CS    CS 
 
 
 EVROPSKÁ  
KOMISE   
V Bruselu dne 8.5.2015  
COM(2015) 191 final  
  
ZPRÁVA KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU, RADĚ, EVROPSKÉMU 
HOSPODÁŘSKÉMU A SOCIÁLNÍMU VÝBORU A VÝBORU REGIONŮ  
Zpráva o uplatňování Listiny základních práv Evopské unie za rok 2014  
{SWD(2015) 99 final}   
 
2 
 1. Úvod  
Tato pátá výroční  zpráva  podává  přehled  o tom, jak Evropská  unie (EU)  a její členské  státy  prováděly  
Listinu  základních  práv EU (dále  jen „Listina“)  v roce 2014.  
Listina  je právně  závazná  od 1. prosince  2009.  Je závazná  pro orgány  EU při přijímání  nových  
opatření.  Zavazuje  členské  státy,  pokud  jednají  v oblasti  působnosti  práva  EU. Jako poměrně  nový  
zdroj  práva  získává  Listina  postupně  právní  význam.  V roce 2014  byla Listina1 citována  v 210 
rozhodnutí  soudů  EU2, v porovnání  se 43 v roce 2011,  87 v roce 2012  a 114 v roce 2013.  
Nová  Komise  pod vedením  předsedy  Junckera  se ujala  úřadu  v listopadu  2014. Předseda  Juncker  se 
zavázal  „…využít  výsadního  práva  Komise  prosazovat  v rámci  našich  pravomocí  naše společné  
hodnoty  a základní  práva  při řádném  zohlednění  různorodosti  ústavních  a kulturních  zvyklostí  v 28 
členských  státech.“3 Odpovědnost  za oblast  základních  práv svěřil  prvnímu  místopředsedovi  Fransovi  
Timmermansovi.  
Komise  začleňuje  Listinu  do všech  svých  politik.  Úzce  spolupracuje  s vnitrostátními,  evropskými  
a mezinárodními  organizacemi,  aby zajistila  prosazování  základních  práv.    
První  místopřed seda Timmermans  se v rámci  svého  slyšení  před Evropským  parlamentem  zavázal,  že 
bude  organizovat  výroční  kolokvium  o aktuální  situaci  v oblasti  základních  práv v EU, zlepšovat  
vzájemnou  spolupráci  a politickou  angažovanost  zaměřenou  na podporu  a ochranu  základních  práv.  V 
rámci  kolokvia  budou  členské  státy,  orgány  a další  zúčastněné  strany  diskutovat  s cílem  vymezit  a 
vypracovat  politická  opatření  týkající  se problematiky  základních  práv.  První  kolokvium  v říjnu  2015  
se zaměří  na podporu  tolerance  a úcty,  zejména  za účelem  prevence  a potírání  nenávisti  vůči Židům  a 
Muslimům.  Kolokviu  předcházejí  konzultace  s občanskou  společností  a zúčastněnými  stranami,  
včetně  dvou  dialogů  na vysoké  úrovni  – jednoho  s náboženskými  vůdci  a jednoho  se zástupci  
nekonfesních  organizací.  
Tato zpráva  podává  přehled  o tom, jak je Listina  základních  práv Evropské  unie uplatňována  ze strany  
orgánů  EU, zejména  pak Evropské  komise,  a členských  států  a na orgány  EU a členské  státy.  
Zdůrazňuje  význam  Evropské  úmluvy  o lidských  právech  (EÚLP)  a poskytuje  aktuální  přehled  o 
přistoupení  EU k této úmluvě.  Zpráva  poprvé  obsahuje  oddíl  týkající  se nového  aktuálního  tématu:  v 
tomto  roce se zabývá  „základními  právy  v digitálním  prostředí“.  
                                                            
1 Pro přehled  judikatury  Soudního  dvora  vydané  v roce 2014,  která  Listinu  přímo  cituje,  či ji zmiňuje  
v odůvodnění:  viz příloha  I pracovního  dokumentu  útvarů  Komise.  
2 Tribunál,  Soud  pro veřejnou  službu,  Soudní  dvůr (Soudní  dvůr Evropské  unie).  
3 Viz Jean-Claude  Juncker,  „Politické  směry  pro příští  Evropskou  komisi“,  
http://ec.europa.eu/priorities/docs/pg_cs.pdf , s. 8.  
 
3 2. Uplatňování  Listiny  základních  práv  ze strany  EU a na EU 
v rámci  všech  jejích  činností  
Orgány  EU jsou povinny  řídit se Listinou  při všech  svých  činnostech.   
2.1 Legislativní  opatření  
Systematické  kontroly  základních  práv v průběhu  legislativního  procesu  jsou nezbytné  pro zajištění  
souladu  legislativních  návrhů  s Listinou.  V roce 2011  zveřejnila  Komise  „Operační  pokyny  pro 
zohlednění  základních  práv při posouzení  dopadů  Komisí“4. V roce 2014  se Komise  zavázala  
revidovat  své pokyny  k posuzování  dopadů  a uspořádala  veřejnou  konzultaci5. 
Věc Digital  Rights  Ireland6 dokládá,  že je nezbytné  prověřovat  návrhy  právních  předpisů  z hlediska  
základních  práv.  Soudní  dvůr Evropské  unie (dále  jen „Soudní  dvůr“)  rozhodl  o neplatnosti  směrnice  
o uchovávání  údajů7 s ohledem  na porušení  základních  práv na soukromí  a ochra nu osobních  údajů  
zaručených  články  7 a 8 Listiny.  Tento  rozsudek  objasnil,  že zvláštní  záruky  na ochranu  základních  
práv,  včetně  ustanovení  o výjimkách  pro služební  tajemství  a předchozím  správním  nebo  soudním  
přezkumu,  musí  být zahrnuty  v sekundárních  právních  předpisech  EU a nemohou  být ponechány  
na uvážení  vnitrostátního  zákonodárce.  Soudní  dvůr rozhodl,  že uchovávání  údajů  slouží  legitimnímu  
cíli obecného  zájmu,  konkrétně  boji proti  závažné  organizované  trestné  činnosti,  a je vhodným  
prostředkem  k dosažení tohoto  cíle. Měl však za to, že zásah  směrnice  do základních  práv na ochranu  
soukromého  života  a na ochranu  osobních  údajů  nebyl  omezen  na nezbytně  nutnou  míru.   
Tento  rozsudek  je důležitý  pro všechny  orgány  EU podílející  se na legislativním  procesu.  V prosinci  
2014  Rada  aktualizovala  své „Pokyny  k metodickým  krokům,  jež by měly  přípravné  orgány  Rady  
přijmout  pro ověření  slučitelnosti  legislativních  návrhů  se základními  právy“8. Rovněž  uspořádala  pro 
zaměstnance  Rady  školení,  aby zvýšila  funkčnost  těchto pokynů.  
2.2. Správa  finančních  prostředků  EU 
Při správě  finančních  prostředků  EU musí  orgány,  instituce  a jiné subjekty  Unie  dodržovat  základní  
práva  obsažená  v Listině.  Stejná  povinnost  se vztahuje  i na členské  státy  při provádění  práva  Unie.  
Ve věci Liivimaa  Lihaveis  MTÜ9 Soudní  dvůr potvrdil  předchozí  judikaturu,  že „uplatňování  práva  
Unie“  vyžaduje  existenci  určitého  stupně  souvislosti,  která  jde nad rámec  příbuznosti  dotyčných  
                                                            
