EVROPSKÁ KOMISE V Bruselu dne 30.11.2016 COM(2016) 752 final ZPRÁVA KOMISE Závěrečná zpráva o šetření v oblasti kapacitních mechanismů {SWD(2016) 385 final}



ZPRÁVA KOMISE Závěrečná zpráva o šetření v oblasti kapacitních mechanismů 1. Úvod Cílem evropské strategie pro energetickou unii je zajistit spotřebitelům v Evropě bezpečné, čisté a cenově dostupné dodávky energie. Navzdory významnému pokroku při plnění těchto cílů vyvolává bezpečnost dodávek elektřiny ve stále více členských státech rostoucí obavy. Aby dokázaly zabránit možnému nedostatku elektřiny, některé členské státy zavedly nebo plánují zavést různé typy kapacitních mechanismů. V rámci těchto mechanismů by výrobci elektřiny a ostatní poskytovatelé kapacit, např. zprostředkovatelé reakce strany poptávky, měli být odměňováni za dostupnost elektřiny v případě potřeby. Poskytnutí veřejné podpory poskytovatelům kapacit by mohlo vést k narušení hospodářské soutěže na trhu s elektřinou a v zásadě představuje státní podporu. Dotace v rámci kapacitních mechanismů často mohou požívat pouze vnitrostátní poskytovatelé kapacity, a tak se přehlíží hodnota dovozu a narušují se investiční signály. To má za následek ztrátu mnoha přínosů otevřeného a dobře propojeného vnitřního trhu s energií a zvýšení nákladů pro spotřebitele. Tyto mechanismy také někdy bez objektivního důvodu zvýhodňují určité technologie či účastníky trhu nebo brání novým konkurenceschopným účastníkům v zahájení činnosti na trhu s elektřinou. To narušuje hospodářskou soutěž, ohrožuje cíle v oblasti snižování emisí uhlíku a tlačí cenu za bezpečnost dodávek nahoru. Komise proto dne 29. dubna 2015 zahájila odvětvové šetření v oblasti státní podpory, aby získala informace o potřebě a koncepci kapacitních mechanismů a jejich dopadu na trh. V této závěrečné zprávě jsou představeny hlavní výsledky šetření, přiložená zpráva obsahuje další podrobnosti. Poskytuje informace o případech, kdy kapacitní mechanismy zahrnují státní podporu, a informace o tom, jak Komise vnímá kapacitní mechanismy ve vztahu k pravidlům státní podpory. Pomocí těchto pravidel se Komise snaží zajistit, aby členské státy kapacitní mechanismy zaváděly jen v případě potřeby, a to takovým způsobem, aby nedošlo k rozdělení vnitřního trhu s energií na jednotlivé vnitrostátní trhy na úkor spotřebitelů a případně cílů v oblasti klimatu. Při odvětvovém šetření se útvary Komise zaměřily na trhy s elektřinou v jedenácti členských státech, které kapacitní mechanismy již zavedly nebo jejich zavedení plánují. Útvary Komise od členských států, energetických regulačních orgánů, sdružení a účastníků trhu, ze schůzek a prostřednictvím dvou dotazníkových šetření u více než 200 zúčastněných stran shromáždily velké množství informací. Komise dne 13. dubna 2016 zveřejnila průběžnou zprávu o odvětvovém šetření k veřejné konzultaci. Tato zpráva zohledňuje 114 odpovědí, které v souvislosti s průběžnou zprávou obdržela. Tato zpráva spolu s přílohami je předložena společně s balíčkem legislativních návrhů v rámci činnosti zaměřené na vytvoření energetické unie EU, která sleduje progresivní politiku v oblasti změny klimatu. Balíček zahrnuje legislativní návrhy na zlepšení uspořádání a fungování trhů s elektřinou v EU (iniciativa k uspořádání trhu), včetně návrhů na zlepšení vnitrostátních politik v oblasti přiměřenosti výrobních kapacit, které vycházejí ze zjištění v rámci odvětvového šetření, což by s postupem času mělo vést ke snížení potřeby kapacitních mechanismů pro zajištění bezpečnosti dodávek. 2. Obavy o bezpečnost dodávek energie 2.1 Existuje v EU v současné době problém s bezpečností dodávek elektřiny? Od začátku hospodářské a finanční krize v roce 2008 se poptávka po elektřině v EU snížila. Celková instalovaná výrobní kapacita se během téhož období dále zvyšovala. Rezervní kapacita se tudíž zvětšila a od roku 2010 se snížila četnost prudkých nárůstů cen na trzích s elektřinou. Odvětvové šetření potvrdilo, že v posledních pěti letech byly případy nedostatečné kapacity, kdy byli spotřebitelé kvůli výrobě nedostatečného množství energie skutečně odpojeni, mimořádně vzácné. Jinými slovy, EU jako celek je nyní ve stavu nadměrné kapacity. Situace se však v jednotlivých členských státech liší. Některé členské státy zjevně čelí skutečným výzvám pro bezpečnost dodávek energie různého rozsahu a trvání a existují specifické místní problémy spojené se zabezpečováním dodávek, které ovlivňují určité oblasti v některých členských státech. V příštích letech navíc bude ukončen provoz značného počtu stávajících elektráren. Některé elektrárny se blíží ke konci své životnosti, jiné nesplňují nové ekologické a emisní normy a provoz některých elektráren bude ukončen v důsledku rozhodnutí učiněných v rámci vnitrostátních energetických politik (např. ukončení využívání jaderné energie v Německu). Obecněji řečeno, evropské odvětví elektrické energie nyní prochází nebývalým přechodem. Liberalizace trhu a snaha snížit emise skleníkových plynů vedly k zásadním změnám při výrobě elektřiny, obchodování s elektřinou a její spotřebě. Rychle se rozšiřuje výroba elektřiny z obnovitelných zdrojů energie. To má za následek snížení velkoobchodních cen elektřiny, ale také omezení používání konvenčních výrobních technologií, využívajících například uhlí a plyn, jelikož s energií z obnovitelných zdrojů se obecně pojí nižší provozní náklady. Klesající poptávka, nižší ceny a nižší míra využívání snížily ziskovost konvenční výroby elektřiny. Velmi důležitou úlohu zároveň hrají i nadále flexibilní konvenční technologie: rostoucí podíl obnovitelných zdrojů energie (např. větrné a solární energie), jejichž výkon se liší v závislosti na povětrnostních podmínkách a na tom, zda je den či noc, vyžaduje flexibilní energetické systémy, včetně spolehlivé záložní kapacity, která může mít podobu konvenční výroby, reakce na straně poptávky nebo skladování, aby vždy byla zajištěna bezpečnost dodávek energie. Členské státy se obávají, že stávající kapacita výroby elektřiny a předpokládané investice do nových kapacit by v budoucnu nemusely být k zachování bezpečnosti dodávek energie dostačující. Pokud současná nízká úroveň ziskovosti tradičních výrobních kapacit pouze odráží stávající nadměrnou kapacitu, nemusely by obavy týkající se přiměřenosti kapacit v budoucnu být odůvodněné. Pokud je však nízká ziskovost zároveň důsledkem selhání trhu nebo regulace, pobídky k investicím by se k udržování přiměřené úrovně kapacit ve střednědobém a dlouhodobém horizontu mohly ukázat jako nedostačující. 