CS Úřední věstník Evropské unie C 267/6

85. PLENÁRNÍ ZASEDÁNÍ, KTERÉ SE KONALO VE DNECH 9. A 10. ČERVNA 2010

Stanovisko z vlastní iniciativy Výboru regionů – Budoucnost SZP po roce 2013

(2010/C 267/03)

POLITICKÁ DOPORUČENÍ

VÝBOR REGIONŮ,

Souvislosti a nejdůležitější otázky

Vzhledem k tomu, že probíhá všeobecná diskuse o budoucím místě a úloze zemědělství v Evropě,

1. domnívá se, že vypracování stanoviska z vlastní iniciativy k hlavním zásadám a základním cílům společné zemědělské politiky v období po roce 2013 odpovídá jeho úloze a prioritám;

2. má za to, že je nezbytné nejdříve vymezit obrysy žádoucích zásad a směrů a teprve potom zahájit diskusi o rozpočtu této politiky;

3. konstatuje, že svět v současnosti čelí velmi rozmanitým a podstatným výzvám – patří sem zvyšování počtu obyvatel, úbytek vodních zdrojů, postupné vyčerpávání fosilních i nerostných energetických zdrojů, vyčerpávání půdy, ohrožení biologické rozmanitosti a změna klimatu;

4. konstatuje, že výzvy, před nimiž dnešní zemědělství a odvětví živočišné výroby stojí, zdaleka nejsou tytéž, co v minulosti (nestálost trhů, nižší příjmy zemědělců, globalizace obchodu, demografický tlak a konkurence rozvíjejících se trhů, stále častější krize v oblasti veřejného zdraví, životaschopnost a modernizace nejmenších zemědělských podniků, vyčerpání půdy, přechod od fosilních paliv k jiným zdrojům energie a jiné environmentální, ekonomické a sociální výzvy spojené se zachováním zemědělské činnosti především v horských a jiných znevýhodněných oblastech atd.);

5. domnívá se, že je nutná reforma společné zemědělské politiky k tomu, aby se Evropská unie mohla přizpůsobit a přitom přispět k omezení rozsahu a negativních dopadů právě probíhajícího vývoje či budoucího vývoje na evropské obyvatelstvo a na venkovské a příměstské oblasti. Je nutné dosáhnout inteligentního udržitelného růstu s bezpečnými potravinami, biologickou rozmanitostí a dobrým přírodním a kulturním prostředím. Tato reforma musí spočívat na následujících deseti hlavních zásadách a širších cílech:

A. Zemědělská politika musí zůstat politikou společnou

6. konstatuje, že základním posláním evropského zemědělství je produkce potravin pro obyvatelstvo členských států při zaručení spravedlivé hospodářské soutěže a ochrany životního prostředí a to, aby tyto potraviny splňovaly také ostatní povinné požadavky na potravinovou bezpečnost, jakost a přiměřené ceny;

7. poukazuje na to, že zemědělství Unie, poskytuje evropské společnosti řadu veřejných přínosů, které nejsou tržně odměňovány (územní plánování, správa krajiny, ochrana životního prostředí a přírodních zdrojů, územní soudržnost apod.), které již samy o sobě představují přidanou hodnotu pro Unii jako celek;

8. domnívá se, že zemědělství a zemědělsko-průmyslové odvětví jsou strategickými odvětvími pro Evropu a že koordinace společné zemědělské a potravinářské politiky v Evropské unii je nezbytná více než kdy dříve;

9. má za to, že je třeba odolat veškerým snahám o renacionalizaci společné zemědělské politiky, byť by šlo o renacionalizaci částečnou;

B. Společná zemědělská politika musí Evropanům zabezpečovat soběstačné zásobování potravinami

10. domnívá se, že potravinová soběstačnost a zabezpečování potravin pro Unii musí být i nadále dvěma základními cíli společné zemědělské politiky;

11. zdůrazňuje, jaký význam má zajišťování dostatečné rozmanitosti, kvality a bezpečnosti výroby na úrovni Evropské unie, a to při co nejvyšším možném zachování optimálního rozmístění výroby v členských státech a různých regionech v souladu s jejich specifiky;

12. má kromě toho za to, že cíl spočívající v potravinové soběstačnosti znamená, že je třeba se zabývat případy výrazně nedostatečné zemědělské výroby, zejména v oblasti rostlinných bílkovin;

