpisy nebo zvyklostmi.

(5) Lamb, M. E., Ahnert, L, „Nonparental child care: Context, concepts, correlates and consequences“ (Nerodičovská péče o dítě: kontext, koncepce, souvztažné jevy a následky), ve: Damon, W., Lerner R. M., Renninger K. A., Sigel T. E. (eds.), Handbook of Child Psychology (Příručka dětské psychologie), sv. 4, Child Psychology in Practice (Dětská psychologie v praxi), Hoboken, N. J. a Willey, Chichester, 2006, s. 950–1016.

(6) V kontextu strategie Komise Směrem ke strategii EU o právech dítěte zahájené dne 4.7.2006 (http://europa.eu/scadplus/leg/en/lvb/r12555.htm).

(7) Plán pro dosažení rovného postavení žen a mužů 2006–2010 (KOM(2006) 92 v konečném znění).

(8) Viz příloha II k závěrům předsednictví zasedání Evropské rady v Bruselu ve dnech 23. a 24. března 2006 na: http://ue.eu.int/ueDocs/cms_Data/docs/pressdata/en/ec/89013.pdf.

(9) Usnesení Evropského parlamentu ze dne 21. února 2008 o demografické budoucnosti Evropy (2007/2156 (INI) (A6-0024/2008) na: http://www.europarl.europa.eu/sides/getDoc.do?type=TA&reference=P6-TA-2008-0066&language=EN.

(10) Usnesení Evropského parlamentu ze dne 27. září 2007 o rovnosti žen a mužů v Evropské unii - 2007 (2007/2065(INI) (P6_TA(2007)0423)

http://www.europarl.europa.eu/oeil/FindByProcnum.do?lang=2&procnum=INI/2007/2065.

(11) Viz Závěry předsednictví ze zasedání Evropské rady v Bruselu ve dnech 13. a 14. března 2008 na: http://consilium.europa.eu/ueDocs/cms_Data/docs/pressData/de/ec/99410.pdf.

(12) Sdělení Komise Shrnutí pro občany – lepší ustanovení o mateřské dovolené určená na podporu sladění rodinného a profesního života (ec.europa.eu/social/BlobServlet?docId=611&langId=en); společný postoj k přezkumu směrnice Rady 96/34/ES ze dne 3. června 1996 o Rámcové dohodě o rodičovské dovolené uzavřené v rámci sociální platformy, leden 2009.

(13) Směrem ke strategii EU o právech dítěte (KOM(2006) 367 v konečném znění).

(14) Viz odstavec 72 závěrů předsednictví – ze dne 23. a 24. března 2006 (odkaz v pozn. pod čarou č. 6).

(15) Návrhy Evropské lobby žen k návrhu směrnice Komise, kterou se mění směrnice 92/85/EHS, leden 2009, s. 2.

(16) Viz odst. 4.5 Konkrétních připomínek.

(17) Konkrétně prostřednictvím uvedené Lisabonské strategie pro růst a zaměstnanost.

(18) Viz poznámky pod čarou 2 a 3.

(19) Viz http://www.ilo.org/ilolex/cgi-lex/convde.pl?C183.

(20) Úmluva o právech dítěte přijatá rezolucí Valného shromáždění č. 44/25 dne 20. listopadu 1989, která vstoupila v platnost dne 2. září 1990 v souladu s článkem 49. Na: http://www2.ohchr.org/english/law/crc.htm.

(21) Nový článek 8, odstavec 5, odkazuje na „čtyři a více týdnů“ (KOM(2008)637 v konečném znění, s. 15).

(22) Viz poznámku pod čarou 4.

(23) Směrnice KOM(2008) 637 v konečném znění, s. 1.

(24) http://www.coe.int/t/dg3/youthfamily/enfance/parenting_en.asp.