2.2 Proč by investice nemusely být dostačující k zabezpečení dodávek energie v budoucnu? O tom, zda zachovat stávající kapacity, nebo investovat do nových kapacit, rozhodují hospodářské subjekty na základě očekávaných výnosů. Za účelem ověření, jestli analyzované trhy mohou poskytovat impulsy pro dostatečné investice do kapacit, jež by uspokojily budoucí poptávku, bylo v rámci odvětvového šetření zkoumáno, zda se vyskytují selhání regulace a/nebo trhu bránící investicím. V rámci šetření bylo zjištěno několik selhání trhu, která by na trzích s elektřinou mohla představovat překážky pro vytvoření investic postačujících k zajištění bezpečnosti dodávek energie. Z odvětvového šetření zejména vyplývá, že aby trhy s elektřinou efektivně fungovaly, musí ceny v dobách vysoké poptávky a nedostatečných dodávek dostatečně stoupat. Zisky, které vzniknou díky vysokým cenám v těchto obdobích „nedostatku“, jsou velmi důležitou pobídkou k investicím, zejména pokud jde o flexibilní technologie, které jsou v provozu jen výjimečně, a proto potřebují zajistit návratnost svých investičních nákladů během relativně nízkého počtu provozních hodin. V praxi existuje několik faktorů, jež na trzích s elektřinou v období nedostatku omezují možnost zvyšování cen. Zaprvé je jen málo jednotlivých spotřebitelů elektřiny schopno reagovat na změny cen v reálném čase a snížit svou spotřebu během špičky, kdy jsou ceny vysoké. Neexistuje tedy poptávka citlivá na cenu a pravidla zaváděná vnitrostátními orgány za účelem dosažení rovnováhy nabídky a poptávky často zahrnují nízké regulované cenové stropy, které neodrážejí ochotu spotřebitelů platit za bezpečné dodávky, a proto vedou k cenám, jež neodrážejí skutečnou hodnotu dodatečné přiměřenosti zdrojů. Za druhé by dokonce i při neexistenci explicitně stanovených cenových stropů měla pravidla spravování vyrovnávacích trhů, na nichž provozovatelé sítí musí v reálném čase uvádět výrobu elektřiny a poptávku do souladu a na každou hodinu je stanovena konečná cena elektřiny, v praxi omezovat ceny na termínových trzích.

Zatřetí je pro zajištění správných místně vztažených signálů pro investice do výroby a přenosu nezbytné řádné vymezení nabídkových zón. Pokud jsou ceny ve velké nabídkové zóně stanoveny bez ohledu na omezení přenosové soustavy, jsou pro zajištění rovnováhy sítě nezbytná mimotržní opatření „redispečinku“, aby se v rámci rozlehlé zóny někde výroba zastavila, a jinde naopak zahájila (za vynaložení dodatečných nákladů). Tento mimotržní redispečink narušuje investiční signály a zkresluje ceny elektřiny – někteří spotřebitelé tak totiž dostanou skryté dotace a jiní musí zaplatit příplatek. Takové zkreslení cen oslabuje přeshraniční obchod a omezuje pobídky k investování do větší propojovací kapacity mezi členskými státy. Odvětvové šetření ukázalo, že současné uspořádání nabídkových zón v EU způsobuje pro fungování a rozvoj efektivního vnitřního trhu s elektřinou závažné problémy. A na závěr, dokonce i tam, kde je dovolena úprava cen v období nedostatku a nabídkové zóny jsou náležitě vymezeny, mohou účastníci trhu stále váhat s investicemi do nových kapacit kvůli značné nejistotě ohledně budoucího vývoje na trhu, například kvůli ovlivnění jejich investice rostoucím podílem energie z obnovitelných zdrojů na trhu a potenciálně extrémním kolísáním cen. 3. Reformy trhu s elektřinou V rámci odvětvového šetření byla zjištěna řada reforem trhu, které by mohly zmírnit obavy o bezpečnost dodávek energie, nebo dokonce zcela odstranit potřebu existence kapacitních mechanismů. Členské státy by proto měly provést tyto reformy před zavedením kapacitního mechanismu nebo během jeho zavádění. Ceny odrážející skutečnou hodnotu elektřiny mohou poskytnout signály pro nové investice do spolehlivých a flexibilních kapacit potřebných pro zajištění bezpečných dodávek elektřiny. Zrušit příliš nízké cenové stropy a místo toho umožnit, aby ceny stoupaly a odrážely ochotu spotřebitelů platit, je tudíž klíčovou reformou trhu. Pravidla vyrovnávacích trhů by měla být zlepšena, aby se náklady, které nesou provozovatelé sítí v souvislosti se zachováváním rovnováhy systému, odrážely na cenách za nerovnováhu, jež platí účastníci trhu, kteří „nejsou v rovnováze“. Všichni účastníci trhu by měli mít motivaci a příležitost podpořit rovnováhu systému tím, že sladí skutečně naměřenou elektřinu, kterou vyrobili nebo spotřebovali, s elektřinou, k jejímuž nákupu či prodeji na termínových trzích se zavázali. Členské státy by mohly mít obavy, že zrušení cenových stropů a vyšší velkoobchodní ceny v době špičky ovlivní maloobchodní ceny. Odvětvové šetření však ukázalo, že s takovým rizikem si poradí trh sám, například zavedením zajišťovacích produktů, pomocí nichž se dodavatelé a koneční spotřebitelé budou moci ochránit před nejvyššími cenami, mimo jiné v delším časovém horizontu prostřednictvím dlouhodobých zajišťovacích smluv. Toto dlouhodobé zajištění může rovněž zvýhodnit investice výrobců tím, že přemění nejisté potenciální ceny při nedostatku na jistý pravidelný tok příjmů. Další využívání těchto zajišťovacích smluv by proto mělo být vnímáno jako užitečný vývoj, který by mohl v první řadě pomoci snížit potřebu kapacitních mechanismů. Regulační orgány se navíc mohou zdráhat dovolit, aby velkoobchodní ceny rostly, ať už ze strachu ze zneužití tržní síly, nebo kvůli obavám, že jejich růst povede k vyšším maloobchodním cenám pro domácnosti a průmysl. Riziko zneužití tržní síly spojené s výkyvy cen lze snížit rozšířením kruhu účastníků trhu a zlepšením hospodářské soutěže, jakož i zvýšením transparentnosti, zlepšením dostupnosti údajů a zlepšením sledování trhu. Druhá významná reforma trhu se týká