1.27

uzavírá, že pro úspěšné zavedení směrnice o skládkování je možné jako nezbytné identifikovat následující faktory úspěchu: a. Proaktivní přístup: Je zjevné, že některé členské státy pokročily k provádění budoucí směrnice o skládkování již v první polovině 90. let, ne-li dříve. Díky tomuto proaktivnímu přístupu se mnoha regionálním a místním orgánům podařilo relativně snadno vyhovět lhůtám po transpozici směrnice do národních či regionálních právních předpisů. b. Uplatnění směrnice v širším kontextu: Zavádění směrnice nesmí být chápáno jako izolované politické opatření. Odstraňování odpadů je součástí řízení surovinových zdrojů a musí být chápáno v tomto politickém kontextu. Je tedy důležité vyvinout integrovanou národní, regionální a lokální strategii, která navazuje nejen na další systémy nakládání s odpadem, ale i na jiné politické oblasti, např. na politiku veřejných zakázek a politiku účinnosti zdrojů. c. Regionální a místní orgány musí dostat prostředky, aby mohly dostát své odpovědnosti: Zavedení nových systémů recyklace a jiných alternativních způsobů zpracování odpadu, kampaně ke zvýšení veřejné informovanosti, modernizace skládek atd., to vše vyžaduje na úrovní regionálních a místních orgánů znalostní, personální a finanční zdroje. Přesun fondů z vyšších úrovní státní správy nebo možnost územních orgánů zavést daňové mechanismy je tedy často nutnou podmínkou dosažení záměrů směrnice o skládkování. d. Spolupráce všech úrovní správy a výměna informací: Jelikož je zavedení směrnice do praxe téměř ve všech členských státech úkolem různých úrovní správy, je pro správnou implementaci nezbytná spolupráce všech těchto úrovní. To zahrnuje výměnu poznatků, jak splnit tyto nové, přísnější požadavky na budování, provozování a uzavírání skládek a následnou péči o jejich území a jak uvést do praxe alternativní způsoby nakládání s odpadem. Kromě toho musí politika odpadového hospodářství často překonávat administrativní překážky kladené sousedícími obcemi a regiony, např. při zakládání společných zařízení ke zpracování odpadu nebo recyklačních systémů. e. Finanční podněty: Podniky jednají především podle logiky hospodárnosti, takže je důležité na ně působit finančními podněty ke snižování objemu odpadu, který se vyváží na skládky, tedy zvýšením ceny skládkování, například formou daně ze skládkování. f. Podpůrné alternativy: Aby bylo možné odklonit tok odpadu směřující na skládky, musí jeho producenti dostat ekonomicky přijatelná alternativní řešení nakládání s odpadem. Pokud takové alternativy neexistují nebo nedostačují, je nutné je stimulovat. Aby se zabránilo zvyšování intenzity dopravy odpadu, je třeba podpořit lokální řešení, jako je domácí kompostování nebo zařízení ke zpracovávání odpadu uvnitř podniků. g. Boj proti divokým skládkám: Zvyšování cen zpracování odpadu může vést ke zvýšení podílu nelegálně ukládaného odpadu. Ilegálním způsobům ukládání odpadu může zabránit kombinace preventivních a sankčních opatření. Tato opatření vyžadují, aby se alespoň po přechodnou dobu tomuto úkolu věnovaly dodatečné personální zdroje. h. Zvyšování informovanosti veřejnosti a konzultace se zúčastněnými stranami: K tomu, aby se snížil objem produkovaného a skládkovaného odpadu, je nutná aktivní účast občanů a podniků. Proto jsou nezbytné informační kampaně a konzultace se zúčastněnými stranami, kombinované s účinnými opatřeními v oblasti infrastruktury.