13. zastává názor, že evropská zemědělská výroba těžko může konkurovat výrobě kteréhokoli jiného zemědělství na světě, pokud se budou srovnávat pouze konečné ceny, a to vzhledem k rozdílům ve výrobních nákladech, právních předpisech i rozvoji;

14. má tedy za to, že je životně důležité zachovat zásadu preference Společenství;

15. dále výrazně podporuje deklaraci Evropského parlamentu (0088/2007) o zkoumání důsledků koncentrace supermarketů a jakýchkoli dalších návrhů pro vhodná následná opatření;

16. vyzývá k uplatňování jednotných a základních fytosanitárních, veterinárních a environmentálních norem na potravinářské produkty určené pro spotřebu v EU, ať už pocházejí z EU nebo ze třetích zemí;

C. Společná zemědělská politika musí zajišťovat stabilní příjmy

17. konstatuje, že v Evropě je třeba zajistit stálé zásobování;

18. domnívá se, že je nezbytně nutné, aby producentům plynul z jejich výroby odpovídající příjem;

19. je toho názoru, že prioritou musí být zachování pracovních míst v zemědělství a zemědělsko-potravinářském průmyslu;

20. má tudíž za to, že je nutné vyvinout účinné nástroje, které umožní stabilizaci cen i řízení výroby a současně zajistí stabilní příjmy zemědělců, avšak při jejich použití je zapotřebí zvýšené opatrnosti;

21. domnívá se, že účelem nástrojů k řízení výroby je zmenšit příliš velká rozpětí mezi nabídkou a poptávkou, jež sama přispívají k propadu cen;

22. domnívá se, že účelem nástrojů ke stabilizaci cen (zásahy ke stažení z trhu, tvorba zásob, záruka za klimatická a sanitární rizika, …) je omezení dopadů nestálosti trhů;

23. je toho názoru, že na základě všeobecné dohody uzavřené v rámci jednání WTO je třeba upustit od nástroje „refundací při vývozu“ a také od všech dalších forem dotací na vývoz, jež narušují obchod;

24. má za to, že stabilita zemědělských cen v dlouhodobém měřítku je zásadní pro udržení ochoty k výrobě a dlouhodobé zachování výrobních faktorů;

25. vyzývá tedy Evropskou komisi, aby co nejdříve formulovala operativní návrhy, pokud jde o nástroje k řízení výroby a stabilizaci cen;

26. má za to, že pravidla hospodářské soutěže musí v rámci zemědělského odvětví umožnit, aby zemědělci, jejich organizace producentů a meziprofesní organizace řídili proces získávání spravedlivých cen s cílem získat odměnu za svou činnost;

D. Společná zemědělská politika musí být přínosem pro všechny zemědělské podniky, napomáhat změně zemědělských postupů a prosazovat zaměstnanost a udržitelné obhospodařování území

27. konstatuje, že společná zemědělská politika se navzdory pokroku, k němuž došlo po posledních reformách, stále vyznačuje velkými nerovnostmi mezi podporami jednotlivých typů výroby a v konečném důsledku i mezi podniky a regiony;

28. domnívá se, že reformovaná zemědělská politika by měla zastavit veškeré věcně neodůvodněné nerovné zacházení, pokud jde o pravidla podpory různých typů výroby i různých typů a velikostí podniků a různých regionů;

29. konstatuje mimo jiné, že společná zemědělská politika podporovala takové výrobní způsoby, které nejsou dostatečně šetrné k životnímu prostředí a přírodním zdrojům, a to navzdory úbytku fosilních i nerostných zdrojů energie, hromadění přípravků na ochranu rostlin, znečištění vodních zdrojů, riziku snižování úrodnosti půd i nárůstu zdravotních rizik;

30. má za to, že budoucí systémy zemědělské výroby musí být úspornější ve spotřebě vody a fosilních paliv, musí spotřebovávat méně hnojiv a přípravků na ochranu rostlin, musí být rozmanitější a musí umět lépe využívat vzájemného doplňování rostlinné a živočišné výroby;

31. domnívá se, že společná zemědělská politika po roce 2013 musí upřednostňovat podporu těm, kteří ze zemědělství žijí;

32. domnívá se, že společná zemědělská politika pro roce 2013 musí podporovat tuto proměnu a pomáhat zemědělcům v tomto vývoji;

33. konstatuje také, že pro společnou zemědělskou politiku je již několik let charakteristická výraznější podpora investic než zaměstnanosti;