účasti zprostředkovatelů reakce strany poptávky na trhu. Zlepšování schopnosti poptávky reagovat na ceny v reálném čase má zásadní význam, protože může zmírnit prudké nárůsty poptávky, a tak snížit potřebu dodatečné výrobní kapacity. Zprostředkovatelům reakce strany poptávky však v účasti na trhu stále brání významné překážky a v celé EU neexistuje jednotný právní rámec. Některých trhů se zprostředkovatelé reakce strany poptávky účastnit nesmí, zatímco aktivita na jiných trzích pro spotřebitele kvůli režimu síťových sazeb nebo chybějícím technickým pravidlům není atraktivní, nebo je dokonce nemožná. A konečně odvětvové šetření ukazuje, že by se měla zkontrolovat a přepracovat vymezení nabídkových zón, aby se mohly tvořit přiměřené místní ceny, které by podněcovaly investice do kapacit tam, kde jsou nedostatečné, jakož i do přenosové infrastruktury nezbytné pro přenos elektřiny od výrobců ke spotřebitelům. Iniciativa k uspořádání trhu s energií obsahuje návrhy řešení všech těchto otázek: rozvoj krátkodobých trhů, které reagují na potřebu variabilnějších a méně předvídatelných rostoucích podílů větrné a solární energie, vypracování harmonizovaných pravidel účasti poskytovatelů reakce strany poptávky, normalizace produktů zajišťujících rovnováhu a pravidel jejich přeshraničního poskytování – a tudíž zlepšení hospodářské soutěže na vyrovnávacím trhu, a zlepšení postupu vymezování nabídkových zón. Členské státy, které navrhují zavedení kapacitních mechanismů, by měly vyvinout přiměřené úsilí a pokusit se své obavy o přiměřenost zdrojů řešit reformami trhu. Jinými slovy, žádný kapacitní mechanismus by neměl být náhradou tržních reforem. 4. Kdy je vhodné zavést kapacitní mechanismus? Výše popsané tržní reformy mohou řešit mnohá selhání regulace a trhu způsobující nedostatek kapacity. Plné provedení tržní reformy však může trvat nebo nemusí být k úplnému vyřešení základního problému přiměřené kapacity dostačující. Některé členské státy se proto rozhodují přijmout doplňková opatření ve formě kapacitních mechanismů. Zatímco uspořádání kapacitních mechanismů jsou různá, v rámci všech jsou poskytovatelům kapacit nabízeny dodatečné příjmy v podobě plateb za dostupnost elektřiny. Tato odměna pravděpodobně zahrnuje státní podporu, která musí být oznámena Komisi ke schválení podle pravidel EU pro státní podporu. Je pravděpodobné, že Komise určité opatření bude pokládat za kapacitní mechanismus podléhající pravidlům státní podpory, pokud i) opatření iniciovala vláda a/nebo v něm hraje roli, ii) je jeho hlavním cílem zajistit bezpečnost dodávek elektřiny a iii) poskytuje poskytovatelům kapacit dodatečnou odměnu k příjmům, kterých (případně) dosahují prodejem elektřiny. Po oznámení opatření Komise na základě pokynů pro státní podporu v oblasti životního prostředí a energetiky nejprve posoudí, zda je dané opatření nezbytné k řešení jasně vymezeného problému s bezpečností dodávek energie, který nedokáže vyřešit sám trh. Členské státy to mohou prokázat poskytnutím věcných důkazů o tom, že trh pravděpodobně nedokáže zajistit úroveň bezpečnosti dodávek, která je podle nich přiměřená – definováno ve vztahu ke standardu ekonomické spolehlivosti založeném na ochotě spotřebitelů platit. Zároveň je třeba identifikovat selhání trhu, jež problém způsobila, kvantifikovat jejich pravděpodobný dopad na investice a spolehlivost systému a odhadnout rozdíl mezi předpokládanou a požadovanou úrovní bezpečnosti dodávek energie. Hodnocení přiměřenosti, která Komise dosud přezkoumala, obecně poskytují kvantifikovanou analýzu, ale odvětvové šetření ukazuje, že k zajištění toho, aby zavádění kapacitních mechanismů bylo založeno na objektivním a důkladném posouzení přiměřenosti elektroenergetického systému, zbývá vykonat ještě mnoho práce. V případě nedostatečně spolehlivého hodnocení přiměřenosti budou možná orgány muset odstranit problémy v oblasti přiměřenosti v krátkém časovém horizontu, což s sebou nese riziko zásahů, které jsou nákladné, rušivé a zvyšují nejistotu na trhu. Zaprvé, postupy výpočtu přiměřenosti zdrojů a přístup k němu se v jednotlivých členských státech značně liší. Jelikož členské státy používají různé metody, faktory a předpoklady, které nejsou jasně sdělovány, je obtížné zajistit spolehlivé a srovnatelné výsledky. Respondenti odvětvového šetření předkládají pádné argumenty, aby hodnocení přiměřenosti bylo srovnatelnější, ověřitelnější a objektivnější. Za účelem řešení těchto obav se v iniciativě Komise o uspořádání trhu navrhuje zavést koordinované evropské hodnocení přiměřenosti zdrojů, které bude založeno na harmonizované metodě. Zadruhé existuje značný prostor pro zlepšení přístupu členských států ke standardům spolehlivosti, tj. k vyhlášené úrovni bezpečnosti dodávek energie požadované vládou. Ekonomicky účinný standard spolehlivosti je založen na hodnotě, kterou spotřebitelé elektřiny přikládají bezpečnosti dodávek energie. Jinými slovy, členské státy by měly provést analýzu nákladů a přínosů a zjistit, do jaké míry je užitečné motivovat účastníky trhu k dosažení určitého standardu spolehlivosti. Mnoho členských států však takovou analýzu nákladů a přínosů neprovádí a neposuzuje hodnotu, jakou spotřebitelé přikládají nepřerušeným dodávkám elektřiny. Několik členských států, které zavedly kapacitní mechanismy, standard spolehlivosti ani nedefinovalo. V zemích, kde standardy spolehlivosti existují, často nejsou při navrhování kapacitního mechanismu nebo určování jeho rozměru zohledňovány. Na evropské úrovni vyvíjí Evropská síť provozovatelů elektroenergetických přenosových soustav (ENTSO-E) metodu hodnocení stavu přiměřenosti kapacit v celé Evropě založenou na pravděpodobnosti. Iniciativa Komise k uspořádání trhu s energií navrhuje další zlepšení hodnocení a vývoj celounijních metod výpočtu ekonomicky soudržných standardů spolehlivosti, které by měly tvořit základ všch rozhodnutí o zavedení kapacitního mechanismu. Dále předpokládá, že členské státy, které používají kapacitní mechanismy, zavedou standard spolehlivosti založený na hodnotě, kterou spotřebitelé přisuzují bezpečnosti dodávek energie.