4 SEK(2011)  567 v konečném  znění,  6.5.2011.  
5 http://ec.europa.eu/smart -regulation/impact/consultation_2014/index_cs.htm . 
6 Rozsudek  Soudního  dvora  ze dne 8.4.2014  ve věcech  C-293/12  a C-594/12  Digital  Rights  Ireland  a Kaertner  
Landesreg ierung.  
7 Směrnice  2006/24/ES,  Úř. věst. L 105/54.  
8 Generální  sekretariát  Rady,  ST 5377  2015  INIT.  
9 Rozsudek  Soudního  dvora  ze dne 12.9.2014  ve věci C-562/12  Liivimaa  Lihaveis  MTÜ . 
 
4 oblastí  nebo  nepřímého  dopadu  jedné  oblasti  na druhou10. V uvedené  věci ukládalo  právo  EU oběma  
členským  státům  dotčeným  příslušným  operačním  programem  povinnost,  aby ho provedly.  Za prvé 
měly  dotčené  členské  státy  povinnost  zřídit  monitorovací  výbor  podle  čl. 63 odst.  1 a 2 nařízení  
č. 1083/2006.  Za druhé  měla  všechna  opatření  k uplatnění  uvedeného  programu  dodržovat  ustanovení  
nařízení  č. 1083/2006  a č. 1080/2006.  Soudní  dvůr konstatoval,  že přijetí  programové  příručky  
monitorovacím  výborem  je uplatňováním  práva  Unie  ve smyslu  čl. 51 odst.  1 Listiny.  Programová  
příručka  vylouči la možnost  soudního  přezkumu  rozhodnutí  monitorovacího  výboru  o zamítnutí  
grantu;  Soudní  dvůr konstatoval,  že takové  vyloučení  porušuje  právo  na účinnou  právní  ochranu  podle  
článku  47 Listiny.  
V květnu  2014  zahájil  evropský  veřejný  ochránce  práv šetření  týkající  se dodržování  základních  práv 
v politice  soudržnosti  EU11. Ve své odpovědi  ze dne 29. října 201412 se Komise  zavázala  přijmout  
opatření  k tomu,  aby se zvýšila  informovanost  o Listině  mezi  členskými  státy  při řízení  evropských  
strukturálních  a investič ních fondů  (dále  jen „fondy  ESI“).  Komise  oficiálně  připomněla  členským  
státům  jejich  povinnost  dodržovat  ustanovení  Listiny.  Nabízí  též pomoc  z fondů  ESI zaměřenou  na 
podporu  postupů  pro vyřizování  stížností.  Komise  bude  v roce 2015  šířit osvědčené  postup y a vydávat  
pro členské  státy  pokyny  týkající  se dodržování  Listiny  při správě  fondů  ESI. 
Komise  zjistila  možné  porušení  ochrany  základních  práv v dočasném  zajišťovacím  zařízení  pro 
nelegální  migranty;  Účetní  dvůr toto podezření  potvrdil  ve zvláštní  zprávě  z roku 2014.  Náklady  
na pronájem  střediska  byly zahrnuty  do národního  programu  v rámci  Fondu  pro vnější  hranice,  a 
Komise  po ukončení  programu  neakceptovala  související  náklady.  Účetní  dvůr uznal,  že s ohledem  na 
špatné  podmínky,  za nichž  byli nelegální  migranti  zadržováni,  členský  stát nerespektoval  zákaz  
ponižujícího  zacházení  (článek  4 Listiny)  a zásadu  lidské  důstojnosti  (článek  1 Listiny).   
2.3 Lidskoprávní  rozměr  vnější  činnosti  EU 
Článek  21 Smlouvy  o Evropské  unii (dále  jen „SEU“)  řídí vnější  činnos t Unie.  Znovu  potvrzuje  úlohu  
EU při podpoře  demokracie,  právního  státu,  univerzálnosti  a nedělitelnosti  lidských  práv a dodržování  
zásad  Charty  Organizace  spojených  národů  a mezinárodního  práva.  Země,  které  mají zájem  o vstup  
do EU, musí  dodržovat  lidská  práva.  Veškeré  dohody  o spolupráci  a obchodní  dohody  se třetími  
zeměmi  stanoví,  že lidská  práva13 jsou zásadním  prvkem  ve vztazích  mezi  jednotlivými  stranami.  
                                                            
10 Rozsudek  Soudního  dvora  ze dne 29.5.1997  ve věci C-299/95  Kremzow,  bod 16. 
11 http://www.ombudsman.europa.eu/en/press/release.faces/en/54420/html.bookmark . 
12 http://www.ombudsman.europa.eu/en/cases/correspondence.faces/en/58451/html.bookmark .  
13 Termín  „základní  práva“  se v EU používá  k vyjádření  pojmu  „lidská  práva“  v rámci  specifického  vnitřního  
kontextu  EU. Tradičně  se pojem  „základní  práva“  používá  v ústavním  kontextu,  zatímco  pojem  „lidská  
práva“  se používá  v mezinárodním  právu.  
 