34. domnívá se, že zemědělství může být i v budoucnu podstatným zdrojem pracovních míst;

35. konstatuje pak, že reforma SZP měla i takové územní dopady, jež jsou v rozporu se zachováním ekonomické aktivity spojené se zemědělstvím v těch nejohroženějších oblastech;

36. domnívá se, že společná zemědělská politika po roce 2013 musí nalézt novou rovnováhu mezi podporou, kterou poskytuje zaměstnanosti, a zachováním zemědělství v ohrožených oblastech včetně příměstských území;

37. doporučuje, aby se na celém území Evropy po roce 2013 postupně upustilo od historických referenčních hodnot ve prospěch jednotné platby za hektar zohledňující regionální kontext v oblasti nákladů na výrobu a nákladů na dopravní spojení, typologii zemědělských podniků a také vytváření veřejných statků, aby mohly být uskutečněny tyto hlavní cíle;

38. zejména navrhuje, aby byly jednotné platby za hektar a další podpory podmíněny skutečným vykonáváním zemědělské činnosti na jedné straně a na straně druhé byly více a lépe podmíněny využíváním takových výrobních systémů, jež jsou šetrné k životnímu prostředí a přírodním zdrojům;

39. navrhuje, aby evropské veřejné podpory zohledňovaly zaměstnanost v každém zemědělském podniku, a vyzývá Evropskou komisi, aby uvažovala o tom, zda je vhodné určit mezní hranici podpory na zemědělský podnik;

E. Společná zemědělská politika musí upřednostňovat takové výrobní systémy, jež jsou šetrné k životnímu prostředí a přírodním zdrojům

40. domnívá se, že ochrana životního prostředí a přírodních zdrojů přirozeně představuje jeden z hlavních cílů reformy společné zemědělské politiky po roce 2013;

41. domnívá se rovněž, že zemědělcům je nutné poskytovat podporu a pomoc při získávání výrobních systémů, jež nejvíce ctí tyto zásady;

42. navrhuje – kromě minimálních požadavků k obdržení prvního stupně podpory (jednotná platba za hektar) –, aby byly stimulovány a hodnoceny výrobní postupy a systémy nejšetrnější k životnímu prostředí a přírodním zdrojům (biologické zemědělství, omezování vstupů, snižování emisí skleníkových plynů, ochrana vodních zdrojů, zachovávání biologické rozmanitosti, zachování krajiny apod.), a to prostřednictvím specifických dodatečných pobídek (např. prostřednictvím územních smluv o příslušném využití);

43. navrhuje rovněž, aby byla v oblastech obzvláště citlivých z hlediska životního prostředí upravena úroveň podpor v rámci společné zemědělské politiky a důrazně podmíněna přísnějšími požadavky na ochranu životního prostředí, přičemž by však bylo nutné se vyhnout nadměrné byrokratické zátěži;

44. pokud jde o výzvy a dopady na území, znovu opakuje svůj požadavek, aby byl zapojen do procesu stanovení pravidel společného pěstování konvenčních a geneticky modifikovaných plodin na úrovni Unie;

F. Společná zemědělská politika musí zohledňovat přírodní nebo geografická znevýhodnění (hory, ostrovy, řídce obydlené oblasti, nejvzdálenější regiony)

45. konstatuje, že horská území, ostrovní území či velmi řídce obydlená území, ale i další oblasti tzv. znevýhodněné se z důvodu neustálých omezení (sklon svahů, výška, klima, izolovanost, neúrodná půda) a zvláštní socioekonomické charakteristiky setkávají se zvláštními podmínkami výroby;

46. konstatuje, že tyto podmínky na jednu stranu ztěžují zemědělskou činnost (nízká ekonomická výnosnost), jsou však nezbytné pro rovnováhu životního prostředí (boj proti přírodním rizikům, ochrana biologické rozmanitosti, existence otevřené a rozmanité krajiny) a rovněž pro rozvoj venkova v těchto oblastech;

47. konstatuje mimo jiné, že třebaže je zemědělská výroba v těchto oblastech s přírodním znevýhodněním orientována spíše na kvalitu, nízké výnosy a trvalé vícenáklady vyžadují zvláštní pozornost i zacházení;

48. navrhuje, aby se tato zvláštní pozornost a zacházení realizovaly prostřednictvím dodatečné specifické platby na podporu zachování zemědělské výroby a poskytování veřejných statků, a to v souladu s přístupem založeným na místní blízkosti, vysoké kvalitě životního prostředí a územní, sociální a kulturní soudržnosti;