Důkladné posouzení přiměřenosti zohledňující regionální situaci přiměřenosti a vycházející z jasně vymezeného standardu ekonomické spolehlivosti má zásadní význam pro identifikaci rizik týkajících se bezpečnosti dodávek energie a pro určení potřebného rozměru jakéhokoli kapacitního mechanismu. 5. Hledání vhodného řešení problému Pokud byly provedeny vhodné tržní reformy nebo již probíhá jejich plánování a při hodnocení přiměřenosti bylo zjištěno zbytkové selhání regulace nebo trhu, mohl by kapacitní mechanismus být vhodným prostředkem k zajištění bezpečnosti dodávek elektřiny pro spotřebitele. Existují různé typy kapacitních mechanismů a některé jsou jako reakce na různé obavy o přiměřenost vhodnější než jiné. 5.1 Jaké typy kapacitních mechanismů v Evropě existují? V rámci odvětvového šetření bylo v jedenácti členských státech zahrnutých do šetření zjištěno 35 kapacitních mechanismů. Lze je rozdělit na mechanismy „cílené“ a „pro celý trh“, přičemž cílem obou typů je zajištění dostatečné kapacity, a tedy splnění standardu spolehlivosti. Cílené mechanismy poskytují podporu jen na potřebné dodatečné kapacity nad rámec těch, které trh poskytuje bez dotací, zatímco mechanismy pro celý trh poskytují podporu všem účastníkům trhu, aby byl dosažen standard spolehlivosti. Dále je možné rozlišovat mezi „objemovými“ a „cenovými“ režimy. V rámci objemových režimů se předem stanoví celkové potřebné množství kapacity a poté se k určení ceny, jež má být zaplacena, použije postup pro celý trh. V rámci cenových režimů je cena administrativně stanovena na základě výpočtu tak, aby bylo dosaženo investic do požadovaného množství kapacity. V rámci odvětvového šetření byly zjištěny tři typy cílených mechanismů: strategické rezervy, kdy je určité množství kapacity odděleno od trhu, aby se mohla použít v nouzových situacích; výběrová řízení na nové kapacity, kdy se podpora poskytuje na nové investiční projekty, často soustředěné v konkrétní oblasti; a cenové platby za kapacitu, kdy jsou poskytovány správní platby za určitou podmnožinu kapacity na trhu. V rámci odvětvového šetření byly také zjištěny tři typy mechanismů pro celý trh: modely centrálního nákupu, v rámci nichž kupující požadovanou kapacitu nakoupí za dodavatele/spotřebitele; režimy decentralizovaných závazků, kdy dodavatelé mají povinnost sjednat si vlastní smluvní kapacitu, kterou požadují; a cenové platby za kapacitu, kdy je správní platba nabízena všem účastníkům trhu. A konečně byly v rámci odvětvového šetření v šesti z jedenácti členských států zjištěny ještě režimy reakce strany poptávky, známé rovněž jako režimy přerušitelnosti. Jedná se o cílené režimy, v rámci nichž jsou odměňováni pouze zprostředkovatelé reakce poptávky. 5.2 Které kapacitní mechanismy jsou vhodné k řešení kterých problémů? V závislosti na typu zjištěného problému s přiměřeností kapacit budou pravděpodobně vhodné různé typy kapacitních mechanismů. Hlavní problémy přiměřenosti, které se při odvětvovém šetření objevily, lze rozdělit do čtyř skupin: 1.obavy o dlouhodobou schopnost trhu poskytovat impulzy pro dostatečné investice; 2.dočasné obavy v případě, že při současném uspořádání trh nemůže vysílat dostatečně silné investiční signály, ale předpokládá se, že v dlouhodobém horizontu bude trh efektivní; 3.obavy místní povahy (tj. na konkrétním místě v členském státě), které nelze dostatečně rychle vyřešit investováním do přenosu ani lepším vymezením nabídkových zón; a 4.obavy, že spotřebitelé energie nebudou (bez dodatečné podpory) hrát při řízení poptávky po elektřině a zabezpečování dodávek dostatečnou úlohu. Obavy týkající se dlouhodobé přiměřenosti Jsou-li zjištěny obavy týkající se dlouhodobé přiměřenosti, bude nejvhodnějším kapacitním mechanismem k řešení problému, přičemž narušení hospodářské soutěže a obchodu budou minimalizována, pravděpodobně objemový režim pro celý trh. Prostřednictvím tohoto mechanismu lze potenciální příjmy z nejistých období vysokých cen v době nedostatku vyměnit za garantovaný pravidelný a stálý příjem. Dokáže tedy zvýšit investiční jistotu. Pro zajištění soudržnosti mezi tržními reformami, které jsou nezbytné pro zajištění dovozu ve správný čas, a zavedeným kapacitním mechanismem by nejlepší volbou mohl být režim založený na „možnostech spolehlivosti“. V rámci takového režimu účastníci pobírají určitý pravidelný příjem za kapacitu, ale vzdávají se možnosti vydělat na vysokých cenách při nedostatku elektřiny. Obavy týkající se dočasné přiměřenosti Pokud skutečnost, že je v dlouhodobém horizontu možné trh reformovat, a zajistit tak dostatečné investiční pobídky, vyplývá z posouzení přiměřenosti a jsou-li o tom zároveň přesvědčeni tvůrci politik a je-li dostupná kapacita dostačující k zabezpečení dodávek energie do doby, než trhy zajistí investice, nejsou dlouhodobé zásahy nutné. Případně však může být nezbytné zajistit, aby stávající kapacita nebyla předčasně uzavřena.

