ZPRÁVA KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU A RADĚ POKROK V PLNĚNÍ CÍLŮ KJÓTSKÉHO PROTOKOLU A CÍLŮ EU PRO ROK 2020 (požadovaná na základě článku 21 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 525/2013 ze dne 21. května 2013 o mechanismu monitorování a vykazování emisí skleníkových plynů a podávání dalších informací na úrovni členských států a Unie vztahujících se ke změně klimatu a o zrušení rozhodnutí č. 280/2004/ES) /* COM/2014/0689 final */





ZPRÁVA KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU A RADĚ POKROK V PLNĚNÍ CÍLŮ KJÓTSKÉHO PROTOKOLU A CÍLŮ EU PRO ROK 2020 (požadovaná na základě článku 21 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 525/2013 ze dne 21. května 2013 o mechanismu monitorování a vykazování emisí skleníkových plynů a podávání dalších informací na úrovni členských států a Unie vztahujících se ke změně klimatu a o zrušení rozhodnutí č. 280/2004/ES) Obsah 1............ Shrnutí 4 2............ Pokrok ke splnění cíle Kjótského protokolu v období 2013–2020 a cíle strategie Evropa 2020 6 2.1......... Druhé kontrolní období podle Kjótského protokolu. 6 2.2......... Cíl Unie spočívající ve snížení emisí skleníkových plynů do roku 2020. 6 2.2.1...... Pokrok Unie. 6 2.2.2...... Pokrok členských států. 7 3............ Překročení cílů Kjótského protokolu v prvním kontrolním období (2008–2012) 9 3.1......... EU-28. 9 3.2......... EU-15. 10 3.3......... Výsledky na úrovni členských států. 10 4............ Vývoj emisí skleníkových plynů v EU.. 12 4.1......... Emise skleníkových plynů v roce 2012 ve srovnání s rokem 2011. 12 4.2......... Sbližování intenzity emisí skleníkových plynů a emisí na obyvatele. 13 4.3......... Následné hodnocení příčin snižování emisí CO2 15 4.4......... Dopad letecké dopravy na globální klima. 16 5............ Stav provádění politiky Unie v oblasti změny klimatu. 16 5.1......... Snižování emisí 16 5.1.1...... Příprava rámce v oblasti klimatu a energetiky do roku 2030. 16 5.1.2...... Systém EU pro obchodování s emisemi (EU ETS) 17 5.1.3...... Další politiky a opatření 18 5.2......... Přizpůsobování se změně klimatu. 18 5.3......... Financování opatření v oblasti klimatu. 19 5.3.1...... Příjmy z dražeb. 19 5.3.2...... Začleňování politik v oblasti klimatu do rozpočtu EU.. 21 6............ Situace v kandidátských a potenciálních kandidátských zemích. 22 6.1......... Kandidátské země (Albánie, Island, Turecko, Bývalá jugoslávská republika Makedonie, Černá Hora a Srbsko) 22 6.2......... Potenciální kandidátské země EU (Bosna a Hercegovina a Kosovo) 22 1. Shrnutí Na cestě k překročení cílů Kjótského protokolu V roce 2012 emise dosáhly své nejnižší úrovně od roku 1990. Celkové emise skleníkových plynů v EU[1] (bez mezinárodní letecké dopravy a využívání půdy, změn ve využívání půdy a lesnictví – LULUCF) byly o 19,2 % nižší než úrovně z roku 1990 a o 21,6 % nižší než úroveň referenčního roku podle Kjótského protokolu. Podle předběžných odhadů se v roce 2013 dále snížily o 1,8 %. Za první kontrolní období (2008–2012) členské státy EU-28 překročily své cíle celkem o 4,2 Gt ekvivalentu CO2. Pro druhé kontrolní období (2013–2020) se očekává, že celkové emise (bez LULUCF a mezinárodní letecké dopravy) budou podle prognóz členských států v průměru o 23 % nižší než úrovně referenčního roku. EU je tedy na cestě ke splnění svého cíle podle Kjótského protokolu ve druhém kontrolním období, a to s potenciálním překročením cíle o 1,4 Gt ekvivalentu CO2. Celkové potenciální kumulativní překročení se pro období 2008–2020 odhaduje na přibližně 5,6 Gt ekvivalentu CO2. Toto množství představuje větší objem, než činily celkové emise EU v roce 2012. Obrázek 1: Celkové překročení v prvním kontrolním období podle Kjótského protokolu (2008–2012) a předpokládané překročení ve druhém kontrolním období (2013–2020) (EU-28) Zdroj: Evropská komise, Evropská agentura pro životní prostředí (EEA) Na cestě ke splnění cíle strategie Evropa 2020 v oblasti skleníkových plynů Celkové emise EU v rámci působnosti klimaticko-energetického balíčku (bez LULUCF a mezinárodní letecké dopravy) byly již v roce 2012 o 18 % pod úrovní roku 1990 a odhaduje se, že v roce 2013 byly nižší než