Sdělení KomiseEvropskému parlamentu podle čl. 251 odst. 2 druhého pododstavce Smlouvy o ES týkající se společného postoje Rady k přijetí nařízení Evropského Parlamentu a Rady o společných pravidlech v oblasti ochrany civilního letectví /* KOM/2006/0810 konecném znení - COD 2005/0191 */





[pic] | KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ | V Bruselu dne 12.12.2006 KOM(2006) 810 v konečném znění 2005/0191 (COD) SDĚLENÍ KOMISEEVROPSKÉMU PARLAMENTU podle čl. 251 odst. 2 druhého pododstavce Smlouvy o ES týkající se společného postoje Rady k přijetí nařízení Evropského parlamentu a Rady o společných pravidlech v oblasti ochrany civilního letectví 2005/0191 (COD) SDĚLENÍ KOMISEEVROPSKÉMU PARLAMENTU podle čl. 251 odst. 2 druhého pododstavce Smlouvy o ES týkající se společného postoje Rady k přijetí nařízení Evropského parlamentu a Rady o společných pravidlech v oblasti ochrany civilního letectví 1. SOUVISLOSTI Datum předání návrhu Evropskému parlamentu a Radě (dokument KOM(2005) 429 v konečném znění – 2005/0191 COD): | 22. září 2005 | Datum vydání stanoviska Evropského hospodářského a sociálního výboru: | 20. dubna 2006 | Datum vydání stanoviska Evropského parlamentu, první čtení: | 15. června 2006 | Datum přijetí společného postoje: | 11.12.2006 | 2. CÍL NÁVRHU KOMISE Od ledna 2003 platí nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2320/2002, kterým se stanoví společná pravidla v oblasti bezpečnosti civilního letectví. Zkušenosti získané na základě inspekcí Komise a každodenního uplatňování uvedeného nařízení ze strany členských států ukázaly, že rychlé převedení souboru nezávazných doporučení vypracovaných členskými státy do podoby právního předpisu vedlo v důsledku urychleného navržení a přijetí uvedeného nařízení v reakci na události ze dne 11. září 2001 k celé řadě problémů, které byly překážkou jeho důslednějšího provádění. Komise proto navrhla přezkoumání uvedeného nařízení, aby se dále vyjasnily, zjednodušily a harmonizovaly právní požadavky, a tím posílila celková ochrana v civilním letectví. Nové rámcové nařízení by mělo stanovit pouze základní zásady toho, co je nutné učinit k zabezpečení civilního letectví před protiprávními činy, zatímco prováděcí právní předpisy by měly stanovit technická a procesní rozhodnutí o tom, jak toho má být dosaženo. 3. PŘIPOMÍNKY KE SPOLEČNÉMU POSTOJI Mezi uvedenými třemi institucemi se uskutečnily intenzivní kontakty, aby se usnadnila brzká dohoda o této záležitosti ve druhém čtení. Dohody však nebylo možno dosáhnout, a to především kvůli otázce financování ochrany , v níž Evropský parlament v prvním čtení provedl několik změn ve snaze zavázat členské státy k zaplacení přinejmenším některých nákladů na ochranu letectví. Společný postoj Rady, přijatý jednomyslně, nepodkopává zásadní cíle a celkový přístup návrhu Komise. V Radě vyvstaly dvě konkrétní otázky, které stojí za zmínku. První se týká použití nových pravidel pro projednávání ve výborech . Musela se zajistit soudržnost s nově přijatými pravidly stanovenými v rozhodnutí Rady 2006/512/ES ze dne 17. července 2006, kterým se mění rozhodnutí 1999/468/ES, poskytující Evropskému parlamentu větší kontrolní pravomoci nad akty přijatými postupem projednávání ve výborech. Podle názoru Rady by se regulativní postup s kontrolou, stanovený v článku 5a rozhodnutí 1999/468/ES, měl použít jednak na čl. 4 odst. 3 , který stanoví