Za těchto okolností je strategická rezerva pravděpodobně nejvhodnějším řešením, jelikož může pomoci při kontrole množství stávající kapacity opouštějící trh. Navíc lze pomocí rezervy minimalizovat narušování trhu, pokud je udržována na co nejmenší úrovni, není navržena pro podporu nových výrobních kapacit a sama je od trhu oddělena, aby zůstaly zachovány cenové signály trhu a motivace pro kapacity k setrvání na trhu. Za účelem zajištění jejich dočasné povahy by strategické rezervy neměly vyžadovat dlouhodobé závazky (například roční obnovitelné smlouvy) nebo přípravné doby. Do strategických rezerv by se již na počátku mělo začlenit přesné konečné datum vázané na plánované tržní reformy, což pomůže zachovat budoucí investiční signály. Obavy týkající se přiměřenosti místních kapacit Obavy místního charakteru lze ve většině případů nejlépe řešit lepším propojením místní oblasti s ostatními oblastmi s dostatečnou kapacitou. Pokud lepší propojení není možné (např. na odlehlých ostrovech) nebo je příliš nákladné, měl by se místní nedostatek projevit na místních cenách za elektřinu, což poslouží jako pobídka k investicím do nových kapacit i jako motivace pro spotřebitele k úsporám energie. To vyžaduje samostatnou nabídkovou zónu v dané oblasti. Pokud není možné ani zavedení samostatné nabídkové zóny například proto, že je deficitní oblast tak malá, že by zde neexistovala žádná hospodářská soutěž a kapacita v zóně by musela být plně regulována, může být vhodné zavést kapacitní mechanismus. Pokud byly zjištěny obavy týkající se dlouhodobější přiměřenosti a je zaváděn mechanismus pro celý trh, může být mechanismus pro celý trh někdy přizpůsoben tak, aby vyřešil i problém přiměřenosti místních kapacit. Itálie například plánuje a Irsko zvažuje vytvoření zón cen za kapacitu v rámci kapacitního mechanismu pro celý trh za účelem poskytování signálů pro místní investice. K řešení obav týkajících se přiměřenosti místních kapacit by mohlo být vhodné i cílenější opatření. Některé formy strategické rezervy mohou být omezeny pouze na konkrétní region, stejně jako výběrové řízení na nové kapacity. Rozměr těchto cílených mechanismů lze přizpůsobit zjištěné kapacitní mezeře. S výběrovým řízením se však pojí zvláštní riziko – nové kapacity totiž vytlačí stávající kapacity z trhu, a tak vznikne situace, kdy se účastníci trhu se zájmem investovat budou v budoucnu spíše spoléhat na výběrová řízení než reagovat na signály trhu. Závěrem lze říci, že kromě velmi izolovaných systémů, kde je přenos příliš nákladný, lze jako pravděpodobně nejvhodnější dlouhodobé řešení obav týkajících se místních kapacit uvést novou přenosovou infrastrukturu nebo strukturální reformy trhů s elektřinou odrážející místní překážky. Při provádění požadovaných reforem však mohou být nezbytnými nástroji místní kapacitní mechanismy. Obavy týkající se úlohy spotřebitelů energie Čtvrtým typem obav jsou obavy z toho, že poptávka ze strany spotřebitelů energie zůstane neflexibilní, ačkoli flexibilní poptávka má zásadní význam pro nákladově efektivní dosažení rovnováhy na trhu s elektřinou se stále většími výkyvy velkoobchodních cen způsobenými variabilní výrobou energie z obnovitelných zdrojů a potenciálem vysokých cen při nedostatku elektřiny. Tato obava může členský stát vést k zavedení režimu přerušitelnosti nebo zvláštních pravidel s cílem podnítit v rámci objemového režimu pro celý trh reakci strany poptávky. Z prvotního posouzení osmi režimů přerušitelnosti používaných v jedenácti členských státech vypracovaného Komisí vyplývá, že by jejich použití mohlo být kvůli přínosu pro krátkodobou i dlouhodobou bezpečnost dodávek energie oprávněné. Reakce strany poptávky může poskytnout užitečné nástroje pro krátkodobé vyvážení systému; z dlouhodobého hlediska má plně responzivní strana poptávky potenciál odstranit potřebu existence kapacitních mechanismů, jelikož by spotřebitelům umožnila platit za různou úroveň spolehlivosti. Vhodnost režimů přerušitelnosti – a tudíž i jejich soulad s pravidly EU pro státní podporu – však závisí především na jejich uspořádání a na tom, jak ve skutečnosti fungují. Pravidla státní podpory běžně vyžadují, aby kapacitní mechanismy byly otevřené pro všechny nové technologie. V případě mechanismu reakce na straně poptávky však neexistence hospodářské soutěže mezi různými zdroji může být odůvodněná. Pokud režim reakce strany poptávky umožňuje širokou účast velkých i malých průmyslových podniků a zprostředkovatelů reakce strany poptávky, neposkytuje nadbytečnou kapacitu, je založen na zadávání zakázek na základě soutěže a je navržen tak, aby neovlivňoval tvorbu přiměřených cen při nedostatku elektřiny, může být vhodnou formou intervence. Naproti tomu ty režimy reakce strany poptávky, v rámci nichž pouze menší část velkých průmyslových příjemců podpory poskytuje příliš velké množství kapacity, pravděpodobně podle pravidel státní podpory nebudou schváleny. Existuje u nich riziko, že budou dotována energeticky náročná průmyslová odvětví, aniž by to jiným spotřebitelům přinášelo odpovídající užitek v podobě zvýšené bezpečnosti dodávek energie. Osvědčené postupy zjištěné při odvětvovém šetření také ukazují, že pokud je dostupná zvláštní podpora pro reakci strany poptávky, neměla by být dostupná neomezeně. Cílem by měla být podpora rozvoje reakce strany poptávky, aby se v dlouhodobém horizontu mohla účastnit hospodářské soutěže (nebo kapacitního mechanismu pro celý trh). Platby za kapacitu jsou obecně nevhodné A konečně pokud jde o „platby za kapacitu“, z odvětvového šetření vyplývá, že tyto mechanismy pravděpodobně nestanoví správnou cenu za kapacitu, jelikož neumožňují trhu stanovit správnou cenu za kapacitu prostřednictvím hospodářské soutěže, ale spoléhají na „správní“ stanovení ceny. Proto není pravděpodobné, že by správně odrážely skutečný stav nedostatku. Tyto režimy s sebou nesou velké riziko nedostatečné nebo nadměrné nabídky kapacit, zvláště když obvykle reagují pomalu na změny podmínek na trhu. Obecně se tedy předpokládá, že cenové mechanismy pravděpodobně nebudou vhodným opatřením, bez ohledu na konkrétní zjištěnou obavu. Volba takového typu kapacitního mechanismu, který je vhodný k řešení zjištěného problému: K řešení dlouhodobých rizik jsou nejvhodnějším nástrojem kapacitní mechanismy pro celý trh – úlohu kapacitního mechanismu by ale zároveň měly omezovat tržní reformy. K řešení dočasných rizik je pravděpodobně vhodnějším nástrojem strategická rezerva, zatímco reformy trhu pomáhají zajistit dlouhodobější bezpečnost dodávek energie. Rezerva musí být od trhu oddělena. Problém přiměřenosti místních kapacit by se měl řešit pomocí lepšího propojení sítí nebo vhodnějších nabídkových zón; různé mechanismy ale mohou být vhodnými přechodnými nástroji. Vhodným řešením při rozvoji flexibilní strany poptávky by mohl být režim přerušitelnosti. Správní platby za kapacitu pravděpodobně vhodné nebudou, protože chybějící konkurenční postup s sebou nese vysoké riziko nedosažení cíle nebo nadměrné kompenzace. 6. Promyšlená koncepce jako záruka Bez ohledu na zvolený režim musí všechny členské státy pečlivě zvážit možnosti, jak koncipovat tři základní prvky kapacitních mechanismů: způsobilost: kdo se může účastnit kapacitního mechanismu? přidělení kapacity: jak stanovit cenu kapacity a vybrat poskytovatele kapacit?

koncept výrobku: jaké jsou závazky poskytovatelů kapacit a sankce za jejich nedodržování? Rozhodnutí ve všech těchto oblastech jsou určující pro účinnost kapacitního mechanismu při dosahování bezpečnosti dodávek energie za vynaložení co nejnižších nákladů a pro míru, do jaké mechanismus ovlivní hospodářskou soutěž a obchod mezi poskytovateli kapacit, kteří v rámci mechanismu soutěží o dotace, a to prostřednictvím narušování trhu s elektřinou a mezi členskými státy. 6.1 Způsobilost – kdo se může účastnit? Pokud jde o způsobilost, mnoho stávajících kapacitních mechanismů je otevřených pouze pro omezený počet poskytovatelů kapacit. V některých případech jsou někteří poskytovatelé kapacit z účasti výslovně vyloučeni. V jiných případech je počet potenciálních poskytovatelů kapacit implicitně omezen například požadavky na velikost, environmentálními požadavky nebo krátkou přípravnou dobou. Nové a stávající kapacity jsou často poskytovány spíše odděleně, než aby bylo podporováno jejich soutěžení v rámci jednoho kapacitního mechanismu, a tak není využita příležitost zvýšit konkurenční tlak na všechny účastníky. Kapacity z jiných zemí jsou obvykle vyloučeny, a některé členské státy při posuzování potřebné domácí kapacity k přínosu dovozu dokonce ani nepřihlížejí, což má za následek nahromadění vnitrostátních nadměrných kapacit. Šetření také ukázalo, že u příliš selektivních kapacitních mechanismů hrozí, že svým účastníkům poskytnou nadměrnou kompenzaci, protože konkurenční tlak je menší, když se přidělování týká jen omezeného počtu účastníků. Platby poskytovatelům kapacit plynoucí z této omezené hospodářské soutěže jsou obvykle vyšší než financování, jež pro poskytování služby dostupnosti skutečně potřebují. Pokud je způsobilost omezená, členské státy v průběhu času často zavádějí dodatečné mechanismy, takže nakonec mají téměř všechny kapacity možnost požadovat podporu. To pomáhá vysvětlit, proč bylo v pouhých jedenácti státech zjištěno 35 mechanismů. Takový nesystematický přístup k přiměřenosti kapacit může vést k neefektivnosti, přičemž použití více kapacitních mechanismů obvykle není vhodné, až na případy, kdy dodatečný mechanismus slouží k podpoře reakce strany poptávky. Pokud již někde například kapacitní mechanismus pro celý trh existuje, musí být zavedení dodatečného kapacitního mechanismu odůvodněno prokázáním dodatečného selhání trhu, které nelze vyřešit pomocí mechanismu pro celý trh. Tato situace se však mění. Setkáváme se s rostoucí a vítanou tendencí otevírat mechanismy širšímu okruhu potenciálních poskytovatelů kapacit a nové mechanismy vyvíjené ve Francii, Irsku, Itálii a Polsku jsou všechny koncipovány tak, aby umožnily soutěž různých technologií a nových i stávajících zdrojů. Francie a Irsko také vypracovávají plány, které v jejich kapacitních mechanismech umožní přeshraniční účast. To má zásadní význam pro odstranění narušení investičních signálů, jež zvýhodňují domácí investice a upřednostňují zavedené poskytovatele. Vytváří to rovněž pobídky pro pokračující investice do propojení, pokud je to ten nákladově nejefektivnější způsob, jak zvýšit bezpečnost dodávek energie. V průběžné zprávě o odvětvovém šetření Komise navrhla možné způsoby provedení přeshraniční účasti v praxi. Komise ve své iniciativě k uspořádání trhu s energií navrhuje závazná společná pravidla přeshraniční účasti za účelem zjednodušení, snížení neefektivnosti a v konečném důsledku i nákladů pro spotřebitele, jakož i dodržování cílů členských států v oblasti snižování emisí uhlíku. Zatímco otevřená způsobilost obecně přináší velké výhody, v rámci odvětvového šetření byly zjištěny dvě výjimky z tohoto pravidla. Zaprvé, dlouhodobý význam reakce strany poptávky jakožto prostředku nápravy selhání trhu může odůvodnit jen režimy přerušitelnosti omezené na reakci strany poptávky. Zadruhé, jelikož jsou strategické rezervy vhodné pouze k řešení dočasných problémů a jelikož musí být koncipovány tak, aby narušení trhu bylo minimální, neměly by podporovat nové kapacity vyžadující dlouhodobé závazky. 