Návrh má snížit zbytečné náklady podniků na podávání zpráv o udržitelnosti a umožnit jim, aby účinně uspokojovaly rostoucí požadavky na informace o udržitelnosti. Zajistí jasnost a jistotu, pokud jde o to, které informace o udržitelnosti se mají uvádět, a zpracovatelům usnadní získávání informací, které potřebují pro účely podávání zpráv, od jejich obchodních partnerů (dodavatelů, klientů a společností, do nichž se investovalo). Měl by také snížit počet žádostí o informace o udržitelnosti nad rámec informací, jež zveřejňují ve svých výročních zprávách, které jsou podnikům adresovány.

Návrh má zajistit, aby existovaly přiměřené veřejně přístupné informace o rizicích pro podniky v souvislosti s otázkami udržitelnosti a o dopadech samotných podniků na lidi a životní prostředí. To znamená, že podniky, od kterých uživatelé potřebují informace o udržitelnosti, by měly tyto informace zveřejňovat a že by podniky měly uvádět veškeré informace, které uživatelé pokládají za důležité. Zveřejňované informace by měly být srovnatelné, spolehlivé a pro uživatele snadno vyhledatelné a využitelné pomocí digitálních technologií. To zahrnuje změnu statusu informací o udržitelnosti tak, aby byl srovnatelnější se statusem finančních informací.

Současná situace je problematická také pro podniky, které musí podávat zprávy. Kvůli nedostatečné přesnosti stávajících požadavků a vysokému počtu existujících soukromých standardů a rámců je pro podniky obtížné přesně vědět, které informace by měly uvádět. Často se potýkají s potížemi při získávání informací, které samy potřebují od dodavatelů, klientů a společností, do nichž se investovalo. Mnoho podniků dostává od zúčastněných stran žádosti o informace o udržitelnosti nad rámec informací, které uvádějí za účelem splnění stávajících právních požadavků. To všechno vytváří zbytečné náklady na podnikání.

Mezera mezi informacemi o udržitelnosti, které podniky zveřejňují, a potřebami zamýšlených uživatelů těchto informací se proto zvětšuje. Na straně jedné to znamená, že investoři nemohou ve svých investičních rozhodnutích dostatečně zohlednit rizika související s udržitelností. To zase může vytvářet systémová rizika ohrožující finanční stabilitu. Na straně druhé tato mezera znamená, že investoři nemohou směrovat finanční prostředky do podniků s udržitelnými obchodními modely a činnostmi. To pak narušuje dosažení cílů Zelené dohody pro Evropu. Omezuje to rovněž schopnost zúčastněných stran zajistit, aby podniky nesly odpovědnost za dopady své činnosti na lidi a životní prostředí, což vytváří deficit odpovědnosti, jenž může narušit účinné fungování sociálně tržního hospodářství.

Informační potřeby uživatelů se v posledních letech značně zvýšily a téměř jistě porostou i nadále. Důvodů je několik. Jedním z nich je rostoucí povědomí investorů o tom, že otázky udržitelnosti mohou ohrozit finanční výsledky podniků. Dalším důvodem je rostoucí trh s investičními produkty, které výslovně usilují o splnění určitých standardů udržitelnosti či dosažení určitých cílů v této oblasti. Dále je to právní úprava, včetně nařízení o zveřejňování informací o udržitelném financování a nařízení o taxonomii. V důsledku těchto dvou nařízení potřebují správci aktiv a finanční poradci od společností, do nichž se investovalo, více informací o udržitelnosti. Rovněž je pravděpodobné, že pandemie COVID-19 dále urychlí růst poptávky po informacích podniků v oblasti udržitelnosti, například co se týká zranitelnosti pracovníků a odolnosti dodavatelských řetězců.

Nařízení o taxonomii zavádí klasifikační systém pro environmentálně udržitelné hospodářské činnosti za účelem zvýšení udržitelných investic a boje proti klamavé ekologické reklamě (tzv. greenwashingu) „udržitelných“ finančních produktů. Zmíněné nařízení vyžaduje, aby podniky spadající do oblasti působnosti směrnice o vykazování nefinančních informací zveřejňovaly určité ukazatele o tom, do jaké míry jsou jejich činnosti podle taxonomie environmentálně udržitelné. Tyto povinnosti zveřejňování informací budou upřesněny v samostatném aktu Komise v přenesené pravomoci. Dotyčné ukazatele doplňují informace, jež musí podniky zveřejňovat podle samotné směrnice o vykazování nefinančních informací, a podniky je budou muset uvádět společně s jinými informacemi o udržitelnosti požadovanými v uvedené směrnici.

Nařízení o zveřejňování informací o udržitelném financování upravuje způsob, jakým by účastníci finančního trhu (včetně správců aktiv a finančních poradců) měli zpřístupňovat informace o udržitelnosti koncovým investorům a vlastníkům aktiv. Aby mohli účastníci finančního trhu plnit požadavky nařízení o zveřejňování informací o udržitelném financování (a tudíž v konečném důsledku uspokojit potřeby koncových uživatelů včetně fyzických osob a domácností), potřebují od společností, do nichž se investovalo, náležité informace. Tento návrh má proto zajistit, aby společnosti, do nichž se investovalo, uváděly informace, jež účastníci finančního trhu potřebují k plnění svých vlastních povinností týkajících se podávání zpráv podle nařízení o zveřejňování informací o udržitelném financování.

V tomto ohledu existuje řada důležitých mezinárodních iniciativ. Tyto iniciativy mají pomoci dosáhnout sbližování a harmonizace standardů pro podávání zpráv o udržitelnosti na celosvětové úrovni. EU tyto ambice plně podporuje. Z tohoto sbližování a harmonizace budou mít prospěch podniky a investoři v EU, jež působí v celosvětovém měřítku. Komise podporuje iniciativy skupiny G20, skupiny G7, Rady pro finanční stabilitu a jiných subjektů za účelem přijetí mezinárodního závazku týkajícího se vypracování základu globálních standardů pro podávání zpráv o udržitelnosti, jež by vycházela z činnosti pracovní skupiny pro zveřejňování finančních informací v souvislosti se změnou klimatu. Obzvláště důležité v tomto ohledu jsou návrhy Nadace pro mezinárodní standardy účetního výkaznictví na vytvoření nové Rady pro standardy udržitelnosti, jakož i práce, která již byla provedena v rámci zavedených iniciativ, včetně organizace Global Reporting Initiative, Rady pro environmentální účetní standardy, Mezinárodní rady pro integrované podávání zpráv, Výboru pro normy v oblasti zveřejňování informací o klimatu a CDP (dříve projekt zveřejňování informací o uhlíku). Tento návrh má navázat na mezinárodní iniciativy v oblasti podávání zpráv o udržitelnosti a přispět k nim. Standardy EU pro podávání zpráv o udržitelnosti by měly být vypracovány v rámci konstruktivní obousměrné spolupráce s předními mezinárodními iniciativami a měly by být pokud možno s těmito iniciativami v souladu, a to s přihlédnutím k evropským specifikům.

–Cílená on-line konzultace s podniky spadajícími do oblasti působnosti směrnice o vykazování nefinančních informací, kterou pro Komisi provedli externí poradci (CEPS) v období od prosince 2019 do března 2020.

V dubnu 2021 zveřejnila Komise kontrolu účelnosti rámce EU pro účetní výkaznictví a vykazování nefinančních informací ze strany podniků spolu s povinným přezkumem určitých aspektů směrnice o vykazování nefinančních informací. Hlavním závěrem kontroly účelnosti a přezkumu bylo to, že informace o udržitelnosti, které podniky v současnosti zveřejňují, neuspokojují informační potřeby zamýšlených uživatelů, a že by Komise měla tudíž navrhnout revizi směrnice o vykazování nefinančních informací. To je v souladu se zjištěními posouzení dopadů připojeného k tomuto návrhu (viz níže).

Zveřejňování informací o udržitelnosti v EU již upravuje směrnice o účetnictví pozměněná směrnicí o vykazování nefinančních informací. Pravidla týkající se transparentnosti jsou nezbytná k zajištění ochrany investorů a finanční stability v celé EU. Společná pravidla pro podávání zpráv o udržitelnosti a jejich ověřování zajistí rovné podmínky pro podniky usazené v různých členských státech. Významné rozdíly mezi členskými státy, pokud jde o požadavky na podávání zpráv o udržitelnosti a jejich ověřování, přinášejí podnikům působícím na přeshraničním základě dodatečné náklady a složitost. To poškozuje jednotný trh. Členské státy samotné nejsou s to zajistit konzistentnost a srovnatelnost požadavků na podávání zpráv o udržitelnosti v celé EU.