kritéria umožňující členským státům odchýlit se od společných základních norem pro malá letiště / malá letadla, jednak na čl. 9 odst. 2, zavádějící specifikace pro národní programy kontroly kvality, které mají uplatňovat členské státy. Komise v této věci sdílí názor Rady. Druhá otázka se týká vypuštění ustanovení o přezkoumání přísnějších opatření uplatňovaných členskými státy ze strany Komise . Komise v čl. 5 odst. 2 svého návrhu uvedla, že by měla být s to přezkoumat, zda jsou přísnější opatření uplatňovaná určitým členským státem skutečně založena na posouzení rizik a zda jsou relevantní, objektivní, nediskriminující a úměrná příslušnému riziku. V případě, že tomu tak není, Komise by po konzultaci s výborem – a nakonec s Radou – měla být s to rozhodnout, zda příslušný členský stát smí nadále tato přísnější opatření uplatňovat. Uvedené ustanovení bylo Radou vypuštěno, proti čemuž se Komise postavila odpovídajícím prohlášením (viz příloha). S cílem dosáhnout politické dohody o společném postoji vydala nakonec Komise několik prohlášení o tom, jak bude vykládat článek 6, článek 18 a kapitolu 10, jakož i o záměrech Komise, pokud jde o kapitolu 6 (viz příloha). 4. PODROBNÉ PŘIPOMÍNKY KOMISE 1. Pozměňovací návrhy Evropského parlamentu, které Komise přijala a které byly v plném nebo částečném znění zahrnuty do společného postoje Pozměňovací návrhy 2, 4, 11, 15, 17, 23-30, 33, 34, 37, 40, 46-49, 53-56, 58, 65-68, 73, 77-79 a 82 se všechny týkají vyjasnění, lepších formulací, přesnějších formulací nebo souladu s ostatními ustanoveními dokumentu. Zahrnuje to rozdíl, který je třeba činit mezi nákladem a zásilkou, jakož i stanovení kritérií pro malá letiště / malá letadla. Pozměňovací návrh 7 uvádí, že podporován by měl být cíl „jednorázové bezpečnostní kontroly“ („one-stop security“) pro všechny lety v rámci EU. Pozměňovací návrhy 8 a 12 se týkají letiště Gibraltar, pro které bylo dne 18. září 2006 v Córdobě schváleno nové prohlášení ministrů. Pozměňovací návrh 51 se týká uznání programu ochrany leteckého dopravce Společenství ze strany členských států jiných, než je členský stát, který program potvrdil. 2. Pozměňovací návrhy Evropského parlamentu, které Komise zamítla a které nebyly v plném nebo částečném znění zahrnuty do společného postoje Pozměňovací návrhy 3, 35, 43 a 44 o financování ochrany Rada zamítla. Komise sdílí názor Rady, že zejména není vhodné, aby technické nařízení obsahovalo požadavky nebo závazky vztahující se k financování ochrany. Pozměňovací návrh 6 a část pozměňovacího návrhu 57 požadují, aby Evropská agentura pro bezpečnost letectví (EASA) prováděla inspekce v oblasti ochrany letectví. Je však jasný rozdíl mezi bezpečností a ochranou (v angličtině „safety“ a „security“), který by měl být zachován. V případě bezpečnosti jde o konstrukci a používání letadel, zatímco v případě ochrany jde o předcházení protiprávním činům. Protože ochrana je jasně mimo pravomoc EASA, není vhodné, aby toto nařízení měnilo oblast působnosti EASA. Pozměňovací návrhy 19, 36 a 85 se týkají ověření spolehlivosti pracovníků. Podle názoru Komise uvedené pozměňovací návrhy překračují oblast působnosti tohoto nařízení, protože by znamenaly zapojení práce vnitrostátních zpravodajských služeb. V souladu se zásadou subsidiarity by Společenství nemělo stanovovat harmonizovaná pravidla k ověření spolehlivosti. Pokud jde o povinné ověření spolehlivosti