5 V roce 2014  Evropská  služba  pro vnější  činnost  a Komise  provedly  posouzení  akčního  plánu  EU pro 
lidská práva  a demokracii  (2012–2014)14. Akční  plán stanoví  97 konkrétních  opatření.  Jako příklad  lze 
uvést  obecné  zásady  EU týkající  se svobody  projevu  on-line a off-line přijaté  Radou  v květnu  2014.  
Zásady  obsahují  definice  a pokyny,  jak chránit  právo  na svobodu  projevu,  a zahrnují  veškeré  aspekty,  
včetně  práva  zastávat  názor  bez překážky,  práva  vyhledávat  a přijímat  informace  a práva  rozšiřovat  
informace  a myšlenky  všeho  druhu  jakýmikoli  prostředky  a bez ohledu  na hranice.  
Připravuje  se nový  akční  plán na období  2015–2019  zaměřený  na zajištění  soudržnosti  mezi  vnitřními  
a vnějšími  politikami  v oblasti  lidských  práv,  zejména  pokud  jde o boj proti  terorismu,  migraci  
a mobilitu  a obchod.  
Za účelem  dosažení  cílů článku  21 SEU  uplatňuje  Evropská  unie omezující  opatření15, kterými  často  
provádí  závazné  rezoluce  Rady  bezpečnosti  OSN  na základě  článku  41 nebo  42 Charty  Organizace  
spojených  národů,  avšak  mohou  být také autonomními  opatřeními  EU. Některá  z těchto  omezujících  
opatření  se týkají  seznamu  osob  a subjektů,  jejichž  finanční  prostředky  a hospodářské  zdroje  mají být 
zmrazeny.  Pro dotčené  osoby  a subjekty  je zásadní  právo  na řádnou  správu,  na účinnou  právní  ochranu  
a spravedlivý  proces  (články  41 a 47 Listiny  základních  práv Evropské  unie).  V roce 2014  se Soudní  
dvůr zabýval  případy  týkajícími  se postupu,  kterým  se ukládají  omezující  opatření  vůči konkrétním  
osobám  a subjektům.  Z více než 30 rozsudků  vydaných  v roce 2014  a týkajících  se zákonnosti  
omezujících  opatření  Soudní  dvůr potvrdil  zařazení  na seznam  pouze  v jedné  čtvrtině  případů.  
Ve všech  ostatních  případech  byla rozhodnutí  o zařazení  na seznam  zrušena.  
Jeden  případ  – rozsudek  ve věci Yusef16 – se týkal  omezujících  opatření  přijatých  na základě  nařízení  
Rady  (ES) č. 881/200217. Uvedeným  nařízením  se provádí  rezoluce  Rady  bezpečnosti  OSN  týkající  se 
zmrazení  majetku  osob,  skupin  a subjektů,  které  Výbor  OSN  pro sankce  označil  za spojené  se sítí Al-
Kajdá.  Tribunál  rozhodl,  že Komise  nesplnila  svou  povinnost  jednat,  neboť  neodstranila  procesní  vady  
a hmotněprávní  nedostatky,  kterými  bylo stiženo  zmrazení  prostředků  Haniho  El Sayyeda  Elsebaie  
Yusefa.  Tribunál  proto  vyzval  Komisi,  aby splnila  svou  povinnost  přezkoumat  důvod  zařazení  
na seznam  důsledně  a nestranně  a případně  v „účelné  spolupráci“  s výborem  OSN  pro sankce18. 
Komise  přezkoumává  důvody  pro zařazení  na seznam  ve spolupráci  s příslušnými  orgány  OSN.   
                                                            
14 http://eeas .europa.eu/human_rights/index_en.htm . 
15 Viz článek  215 SFEU.  
16 Rozsudek  Soudního  dvora  ze dne 21.3.2014  ve věci T-306/10  Hani  El Sayyed  Elsebai  Yusef  proti  Evropské  
komisi . 
17 Nařízení  č. 881/2002,  Úř. věst. L 139, s. 9. 
18 Totéž  v bodě  102. 
 
6 Většina  případů19, kdy Soudní  dvůr omezující  opatření  vůči subjektům  nebo  osobám  zrušil,  se týkala  
rozhodnutí  a nařízení  Rady,  v nichž  důkazy  nebo  informace  odůvodňující  zařazení  na seznam  nebyly  
dostatečné  a důkazní  povinnost,  kterou  nesla  Rada  podle  článku  47 Listiny,  jak bylo vyloženo  ve věci 
Kadi  II20, nebyla  splněna.  V jiných  případech  došlo  ke zrušení  z procesních  důvodů21.  
V oblasti  obchodní  politiky  se začal dne 1. ledna  2014  uplatňovat  revidovaný  jednostranný  všeobecný  
systém  preferencí  (GSP+),  který  vyžaduje  dodržování  základních  úmluv  o lidských  právech.  
Mechanismus  monitorování  byl výrazně  posílen,  což zajistilo,  že příjemci  GSP+  dodržují  své 
povinnosti , zejména  pokud  ratifikují  a provádějí  27 mezinárodních  úmluv  o lidských  právech  a dalších  
otázkách.  Evropský  parlament  a Rada  rovněž  posílily  kontrolní  činnost.  
3. Uplatňování  Listiny  ze strany  členských  států  a na členské  státy  
Komise  pod kontrolou  Soudn ího dvora  dohlíží  na to, zda členské  státy  dodržují  Listinu,  když  
provádějí  právní  předpisy  EU. Pokud  se dozví  o jakémkoliv  porušení,  může  Komise  zahájit  řízení  
o nesplnění  povinnosti.  Vnitrostátní  soudci  jsou si vědomi  toho,  že Listina  představuje  nástroj  
k zajištění  dodržování  základních  práv ze strany  členských  států.  Ustanovení  právních  předpisů  EU 
a vnitrostátních  právních  předpisů  vycházejících  z unijního  práva  musí  být vykládána  v souladu  se 
závazky  Listiny,  aby byl zajištěn  účinek  práv v ní zaručený ch. Pokud  má vnitrostátní  soud  
pochybnosti  ohledně  použitelnosti  Listiny  nebo  správného  výkladu  jejích  ustanovení,  může  – 
a v případě  vnitrostátního  soudu  poslední  instance  musí  – předložit  Soudnímu  dvoru  žádost  o 
rozhodnutí  o předběžné  otázce.  Odpověď  Soudního  dvora  vnitrostátnímu  soudu  umožní,  aby ve věci 
rozhodl.  Soudci  jednotlivých  států  tento  postup  pravidelně  využívají.  To pomáhá  rozvíjet  judikaturu  
související  s Listinou  a posiluje  úlohu  vnitrostátních  soudců  pro její dodržování.  V roce 2014  
vnitrost átní soudci  podali  43 takovýchto  žádostí  o rozhodnutí  o předběžné  otázce22, což je o něco  více 
než v předchozích  letech23. 
3.1 Řízení  o nesplnění  povinnosti  
Zatímco  v roce 2013  byla Listina  zmíněna  v pěti řízeních  o nesplnění  povinnosti,  v roce 2014  Komise  
na Listinu  odkázala  v 11 případech  řízení  na základě  článků  258 až 260 SFEU.  Listina  se na členské  
státy  vztahuje  pouze  tehdy,  když  provádějí  právní  předpisy  Unie.  Proto  musí  řízení  o nesplnění  
                                                            