Uživatelé budou mít prospěch z lepšího přístupu ke srovnatelným, relevantním a spolehlivým informacím o udržitelnosti od většího počtu podniků. Sníží se tak rizika investování ve finančním systému, zvýší se finanční toky do podniků s pozitivním dopadem na lidi i životní prostředí a posílí se odpovědnost podniků. Střadatelům a investorům, kteří chtějí investovat udržitelně, tak umožní činit. Navrhovaná možnost by zajistila, aby informace o udržitelnosti zveřejňovalo přibližně 49 000 podniků (75 % obratu všech společností s ručením omezeným) v porovnání se stávajícími 11 600 podniky (47 % obratu všech společností s ručením omezeným), na něž se vztahuje směrnice o vykazování nefinančních informací. Uplatňovat standardy EU pro podávání zpráv o udržitelnosti a získat ověření jistoty zveřejněných informací budou muset všechny velké podniky a všechny společnosti kótované na regulovaných trzích EU (vyjma kótovaných mikropodniků). Pro srovnání, standardy pro podávání zpráv o udržitelnosti v současnosti podle odhadů plně uplatňuje pouze 20 % velkých podniků a pouze 30 % z nich usiluje o určitou formu ověření. Navrhovaná možnost bude mít nepřímé pozitivní účinky na dodržování základních práv, jakož i na lidi a životní prostředí, neboť přísnější požadavky na podávání zpráv mohou příznivě ovlivnit chování podniků.

Upřednostňovaná možnost představuje nejlepší kompromis mezi dvěma možnými postupy. Jedním z nich jsou podrobné a normativní požadavky na podávání zpráv, přísný požadavek týkající se ověřování a široká oblast působnosti, což by velmi efektivně naplňovalo potřeby uživatelů, bylo by to však nákladnější pro zpracovatele. Druhým jsou méně podrobné požadavky na podávání zpráv, méně přísný požadavek na ověřování a užší oblast působnosti, což by potřeby uživatelů naplňovalo méně efektivně, bylo by to však pro zpracovatele přinejmenším v krátkodobém horizontu méně nákladné. Účelem je dosáhnout co nejlepšího výsledku, pokud jde o cíle a související náklady.

Posouzení dopadů se zaměřilo na možnosti politiky ve třech oblastech: 1) standardizace – zda vypracovat standardy EU pro podávání zpráv o udržitelnosti a zda vyžadovat, aby je podniky používaly; 2) ověření jistoty (audit) – zda by zveřejňované informace o udržitelnosti měly být ověřovány, a pokud ano, na jaké úrovni, a 3) oblast působnosti – na které kategorie podniků by se požadavky na podávání zpráv měly vztahovat.

Komise najala poradce za účelem sběru údajů o podávání zpráv o udržitelnosti, včetně nákladů, a to prostřednictvím průzkumu provedeného u podniků spadajících do oblasti působnosti směrnice o vykazování nefinančních informací. Komise najala rovněž poradce pro provedení analýzy trhu a stávajících postupů finančního sektoru při poskytování údajů, ratingu a výzkumu v souvislosti s udržitelností.

Při přípravě tohoto návrhu vzala Komise v úvahu doporučení pracovní skupiny zřízené Evropskou poradní skupinou pro účetní výkaznictví (EFRAG) prozkoumat možnosti vypracování evropských standardů pro podávání zpráv o udržitelnosti. Uvážila také doporučení předsedy skupiny EFRAG ohledně možných změn řízení skupiny EFRAG, bude-li požádána o vypracování takovýchto standardů. Řízení skupiny EFRAG by mělo být odpovídajícím způsobem upraveno před tím, než skupina EFRAG předloží Komisi návrhy standardů. Vedle stávajícího pilíře pro účetní výkaznictví by měl být v rámci skupiny EFRAG zejména vytvořen nový pilíř pro podávání zpráv o udržitelnosti. Nový pilíř by měl mít silnou strukturu řízení a řádný proces zohledňující její úlohu při vypracovávání standardů. Měl by zahrnovat širší škálu zúčastněných stran, než jsou strany, které se tradičně podílejí na účetním výkaznictví, včetně vyváženého zastoupení odborníků z vnitrostátních orgánů, občanské společnosti a soukromého sektoru.

Z otevřené veřejné konzultace k revizi směrnice o vykazování nefinančních informací nicméně vyplynulo, že existuje velmi silná podpora závazných standardů pro podávání zpráv o udržitelnosti (více než 80 % všech respondentů včetně 81 % respondentů, kteří patří do kategorie podniků, jež vyhotovují zprávy o udržitelnosti, nebo kteří tyto podniky zastupují). Mnoho zúčastněných stran zdůraznilo, že pokud EU vypracuje standardy pro podávání zpráv o udržitelnosti, měla by navázat na mezinárodní iniciativy v oblasti vytváření standardů a zajistit soulad s nimi. Zúčastněné strany také vyzdvihly skutečnost, že je nutné objasnit povinnost týkající se podávání zpráv podle dvojího hlediska významnosti.

Konzultace odhalily určité rozdíly mezi uživateli a zpracovateli informací o udržitelnosti. Uživatelé zpravidla upřednostňují podrobné a komplexní požadavky na podávání zpráv. Zpracovatelé vyslovili obavy v souvislosti s náklady na plnění těchto požadavků a často udávali, že upřednostňují zachování značného prostoru pro vlastní uvážení, pokud jde o to, co a jak zveřejňovat.

Návrh respektuje základní práva a ctí zásady uvedené v Listině základních práv Evropské unie. Bude mít na základní práva nepřímý pozitivní dopad, jelikož přísnější požadavky na podávání zpráv mohou příznivě ovlivnit chování podniků. Měl by zajistit, aby si podniky byly více vědomy základních práv, a pozitivně ovlivnit způsob, jakým určují a řídí skutečné a potenciální nepříznivé dopady na základní práva. Měl by rovněž zvýšit kapitálové toky do podniků, které základní práva respektují, a obecně posílit odpovědnost podniků za dopad jejich činnosti na základní práva.

Tento návrh nevyžaduje, aby informace o udržitelnosti zveřejňovaly ostatní malé a střední podniky. Nekótované malé a střední podniky se však mohou rozhodnout, že budou standardy pro podávání zpráv o udržitelnosti, které Komise přijme ve formě aktů v přenesené pravomoci pro podávání zpráv kótovanými malými a středními podniky, používat dobrovolně. To má malým a středním podnikům umožnit zveřejňování informací v reakci na četné žádosti o informace, jež obdrží od jiných podniků, s nimiž obchodují, jako jsou banky, pojišťovny a velké podniky, nákladově efektivním způsobem a pomůže stanovit limity, pokud jde o informace, které mohou podniky přiměřeně očekávat od malých a středních podniků ve svém hodnotovém řetězci. Tyto standardy by měly malým a středním podnikům rovněž pomoci přilákat další investice a finanční prostředky a plně se účastnit přechodu na udržitelnou ekonomiku a přispět k tomuto přechodu v souladu se Zelenou dohodou pro Evropu. Standardy pro malé a střední podniky stanoví referenční úroveň pro podniky, na něž se vztahuje směrnice o podávání zpráv podniků o udržitelnosti, pokud jde o úroveň informací o udržitelnosti, jež mohou přiměřeně požadovat od dodavatelů a klientů z řad malých a středních podniků ve svých hodnotových řetězcích.

S cílem pomoci zajistit ochranu investorů by se na všechny společnosti kótované na regulovaných trzích měla v zásadě vztahovat stejná pravidla zveřejňování informací. Malé a střední podniky kótované na regulovaných trzích EU budou proto muset splňovat navrhované nové požadavky na podávání zpráv o udržitelnosti. Požadavky vztahující se na malé a střední podniky kótované na regulovaných trzích EU se však budou uplatňovat až tři roky poté, co budou platit pro ostatní podniky, aby se zohlednily relativní hospodářské obtíže, s nimiž se menší podniky potýkají v důsledku pandemie COVID-19. Toto období postupného zavádění rovněž kótovaným malým a středním podnikům umožní uplatňovat nové požadavky v době, kdy postupy podávání zpráv a ověřování informací o udržitelnosti dosáhnou vyššího stupně vyspělosti. Požadavky na zveřejňování informací stanovené v tomto návrhu se nemají vztahovat na malé a střední podniky s převoditelnými cennými papíry kótovanými na trzích pro růst malých a středních podniků nebo v mnohostranných obchodních systémech (MTF). Z důvodu proporcionality se navíc nemají vztahovat na mikropodniky kótované na regulovaných trzích EU.