pilotů, Komise může podporovat tento cíl, avšak vydávání pilotních licencí překračuje oblast působnosti tohoto nařízení. Část pozměňovacích návrhů 20 a 21 nepřijatelně mění definici transferových i tranzitních cestujících, zavazadel, nákladu a zásilky. Pouze změna letadla, a nikoli změna čísla letu mění status ochrany cestujících, zavazadel, nákladu a zásilky. Kdyby byly uvedené změny přijaty, vyplývalo by z nich, že cestující, zavazadla, náklad a zásilky by musely při mezipřistání vystoupit z letadla nebo by musely být vyloženy, aby byly znovu podrobeny detekční kontrole pouze z toho důvodu, že se v místě tranzitu změnilo číslo letu. To není nezbytné ani žádoucí. Pozměňovací návrh 22 , který rozšiřuje definici potenciálně nebezpečných cestujících, se považuje za zbytečný a nevymahatelný. Letecký dopravce má vždy právo z bezpečnostních důvodů odepřít nástup do letadla cestujícím, kteří se chovají nepřístojně. Navíc není jasné, jak předem rozhodnout, že chování jisté osoby ohrozí bezpečnost letu. Jak lze na letišti určit potenciálního únosce? Pozměňovací návrh 32 doplňuje definici „nepřetržité namátkové kontroly“. Vzhledem k tomu, že se uvedený pojem v nařízení neobjevuje, jej však není nutno definovat. Pozměňovací návrh 38 požaduje, aby se vyhodnocení rizik a dopadů, obsahující i odhadované náklady, uskutečnilo pro každé z prováděcích opatření a postupů. I když celková politika v oblasti ochrany letectví bude podléhat vyhodnocení rizik, nebylo by vhodné tak činit v případě jednotlivých opatření a postupů. Ustavení poradní skupiny zúčastněných subjektů (viz pozměňovací návrh 61) poskytne fórum pro podrobné posouzení prováděcích opatření a postupů. Pozměňovací návrhy 41 a 42 požadují, aby členské státy oznámily výboru přísnější opatření a konzultovaly výbor, ještě než tato opatření použijí. Z institucionálního hlediska není na členských státech, aby oznamovaly regulativnímu výboru opatření, která chtějí přijmout, nebo aby jej v této souvislosti konzultovaly; jde o výbor, který pomáhá Komisi plnit její regulativní úlohu. Pozměňovací návrh 45 o vypracování odpovědi třetí zemi, která vyžaduje bezpečnostní opatření v případě letů z letiště v členském státě, je částečně zapracován. Požadavek, aby byla příslušná třetí země konzultována před odpovědí, se považuje za nevhodný pro zapracování do nařízení Společenství. Pozměňovací návrh 50 přesouvá odpovědnost za programy ochrany leteckých dopravců z leteckého dopravce na členský stát a omezuje povinnosti těchto programů na splnění požadavků národních programů ochrany civilního letectví. Letečtí dopravci by však měli splňovat požadavky jednak národního programu ochrany civilního letectví, jednak tohoto nařízení, nejenom uvedeného programu. Návrh Komise také stanoví pro letecké dopravce, letiště a další subjekty podobné povinnosti, a to by se uvedeným pozměňovacím návrhem změnilo. Pozměňovací návrh 52 není v souladu s pozměňovacím návrhem 53, který byl zapracován do společného postoje Rady. Komise souhlasí s Radou, že název článku 12 by měl znít „program ochrany subjektu“. Pozměňovací návrh 59 požaduje, aby Komise zajistila, aby se každé evropské letiště podrobilo inspekci nejméně jednou do čtyř let od vstupu tohoto nařízení v platnost. To by nebylo realistické, protože by to znamenalo buď to, že Komise provede ročně 200 inspekcí (ve srovnání se zhruba 30 inspekcemi v roce 2005), nebo