49. konstatuje, že přestože existuje řada nástrojů a veřejných politik, velké množství subjektů brání skutečně jednotné akci, jež je však nezbytná k udržení zemědělců na venkovských horských, ostrovních či severských územích;

50. domnívá se, že pro oblasti s trvalým přírodním znevýhodněním je nezbytná integrovanější strategie na přiměřené úrovni (např. horských masivů a ostrovů), aby bylo možné plně využít potenciálu těchto území a rozvinout přidanou hodnotu evropské podpory. V tomto smyslu by si přál v programovém období 2014–2020 plné provedení článku 174 SFEU;

G. Společná zemědělská politika se musí soustředit na zemědělství a výživu

51. domnívá se, že společná zemědělská politika se musí hlavně a především soustředit na zemědělství a potravinářství a že musí posilovat zemědělství ve všech regionech Evropské unie;

52. konstatuje, že v rámci druhého pilíře může docházet k záměnám či dokonce soutěžení mezi opatřeními pro zemědělský rozvoj a opatřeními pro nezemědělský rozvoj venkova; má tedy za to, že je nezbytné lépe vymezit tyto dvě kategorie opatření; obecněji vyzývá Evropskou komisi, aby lépe definovala politiku rozvoje venkova; vyzývá také Evropskou komisi k tomu, aby lépe vymezila vztah mezi politikou rozvoje venkova a regionální politikou a politikou soudržnosti, tak aby byla zajištěn vzájemný soulad opatření stejné povahy v rámci jednoho regionu;

53. obecně zdůrazňuje význam podpory pro venkovská území ve prospěch cíle územní soudržnosti;

H. Společná zemědělská politika musí změnit některá prováděcí pravidla

54. domnívá se, že účinná podpora výrobních systémů nejvíce šetrných k životnímu prostředí a přírodním zdrojům, zohledňování přírodních a geografických znevýhodnění a věnování větší pozornosti kvalitě života na venkově a místním iniciativám vyžadují přizpůsobení opatření a nástrojů na regionální úrovni;

55. má za to, že nezbytně nutné brát v úvahu jak územní specifika, tak regionální politické priority, jež se ostatně mohou velmi lišit v každém regionu;

56. je toho názoru, že je zapotřebí změnit pravidla provádění a řízení společné zemědělské politiky. Ta nadále nemohou spočívat výlučně na zapojení pouze evropské a vnitrostátní úrovně, jako je tomu ve většině členských států;

57. domnívá se, že zapojení regionální úrovně začíná nabývat zásadního významu, přestože je i nadále nutné stanovování evropského a celostátního rámce;

58. dále vyzývá Evropskou komisi, aby zvážila relevanci a přiměřenost současné definice prvního a druhého pilíře společné zemědělské politiky;

59. domnívá se, že je třeba zachovat a posílit specifická opatření v odvětví zemědělství ve prospěch nejvzdálenějších regionů, na něž se vztahují programy POSEI, s cílem zohlednit v těchto regionech specifičnost zemědělství, které se potýká se specifickými obtížemi způsobenými nadměrnými náklady na produkci a uváděním na trh a omezenými možnostmi, které se nabízejí pro diverzifikaci jejich zemědělské výroby;

60. žádá, aby kromě regionálních kroků byla vyvinuta opatření, která by zahrnovala několik regionů nebo by probíhala na úrovni vyšší než regionální a svou povahou by doplňovala opatření uskutečňovaná regiony;

61. potvrzuje znovu zásadu subsidiarity v její konkrétní hodnotě jako způsob administrace na úrovni, jež je občanu co nejblíže;

62. domnívá se, že společná zemědělská politika po roce 2013 by měla zajistit jednoduchost svého fungování pro zemědělská hospodářství a zároveň zajistit, že zůstane transparentní a srozumitelná pro evropské občany;

I. Společná zemědělská politika musí změnit svá pravidla řízení

63. domnívá se, že regiony a venkovská společenství se již nadále nemohou spokojit s postavením pouhého spolufinancovatele, aniž by byly aktivně zapojeny do výběru určitých směrů a pravidel provádění a řízení;

64. je tedy toho názoru, že pro úspěch reformy společné zemědělské politiky musí nejdříve proběhnout všeobecné zapojení regionální úrovně, či dokonce v některých případech místní úrovně;

65. má za to, že dnes jsou to pouze regionální a v některých případech i místní úroveň, jež mohou zajistit:

— zavedení správy, jež bude efektivnější a bude účinně reagovat,

— zacílení podpor podle zemědělských, environmentálních a teritoriálních specifik jednotlivých regionů,

— efektivní přesměrování společné zemědělské politiky ve prospěch výrobních systémů, jež jsou šetrné k životnímu prostředí a přírodním zdrojům,

— podporu zemědělské výroby (pěstování okrasných květin, stromů a vína) a výrobních systémů (biologického zemědělství), jež doposud měly ze společné zemědělské politiky pouze malý prospěch,

— přizpůsobení politik podpory pro nové zemědělce regionálním a v některých případech i místním podmínkám,

— posílení spojení mezi zemědělskými podniky a zemědělsko-potravinářskými podniky,

— podporu zavedení krátkých odbytových kanálů pro zemědělské produkty,

— lepší soulad společné zemědělské politiky a regionální politiky a politiky soudržnosti,

— vyrovnanější a udržitelnější územní plánování v Evropě;

66. domnívá se, že nezbytnou podmínkou úspěšné reformy společné zemědělské politiky po roce 2013 je zavedení rámce víceúrovňové správy (na evropské, vnitrostátní a regionální úrovni);

J. Společné zemědělské politice musí být přidělen rozpočet odpovídající důležitosti otázek a výzev, které má řešit

67. domnívá se, že reforma společné zemědělské politiky po roce 2013 je nutná k tomu, aby mohla Evropská unie čelit četným výzvám a řešit významné otázky v této oblasti činnosti, jež má velmi podstatné důsledky pro obyvatelstvo i sociální, ekonomické, environmentální a teritoriální důsledky, jakož i k tomu, aby účinněji přispěla k prioritám stanoveným ve strategickém dokumentu Evropa 2020 (inteligentní růst, udržitelný růst, růst podporující začlenění), v němž by evropské zemědělsko-průmyslové odvětví mělo mít významnější zastoupení, neboť má strategický význam pro EU v rámci uvedených priorit;

68. je toho názoru, že tato reforma, která se musí prakticky projevit zejména přednostní veřejnou podporou výrobních systémů šetrných k životnímu prostředí a přírodním zdrojům, bude vyžadovat značné úsilí o přizpůsobení či dokonce rekvalifikaci zemědělců a zemědělských podniků ve všech regionech Evropy. V této souvislosti má i nadále zásadní význam, aby byl univerzitní svět intenzivně zapojen do dalšího rozvoje zemědělství a aby se zlepšilo začlenění vědecké podpory do přípravy a provádění SZP a různých činností, opatření a kontrol, které zahrnuje. Znalostní instituce umožňují transformovat četné existující požadavky na obnovu zemědělského sektoru do reálných a funkčních projektů. Musí být dobře propojeny s inovačními programy a fondy;

69. má za to, že Evropská unie si musí zajistit prostředky k tomu, aby takovou reformu provedla úspěšně;

70. domnívá se, že za tímto účelem musí být společné zemědělské politice na období 2014–2020 přidělen konsolidovaný a posílený rozpočet odpovídající důležitosti otázek a výzev, které má řešit;

Závěr

71. rád by připomněl Evropské komisi, Evropskému parlamentu a Radě Evropské unie, že přidaná hodnota budoucí společné zemědělské politiky i jejího příspěvku k dosažení prioritních cílů strategie EU 2020 se bude posuzovat podle její schopnosti

— zajistit potravinovou soběstačnost a zabezpečování potravin pro Unii prostřednictvím zdravé, rozmanité a kvalitní zemědělské výroby,

— zajistit stálé a dostatečné příjmy zemědělcům a zemědělským podnikům na podporu zachování a tvorby udržitelných pracovních míst,

— přispět k boji proti změně klimatu a k zachování biologické rozmanitosti pomocí všeobecného uplatňování ekologické podmíněnosti a podpory takových výrobních způsobů, které jsou nejšetrnější k životnímu prostředí a přírodním zdrojům,

— napomoci územní soudržnosti v Evropské unii, a to zajištěním dalšího pokračování zemědělské činnosti a prosperujících venkovských společenství ve všech regionech Evropy;

72. domnívá se, že pouze taková společná zemědělská politika, která bude reformována na základě jasných směrů a dlouhodobé perspektivy a bude mít nutné finanční prostředky, může dát Evropské unii možnost řešit největší výzvy, jež před ní stojí.