U podniků v EU hrozí, že jim vzniknou vyšší náklady na podávání zpráv než podnikům ze zemí mimo EU, pokud ostatní jurisdikce nepřijmou přístup podobný přístupu nastíněnému v tomto návrhu. To by mohlo vést k nerovnému zacházení se podniky v EU a mimo EU, a tudíž poškodit rovné podmínky na jednotném trhu EU. Ke zmírnění tohoto rizika se požadavky na podávání zpráv stanovené v tomto návrhu vztahují i na dceřiné podniky v EU patřící podnikům se sídlem mimo EU, jakož i na všechny podniky ze zemí mimo EU s převoditelnými cennými papíry kótovanými na regulovaném trhu EU.

Celkové odhadované náklady zpracovatelů v souvislosti s upřednostňovanou možností činí 1 200 milionů EUR v podobě jednorázových nákladů a 3 600 milionů EUR ve formě ročních opakujících se nákladů. Zpracovatelům navíc vzniknou náklady v důsledku požadavků na podávání zpráv podle článku 8 nařízení o taxonomii. Pokud EU nepřijme žádná opatření, náklady pro zpracovatele se každopádně podle očekávání výrazně zvýší v důsledku nárůstu nekoordinovaných požadavků na informace ze strany uživatelů, neexistence konsenzu ohledně toho, jaké informace by podniky měly zveřejňovat, aby vyhověly potřebám uživatelů, a přetrvávajících obtíží při získávání informací o udržitelnosti, které zpracovatelé pro účely vykazování potřebují od dodavatelů, klientů a společností, do nichž se investovalo. Náklady, které ponesou zpracovatelé v případě neexistence nových pravidel, není možné vypočítat, jelikož nejsou k dispozici dostatečně podrobné údaje. Podle odhadů by však používání standardů mohlo vést k ročním úsporám ve výši 24 200–41 700 EUR na podnik (přibližně 280–490 milionů EUR ročně u podniků, na něž se v současnosti vztahuje směrnice o vykazování nefinančních informací, a 1 200–2 000 milionů EUR ročně v případě upřednostňované možnosti), pokud by standardy zcela odstranily potřebu dodatečných žádostí o informace určených zpracovatelům.

Ustanovení čl. 1 bodu 11 mění článek 49 směrnice o účetnictví a stanoví podmínky zmocnění Komise k přijímání aktů v přenesené pravomoci, pokud jde o standardy pro podávání zpráv o udržitelnosti podle nového článku 19b. Toto ustanovení vyžaduje, aby Komise vzala při přípravě těchto aktů v úvahu technické poradenství poskytnuté Evropskou poradní skupinou pro účetní výkaznictví (EFRAG), je-li vypracováno patřičným, náležitým a transparentním způsobem pod veřejným dohledem s využitím odborných znalostí příslušných zúčastněných stran a jsou-li k němu připojeny analýzy nákladů a přínosů, což usnadní přijetí standardů Komisí. Tento odstavec rovněž vyžaduje, aby Evropský orgán pro cenné papíry a trhy (ESMA) vydal před přijetím standardů stanovisko k technickému poradenství poskytnutému skupinou EFRAG. Toto stanovisko se poskytne do dvou měsíců ode dne obdržení žádosti Komise. Jedná se o přiměřenou lhůtu, neboť orgán ESMA se bude na práci skupiny EFRAG podílet, a bude tudíž obeznámen s obsahem technického poradenství poskytnutého skupinou EFRAG před jeho předložením Komisi. Před přijetím standardů musí Komise konzultovat rovněž skupinu odborníků členských států pro udržitelné financování, Evropský orgán pro bankovnictví (EBA), Evropský orgán pro pojišťovnictví a zaměstnanecké penzijní pojištění (EIOPA), Evropskou agenturu pro životní prostředí (EEA), Agenturu Evropské unie pro základní práva (FRA), Evropskou centrální banku, Výbor evropských orgánů dohledu nad auditem a platformu pro udržitelné financování. Rozhodne-li se některý z těchto subjektů vydat stanovisko, učiní tak do dvou měsíců ode dne, kdy s ním Komise vedla konzultace.

Ustanovení čl. 1 bodu 8 mění článek 30 směrnice o účetnictví za účelem jeho přizpůsobení novým požadavkům na podávání zpráv o udržitelnosti. Za prvé, zmíněný článek je pozměněn v tom smyslu, že se vyžaduje, aby členské státy zajistily, že podniky do dvanácti měsíců od rozvahového dne zveřejní řádně schválenou roční účetní závěrku a zprávu vedení podniku v elektronickém formátu stanoveném v novém článku 19d. Za druhé je pozměněn v tom smyslu, že pokud výrok ke zprávě o udržitelnosti vydává nezávislý poskytovatel ověřovacích služeb jiný než statutární auditor, musí být tento výrok zveřejněn společně s roční účetní závěrkou a zprávou vedení podniku. Pozměněné znění také vyžaduje, aby členské státy zajistily, že zprávy vedení podniku obsahující zprávu o udržitelnosti jsou dány k dispozici příslušnému úředně určenému mechanismu uvedenému ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2004/109/ES (směrnice o průhlednosti) neprodleně po jejich zveřejnění. Ustanovení upřesňuje, že pokud podniky, které vypracovávají zprávy o udržitelnosti, nejsou kótovány na regulovaných trzích EU, měl by být příslušným úředně určeným mechanismem jeden z úředně určených mechanismů členského státu, v němž má dotyčný podnik své sídlo. To je nezbytné pro zahrnutí informací o udržitelnosti zveřejněných podniky do jednotného evropského přístupového místa, které bude zřízeno podle opatření č. 1 v akčním plánu pro unii kapitálových trhů.

V čl. 1 bodě 4 jsou zavedena tři nová ustanovení směrnice o účetnictví, a to články 19b, 19c a 19d týkající se standardů pro podávání zpráv o udržitelnosti. Článek 19b zmocňuje Komisi k přijetí standardů EU pro podávání zpráv o udržitelnosti prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci a upřesňuje požadavky na jejich přijetí. Za prvé stanoví minimální kritéria kvality, jež musí informace zveřejňované v souladu se standardy splňovat. Za druhé určuje témata, jež by standardy měly zahrnovat. Za třetí označuje určité nástroje a iniciativy, jež by měla Komise konkrétně vzít v úvahu při rozhodování o obsahu aktů v přenesené pravomoci, včetně některých právních předpisů EU a činnosti iniciativ v oblasti stanovování globálních standardů pro podávání zpráv o udržitelnosti. Rovněž vyžaduje, aby Komise přijala první soubor standardů do 31. října 2022. Tento soubor standardů by měl upřesňovat informace, jež by podniky měly uvádět o všech otázkách udržitelnosti a o všech oblastech podávání zpráv podle čl. 19a odst. 2. Tyto akty v přenesené pravomoci by měly přinejmenším upřesňovat informace, které by podniky měly uvádět, aby vyhověly potřebám účastníků finančního trhu, na něž se vztahují požadavky na zveřejňování informací obsažené v nařízení (EU) 2019/2088. Druhý soubor standardů by měl být přijat do 31. října 2023. Tento soubor standardů by měl stanovit doplňkové informace, jež by měly podniky v případě potřeby uvádět o otázkách udržitelnosti a oblastech podávání zpráv podle čl. 19a odst. 2 a informace týkající se konkrétně odvětví, v němž podnik působí. V článku 19b se také vyžaduje, aby Komise standardy nejméně každé tři roky přezkoumala s cílem zohlednit příslušný vývoj, včetně vývoje v oblasti mezinárodních standardů. Podle článku 19c musí Komise do 31. října 2023 přijmout standardy pro podávání zpráv o udržitelnosti pro malé a střední podniky. V článku 19d se požaduje, aby podniky vypracovávaly své účetní závěrky a zprávu vedení podniku v jednotném elektronickém formátu pro podávání zpráv v souladu s článkem 3 nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2019/815 a označkovaly informace o udržitelnosti dle požadavků uvedených ve zmíněném nařízení.