19 Například  rozsudek  Soudního  dvora  ze dne 3.7.2014  ve věci T-565/12  National  Iranian  Tanker  Company  
proti  Radě ; Rozsudek  Soudního  dvora  ze dne 9.12.2014  ve věci T-439/11  Sport -pari proti  Radě . 
20 Rozsudek  Soudního  dvora  ze dne 18.7.2013  ve věci C-584/10  P Komise  a další  proti Kadi  (Kadi  II), odvolání  
proti rozsudku  ve věci T-85/09  Kadi  proti  Komisi  (Kadi  I). 
21 Viz například  Tygři  osvobození  tamilského  Ílamu  (LTTE)  proti  Radě , T-208/11  a T-508/11.  Tento  rozsudek  je 
předmětem  probíhajícího  odvolacího  řízení  ve věci C-599/14  P.. 
22 Viz příloha  II „Přehled  žádostí  o rozhodnutí  o předběžné  otázce,  které  byly podány  v roce 2014  a které  
odkazují  na Listinu“  v pracovním  dokumentu  útvarů  Komise.  
23  V letech  2013  a 2012  bylo Soudnímu  dvoru  předloženo  41 žádostí  odkazujících  na Listinu . 
 
7 povinnosti  týkající  se Listiny  souviset  s ustanovením  právních  předpisů  Unie,  na jehož  základě  je 
Listina  použitelná.  
Pět z uvedených  jedenácti  případů  se týkalo  azylu  a migrace24.  
Řízení  o nesplnění  povinnosti  v oblasti  azylu  a migrace  
V roce 2014  zahájila  Komise  řízení  o nesplnění  povinnosti  proti  členskému  státu  ve věci směrnice  
o navracení25, v rámci  kterého  vyjádřila  obavy  týkající  se délky  zajištění,  materiálních  podmínek  
zajištění,  nedostatečné  bezplatné  právní  pomoci  navraceným  osobám  v zajišťovacích  střediscích,  
neprovádění  soudního  přezkumu  rozhodnutí  o zajištění před uplynutím  šesti měsíců  a omezené  míry  
přezkumu  rozhodnutí  o prodloužení  zajištění  na dobu  delší  než šest měsíců  (články  4, 6 a 47 Listiny).  
Bylo  rovněž  zahájeno  řízení  o nesplnění  povinnosti  proti  jednomu  členskému  státu  pro nesprávné  
uplatňování  směrnice  o podmínkách  přijímání26 a směrnice  o azylovém  řízení27. Komise  vyjádřila  
obavy  týkající  se délky  azylového  řízení,  účinnosti  opravných  prostředků  proti  zápornému  rozhodnutí  
o udělení  azylu,  nedostatečné  bezplatné  právní  pomoci,  zajišťování  některý ch kategorií  žadatelů  
o azyl,  k němuž,  jak se zdá, dochází  automaticky  bez individuálního  posouzení,  práva  na účinný  
opravný  prostředek  proti  rozhodnutí  o zajištění  a poskytování  bezplatné  právní  pomoci  během  
zajištění  (články  6 a 47). 
V roce 2014  Komise  zkoumala,  jak členské  státy  uplatňovaly  Listinu  při provádění  práva  EU 
na vnějších  hranicích  Unie,  zejména  zásadu  nenavracení  (články  4, 6, 18 a 19). Problémy  byly zjištěny  
v souvislosti  s použitím  a délkou  zajištění,  podmínkami  zajištění,  specifickou  situací nezletilých  osob,  
bezplatnou  právní  pomocí  a účinnými  opravnými  prostředky  v rámci  azylového  řízení  v některých  
členských  státech  (články  6, 24 a 47 Listiny).  
Vízový  kodex  a odvolání  proti  zamítnutí  žádosti  o udělení  víza  
Na konci  roku 2014  vyzvala  Kom ise pět členských  států,  ať zajistí,  aby byl v rámci  odvolání  proti  
rozhodnutí  o zamítnutí  žádosti  o udělení  víza,  o jeho prohlášení  za neplatné  nebo  jeho zrušení  zajištěn  
přístup  k soudnímu  orgánu.  
Nařízení  o vízovém  kodexu28 stanoví  postupy  a podmínky  pro udělování  krátkodobých  víz a letištních  
průjezdních  víz. Ukládá  členským  státům  povinnost  zajistit  právo  na odvolání  proti  zamítnutí  žádosti  
o udělení  víza / prohlášení  víza za neplatné  / zrušení  víza.  Článek  47 Listiny  přiznává  jednotlivcům  v 
                                                            
24 Další  podrobnosti  viz pracovní  dokument  útvarů  Komise,  který  tvoří přílohu  této zprávy.  
25 Směrnice  2008/115/ES,  Úř. věst. L 348/98.  
26 Směrnice  2003/9/ES,  Úř. věst. L 31/18.  
27 Směrnice  2005/85/ES,  Úř. věst. 326/12.  
28 Směrnice  810/2009/ES,  Úř. věst. L 243/1.  
 
