Zpráva hodnotí uplatňování směrnice v souladu s článkem 10 směrnice, který stanoví, že Komise musí Evropskému parlamentu a Radě předložit zprávu, ve které posoudí, do jaké míry přijaly členské státy opatření nezbytná k dosažení souladu se směrnicí.

Směrnice stanoví obecné právo na tlumočení a překlad v trestním řízení od okamžiku, kdy jsou osoby informovány příslušnými orgány, že jsou podezřelé nebo obviněné ze spáchání trestného činu, až do ukončení řízení.

Popis a analýza v této zprávě jsou založeny především na informacích, které členské státy poskytly Komisi prostřednictvím oznámení vnitrostátních opatření, jimiž se směrnice provádí. Zpráva je rovněž založena na veřejně dostupných studiích provedených Agenturou Evropské unie pro základní práva nebo externími zúčastněnými stranami, které posuzují provádění směrnic o procesních právech s využitím grantů na akce v rámci programu Spravedlnost.

Zpráva se zaměřuje na opatření, která členské státy k provedení této směrnice dosud přijaly. Posuzuje, zda členské státy provedly směrnici ve stanovené lhůtě a zda vnitrostátní právní předpisy dosahují cílů směrnice a splňují její požadavky.

2.Obecné posouzení

Podle článku 9 měly členské státy povinnost provést směrnici do vnitrostátního práva do 27. října 2013. Ke dni uplynutí lhůty pro provedení do vnitrostátního práva nesdělilo 16 členských států Komisi nezbytná opatření: Belgie, Bulharsko, Irsko, Řecko, Španělsko, Itálie, Kypr, Litva, Lucembursko, Maďarsko, Malta, Rakousko, Rumunsko, Slovinsko, Slovensko a Finsko. V důsledku toho se Komise dne 29. listopadu 2013 rozhodla zahájit proti těmto 16 členským státům řízení o nesplnění povinnosti podle článku 258 Smlouvy o fungování EU z důvodu nesdělení nebo částečného sdělení prováděcích opatření.

Hlavním cílem Komise bylo zajistit, aby všechny členské státy provedly požadavky směrnice do svých vnitrostátních právních předpisů tak, aby práva, která obsahuje, byla chráněna v celé Evropské unii. Provedení směrnice je nezbytným předpokladem pro řádné posouzení toho, do jaké míry členské státy přijaly opatření nezbytná pro dosažení souladu se směrnicí. Komise začala soulad vnitrostátních opatření se směrnicí posuzovat, jakmile je členské státy oznámily. Zpoždění v provádění zdržela celý proces hodnocení. Některá řízení o nesplnění povinnosti z důvodu nesdělení nebo částečného sdělení by mohla být ukončena až v roce 2018 v návaznosti na legislativní změny přijaté členskými státy. Za těchto okolností a vzhledem ke složitosti posouzení všech opatření oznámených 27 členskými státy, pro něž je tato směrnice závazná, se zvláštním zřetelem k odlišným vnitrostátním právním systémům, nebylo možné, aby Komise tuto zprávu předložila dříve.

Ačkoli je dopad směrnice omezen na stanovení minimálních pravidel a v důsledku toho ponechává možnost rozdílů mezi vnitrostátními trestněprávními procesními předpisy, ukládá členským státům jasné povinnosti.

Posouzení poukázalo na některé problémy týkající se souladu v několika členských státech, zejména pokud jde o komunikaci mezi podezřelými nebo obviněnými a jejich právním zástupcem, překlad podstatných dokumentů a náklady na tlumočení a překlad. Nebudou-li napraveny, mohou tyto rozdíly nepříznivě ovlivnit účinnost práv stanovených touto směrnicí. S cílem zajistit soulad se směrnicí v celé Evropské unii přijme Komise veškerá vhodná opatření, včetně případného zahájení řízení o nesplnění povinnosti podle článku 258 Smlouvy o fungování Evropské unie.

V souladu s články 1 a 2 protokolu č. 22 se Dánsko neúčastní přijímání této směrnice a tato směrnice pro ně není závazná ani použitelná. Toto posouzení se proto Dánskem nezabývá.

V souladu s článkem 3 protokolu č. 21 o postavení Spojeného království a Irska s ohledem na prostor svobody, bezpečnosti a práva, oznámily Spojené království a Irsko své přání účastnit se přijímání a používání této směrnice.

3.Konkrétní posuzované body

3.1.Předmět a oblast působnosti (článek 1)

Článek 1 směrnice stanoví předmět a oblast působnosti směrnice jako zajištění práva na překlad a tlumočení v trestním řízení pro podezřelé nebo obviněné, kteří nemluví jazykem řízení nebo mu nerozumí. Hlavním cílem směrnice je umožnit uplatňování těchto práv v praxi, aby bylo zajištěno právo na spravedlivý proces. Právo na tlumočení a překlad se vztahuje také na řízení týkající se evropského zatýkacího rozkazu.

3.1.1.Oblast působnosti – čl. 1 odst. 2

Ustanovení čl. 1 odst. 2 směrnice stanoví, že uplatnění práva na tlumočení a překlad v trestním řízení a v řízení o výkonu evropského zatýkacího rozkazu se zaručuje od okamžiku, kdy příslušné orgány vyrozumí dotyčnou osobu o tom, že je podezřelá nebo obviněná ze spáchání trestného činu, až do ukončení řízení, tedy do doby, než je rozhodnutí konečné a pravomocné.

Ve většině členských států jsou okamžik a doba trvání uplatnění práva na tlumočení a překlad zajištěny obecným ustanovením uvádějícím okamžik, v němž se právo uplatňuje (např. „kdykoli během trestního řízení“, „po celé trestní řízení“, „v trestním řízení“, „během výkonu procesních úkonů“). Okamžik a prostředky informování osob o tom, že jsou podezřelé nebo obviněné ze spáchání trestného činu, však nejsou ve většině členských států v prováděcích opatřeních výslovně uvedeny, nicméně je lze dovodit z podrobné analýzy různých stadií trestního řízení v příslušných právních řádech.

3.1.2.Méně závažné trestné činy – čl. 1 odst. 3

Ustanovení čl. 1 odst. 3 směrnice zajišťuje, že pokud vnitrostátní právo stanoví, že sankce za méně závažné trestné činy ukládá jiný orgán než soud s příslušností v trestních věcech a že uložení této sankce lze napadnout u takového soudu, poskytuje se právo na tlumočení a překlad pro odvolací řízení.

Toto ustanovení je relevantní pro většinu (16) členských států, ve kterých jsou za vypořádání méně závažných trestných činů odpovědné správní orgány, policie nebo soudy příslušné v netrestních věcech. Pro ostatní členské státy toto ustanovení neplatí, protože sankce za méně závažné trestné činy vždy ukládají soudy příslušné v trestních věcech.

3.1.3.Ustanovení čl. 1 odst. 4