naopak to, že Komise přinutí členské státy ke čtyřletému cyklu inspekcí letišť, který v případě inspekcí vnitrostátních orgánů nepostačuje. Pozměňovací návrh 63 usiluje o více dohod o letectví se třetími zeměmi. Rada nejenže vypustila článek 17, protože se vzhledem k odkazu na článek 300 Smlouvy považuje za nadbytečný, ale také by uzavření dohod o vzájemném uznání nemělo být nezbytně spojeno s uzavřením dohod o leteckých službách. Pozměňovací návrhy 69, 70, 71, 75, 76 a 83 zacházejí do stupně podrobností, který by měl být přenechán prováděcím právním předpisům, ačkoli Komise podporovala cíl těchto pozměňovacích návrhů. Pozměňovací návrh 74 zajišťuje, aby letečtí dopravci nemuseli být schválenými agenty. Zajišťuje-li však letecký dopravce bezpečnostní kontroly pro jiného leteckého dopravce, prvně jmenovaný musí být vždy schváleným agentem. Odkaz na leteckého dopravce je proto také výslovně zapracován do definice „schváleného agenta“ – definice (24). Pozměňovací návrh 80 usiluje o rozšíření oblasti působnosti mimo letecké dopravce Společenství. V protikladu k zásadám mezinárodního práva se pravidla ochrany určují státem, kde je letadlo registrováno, nikoli podle místa podnikání leteckého dopravce. 3. Pozměňovací návrhy Evropského parlamentu, které jsou pro Komisi přijatelné, ale které nebyly v plném nebo částečném znění zahrnuty do společného postoje Pozměňovací návrhy 1, 10, 13, 16, 31 a 33 usilují o zdůraznění toho, proč jsou pravidla v oblasti ochrany letectví potřebná. Neovlivňují záporně obsah nařízení, ačkoli znění není v souladu s mezinárodně uznávanou terminologií – ochrana je prostředek předcházení protiprávním činům namířeným proti civilním letadlům, a tak zabezpečuje civilní letectví. Část pozměňovacího návrhu 5 nahrazuje slovo „kvalita“ slovem „úroveň“. Program kontroly kvality umožňuje kontrolovat kvalitu i úroveň ochrany. Z důvodů zajištění soudržnosti ve vztahu k pozměňovacím návrhům 49 a 56 bylo doporučeno zachovat také slovo „kvalita“. Pozměňovací návrh 9 vyjadřuje přání vytvořit mechanizmus solidarity, který by mohl poskytnout pomoc po teroristických činech. Komise přiznává důležitost této otázky, ale uznává také, že důsledky přesahují odvětví dopravy. Pozměňovací návrh 14 doplňuje definici letiště. Komise by mohla tento pozměňovací návrh přijmout, ačkoli není naprosto nezbytné definovat letiště v tomto nařízení. Pozměňovací návrh 18 upravuje definici vymezeného prostoru. Tato úprava by mohla být přijata, ačkoli není nezbytná, protože žádné provozní prostory letišť nejsou přístupné veřejnosti. Pozměňovací návrh 39 o sdělení nákladů na ochranu na letence nebo jinak by mohl být Komisí přijat, ačkoli přísně vzato není pro toto nařízení relevantní. Pozměňovací návrhy 60 a 62 požadují, aby Komise vypracovávala výroční zprávy. Komise by dala přednost pozměňovacímu návrhu 62, protože je velmi podobný znění článku 11 stávajícího nařízení 2320/2002. Pozměňovací návrh 61 zavádí poradní skupinu zúčastněných stran stejně jako článek 6 nařízení (ES) č. 549/2004, kterým se stanoví rámec pro vytvoření jednotného evropského nebe. Formalizuje nynější situaci, v níž poradní skupina zúčastněných stran již neoficiálně existuje. Pozměňovací návrh 64 o datu použitelnosti (jeden rok po dni vstupu v platnost) by byl pro Komisi přijatelný v závislosti na tom, kdy toto nařízení přijme Evropský parlament a Rada. Pozměňovací návrh 72 