Ustanovení čl. 3 bodu 19 mění článek 39 tak, aby byly objasněny úkoly výboru pro audit ve vztahu k ověřování zpráv o udržitelnosti. Výbor pro audit by měl zejména informovat správní či dozorčí orgán auditovaného subjektu o výsledku ověření zprávy o udržitelnosti a vysvětlit, jak výbor pro audit přispěl k integritě podávání zpráv o udržitelnosti a jaká byla úloha výboru pro audit v tomto procesu. Měl by sledovat postup podávání zpráv o udržitelnosti, včetně podávání zpráv v digitální podobě a postupu podniku při určování informací zveřejněných podle příslušných standardů pro podávání zpráv o udržitelnosti, a měl by předložit doporučení nebo návrhy k zajištění jeho integrity. Výbor by měl sledovat účinnost systémů vnitřní kontroly a řízení rizik podniku a případně jejího vnitřního auditu s ohledem na podávání zpráv auditovaného subjektu o udržitelnosti, včetně podávání zpráv v digitální podobě, jak bude vyžadováno podle pozměněné směrnice o účetnictví, aniž by narušil jeho nezávislost. Měl by sledovat rovněž ověřování výročních a konsolidovaných zpráv o udržitelnosti a posuzovat a sledovat nezávislost statutárních auditorů nebo auditorských společností.

Ustanovení čl. 3 bodu 14 mění článek 28 v tom smyslu, že se vyžaduje, aby statutární auditor či auditoři nebo auditorská společnost či společnosti provádějící ověření zpráv o udržitelnosti uvedli své výsledky ve zprávě auditora a aby vypracovali zprávu v souladu s požadavky ověřovacích standardů, které přijala EU nebo dotčený členský stát. Zpráva auditora by měla zejména vymezovat výroční nebo konsolidovanou zprávu o udržitelnosti a uvádět datum a období, jehož se týká. Měla by vymezit rámec pro podávání zpráv o udržitelnosti, který byl při jejím vypracování uplatněn. Měla by obsahovat popis rozsahu ověření zprávy o udržitelnosti a vymezit ověřovací standardy, podle nichž bylo ověření zprávy o udržitelnosti provedeno. Měla by také uvádět výrok statutárního auditora ohledně zprávy o udržitelnosti.

V čl. 3 bodě 8 se vkládá nový článek 14a, který obsahuje ustanovení o zachování právních účinků s cílem zajistit, aby schválení statutární auditoři mohli i nadále provádět povinné audity a mohli provádět audity zpráv o udržitelnosti, jakmile začnou platit pozměněné právní požadavky. Členské státy by měly zajistit, aby již schválení statutární auditoři získali potřebné znalosti v oblasti podávání zpráv o udržitelnosti a ověřování těchto zpráv, a to prostřednictvím požadavku týkajícího se průběžného vzdělávání podle článku 13 směrnice o auditu.

Ustanovení čl. 3 bodu 7 mění článek 14, který obsahuje pravidla pro postupy, jež by příslušné orgány měly stanovit pro schvalování statutárních auditorů z jiného členského státu. Tento článek se mění tak, aby bylo zajištěno, že pokud členský stát rozhodne, že by se žadatel o schválení měl podrobit zkoušce způsobilosti, zahrnuje tato zkouška také přiměřené znalosti statutárního auditora v oblasti právních předpisů hostitelského členského státu v rozsahu, v jakém se vztahují k ověřování zpráv o udržitelnosti.

Ustanovení čl. 2 bodu 2 mění článek 4 směrnice o průhlednosti s cílem zohlednit část regulovaných informací, jež mají být vypracovány a zveřejněny podle jejích ustanovení, týkající se podávání zpráv o udržitelnosti. Tento článek je za prvé pozměněn v tom smyslu, že se vyžaduje, aby výroční finanční zpráva v příslušných případech obsahovala prohlášení osob odpovědných za účetní výkaznictví v rámci emitenta o tom, že podle jejich nejlepšího vědomí je zpráva vedení podniku vyhotovena v souladu se standardy pro podávání zpráv o udržitelnosti, jak vyžaduje směrnice 2013/34/EU. Požadavek na zahrnutí zprávy o udržitelnosti do zprávy vedení podniku v důsledku změn zavedených touto směrnicí zamezuje potřebě změny ustanovení čl. 4 odst. 2 písm. b) směrnice 2004/109/ES. Za druhé jsou aktualizovány odkazy na ustanovení směrnice o účetnictví a směrnice 2006/43/ES (směrnice o auditu), pokud jde o požadavek na audit účetní závěrky podle čl. 34 odst. 1 směrnice o účetnictví a o vyjádření se k tomu, zda auditor nebo auditorská společnost zjistili ve zprávě vedení podniku významné nepřesnosti, a pokud jde o požadavek na zveřejnění zprávy auditora, včetně výroku ohledně ověření zprávy o udržitelnosti. Aktualizovány a pozměněny jsou také odkazy na ustanovení směrnice o účetnictví s ohledem na vypracování zprávy vedení podniku v tom smyslu, že se vyžaduje podávání zpráv o udržitelnosti. Tyto změny umožňují rozšíření požadavků na podávání zpráv o udržitelnosti na podniky kótované na regulovaných trzích EU s výjimkou mikropodniků, a to včetně emitentů ze zemí mimo EU. Objasňují rovněž právní mandát příslušných vnitrostátních orgánů, pokud jde o dohled nad podáváním zpráv o udržitelnosti.

(18)Vzhledem k rostoucímu významu rizik spojených s udržitelností a s přihlédnutím ke skutečnosti, že malé a střední podniky kótované na regulovaných trzích představují významnou část všech kótovaných podniků v Unii, je k zajištění ochrany investorů vhodné vyžadovat, aby informace o otázkách udržitelnosti zveřejňovaly i tyto podniky. Zavedení tohoto požadavku pomůže zajistit, aby účastníci finančního trhu mohli zahrnout menší kótované podniky do svých investičních portfolií na základě skutečnosti, že zveřejňují informace o udržitelnosti, které účastníci finančního trhu potřebují. Pomůže proto chránit a posílit přístup menších kótovaných podniků k finančnímu kapitálu a zabránit diskriminaci těchto podniků ze strany účastníků finančního trhu. Zavedení tohoto požadavku je rovněž nezbytné, aby bylo zajištěno, že účastníci finančního trhu mají k dispozici informace, které potřebují od podniků, do nichž se investovalo, aby mohli splnit vlastní požadavky na zveřejňování informací o udržitelnosti stanovené v nařízení (EU) 2019/2088. Malé a střední podniky kótované na regulovaných trzích by však měly mít dostatek času pro přípravu na uplatňování požadavku týkajícího se zveřejňování informací o udržitelnosti, a to kvůli své menší velikosti a omezenějším prostředkům a s přihlédnutím ke složité ekonomické situaci způsobené pandemií COVID-19. Měly by mít také možnost podávat zprávy podle standardů, které jsou úměrné kapacitám a prostředkům malých a středních podniků. Pro dobrovolné používání těchto přiměřených standardů se mohou rozhodnout rovněž nekótované malé a střední podniky. Standardy pro malé a střední podniky stanoví referenční úroveň pro podniky, na něž se směrnice vztahuje, pokud jde o úroveň informací o udržitelnosti, jež mohou přiměřeně požadovat od dodavatelů a klientů z řad malých a středních podniků ve svých hodnotových řetězcích.

(15)Články 19a a 29a směrnice 2013/34/EU se vztahují na velké podniky, které jsou subjekty veřejného zájmu s průměrným počtem zaměstnanců přesahujícím 500, a na subjekty veřejného zájmu, které jsou mateřskými podniky velké skupiny, pokud průměrný počet zaměstnanců přesahuje 500 na konsolidovaném základě. Vzhledem k rostoucím potřebám uživatelů, pokud jde o informace o udržitelnosti, by se zveřejňování těchto informací mělo vyžadovat i od dalších kategorií podniků. Je proto vhodné vyžadovat, aby podrobné informace o udržitelnosti uváděly všechny velké podniky a všechny podniky kótované na regulovaných trzích s výjimkou mikropodniků. Zprávu o udržitelnosti na úrovni skupiny by měly mimoto vypracovávat všechny podniky, které jsou mateřskými podniky velkých skupin.

(14)Zvětšující se mezera mezi informačními potřebami uživatelů a stávajícími postupy podniků při podávání zpráv pravděpodobně způsobí, že jednotlivé členské státy budou zavádět stále rozdílnější vnitrostátní pravidla nebo standardy. Rozdílné požadavky na podávání zpráv v jednotlivých členských státech by podnikům působícím na přeshraničním základě přinášely dodatečné náklady a složitost, čímž by poškozovaly jednotný trh a narušovaly právo usazování a volný pohyb kapitálu v Unii. Tyto rozdílné požadavky na podávání zpráv rovněž vedou k tomu, že zveřejňované informace jsou na přeshraničním základě méně srovnatelné, a narušují tak unii kapitálových trhů.