8 případě  porušení  práv a svobod  zaručených  právními  předpisy  Unie  právo  na účinný  prostředek  
nápravy  před soudem.  Vnitrostátní  právní  předpisy  dotčených  členských  států  nicméně  stanovily  
pouze  možnost  mimosoudního  odvolání  před správními  orgány.  Komise  se domnívá,  že proto  
nesplnily  požadavek  na nezávislý  soud  uvedený  v článku  47. 
Segregace  romských  dětí v oblasti  vzdělávání  
V září 2014  Komise  zahájila  řízení  o nesplnění  povinnosti  proti  členskému  státu  z důvodu  
diskriminace  romských  dětí ve vzdělávání,  která  je poruše ním směrnice  o rasové  rovnosti29. Při 
diskuzích  s Komisí  členský  stát odůvodnil  své jednání  odkazem  na judikaturu  Soudního  dvora  
související  s Listinou.  Komise  proto  považovala  za nezbytné  vyjasnit  výklad  této judikatury  
prostřednictvím  výzvy,  která  konkrétně odkazuje  na článek  21 Listiny,  který  zakazuje  diskriminaci  
na základě  rasy a etnického  původu.  
3.2 Soudní  dvůr  pomáhá  členským  státům  (rozhodnutí  o předběžné  otázce)  
Tím,  že odpovídal  na žádosti  o rozhodnutí  o předběžné  otázce,  byl Soudní  dvůr i v roce 2014  
nápomocen  vnitrostátním  soudcům,  pokud  jde o uplatňování  Listiny  a interpretaci  jejích  ustanovení.  
Lidská  důstojnost  žadatelů  o azyl 
V prosinci  2014  Soudní  dvůr rozhodl  o předběžných  otázkách  podaných  nizozemskou  Státní  radou  
(Raad  van State)  ve věci A, B, C proti  Staatssecretaris  van Veiligheid  en Justitie30 týkajících  se 
výkladu  právních  předpisů  EU v oblasti  azylu,  pokud  jde metody  použité  pro posouzení  hodnověrnosti  
deklarované  sexuální  orientace  žadatelů  o azyl.  Žadatelé  tvrdili,  že se v zemích  původu obávali  
pronásledování  kvůli  své homosexualitě.  Vnitrostátní  soud  se Soudního  dvora  dotázal,  zda existují  
meze  stanovené  právem  Unie,  pokud  jde o ověření  sexuální  orientace  žadatelů  o azyl.  Soudní  dvůr 
uvedl,  že meze  stanoví  kvalifikační  směrnice31 a Listina:  metody,  které  používají  vnitrostátní  orgány,  
musí  respektovat  základní  práva,  jako je právo  na respektování  lidské  důstojnosti  (článek  1) a právo  
na respektování  soukromého  a rodinného  života  (článek  7). Od žadatelů  nelze  požadovat  nic, co by 
ohrozi lo jejich  lidskou  důstojnost  nebo  osobní  integritu,  jako jsou například  do soukromí  zasahující,  
pokořující  lékařské  nebo  pseudolékařské  testy,  nešetrné  otázky,  ani od nich nelze  vyžadovat/přijímat  
fotografie  nebo  videa  poskytující  důkazy  o sexuálních  prakt ikách.  Tento  rozsudek  umožňuje  
vnitrostátním  orgánům,  aby posuzovaly  žádosti  konzistentněji,  a to při současném  zajištění  plného  
dodržování  základních  práv.  
                                                            
29 Směrnice  2000/43/ES,  Úř. věst. L 180/22.  
30 Rozsudek  Soudního  dvora  ze dne 2.12.2014  ve spojených  věcech  C-148/13,  C-140/13  a C-150/13,  A, B, C 
proti  Staatssecretaris  van Veiligheid  en Justitie . 
31 Směrnice  2004/83 /ES, Úř. věst. L 304/12.  
 
9 Rovnost  podmínek  v oblasti  ochrany  spotřebitele  
Věc Sanchez  Morcillo32, která  souvisí  s článkem  47, se týká procesních  prostředků  spotřebitelů  
v rámci  řízení  o výkonu  rozhodnutí  týkajícího  se nemovitosti  zatížené  hypotékou.  Soudní  dvůr v této 
souvislosti  zdůraznil  aspekt  rovnosti  podmínek.  Soudní  dvůr měl za to, že vnitrostátní  právní  předpisy  
byly v rozporu se směrnicí  o nepřiměřených  podmínkách  ve spotřebitelských  smlouvách33 
a článkem  47 Listiny  v těch případech,  kdy právní  předpisy  nezaručují  spotřebitelům  právo  odvolat  se, 
přičemž  věřitel  v opačném  případě  takovéto  právo  využít  může.  
Soudní  dvůr rovněž zdůraznil  zranitelnost  spotřebitelů,  kteří jsou vystaveni  riziku,  že svou  nemovitost  
ztratí.  Ve věci Kusinova34 Soudní  dvůr uvedl,  že podle  unijního  práva  je právo  na respektování  obydlí  
základním  právem  zaručeným  článkem  7 Listiny,  což musí  vnitrostátní  soud  vzít v úvahu  při 
provádění  směrnice  o nepřiměřených  podmínkách  ve spotřebitelských  smlouvách.  
Zásada  ne bis in idem  v Úmluvě  k provedení  Schengenské  dohody  
Ve věci Zoran  Spasic35 Soudní  dvůr posoudil  slučitelnost  podmínky  výkonu  podle  Úmluvy  
k proveden í Schengenské  dohody  (CISA)  se zásadou  ne bis in idem  podle  Listiny  (článek  50). 
CISA  stanoví,  že osoba,  která  byla pravomocně  odsouzena  v jednom  státě,  nemůže  být pro tentýž  čin 
stíhána  v jiném  státě (zásada  ne bis in idem ). CISA  však upřesňuje,  že tato zásada  je použitelná  pouze  
tehdy,  pokud  byl trest vykonán,  je právě  vykonáván  anebo  již nemůže  být vykonán  podle  právních  
předpisů  státu,  v němž  byl vynesen  rozsudek  (dále  jen „podmínka  výkonu“).  Článek  50 Listiny  však 
takovou  podmínku  výslovně  nezmiňuje.  Soudní  dvůr rozhodl,  že podmínka  výkonu  obsažená  v CISA  
není v rozporu  s Listinou.  
3.3. Vnitrostátní  judikatura,  v níž je citována  Listina  
Pokud  jde o podporu  základních  práv a právního  státu,  plní vnitrostátní  soudci  klíčovou  úlohu.  
Výzkum  Agentury  pro základní  práva36 potvrzuje,  že vrchní  soudy  členských  států  v roce 2014  i 
nadále  využívaly  Listinu  k získání  rad a inspirace,  a to i v případech,  které  spadají  mimo  oblast  
působnosti  práva  EU. 
Komise  podporuje  dialog  a spolupráci  mezi  soudci.  Nový  „Identifikát or evropské  judikatury“37 
usnadní  pochopení  výkladu  nástrojů  EU ze strany  nejvyšších  vnitrostátních  soudů  a poskytuje  údaje  
                                                            
