SDĚLENÍ KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU, RADĚ, EVROPSKÉMU HOSPODÁŘSKÉMU A SOCIÁLNÍMU VÝBORU A VÝBORU REGIONŮ

Zlepšení přístupu k právní ochraně v oblasti životního prostředí v EU a jejích členských státech

I.Výzva ke společné akci

1Aby byla Zelená dohoda pro Evropu úspěšná, je naprosto nezbytné zapojení a angažovanost členských států, veřejnosti a všech zúčastněných stran. Komise se v Zelené dohodě pro Evropu zavázala k tomu, že „zváží revizi Aarhuského nařízení, aby se zlepšil přístup občanů a nevládních organizací, majících pochyby ohledně zákonnosti rozhodnutí s účinky na životní prostředí, ke správnímu a soudnímu přezkumu na úrovni EU. Komise také přijme opatření ke zlepšení jejich přístupu ke spravedlnosti před vnitrostátními soudy ve všech členských státech.“

2Pokud má být Zelená dohoda pro Evropu úspěšná a přinést trvalé změny, měla by EU spolupracovat s občany a zúčastněnými stranami. Veřejnost je a měla by zůstat hybnou silou ekologické transformace a měla by mít k dispozici prostředky, které by jí umožnily aktivněji se zapojit do vývoje a provádění nových politik. Pro posílení důvěry ve státní správu i ve správu EU je rovněž důležité mít k dispozici nezbytné „kontroly a rovnovážná opatření“ s cílem zajistit možnost kontroly aktů a rozhodnutí z hlediska souladu s právními předpisy v oblasti životního prostředí. Přístup k právní ochraně v oblasti životního prostředí, a to jak prostřednictvím Soudního dvora Evropské unie, tak prostřednictvím vnitrostátních soudů jakožto soudů EU, je důležitým podpůrným opatřením, které má pomoci zajistit uskutečnění transformace v rámci Zelené dohody pro Evropu a posílit úlohu, kterou může občanská společnost plnit jako strážce demokratického prostoru.

3Toto sdělení je připojeno k návrhu Komise na změnu nařízení (ES) č. 1367/2006 (Aarhuské nařízení) s cílem zlepšit vnitřní přezkum správních aktů ((COM) 2020 …). Tento návrh po přijetí spolunormotvůrci zlepší provádění Aarhuské úmluvy (dále jen „úmluva“) „způsobem, který bude slučitelný se základními zásadami právního řádu Unie a s jejím systémem soudního přezkumu“. Navrhuje se, aby byly nevládním organizacím v oblasti životního prostředí poskytovány širší možnosti vznášet námitky proti jednání a opominutí orgánů a institucí EU v souladu s úmluvou.

4Cílem legislativního návrhu je posílit systém EU týkající se přístupu k právní ochraně v oblasti životního prostředí. Tento systém jako celek umožňuje každému žadateli přístup k účinnému mechanismu nápravy v souladu s požadavky úmluvy.

5Cílem tohoto sdělení je zdůraznit zásadní úlohu, kterou členské státy hrají v systému EU jako celku. Úkolem členských států je zajistit a usnadnit přístup k právní ochraně v oblasti životního prostředí, upravený akty přijatými podle právních předpisů EU, včetně vnitrostátních prováděcích opatření souvisejících s nelegislativními akty EU. Součástí přístupu k právní ochraně je i zajistit právo podávat žaloby pro nevládní organizace a jednotlivce, kterých se přímo týká porušení právních předpisů v oblasti životního prostředí, a to i v přeshraničním kontextu. V praxi bohužel existují určité nedostatky. V roce 2019 zveřejnila Komise přezkum provádění právních předpisů v oblasti životního prostředí, který identifikoval řadu systémových nedostatků týkajících se provádění přístupu k právní ochraně v oblasti životního prostředí ve vnitrostátních právních systémech v praxi. Zdůraznila zejména problémy, kterým čelí nevládní organizace při získávání oprávnění podávat žaloby v otázkách životního prostředí souvisejících s EU a procedurálních překážek, jako jsou neúměrně vysoké náklady.