(12)Nebudou-li přijata žádná politická opatření, mezera mezi informačními potřebami uživatelů a informacemi o udržitelnosti, které podniky zveřejňují, se podle očekávání bude zvětšovat. Tato mezera má značné negativní důsledky. Investoři nemohou ve svých investičních rozhodnutích dostatečně zohlednit rizika a příležitosti spojené s udržitelností. Nahromadění mnoha investičních rozhodnutí, která náležitě nezohledňují rizika spojená s udržitelností, může vytvářet systémová rizika ohrožující finanční stabilitu. Na tato systémová rizika, zejména v případě klimatu, již upozorňují Evropská centrální banka a mezinárodní organizace, jako je Rada pro finanční stabilitu. Investoři mají rovněž menší možnost směrovat finanční prostředky do podniků a hospodářských činností, které řeší a nezhoršují sociální a environmentální problémy, což narušuje cíle Zelené dohody pro Evropu a Akčního plánu pro financování udržitelného růstu. Nevládní organizace, sociální partneři, komunity dotčené činností podniků a další zúčastněné strany jsou rovněž méně schopné zajistit, aby podniky nesly odpovědnost za dopady své činnosti na lidi a životní prostředí. To vytváří deficit odpovědnosti a může přispět k nižší důvěře občanů v podniky, což zase může mít negativní vliv na účinné fungování sociálně tržního hospodářství. Neexistence obecně uznávané metriky a metod měření, hodnocení a řízení rizik spojených s udržitelností představuje rovněž překážku úsilí podniků o zajištění udržitelnosti jejich obchodních modelů a činností.

(8)Hlavními osobami, které budou mít z lepšího podávání zpráv o udržitelnosti ze strany podniků prospěch, jsou jednotliví občané a střadatelé. Střadatelé, kteří chtějí investovat udržitelným způsobem, budou mít možnost tak činit, a všichni občané by měli mít prospěch ze stabilního, udržitelného a inkluzivního hospodářského systému. K dosažení těchto přínosů se musí informace o udržitelnosti zveřejněné ve výročních zprávách podniků nejprve dostat ke dvěma primárním skupinám („uživatelům“). První skupina uživatelů se skládá z investorů, včetně správců aktiv, kteří chtějí lépe porozumět rizikům a příležitostem, jež otázky udržitelnosti představují pro jejich investice, a dopadům těchto investic na lidi a životní prostředí. Druhou skupinu uživatelů tvoří organizace, včetně nevládních organizací a sociálních partnerů, které si přejí, aby podniky nesly za dopady své činnosti na lidi a životní prostředí větší odpovědnost. Informace o udržitelnosti zveřejněné ve výročních zprávách mohou využít i další zúčastněné strany. Obchodní partneři podniků včetně zákazníků mohou z těchto informací vycházet, chtějí-li porozumět rizikům a dopadům spojeným s udržitelností, jež vznikají prostřednictvím jejich vlastních hodnotových řetězců, a v případě potřeby o nich podávat zprávy. Tvůrci politik a agentury životního prostředí mohou takovéto informace (zejména na souhrnném základě) použít za účelem sledování environmentálních a sociálních trendů, jako příspěvek k environmentálním účtům a při utváření veřejné politiky. Do zpráv podniků přímo nahlíží jen málo jednotlivých občanů a spotřebitelů, ti však mohou takovéto informace využít nepřímo například při posuzování poradenství nebo názorů finančních poradců či nevládních organizací. Mnoho investorů a správců aktiv pořizuje informace o udržitelnosti od poskytovatelů údajů, kteří jsou třetími stranami a shromažďují informace z různých zdrojů včetně veřejných zpráv podniků.

(2)Ve svém sdělení nazvaném Akční plán: financování udržitelného růstu stanovila Komise opatření k dosažení těchto cílů: přesměrovat kapitálové toky k udržitelným investicím pro dosažení udržitelného růstu podporujícího začlenění, řídit finanční rizika plynoucí ze změny klimatu, vyčerpávání zdrojů, zhoršování životního prostředí a sociálních otázek a podporovat transparentnost a dlouhodobost finančních a ekonomických činností. Předpokladem pro splnění těchto cílů je zveřejňování relevantních, srovnatelných a spolehlivých informací o udržitelnosti ze strany podniků. Evropský parlament a Rada přijaly v rámci provádění Akčního plánu pro financování udržitelného růstu řadu legislativních aktů. Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2019/2088 upravuje způsob, jakým mají účastníci finančního trhu a finanční poradci zveřejňovat informace o udržitelnosti pro koncové investory a vlastníky aktiv. Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2020/852 vytváří klasifikační systém environmentálně udržitelných hospodářských činností za účelem zvýšení udržitelných investic a boje proti klamavé ekologické reklamě (tzv. greenwashingu) finančních produktů, jež neoprávněně tvrdí, že jsou udržitelné. Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2019/2089 doplněné nařízeními Komise v přenesené pravomoci (EU) 2020/1816, (EU) 2020/1817 a (EU) 2020/1818 zavádí požadavky na zveřejňování informací v environmentální a sociální oblasti a v oblasti správy a řízení („ESG“) pro administrátory referenčních hodnot a minimální standardy pro vytvoření referenčních hodnot EU pro transformaci hospodářství spjatou s klimatem a referenčních hodnot EU navázaných na Pařížskou dohodu. Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/2013 vyžaduje, aby velké instituce, které vydaly cenné papíry přijaté k obchodování na regulovaném trhu, zveřejňovaly od 28. června 2022 informace o rizicích ESG. Nový obezřetnostní rámec pro investiční podniky stanovený nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) 2019/2033 a směrnicí Evropského parlamentu a Rady (EU) 2019/2034 obsahuje ustanovení týkající se zavedení rozměru rizik ESG do procesu dohledu a hodnocení ze strany příslušných orgánů a obsahuje požadavky na zveřejňování informací o rizicích ESG vztahující se na investiční podniky, které jsou platné ode dne 26. prosince 2022. Ve svém pracovním programu na rok 2021 oznámila Komise také návrh týkající se evropského standardu pro zelené dluhopisy, a to na základě Akčního plánu pro financování udržitelného růstu.

(20)Ustanovení čl. 23 odst. 4 prvního pododstavce bodu i) a čtvrtého pododstavce směrnice 2004/109/ES zmocňují Komisi k přijetí opatření, jimiž stanoví mechanismus pro určování rovnocennosti informací požadovaných podle uvedené směrnice, a opatření ke stanovení obecných kritérií rovnocennosti pro účetní standardy. V čl. 23 odst. 4 třetím pododstavci směrnice 2004/109/ES je Komise zmocněna rovněž k přijetí nutných rozhodnutí o rovnocenností účetních standardů užívaných emitenty ze třetí země. S cílem zohlednit zahrnutí požadavků na informace o udržitelnosti do směrnice 2004/109/ES by Komise měla být zmocněna ke stanovení mechanismu pro určování rovnocennosti standardů pro podávání zpráv o udržitelnosti, které uplatňují emitenti cenných papírů ze třetí země. Z téhož důvodu by měla být Komise zmocněna rovněž k přijímání nutných rozhodnutí o rovnocennosti standardů pro podávání zpráv o udržitelnosti užívaných emitenty ze třetí země. Tyto změny zajistí jednotné režimy rovnocennosti, pokud jde o povinnosti týkající se podávání zpráv o udržitelnosti a povinnosti účetního výkaznictví s ohledem na výroční finanční zprávu.

(21)Ustanovení čl. 19a odst. 3 a čl. 29a odst. 3 směrnice 2013/34/EU v současnosti osvobozují všechny dceřiné podniky od povinnosti zveřejňovat nefinanční informace, pokud jsou tyto podniky a jejich dceřiné podniky zahrnuty do konsolidované zprávy vedení podniku vypracované jejich mateřským podnikem, obsahuje-li tato zpráva požadované nefinanční informace. Je však nutné zajistit, aby byly informace o udržitelnosti pro uživatele snadno přístupné, a zaručit transparentnost ohledně toho, kdo je mateřským podnikem vyňatého dceřiného podniku, který podává zprávu na konsolidovaném základě. Je proto nutné vyžadovat, aby tyto dceřiné podniky zveřejňovaly konsolidovanou zprávu vedení svého mateřského podniku a aby ve své zprávě vedení podniku uvedly odkaz na skutečnost, že jsou osvobozeny od povinnosti zveřejňovat informace o udržitelnosti. Tato výjimka by měla platit i tehdy, je-li mateřským podnikem podávajícím zprávy na konsolidovaném základě podnik ze třetí země, který zveřejňuje informace o udržitelnosti v souladu s požadavky této směrnice nebo způsobem rovnocenným se standardy EU pro podávání zpráv o udržitelnosti.