32 Rozsudek  Soudního  dvora  ze dne 17.7.2014  ve věci C-169/14  Sanchez  Morcillo . 
33 Směrnice  93/13/ES,  Úř. věst. L 95/29.  
34 Rozsudek  Soudního  dvora  ze dne 10.9.2014  ve věci C-34/13  KuJEU  jud. 
35 Rozsudek  Soudního  dvora  ze dne 18.7.2014  ve věci C-129/14  Zoran  Spasic . 
36 Výroční  zpráva  Agentury  pro základní  práva  za rok 2014,  která  bude  zveřejněna  22. května  2015.  
37 https://e -justice.europa.eu/content_european_case_law_identifier_ecli -175-en.do . 
 
10 o uplatňování  nástrojů  EU u vnitrostátních  soudů.  Součástí  jiného  projektu  spolufinancovaného  EU – 
„Evropské  soudní  spolupráce  v oblasti uplatňování  základních  práv vnitrostátními  soudy“  – je 
příručka  pro soudce  o technikách  soudní  spolupráce  a databáze  vnitrostátních  rozsudků  na základě  
ustanovení  Listiny38. 
3.4 Zvyšování  povědomí  o Listině  
Průzkum  Eurobarometr  provedený  v únoru  201539 ukázal,  že povědomí  o Listině  se v průběhu  let 
zlepšilo  jen nepatrně:  pouze  14 % respondentů  vědělo,  co vlastně  Listina  obsahuje  (11 % v roce 2012  
a 8 % v roce 2007).  Přibližně  51 % respondentů  uvedlo,  že o Listině  slyšeli,  ale přesně  nevědí,  o co se 
jedná  (53 % v roce 2012  a 48 % v roce 2007).  Průzkum  Eurobarometr  rovněž  zdůrazňuje  potřebu  
zvýšit  veřejné  povědomí  o tom, kam se obrátit,  pokud  jde o otázky  týkající  se základních  práv.  Projekt  
Agentury  pro základní  práva  nazvaný  „SROZUMITELNOST“40 má za cíl poskytnout  pokyny  ohledně  
toho,  na který  orgán  je možné  se obrátit,  pokud  jsou v sázce  základní  práva  (vnitrostátní  instituce  pro 
lidská  práva,  subjekt  pro rovné  zacházení  a/nebo  ombudsman).  Jiný nový  projekt  – „Neplačte  na 
nesprávném  hrobě:  Klik_na_Listinu!  Uživatelsky  vstřícný  nástroj  k odhalování  případů  porušování  
Listiny  základních  práv EU“41 – byl zahájen  v únoru  2015  a je spolufinancován  v rámci  programu  
„Základní  práva  a občanství“.  
Potřeba  podněcovat  povědomí  o Listině  a určit specifické  potřeby  veřejn ých orgánů  v oblasti  odborné  
přípravy  a osvědčených  postupů  byla v prosinci  2014  jedním  z témat  konference  nazvané  „Listina  
základních  práv Evropské  unie:  hodnocení  a následné  kroky  týkající  se potřeb  v oblasti  odborné  
přípravy  právních  odborníků  a veřejný ch činitelů“42. Účastníci  konference  dále navrhli  mapování  
strategií  odborné  přípravy,  zkušeností  a nástrojů  na podporu  informovanosti  o Listině  a zlepšení  jejího  
provádění  na místní,  regionální  a celostátní  úrovni  a na úrovni  EU a zdůraznili  zásadní  úlohu  občanské  
společnosti  a vnitrostátních  orgánů  zabývajících  se lidskými  právy.  EU financuje  odbornou  přípravu  
týkající  se Listiny  pro veřejné  orgány  a bude  v tom pokračovat  také v období  2014–202043.  
                                                            
38http://www.eui.eu/Projects/Ce ntreForJudicialCooperation/Projects/EuropeanJudicialCooperationinFR/Docume
nts.aspx . 
39 Eurobarometr  416, „Listina  základních  práv Evropské  unie“,  průzkum  v terénu  ve dnech  16. až 18. února  2015  
ve všech  28 členských  státech  EU, k dispozici  na internetových  stránkách  
http://ec.europa.eu/public_opinion/archives/flash_arch_420_405_en.htm#416  
40 http://fra.europa.eu/en/project/2013/clarity -complaints -legal -assistance -and-rights -information -tool-you.  
41 http://www.eui.eu/Projects/CentreForJudicialCooperation/Projects/CharterClick/Charterclick.aspx . 
42  http://ec.europa.eu/justice/ events/fundamental -rights -charter -training -2014/index_en.htm .  
43  Odborné  vzdělávání  právních  profesionálů  týkající  se Listiny  a informační  akce týkající  se uplatňování  
Listiny  jsou priority  ve výzvě  k předkládání  návrhů  v rámci  programu  „Základní  práva  a občanství“.  Po výzvě  
k předkládání  návrhů  v roce 2013  bylo na projekty  v této oblast  přiděleno  přibližně  2,8 milionu  EUR  (25 % 
celkového  rozpočtu);  v roce 2012  to bylo 1,9 milionu  z 20,9 milionu  EUR  (7 % celkového  rozpočtu).  V rámci  
finančního  výhledu  na období  2014–20 je vzdělávání  justičních  orgánů  a osob činných  v právní  praxi  týkající  
se Listiny  zahrnuto  do programu  „Spravedlnost“  (2014–2020).  Kromě  toho budou  činnosti  týkající  se 
 