6.2 Přidělení kapacity – stanovení ceny kapacity a výběr poskytovatelů kapacit V rámci odvětvového šetření byly zjištěny správní i konkurenční postupy přidělování. V rámci správního postupu přidělování jsou všichni způsobilí poskytovatelé kapacit vybíráni bez soutěže a výše odměny za kapacitu je stanovena předem orgány veřejné moci nebo dvoustranně vyjednána mezi orgány a poskytovateli kapacit. Konkurenční postup přidělování umožňuje poskytovatelům kapacit soutěžit mezi sebou v poskytování požadované úrovně kapacity a výše odměny za kapacitu je stanovena působením tržních sil. Správní postupy přidělování pravděpodobně neodhalí skutečnou hodnotu kapacity, takže je nepravděpodobné, že budou nákladově efektivní, protože u nich existuje riziko poskytování příliš velkého nebo malého množství kapacity. Kvůli chybějícímu konkurenčnímu postupu je také vynechána příležitost přinášet spotřebitelům vyšší hodnotu. Například ve Španělsku se cena za přerušitelnost služeb po zavedení otevřené aukce snížila téměř o polovinu. Konkurenční postupy přidělování v kombinaci s pravidly způsobilosti, která zajistí soutěž mezi všemi možnými poskytovateli, kteří jsou schopni poskytnout požadovanou kapacitu, jsou v zásadě lepším nástrojem. Doposud byly v jedenácti členských státech zahrnutých do šetření rovnoměrně zastoupeny jak správní, tak konkurenční postupy, avšak nové nebo revidované mechanismy, které členské státy plánují, stále častěji zahrnují nabídková řízení. Irsko a Itálie například plánují nahrazení správních postupů přidělování otevřenými aukcemi. 6.3 Produkt kapacity – co musí poskytovatelé kapacit dělat? Všechny kapacitní mechanismy zahrnují určité závazky, které poskytovatelé kapacit musí splňovat a které sahají od závazků vybudovat a provozovat elektrárnu přes závazky spojené s plněním pokynů provozovatele sítě (např. vyrábět elektřinu) až po komplexnější závazky (např. možnosti spolehlivosti, jež vyžadují vrácení finančních prostředků v případě, že realizační cenu převýší cena referenční). Pro případ, že poskytovatelé kapacit nesplní své závazky, existuje mnoho různých pravidel (sankce). Některé mechanismy jednoduše vylučují poskytovatele kapacit z přijímání budoucích plateb, ale většina z nich vyžaduje, aby obdržené platby vrátili nebo aby uhradili dodatečnou sankci. V rámci odvětvového šetření bylo zjištěno, že pokud jsou závazky omezené a sankce za nedodržování závazků malé, nejsou elektrárny dostatečně motivované k tomu, aby byly spolehlivé. Sankce v kapacitních mechanismech i ceny při nedostatku elektřiny vysílají signály pro výrobu nebo snížení poptávky ve stavu nedostatku. Avšak pouze ceny elektřiny vysílají signál pro dovoz v rámci vnitřního trhu s energií. Za účelem zabránění narušení přeshraničního obchodu by proto členské státy neměly signály o cenách elektřiny nahrazovat sankcemi v kapacitních mechanismech. Dále bylo zjištěno, že mechanismy, jejichž součástí je reakce strany poptávky, obvykle ukládají zprostředkovatelům reakce strany poptávky jiné povinnosti než výrobcům elektřiny. Určité rozlišení závazků a sankcí mezi výrobou a reakcí strany poptávky může být opodstatněné, přinejmenším krátkodobě, aby se umožnilo vytvoření reakce strany poptávky, která bude z dlouhodobého hlediska lepší reakcí na související selhání trhu než kapacitní mechanismy. 6.4 Minimalizace narušování hospodářské soutěže a trhu prostřednictvím vhodného uspořádání

Kapacitní mechanismy mohou narušovat hospodářskou soutěž na trhu s elektřinou jak v rámci členského státu, jenž mechanismus zavádí, tak na přeshraničním trhu. V odvětvovém šetření však bylo zjištěno, že tato narušení lze z velké části řešit zajištěním větší konkurence v rámci samotného kapacitního mechanismu. Zaprvé, pokud jde o koncentrované trhy s elektřinou, mohou kapacitní mechanismy narušit hospodářskou soutěž na trhu s elektřinou v tom členském státě, který mechanismus zavádí. V tomto případě mají z kapacitního mechanismu v podstatě příjem jen stávající kapacity v rukou zavedených poskytovatelů. To zvětšuje překážky, které konkurentům brání ve vstupu na trh, a posiluje koncentraci trhu s elektřinou. Otevřený a konkurenční postup výběru poskytovatelů kapacit, při kterém mohou noví účastníci se všemi technologiemi soutěžit se stávajícími poskytovateli kapacit, značně pomůže toto narušování hospodářské soutěže omezit. Pro vytvoření rovných podmínek pro nové účastníky mohou být zejména v decentralizovaných režimech nezbytná dodatečná ochranná opatření (např. transparentní a organizované obchodování s osvědčeními). Za určitých okolností je naopak možné využít na pomoc pro vstup nového účastníka kapacitní mechanismy, např. prostřednictvím nabídky dlouhodobých smluv pro novou kapacitu nebo prémie za účast ve výběrových řízeních. Zadruhé, kapacitní mechanismy způsobují narušení přesahující hranice jak změnou signálů pro obchodování s elektřinou, tak ovlivňováním pobídek pro investice do domácích i zahraničních kapacit a do propojení. Vzhledem k významu cen elektřiny jakožto signálu pro účinný dovoz a vývoz elektřiny v rámci vnitřního trhu s energií by kapacitní mechanismy měly být koncipovány tak, aby mohly existovat zároveň s vysokými cenami při nedostatku elektřiny. Členský stát, který se rozhodne spoléhat na ceny elektřiny, může být ve správný čas přitažlivý pro dovozce a zároveň poskytovat silnou motivaci k dosažení spolehlivosti. Reformy, které umožní současnou existenci cen při nedostatku elektřiny a s nimi slučitelného konceptu produktu kapacity, proto mají rozhodující význam pro zabránění narušování trhu. Kromě potenciálního dopadu na obchod v období nedostatku mají kapacitní mechanismy pro celý trh obecně tlumivý účinek na ceny elektřiny, protože část příjmu poskytovatelů kapacit nyní plyne z kapacitního mechanismu, a ne z trhu s elektřinou. Pokud je příjem za kapacitu dostupný jen pro domácí poskytovatele