požaduje, aby se nedoprovázené zapsané zavazadlo podrobovalo „odpovídajícím“ místo „dodatečným“ bezpečnostním kontrolám. Komise toto znění přijímá, protože určení bezpečnostních požadavků se tím stále přenechává prováděcím právním předpisům. Pozměňovací návrh 81 požaduje, aby byla odpovědnost za přijetí odpovídajícího opatření v případě protiprávního činu jasně vymezena. Toto nové zmocnění Komise lze přijmout. Pozměňovací návrh 84 , který požaduje, aby vybavení k zajištění ochrany vyhovovalo schváleným specifikacím, by byl pro Komisi přijatelný, kdyby bylo slovo „schváleným“ nahrazeno slovem „vymezeným“, protože zatím neexistuje systém schvalování pro vybavení platný pro celé Společenství. 5. ZÁVĚR Komise se domnívá, že společný postoj přijatý jednomyslně dne 11. prosince 2006 není v rozporu se zásadními cíli a s celkovým přístupem jejího návrhu, a proto ho může podporovat. PŘÍLOHA Prohlášení Komise do zápisu z jednání Rady Ustanovení čl. 5 odst. 2 a odst. 3 (pozměněné), „Přísnější opatření uplatňovaná členskými státy“ „Komise nepovažuje za vhodné pozměnit svůj návrh, dokud Evropský parlament nevydá své stanovisko ke změně čl. 5 odst. 2 a odst. 3 ve společném postoji ve srovnání s původním návrhem Komise, zejména pokud jde o ustanovení o provádění postupu projednávání ve výboru, pokud se týče přezkoumání a schválení přísnějších opatření uplatňovaných členskými státy.“ Článek 6, „Opatření k zajištění ochrany vyžadovaná třetími zeměmi“ „Komise při rozhodování, zda bude na základě čl. 6 odst. 2 jednat z vlastního podnětu, nebo ne, zohlední, zda se žádost týká konkrétně sdělujícího členského státu nebo byla určena nebo pravděpodobně bude určena také dalším členským státům.“ Článek 18, „Vstup v platnost“ „Během období začínajícího dnem vstupu tohoto nařízení v platnost do dne použití článku 11 bude Komise vykládat čl. 5 odst. 4 nařízení (ES) č. 2320/2002 s ohledem na článek 11 tohoto nařízení.“ Příloha – Kapitola 6, „Náklad a zásilka“ „Komise uznává, že zásilka je zvláštní druh nákladu, a proto by se měla podrobovat zvláštním bezpečnostním kontrolám. Takové kontroly by měly být úměrné stupni rizika a měly by usilovat o to, aby nepříznivě neovlivnily obchodní závazky ani závazky veřejné služby v odvětví zásilek. Přesné požadavky na bezpečnostní kontroly zásilek budou stanoveny v prováděcích právních předpisech, Komise si je ale vědoma přání poštovního odvětví, aby v něm platila ustálená pravidla. Komise proto chce, aby prováděcí právní předpisy byly založeny na existujících bezpečnostních požadavcích pro zásilky, a zejména zpočátku zachová zvláštní pravidla pro zásilky, které mají být přepravovány lety určenými pouze pro přepravu zásilek. Komise navíc chce, aby byl návrh prováděcích pravidel pro zásilky předložen před zrušením nařízení (ES) č. 2320/2002 a jeho prováděcích právních předpisů, s cílem zajistit kontinuitu tím, že zrušené právní akty budou okamžitě nahrazeny.“ Příloha – Kapitola 10, „Opatření k zajištění ochrany za letu“ „Pokud jde o odstavce 3 a 4 kapitoly 10, jak jsou uvedeny ve společném stanovisku, si Komise přeje vyjasnit, že neusiluje ani o to, aby přinutila členské země souhlasit s držením zbraní v letadlech, ani o to, aby je zakázala. Komise si je vědoma toho, že rozhodnutí, kdy se budou na palubách letadel držet zbraně za účelem jejich možného použití státními úředníky, je věc, o níž má rozhodnout každý členský stát.“