11 4. Evropská  úmluva  o lidských  právech  
Dne 18. prosince  2014  vydal  Soudní  dvůr svůj posudek  k návrhu  dohody  o přistoupení  EU k Evropské  
úmluvě  o lidských  právech.  Soudní  dvůr odhalil  problémy,  pokud  jde o její slučitelnost  s právními  
předpisy  EU; rozhodl,  že návrh  dohody  o přistoupení  není slučitelný  s čl. 6 odst.  2 SEU  a se 
souvisejícím  protokolem  č. 8. Soudní  dvůr vyzval  k provedení  určitých  změn:  nadřazenost  práva  Unie  
ve vztahu  k možnostem  vyplývajícím  z článku  53 Listiny,  pokud  jde o silnější  ustanovení  o základních  
právech  v ústavách  člens kých  států;  vzájemná  důvěra  mezi  členskými  státy,  zejména  v oblasti  
svobody,  bezpečnosti  a práva;  vztah  k novému  doplňkovému  protokolu  č. 16 k Evropské  úmluvě  
o lidských  právech;  zachování  výlučné  příslušnosti  Soudního  dvora  pro rozhodování  sporů  mezi  
členskými  státy  týkajících  se výkladu  nebo  uplatňování  Smluv;  některé  aspekty  postupu  před 
Evropským  soudem  pro lidská  práva,  který  se týká EU; a soudní  ochrana  v oblasti  společné  zahraniční  
a bezpečnostní  politiky.   
Komise  se i nadále  plně zasazuje  o přistoup ení EU k Evropské  úmluvě  o lidských  právech.  Přistoupení  
posílí  základní  hodnoty,  zlepší  účinnost  právních  předpisů  EU a přispěje  k soudržnější  ochraně  
základních  práv v Evropě.  Přistoupení  k Evropské  úmluvě  o lidských  právech  má i nadále  prvořadý  
význam.  Kromě  toho jsou orgány  EU právně  zavázány  usilovat  o uzavření  dohody  o přistoupení,  která  
splňuje  požadavky  stanovené  ve Smlouvách,  zejména  v protokolu  č. 8 k Lisabonské  smlouvě.  
V současné  době  Komise  hledá  nejlepší  vhodný  postup.   
Bez ohledu  na časový  rámec přistoupení  mají všechny  orgány  EU a členské  státy  povinnost  vykládat  
Listinu  ve světle  stávající  judikatury  Evropského  soudu  pro lidská  práva.  Čl. 52 odst.  3 Listiny  
obsahuje  právní  závazek  připisovat  právům  obsaženým  v Listině  a právům  stanoveným  v Evropské  
úmluvě  o lidských  právech  stejný  smysl  a rozsah,  pokud  práva  obsažená  v Listině  odpovídají  právům  
stanoveným  v Evropské  úmluvě  o lidských  právech.  Vysvětlení  k Listině  základních  práv44 obsahují  
seznam  článků  Listiny,  jejichž  smysl  i rozsah  jsou stejné jako u odpovídajících  článků  Evropské  
úmluvy  o lidských  právech,  které  mají stejný  smysl,  ale mají širší rozsah.  Vzhledem  k tomu,  že Listina  
neobsahuje  právní  závazek  sladit  výklad  s úmluvami  Organizace  spojených  národů,  Soudní  dvůr 
odkazuje  na nástroj e OSN  pro výklad  práv podle  právních  předpisů  EU. Jako ilustrační  příklad  slouží  
definice  pojmu  „zdravotní  postižení“,  kdy se Soudní  dvůr ve věci Kaltoft45 při posouzení  toho,  zda je 
pro účely  směrnice  o rovném  zacházení  v zaměstnání46 možné  za „zdravotní  postižení“  považovat  
morbidní  obezitu,  nechal  inspirovat  zněním  Úmluvy  OSN  o právech  osob  se zdravotním  postižením,  
jejíž smluvní  stranou  je také EU. 
                                                                                                                                                                                          
odborného  vzdělávání  a zvyšování  povědomí  podporovány  rovněž  v rámci  programu  „Práva,  rovnost  
a občanství“  (2014–2020)  se zaměřením  individuálních  práva.  
44 2007/C  303/02,  Úř. věst. C 303/17.  
45 Rozsudek  Soudního  dvora  ze dne 18.12.2014  ve věci C-354/13  Kaltoft . 
46 Směrnice  2000/78/ES,  Úř. věst. L 303/16.  
 
12 5. Tematická  část:  základní  práva  a digitální  agenda  
Digitální  revoluce  přinesla  společnostem,  občanům  a podnikům  řadu příležitostí.  Vyvolala  také 
znepokojení  nad účinnou  ochranu  základních  práv v rámci  tohoto  prostředí.  Prudký  nárůst  
shromažďování,  využívání  a šíření  osobních  údajů  je jen jedním  z příkladů  nové  digitální  reality.  To 
spolu  s odhalením  programů  hromadného  sledování  poukazuje  na nutnost  zavést  účinnější  opatření  
na ochranu  základních  práv,  zejména  práva  na ochranu  soukromí  a osobních  údajů.   
Komise  pozorně  sleduje  celosvětová  opatření47 týkající  se základních  práv v digitální  společnosti,  jako 
je příručka  Rady  Evropy  o lidských  právech  pro uživatele  internetu48. Mezi  zjištěné  problémy  patří 
mimo  jiné nutnost  zajistit  rovný  přístup  k internetu,  hrozba  diskriminace  osob  na základě  profilování  a 
také asymetrické  postavení  těch,  kdo mají údaje  v držení,  a těch,  kdo je úmyslně  či neúmyslně  
poskytují.  Nově  se objevují  otázky  týkající  se práv duševního  vlastnictví  a povinností  internetových  
platforem  souvisejících  s předcházením  terorismu  a organizované  trestné  činnosti  a bojem  proti  nim. 
Ochrana  osobních  údajů, tak jak je zaručena  v článku  8 Listiny,  získává  v digitálním  světě  
na důležitosti.  V lednu  2012  zveřejnila  Komise  návrh  obecného  nařízení  o ochraně  údajů49 a návrh  
směrnice  o ochraně  osobních  údajů  orgány  činnými  v trestním  řízení50. V prvním  čtení  dne 12. března  
2014  potvrdil  Evropský  parlament  svou  podporu  těmto  návrhům51. Komise  se svými  americkými  
protějšky  pokračovala  v jednáních  o zastřešující  dohodě  o ochraně  údajů,  jejímž  účelem  je ochrana  
osobních  údajů  předávaných  mezi  EU a USA  pro účely  vymáhání  práva,  a o podmínkách  nového  
režimu  „bezpečného  přístavu“,  pokud  jde o předávání  údajů  do USA.  
Soudní  dvůr zdůraznil  potřebu  chránit  základní  práva  v digitálním  prostředí,  ale také zajistit  jejich  
správnou  vyváženost.  Ve věci Digital  Rights  Ireland  Soudní  dvůr připomenul  povinnost  orgánů  EU 
dodržovat  Listinu  při výkonu  jejich  činností,  zejména  pokud  se dotýkají  práva  na soukromí,  soukromý  
                                                            