(22)V článku 23 směrnice 2013/34/EU jsou mateřské podniky osvobozeny od povinnosti sestavovat konsolidovanou účetní závěrku a konsolidovanou zprávu vedení podniku, jsou-li tyto podniky dceřinými podniky jiného mateřského podniku, který tuto povinnost plní. Je však třeba upřesnit, že režim osvobození od povinnosti sestavovat konsolidovanou účetní závěrku a konsolidovanou zprávu vedení podniku funguje nezávisle na režimu osvobození od povinnosti podávat konsolidované zprávy o udržitelnosti. Určitý podnik proto může být osvobozen od povinností sestavovat konsolidovanou účetní závěrku a konsolidovanou zprávu vedení podniku, nikoli však od povinností podávat konsolidované zprávy o udržitelnosti, pokud jeho nejvyšší mateřský podnik sestavuje konsolidované účetní závěrky a konsolidované zprávy vedení podniku v souladu s právem Unie nebo v souladu s rovnocennými požadavky, je-li podnik usazen ve třetí zemi, nevypracovává však konsolidovanou zprávu o udržitelnosti v souladu s právem EU nebo v souladu s rovnocennými požadavky, je-li podnik usazen ve třetí zemi.

(23)Klíčovou úlohu při přechodu na plně udržitelný a inkluzivní hospodářský a finanční systém v souladu se Zelenou dohodou pro Evropu hrají úvěrové instituce a pojišťovny. Prostřednictvím svých úvěrových, investičních a upisovacích činností mohou mít významné pozitivní i negativní dopady. Úvěrové instituce a pojišťovny jiné než ty, které již musí dodržovat směrnici 2013/34/EU, včetně družstev a vzájemných pojišťoven, by proto měly podléhat požadavkům na podávání zpráv o udržitelnosti, pokud splňují určitá kritéria týkající se velikosti. Uživatelé těchto informací by takto mohli posoudit jak dopady těchto podniků na společnost a životní prostředí, tak rizika plynoucí z otázek udržitelnosti, jimž mohou tyto podniky čelit. S cílem zajistit soudržnost s požadavky na podávání zpráv stanovenými ve směrnici Rady 86/635/EHS o ročních účetních závěrkách a konsolidovaných účetních závěrkách bank a ostatních finančních institucí se mohou členské státy, na které se podávání zpráv o udržitelnosti vztahuje, rozhodnout, že nebudou uplatňovat požadavky na podávání zpráv o udržitelnosti na úvěrové instituce uvedené v čl. 2 odst. 5 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/36/EU.

(24)Seznam otázek udržitelnosti, o nichž musí podniky podávat zprávy, by měl být co nejsoudržnější s definicí „faktorů udržitelnosti“ stanovenou v nařízení (EU) 2019/2088. Uvedený seznam by měl odpovídat rovněž potřebám a očekáváním uživatelů a samotných podniků, jež často používají pojmy „environmentální“, „sociální“ a „správní“ jako způsob kategorizace tří hlavních otázek udržitelnosti. Seznam faktorů udržitelnosti podle nařízení (EU) 2019/2088 nezahrnuje výslovně záležitosti týkající se správy a řízení. Definice otázek udržitelnosti ve směrnici 2013/34/EU by proto měla vycházet z definice „faktorů udržitelnosti“ stanovené v nařízení (EU) 2019/2088, avšak s doplněním záležitostí týkajících se správy a řízení.

(25)Články 19a a 29a směrnice 2013/34/EU vyžadují nejen zveřejňování informací „v rozsahu potřebném k pochopení vývoje podniku, jeho výkonnosti a postavení“, nýbrž také informací nezbytných pro pochopení dopadů jeho činnosti na environmentální, sociální a zaměstnanecké otázky, dodržování lidských práv a boj proti korupci a úplatkářství. Uvedené články proto vyžadují, aby podniky podávaly zprávy o tom, jak různé otázky udržitelnosti ovlivňují podnik, i o dopadech činností podniku na lidi a životní prostředí. To se označuje jako dvojí hledisko významnosti, přičemž jedno hledisko významnosti představují rizika pro podnik a jedno dopady podniku. Z kontroly účelnosti podávání zpráv podniků vyplývá, že tato dvě hlediska nejsou vždy náležitě chápána a uplatňována. Je proto nutné objasnit, že by podniky měly uvážit každé hledisko významnosti samo o sobě a měly by zveřejňovat informace, které jsou podstatné z obou hledisek, jakož i informace, jež jsou důležité pouze z jednoho hlediska.

(26)V čl. 19a odst. 1 a čl. 29a odst. 1 směrnice 2013/34/EU se vyžaduje, aby podniky zveřejňovaly informace o pěti oblastech podávání zpráv: obchodní model, politiky (včetně uplatňovaných postupů náležité péče), výsledek těchto politik, rizika a řízení rizik a klíčové ukazatele výkonnosti, které se vztahují k příslušné podnikatelské činnosti. Ustanovení čl. 19a odst. 1 směrnice 2013/34/EU neobsahuje výslovné odkazy na jiné oblasti podávání zpráv, které uživatelé informací pokládají za důležité a z nichž některé jsou v souladu se zveřejňováním informací podle mezinárodních rámců, včetně doporučení pracovní skupiny pro zveřejňování finančních informací v souvislosti se změnou klimatu. Požadavky na zveřejňování informací by měly být stanoveny dostatečně podrobně, aby se zajistilo, že podniky budou uvádět informace o své odolnosti vůči rizikům souvisejícím s otázkami udržitelnosti. Kromě oblastí podávání zpráv uvedených v čl. 19a odst. 1 a v čl. 29a odst. 1 směrnice 2013/34/EU by proto podniky měly mít povinnost zveřejňovat informace o své obchodní strategii a odolnosti obchodního modelu a strategie vůči rizikům spojeným s otázkami udržitelnosti, o případných plánech k zajištění slučitelnosti jejich obchodního modelu a strategie s přechodem na udržitelnou a klimaticky neutrální ekonomiku; o tom, zda a jak jejich obchodní model a strategie zohledňují zájmy zúčastněných stran; o příležitostech, které pro podnik z otázek udržitelnosti vyplývají; o uplatňování aspektů obchodní strategie, které ovlivňují otázky udržitelnosti nebo jsou jimi ovlivněny; o cílech v oblasti udržitelnosti, které si podnik vytyčil, a o pokroku při jejich plnění; o úloze představenstva a vedení, pokud jde o otázky udržitelnosti; o hlavních skutečných a potenciálních nepříznivých dopadech spojených s činností podniku a o tom, jak podnik určil informace, které zveřejňuje. Jakmile se bude vyžadovat zveřejňování údajů, jako jsou cíle a pokrok při jejich plnění, nebude nadále nutný zvláštní požadavek na zveřejňování výsledků politik.

(27)K zajištění jednotnosti s mezinárodními nástroji, jako jsou obecné zásady OSN v oblasti podnikání a lidských práv a pokyny OECD pro náležitou péči na podporu odpovědného chování podniků, by měly být požadavky na zveřejňování informací o náležité péči stanoveny podrobněji, než je tomu v čl. 19a odst. 1 písm. b) a v čl. 29a odst. 1 písm. b) směrnice 2013/34/EU. Náležitá péče je postup, který podniky provádějí s cílem identifikovat hlavní skutečné i potenciální nepříznivé dopady spojené s jejich činností, předcházet jim, zmírňovat je a napravit, a určuje, jak tyto nepříznivé dopady řeší. Dopady spojené s činností podniku zahrnují dopady přímo způsobené podnikem, dopady, k nimž podnik přispívá, a dopady, které jinak souvisejí s hodnotovým řetězcem podniku. Postup náležité péče se týká celého hodnotového řetězce podniku včetně jeho vlastní provozní činnosti, jeho produktů a služeb, jeho obchodních vztahů a jeho dodavatelských řetězců. V souladu s obecnými zásadami OSN v oblasti podnikání a lidských práv se skutečné nebo potenciální nepříznivé dopady považují za hlavní, patří-li k největším dopadům spojeným s činností podniku na základě: závažnosti dopadu na lidi nebo životní prostředí; počtu osob, které jsou nebo mohou být dotčeny, nebo rozsahu poškození životního prostředí a snadnosti, pokud jde o nápravu škod a uvedení životního prostředí nebo situace dotčených osob do původního stavu.