kapacit, způsobuje tento tlumivý účinek narušení ve prospěch investic do domácích kapacit spíše než do kapacit v jiných zemích nebo do propojení, které také zajišťují bezpečnost dodávek energie. Plná přeshraniční účast v mechanismech pro celý trh má proto zásadní význam pro vysílání účinných signálů a zabránění vzniku překážek na vnitřním trhu s energií. Z odvětvového šetření vyplývá, že kapacitní mechanismy by měly být otevřené všem typům potenciálních poskytovatelů kapacit a měly by zahrnovat konkurenční postup stanovení ceny, aby se prostřednictvím hospodářské soutěže minimalizovala cena za kapacitu. Konkurence mezi poskytovateli kapacit by měla být co největší a zvláštní pozornost by měla být věnována novým účastníkům. Kapacitní mechanismy by měly zajistit pobídky pro spolehlivost a měly by být koncipovány tak, aby mohly existovat zároveň s cenami při nedostatku elektřiny, čímž se zabrání nepřijatelnému narušování trhu a nadměrné domácí kapacitě. Kapacitní mechanismy pro celý trh by měly umožňovat přímou přeshraniční účast, aby se zajistily pobídky pro pokračující investice do propojení a snížily dlouhodobé náklady na zabezpečení dodávek energie v EU. 7. Závěry a další kroky S ohledem na neustálý vývoj na trzích s elektřinou v EU a jejich reformy Komise nadále bude pečlivě sledovat vývoj kapacitních mechanismů a na základě své vyvíjející se rozhodovací praxe zlepšovat pokyny uvedené v této závěrečné zprávě a jejích přílohách. Z odvětvového šetření lze vyvodit osm celkových závěrů. Zaprvé se ukázalo, že navzdory současné nadměrné kapacitě v EU jako celku existují všeobecné obavy, že v budoucnu na trhu nezůstane dostatečná výrobní kapacita nebo nebude včas k dispozici, aby zajistila bezpečnost dodávek energie. Zadruhé, reformy trhů s elektřinou jsou nevyhnutelné, protože pomáhají řešit obavy z neodpovídající bezpečnosti dodávek energie. Většina členských států však ještě musí provést náležité reformy. Komise proto ve své iniciativě k uspořádání trhu s energií navrhuje několik reforem ke zlepšení fungování trhů s elektřinou v EU a bude od členských států vyžadovat, aby prováděly reformy, jež doplní plánované zavedení jakéhokoli kapacitního mechanismu. Zatřetí, přestože reformovaný trh v zásadě může zajistit bezpečnost dodávek, může přetrvávat nejistota ohledně toho, zda mohou stále více kolísající ceny na trhu a jen výjimečný stav nedostatku být podnětem pro dlouhodobá investiční rozhodnutí. Některé členské státy se proto kvůli zajištění bezpečnosti dodávek elektřiny rozhodly zavést kapacitní mechanismy. Tyto mechanismy zahrnují státní podporu a musí být oznámeny Evropské komisi v souladu s pravidly pro státní podporu. Tyto mechanismy budou s přihlédnutím k výsledkům odvětvového šetření shrnutých v tomto sdělení schváleny, pokud členské státy prokážou jejich nezbytnost a pokud bude narušení hospodářské soutěže, jež způsobují, minimalizováno v souladu s vnitřním trhem a s pravidly pro státní podporu. Začtvrté má pro identifikaci rizik týkajících se bezpečnosti dodávek energie a určení potřebného rozměru jakéhokoli kapacitního mechanismu zásadní význam důkladné posouzení přiměřenosti podle jasně vymezeného standardu ekonomické spolehlivosti. Toto důkladné posouzení značně sníží riziko nadměrné nabídky a pomůže omezit narušení hospodářské soutěže, jež kapacitní mechanismy způsobují. Další harmonizace posuzování přiměřenosti v rámci EU pomůže zvýšit transparentnost a vybudovat důvěru ve výsledky tohoto posuzování. Komise proto ve své iniciativě k uspořádání trhu navrhuje, aby byla vypracována lepší celounijní metodika posuzování přiměřenosti a aby Evropská síť provozovatelů elektroenergetických přenosových soustav prováděla výroční hodnocení přiměřenosti. Zapáté by zvolený typ kapacitního mechanismu měl být vhodný k řešení zjištěného problému: Pokud členský stát zjistí dlouhodobé riziko, že investice nebudou dostatečné, jsou pravděpodobně nejvhodnější formou zásahu kapacitní mechanismy pro celý trh (jako ty, které zavedly Spojené království a Francie a jejichž zavedení plánuje Irsko a Itálie). Za účelem omezení státní podpory vyžadované v rámci kapacitního mechanismu by také měly být provedeny tržní reformy. Pokud členský stát zjistí dočasné riziko, je pravděpodobně nejvhodnější formou zásahu strategická rezerva, jelikož je koncipována k řešení situací, kdy trh zajišťuje bezpečnost dodávek energie v dlouhodobém horizontu, ale existují obavy o kapacitu v krátkodobém či střednědobém horizontu. Strategické rezervy by měly být použity pouze v nouzových situacích. Měly by být odděleny od trhu, aby se minimalizovalo narušení jeho každodenního fungování. Strategické rezervy musí mít charakter přechodných opatření, která doplňují tržní reformy a jejichž využívání je ukončeno, jakmile reformy začnou působit. Pokud členský stát zjistí problém přiměřenosti místních výrobních kapacit, závisí volba mechanismu na daných tržních podmínkách. Z dlouhodobého hlediska by se však místní problém měl řešit pomocí lepšího propojení sítí nebo vhodnějších nabídkových zón, které zavedou místní ceny elektřiny odrážející rovnováhu místní nabídky a poptávky. Pokud má členský stát obavy z nedostatečného rozvoje flexibilní strany poptávky, může být vhodným řešením režim přerušitelnosti, ačkoli je třeba dbát na to, aby se režim nepřeměnil na dotaci pro energeticky náročná průmyslová odvětví. Bez ohledu na zvolený mechanismus by mechanismus měl být pravidelně přezkoumán, aby se ověřilo, zda je kapacitní mechanismus stále potřebný. Bez ohledu na specifické problémy, jimž členský stát čelí, správní platby za kapacitu pravděpodobně vhodné nebudou, protože chybějící konkurenční postup s sebou nese vysoké riziko nedosažení kapacitního cíle nebo nadměrné kompenzace.