47 Viz například  aktuální  diskuze  o „datech  velkého  objemu“,  kterou  se zabývá  zpráva  Bílého  domu  o datech  
velkého  objemu  a soukromí  
(http://w ww.whitehouse.gov/sites/default/files/docs/big_data_privacy_report_5.1.14_final_print.pdf ), zpráva  
francouzské  Státní  rady o digitálních  technologiích  a základních  právech  (http://www.conseil -
etat.fr/content/download/33163/287555/version/1/file/Digital%20technology%20and%20fundamental%20rig
hts%20and%20freedoms.pdf ) nebo  italský  návrh  prohlášení  o internetových  právech,  který  vypracoval  
studijní  výbor  italské  poslanecké  sněmovny  pro internetová  práva  a povinnosti  
(http://www.camera.it/application/xmanager/projects/leg17/attachments/upload_file/upload_files/000/000/189
/dichiarazione_dei_diritti_internet_inglese.pdf ). 
48 Viz http://www.coe.int/en/web/internet -users -rights/guide . 
49 Návrh  nařízení  o ochraně  fyzických  osob v souvislosti  se zpracováním  osobních  údajů  a o volném  pohybu  
těchto  údajů,  COM(2012)  11 final.  
50 Návrh  směrnice  o ochraně  fyzických  osob v souvisl osti se zpracováváním  osobních  údajů  příslušnými  orgány  
za účelem  prevence,  vyšetřování,  odhalování  či stíhání  trestných  činů nebo  výkonu  trestů  a o volném  pohybu  
těchto  údajů,  COM(2012)  10 final.  
51 Legislativní  usnesení  Evropského  parlamentu  ze dne 12. března 2014  (COM(2012)  0010  – C7-0024/2012 -
2012/0010  (COD)).  
 
13 život  a ochranu  osobních  údajů.  Směrnici  o uchovávání  údajů  prohlásil  za neplatnou,  neboť  
nepřiměřeně  omezila  práva  na soukromí  a ochranu  osobních  údajů  zaručená  Listinou.  Uvedená  
směrnice  od členských  států  vyžadovala  zajištění  toho,  aby poskytovatelé  telekomunikačních  služeb  
uchovávali  provozní  a lokalizační  údaje  svých  zákazníkům  po dobu  šesti měsíců  až dvou  let a aby tyto 
údaje  na vyžádání  poskytli  donucovacím  orgánům  pro účely  vyšetřování,  odhalování  a stíhání  závažné  
trestné  činnosti  a terorismu.  Ve věci Google52 Soudní  dvůr objasnil,  že je Google  jako správce  údajů  
usazený  v EU povinen  dodržovat  právní  předpisy  EU v oblasti  ochrany  údajů  (články  7 a 8 Listiny),  
a musí  proto  za určitých  okolností  plnit požadavky  na odstranění  odkazů  na určité  osobní  údaje  
(„právo  být zapomenut“).  
Ve svých  politických  směrech  určených  Evropskému  parlamentu  předseda  Juncker  vyzval  
k odstranění  rozdílů  ve vnitrostátní  regulaci  telekomunikačních  služeb,  v předpisech  o ochraně  
autorských  práv a osobních  údajů,  ve správě  rádiového  spektra  a v uplatňování  pravidel  hospodářské  
soutěže53. Strategie  pro jednotný  digitální  trh je jednou  ze stěžejníc h iniciativ  Komise.  Důvěra  občanů  
je klíčovým  pilířem  této strategie  a důležitým  předpokladem  plně fungujícího  jednotného  digitálního  
trhu. To zahrnuje  silnou  a účinnou  ochranu  základních  práv on-line. Pro plné využívání  práv v oblasti  
jednotného  digitální ho trhu je dále nezbytné,  aby byly řešeny  potřeby  osob  se zdravotním  postižením.  
Komise  průběžně  sleduje  vývoj  v oblasti  ochrany  základních  práv ve všech  oblastech  politiky,  jak je 
uvedeno  v Listině.  Základní  práva  neslouží  primárně  podpoře  bezpečnosti  nebo tržních  politik,  ale 
jsou samy  o sobě zásadní  pro rozkvět  otevřené  a demokratické  společnosti.  
 
6. Závěr  
Komise  se zavazuje  k zajištění  vysoké  úrovně  ochrany  základních  práv v EU. Jejím  cílem  je zajistit,  
aby všechny  legislativní  návrhy  a opatření  byly plně v souladu  s Listinou.  
S ohledem  na vyvíjející  se hrozby  pro naši společnost  Komise  zajistí,  aby ve svém  přístupu  
k bezpečnosti  plně dodržovala  a prosazovala  základní  práva.  Rovněž  ve světle  nového  vývoje  
aktualizuje  politiky  v oblasti  základních  práv,  a to od digitální  agendy  až po problémy  migrace,  
v souladu  s judikaturou  Soudního  dvora  a Evropského  soudu  pro lidská  práva.  
Listina  se vztahuje  na orgány  EU, ale rovněž  na členské  státy  při provádění  právních  předpisů  EU. 
Komise  vymáhá  dodržování  Listiny  členskými  státy.  
                                                            
52 Rozsudek  Soudního  dvora  ze dne 13.5.2014  ve věci C-131/12,  Google  Spain  a Google . 
53 Viz politické  směry  předsedy  Komise  Junckera.  K dispozici  na internetové  adrese  
http://ec.europa.eu/priorities/digital -single -market/index_en.htm . 
 
14 Komise  hodlá  podporovat  základní  práva  v celé EU, konkrétně  prostřednictvím  prvního  výročního  
kolokvia  o základních  právech,  které  se uskuteční  v říjnu  2015.