(28)Směrnice 2013/34/EU nevyžaduje zveřejňování informací o jiných nehmotných aktivech, než jsou nehmotná aktiva zachycená v rozvaze. Obecně se uznává, že informace o nehmotných aktivech a jiných nehmotných faktorech, včetně interně vytvořených nehmotných aktiv, nejsou zveřejňovány dostatečně, což brání náležitému posouzení vývoje, výkonnosti a postavení podniku a sledování investic. Aby mohli investoři lépe pochopit rostoucí mezeru mezi účetní hodnotou mnoha podniků a jejich tržním oceněním, jež se vyskytuje v mnoha hospodářských odvětvích, mělo by se vyžadovat náležité podávání zpráv o nehmotných aktivech. Je proto třeba vyžadovat, aby podniky zveřejňovaly informace o jiných nehmotných aktivech, než jsou nehmotná aktiva zachycená v rozvaze, počítaje v to duševní kapitál, lidský kapitál včetně rozvoje dovedností a sociální kapitál a schopnost navazovat vztahy, jakož i kapitál dobré pověsti. Informace o nehmotných aktivech by měly zahrnovat také informace týkající se výzkumu a vývoje.

(29)V čl. 19a odst. 1 a čl. 29a odst. 1 směrnice 2013/34/EU není upřesněno, zda mají být informace, jež se zveřejňují, výhledové, nebo zda se jedná o informace o minulých výsledcích. V současnosti chybí zveřejňování výhledových informací, které uživatelé informací o udržitelnosti obzvláště oceňují. Ustanovení článků 19a a 29a směrnice 2013/34/EU by proto měla uvádět, že zveřejňované informace o udržitelnosti zahrnují výhledové i retrospektivní informace a kvalitativní i kvantitativní informace. Zveřejňované informace o udržitelnosti by měly zohledňovat také krátkodobý, střednědobý a dlouhodobý časový horizont a obsahovat údaje o celém hodnotovém řetězci podniku včetně jeho vlastní provozní činnosti, jeho produktů a služeb, obchodních vztahů a případně jeho dodavatelského řetězce. Informace o celém hodnotovém řetězci podniku by měly zahrnovat informace související s jeho hodnotovým řetězcem v rámci EU a informace, které se týkají třetích zemí, sahá-li hodnotový řetězec podniku mimo EU.

(30)V čl. 19a odst. 1 a čl. 29a odst. 1 směrnice 2013/34/EU se vyžaduje, aby podniky ve zveřejněných nefinančních informacích uvedly také odkazy na částky vykazované v roční účetní rozvaze a další komentář k nim. Zmíněné články však nevyžadují, aby podniky uvedly odkazy na jiné informace ve zprávě vedení podniku nebo aby připojily další komentář k těmto informacím. V současnosti proto existuje nesoulad mezi zveřejňovanými nefinančními informacemi a ostatními informacemi uvedenými ve zprávě vedení podniku. V tomto ohledu je třeba stanovit jednoznačné požadavky.

(31)Podle ustanovení čl. 19a odst. 1 a čl. 29a odst. 1 směrnice 2013/34/EU musí podniky poskytnout jasné a odůvodněné vysvětlení, proč nesledují politiky ve vztahu k jedné nebo více z uvedených otázek, jestliže podnik dané politiky nesleduje. Rozdílné zacházení, pokud jde o zveřejňování informací o případných politikách podniků v porovnání s ostatními oblastmi podávání zpráv obsaženými ve zmíněných článcích, vede u podniků podávajících zprávy k nejasnostem a nepomáhá zvýšit kvalitu zveřejňovaných informací. Není proto třeba ve směrnici toto rozdílné zacházení s politikami zachovat. Standardy určí, jaké informace musí být ve vztahu k jednotlivým oblastem podávání zpráv zmíněným v článcích 19a a 29a zveřejňovány.

(32)Podniky spadající do oblasti působnosti čl. 19a odst. 1 a čl. 29a odst. 1 směrnice 2013/34/EU mohou vycházet z vnitrostátních, unijních nebo mezinárodních rámců pro podávání zpráv, a pokud tak činí, musí upřesnit, ze kterých rámců vycházely. Směrnice 2013/34/EU však nevyžaduje, aby podniky používaly společný rámec nebo standard pro podávání zpráv, a nebrání podnikům v tom, aby se rozhodly, že nebudou rámec nebo standardy pro podávání zpráv používat vůbec. Jak se vyžaduje v článku 2 směrnice 2014/95/EU, Komise v roce 2017 zveřejnila nezávazné pokyny pro podniky spadající do oblasti působnosti zmíněné směrnice. V roce 2019 zveřejnila Komise dodatečné pokyny týkající se konkrétně vykazování informací souvisejících se změnou klimatu. Pokyny k vykazování informací souvisejících se změnou klimatu výslovně začleňovaly doporučení pracovní skupiny pro zveřejňování finančních informací v souvislosti se změnou klimatu. Z dostupných důkazů vyplývá, že tyto nezávazné pokyny neměly významný dopad na kvalitu nefinančních informací zveřejňovaných podniky, na něž se vztahuje oblast působnosti článků 19a a 29a směrnice 2013/34/EU. Dobrovolná povaha těchto pokynů znamená, že se podniky mohou rozhodnout, zda je budou uplatňovat, či nikoli. Pokyny proto nemohou samy o sobě zajistit srovnatelnost informací zveřejňovaných jednotlivými podniky nebo zveřejnění všech informací, které uživatelé pokládají za důležité. Z tohoto důvodu jsou zapotřebí závazné společné standardy pro podávání zpráv s cílem zajistit, aby byly informace srovnatelné a aby byly zveřejňovány všechny důležité informace. V návaznosti na zásadu dvojího hlediska významnosti by měly standardy zahrnovat veškeré informace, které jsou pro uživatele podstatné. Společné standardy pro podávání zpráv jsou nezbytné rovněž pro umožnění auditu a digitalizace podávání zpráv o udržitelnosti a k usnadnění dohledu a vymáhání jejich dodržování. Vypracování závazných společných standardů pro podávání zpráv o udržitelnosti je nezbytné k dosažení situace, kdy mají informace o udržitelnosti srovnatelný status jako finanční informace.

(33)Potřebám Unie, pokud jde o podávání podrobných zpráv o udržitelnosti, nevyhovuje sám o sobě žádný stávající standard nebo rámec. Informace vyžadované směrnicí 2013/34/EU musí zahrnovat informace, které jsou důležité z obou hledisek významnosti, musí se vztahovat na všechny otázky udržitelnosti a v příslušných případech musí být v souladu s jinými povinnostmi zveřejňovat informace o udržitelnosti uloženými podle práva Unie, včetně povinností stanovených v nařízení (EU) 2020/852 a nařízení (EU) 2019/2088. Závazné standardy pro podávání zpráv o udržitelnosti určené pro podniky v Unii musí mimoto odpovídat úrovni ambicí Zelené dohody pro Evropu a cíli Unie spočívajícímu v dosažení klimatické neutrality do roku 2050. Je proto nezbytné zmocnit Komisi k přijetí standardů Unie pro podávání zpráv o udržitelnosti, umožnit jejich rychlé přijetí a zajistit, aby obsah standardů pro podávání zpráv o udržitelnosti byl v souladu s potřebami Unie.