6Aby zlepšila přístup k právní ochraně v oblasti životního prostředí, v souladu s úmluvou, jejímiž smluvními stranami jsou členské státy nezávisle na sobě, vyzývá Komise členské státy, aby urychlily provádění platných právních předpisů EU. Stejně důležité je, aby pravidla členských států vztahující se na soudnictví a soudní praxi plně prováděla judikaturu Soudního dvora Evropské unie týkající se přístupu k právní ochraně v oblasti životního prostředí. Kromě toho by vnitrostátní právní předpisy neměly v tomto smyslu vytvářet překážku, například tím, že by nevládním organizacím neposkytovaly oprávnění podávat žaloby, jak to vyžaduje úmluva. Aby byla zajištěna právní jistota ve všech členských státech, musí vnitrostátní právo splňovat požadavky úmluvy, právních předpisů EU a judikatury Soudního dvora Evropské unie. Rovněž vnitrostátní soudy by měly uplatňovat a vymáhat použitelná pravidla na základě požadavků stanovených v jejich vnitrostátních právních řádech vyplývajících z práva EU.

II.Význam přístupu k právní ochraně v oblasti životního prostředí v EU

7Přístup k účinné právní ochraně a ke spravedlivému procesu představuje základní právo právního řádu EU. Účinné soudní systémy hrají klíčovou roli při zajišťování právního státu zakotveného v článku 2 Smlouvy o Evropské unii (SEU) a při zajišťování účinného uplatňování práva EU a zvyšování důvěry veřejnosti v orgány veřejné správy.

8To se odráží také v čl. 19 odst. 1 SEU, který vyžaduje, aby členské státy stanovily prostředky nezbytné k zajištění účinné právní ochrany v oblastech pokrytých právem Unie, a v judikatuře Soudního dvora Evropské unie týkající se přístupu k právní ochraně v oblasti životního prostředí. Přístup k právní ochraně v oblasti životního prostředí je relevantní rovněž v kontextu článků 41 a 47 Listiny základních práv Evropské unie a přispívá k zajištění právní jistoty.

9Jednotlivci a nevládní organizace hrají klíčovou roli při identifikaci potenciálních porušení právních předpisů EU tím, že podávají stížnosti správním orgánům nebo předkládají případy soudu. Pokud se jednotlivci nebo nevládní organizace dovolávají spravedlnosti u mimosoudního správního orgánu, nazývá se takové přezkoumání správním přezkoumáním; domáhají-li se nápravy u soudu, nazývá se přezkoumáním soudním.

10Systém správní a soudní nápravy EU jako celku zahrnuje nejen mechanismus vnitřního přezkumu podle Aarhuského nařízení a přístup k Soudnímu dvoru Evropské unie, ale spoléhá také na vnitrostátní soudy. Zejména článek 267 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU) umožňuje jakékoli fyzické nebo právnické osobě, která je účastníkem řízení před vnitrostátními soudy, aby ohledně platnosti aktů přijatých orgány EU požadovala předběžné rozhodnutí Soudního dvora Evropské unie. EU a vnitrostátní systémy nápravy společně mají zásadní význam pro zajišťování účinného přístupu k právní ochraně v oblasti životního prostředí v EU.

III.EU jako smluvní strana úmluvy

11EU se formálně stala stranou úmluvy v roce 2005. Členy úmluvy je nezávisle rovněž všech 27 členských států, přičemž každý z nich má své vlastní a rovněž sdílené pravomoci, odpovědnost a povinnosti umožňující zajistit přístup k právní ochraně v „záležitostech životního prostředí“ podle článku 1 úmluvy. Povinnost dodržovat úmluvu proto podléhá tomuto charakteristickému rysu EU, kde pravomoci vykonává EU a její členské státy. V následujících odstavcích je důležité připomenout specifické limity a povahu povinností vyplývajících z ratifikace úmluvy.

12Podle úmluvy je EU organizací regionální hospodářské integrace. Podle čl. 19 odst. 5 úmluvy byla EU povinna při oznámení své ratifikační listiny učinit prohlášení o „rozsahu svých pravomocí týkajících se záležitostí, jež se řídí touto úmluvou“.