(34)Evropská poradní skupina pro účetní výkaznictví (EFRAG) je neziskové sdružení založené podle belgického práva, jež slouží veřejnému zájmu tím, že poskytuje Komisi poradenství v souvislosti se schvalováním mezinárodních standardů účetního výkaznictví. Skupina EFRAG získala dobré jméno jakožto evropské středisko odborných znalostí, pokud jde o podávání zpráv podniků, a má vhodné předpoklady pro podporu koordinace mezi evropskými standardy pro podávání zpráv o udržitelnosti a mezinárodními iniciativami usilujícími o vypracování jednotných standardů v celosvětovém měřítku. V březnu 2021 zveřejnila mnohostranná pracovní skupina zřízená skupinou EFRAG doporučení týkající se možného vypracování standardů pro podávání zpráv o udržitelnosti určených pro Evropskou unii. Tato doporučení obsahují návrhy na vypracování soudržného a komplexního souboru standardů pro podávání zpráv, které zahrnují všechny otázky udržitelnosti z dvojího hlediska významnosti. Tato doporučení obsahují rovněž podrobný plán vypracování těchto standardů a návrhy na vzájemné posílení spolupráce mezi globálními iniciativami v oblasti stanovování standardů a iniciativami Evropské unie v této oblasti. V březnu 2021 zveřejnil předseda skupiny EFRAG doporučení týkající se možných změn řízení skupiny EFRAG, pokud bude požádána o vypracování technického poradenství v souvislosti se standardy pro podávání zpráv o udržitelnosti. K těmto doporučením patří vytvoření nového pilíře pro podávání zpráv v rámci skupiny EFRAG, přičemž stávající pilíř pro účetní výkaznictví se významně nemění. Při přijímání standardů pro podávání zpráv o udržitelnosti by měla Komise vzít v úvahu technické poradenství, jež skupina EFRAG vypracuje. S cílem zajistit vysoce kvalitní standardy, které přispějí k evropskému veřejnému zájmu a uspokojí potřeby podniků i uživatelů zveřejňovaných informací, by technické poradenství skupiny EFRAG mělo být vypracováno patřičným, náležitým a transparentním způsobem pod veřejným dohledem a měly by k němu být připojeny analýzy nákladů a přínosů, přičemž by se měly využít odborné znalosti příslušných zúčastněných stran. S cílem zajistit, aby standardy Unie pro podávání zpráv o udržitelnosti zohledňovaly názory členských států Unie, by Komise měla před přijetím standardů konzultovat ohledně technického poradenství skupiny EFRAG skupinu odborníků členských států pro udržitelné financování uvedenou v článku 24 nařízení (EU) 2020/852. Evropský orgán pro cenné papíry a trhy (ESMA) se podle nařízení (EU) 2019/2088 podílí na vypracovávání regulačních technických norem, a musí tudíž existovat soudržnost mezi těmito technickými regulačními normami a standardy pro podávání zpráv o udržitelnosti. Podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1095/2010 hraje orgán ESMA úlohu rovněž při prosazování sbližování dohledu při vymáhání podávání zpráv podniků ze strany emitentů, jejichž cenné papíry jsou kótovány na regulovaných trzích EU a kteří budou muset tyto standardy pro podávání zpráv o udržitelnosti používat. Orgán ESMA by měl proto vydat k technickému poradenství skupiny EFRAG stanovisko. Toto stanovisko by mělo být poskytnuto do dvou měsíců ode dne obdržení žádosti Komise. Komise by měla konzultovat také Evropský orgán pro bankovnictví, Evropský orgán pro pojišťovnictví a zaměstnanecké penzijní pojištění, Evropskou agenturu pro životní prostředí, Agenturu Evropské unie pro základní práva, Evropskou centrální banku, Výbor evropských orgánů dohledu nad auditem a platformu pro udržitelné financování, aby byla zajištěna soudržnost standardů pro podávání zpráv o udržitelnosti s příslušnými politikami a právními předpisy Unie. Rozhodne-li se některý z těchto subjektů vydat stanovisko, učiní tak do dvou měsíců ode dne, kdy s ním Komise vedla konzultace.

(35)Standardy pro podávání zpráv o udržitelnosti by měly být soudržné s ostatními právními předpisy Unie. Tyto standardy by měly být sladěny zejména s požadavky na zveřejňování informací obsaženými v nařízení (EU) 2019/2088 a měly by zohledňovat základní ukazatele a metodiky stanovené v různých aktech v přenesené pravomoci, které byly přijaty podle nařízení (EU) 2020/852, požadavky na zveřejňování informací vztahující se na administrátory referenčních hodnot podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/1011, minimálními standardy pro vytvoření referenčních hodnot EU pro transformaci hospodářství spjatou s klimatem a referenční hodnoty EU navázané na Pařížskou dohodu a případnou práci, kterou provede Evropský orgán pro bankovnictví při provádění požadavků na zveřejňování informací v rámci pilíře III podle nařízení (EU) č. 575/2013. Standardy by měly zohledňovat právní předpisy Unie v oblasti životního prostředí, včetně směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1221/2009, a přihlížet k doporučení Komise 2013/179/EU a jeho přílohám a příslušným aktualizacím. V úvahu je třeba vzít i jiné právní předpisy Unie včetně směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/75/EU a požadavky uložené v právu Unie podnikům, pokud jde o povinnosti řídících pracovníků a náležitou péči.

(36)Standardy pro podávání zpráv o udržitelnosti by měly zohledňovat pokyny Komise k vykazování nefinančních informací a pokyny Komise k vykazování informací souvisejících se změnou klimatu. Měly by zohledňovat i jiné požadavky na podávání zpráv obsažené ve směrnici 2013/34/EU, které přímo nesouvisejí s udržitelností, aby se zajistilo, že uživatelé zveřejňovaných informací budou lépe rozumět vývoji, výkonnosti, postavení a dopadům podniku, a to maximalizací vazeb mezi informacemi o udržitelnosti a ostatními informacemi uváděnými podle směrnice 2013/34/EU.

(37)Standardy pro podávání zpráv o udržitelnosti by měly být přiměřené a neměly by podnikům, které je musí používat, přinášet zbytečnou administrativní zátěž. S cílem minimalizovat narušení u podniků, které již informace o udržitelnosti zveřejňují, by standardy pro podávání zpráv o udržitelnosti měly brát v úvahu stávající standardy a rámce pro podávání zpráv o udržitelnosti a případně účetnictví. K těmto standardům a rámcům patří organizace Global Reporting Initiative, Rada pro environmentální účetní standardy, Mezinárodní rada pro integrované podávání zpráv, Rada pro mezinárodní účetní standardy, pracovní skupina pro zveřejňování finančních informací v souvislosti se změnou klimatu, Výbor pro normy v oblasti zveřejňování informací o uhlíku a CDP (dříve projekt zveřejňování informací o uhlíku). Standardy Evropské unie by měly zohledňovat případné standardy pro podávání zpráv o udržitelnosti vypracované pod záštitou Nadace pro mezinárodní standardy účetního výkaznictví. S cílem zamezit zbytečné roztříštěnosti předpisů, jež by mohla mít negativní důsledky pro podniky působící v celosvětovém měřítku, by evropské standardy měly přispět k procesu sbližování standardů pro podávání zpráv o udržitelnosti na globální úrovni.

(38)Ve svém sdělení o Zelené dohodě pro Evropu se Evropská komise zavázala podporovat podniky a další zúčastněné strany při vytváření standardizovaných účetních postupů v oblasti přírodního kapitálu v Unii i na mezinárodní úrovni s cílem zajistit řádné řízení rizik pro životní prostředí a možností zmírňování změny klimatu a snížit související transakční náklady. Transparentní projekt podpořený v rámci programu LIFE vypracovává první účetní metodiku v oblasti přírodního kapitálu, která zajistí větší srovnatelnost a transparentnost stávajících metod a současně sníží pro podniky prahovou hodnotu pro přijetí a používání systémů na podporu odolnosti jejich podnikatelské činnosti vůči budoucím změnám. Důležitým referenčním dokumentem v tomto ohledu je rovněž protokol o přírodním kapitálu. Ačkoliv účetní metody v oblasti přírodního kapitálu mají především posílit rozhodnutí v oblasti interního řízení, měly by být při stanovování standardů pro podávání zpráv o udržitelnosti náležitě uváženy. Některé účetní metodiky v oblasti přírodního kapitálu usilují o přiřazení peněžní hodnoty environmentálním dopadům činnosti podniků, což může uživatelům pomoci těmto dopadům lépe porozumět. Je proto vhodné, aby standardy pro podávání zpráv o udržitelnosti mohly obsahovat peněžně vyjádřené ukazatele dopadů na udržitelnost, pokládá-li se to za nezbytné.

(39)Standardy pro podávání zpráv o udržitelnosti by měly brát v úvahu také mezinárodně uznané zásady a rámce pro odpovědné chování podniků, sociální odpovědnost podniků a udržitelný rozvoj, včetně cílů udržitelného rozvoje stanovených OSN, obecných zásad OSN v oblasti podnikání a lidských práv, pokynů OECD pro nadnárodní podniky, pokynů OECD pro náležitou péči na podporu odpovědného chování podniků a souvisejících odvětvových pokynů, iniciativy OSN Global Compact, tripartitní deklarace Mezinárodní organizace práce o zásadách pro nadnárodní společnosti a sociální politiku, normy ISO 26000 o sociální odpovědnosti a zásad OSN pro odpovědné investice.