úroveň z roku 1990 přibližně o 19 %. Podle prognóz, které poskytly členské státy na základě stávajících opatření, budou emise v roce 2020 o 21 % nižší než v roce 1990[2]. EU tedy směřuje ke splnění svého cíle v oblasti snížení emisí skleníkových plynů ve vnitrostátním měřítku. Třináct členských států však musí ještě provést dodatečné politiky a opatření, aby splnilo své vnitrostátní cíle v oblasti snížení emisí do roku 2020 v odvětvích, která nejsou zahrnuta do systému EU pro obchodování s emisemi (EU ETS). Kromě toho jsou předběžně odhadované údaje o emisích z roku 2013[3] v Německu, Lucembursku[4] a Polsku vyšší než příslušné cíle pro rok 2013 stanovené v rozhodnutí o „sdílení úsilí“. Úspěšné oddělení vývoje hospodářské činnosti a emisí skleníkových plynů Během období 1990–2012 kombinovaný HDP Evropské unie vzrostl o 45 %, zatímco celkové emise skleníkových plynů (bez LULUCF a mezinárodní letecké dopravy) klesly o 19 %. V důsledku toho se intenzita emisí skleníkových plynů v EU snížila v letech 1990 až 2012 téměř o polovinu. K oddělení došlo ve všech členských státech. Obrázek 2: Vývoj HDP (v reálném vyjádření), emisí skleníkových plynů a intenzity emisí (tj. poměr objemu emisí skleníkových plynů k HDP): index (1990 = 100) Zdroj: EEA, GŘ ECFIN (databáze Ameco), Eurostat K snižování emisí EU od roku 2005[5] významně přispívají strukturální politiky prováděné v oblasti klimatu a energetiky. Hospodářská krize přispěla k méně než polovině hodnoty snížení zaznamenaného v období 2008–2012. 2. Pokrok ke splnění cíle Kjótského protokolu v období 2013–2020 a cíle strategie Evropa 2020 2.1. Druhé kontrolní období podle Kjótského protokolu Pro druhé kontrolní období přijaly EU, jejích 28 členských států a Island závazek snížit v období 2013–2020 průměrné roční emise o 20 % oproti referenčnímu roku. Tento závazek má být plněn společnými silami. Podle prognóz při stávajících opatřeních, které předložily členské státy (bez LULUCF a mechanismů Kjótského protokolu), mají být celkové emise bez LULUCF a mezinárodní letecké dopravy v roce 2020 o 22 % nižší než v roce 1990 a o 25 % nižší než v referenčním roce. Pokud jde o LULUCF, předběžné prognózy ukazují, že EU jako celek by mohla zaznamenat malý čistý propad. Situace se však bude v jednotlivých členských státech lišit. Protože navíc pokračuje postup technického přezkumu ve věci referenčních úrovní pro obhospodařování lesů, může stále docházet ke změnám. 2.2. Cíl Unie spočívající ve snížení emisí skleníkových plynů do roku 2020 2.2.1. Pokrok Unie Klimaticko-energetický balíček přijatý v roce 2009 stanoví Unii cíl spočívající ve 20% snížení emisí skleníkových plynů do roku 2020 ve srovnání s rokem 1990[6], což odpovídá −14 % ve srovnání s rokem 2005. Tyto snahy jsou podle rozhodnutí o „sdílení úsilí“ rozděleny mezi odvětví, která jsou zahrnuta do systému obchodování s emisemi (ETS), a odvětví mimo systém ETS. Zatímco systém pro obchodování s emisemi stanoví strop pro celou EU, rozhodnutí o „sdílení úsilí“ stanoví roční emisní příděly v odvětví mimo systém ETS pro jednotlivé členské státy. Podle aktualizovaných prognóz členských států[7] při stávajících opatřeních (včetně mezinárodní letecké dopravy) mají být emise v roce 2020 o 21 % nižší než v roce 1990 (včetně odvětví v rámci systému ETS i mimo něj). EU jako celek je nyní na dobré cestě ke splnění svého cíle do roku 2020. 2.2.2. Pokrok členských států Třináct členských států nicméně bude muset vyvinout další úsilí ke splnění svých vnitrostátních cílů pro rok 2020 v odvětvích mimo systém ETS, zatímco patnáct členských států podle odhadů těchto cílů při stávajících politikách a opatřeních dosáhne (viz Obrázek 3). Kromě toho byly podle přibližných údajů o emisích z roku 2013[8] v Německu, Lucembursku a Polsku emise v odvětvích mimo systém ETS vyšší než příslušné cíle pro rok 2013 stanovené v uvedeném rozhodnutí[9] o 0,7, resp. 1,1 a 2,4 procentního bodu příslušných emisí v referenčním roce podle rozhodnutí o „sdílení úsilí“[10]. Tato analýza dosud nezohledňuje využití pružnosti podle rozhodnutí o „sdílení úsilí“, jako je využití mezinárodních kreditů z projektů nebo převody nevyužitých emisních povolenek mezi členskými státy. Obrázek 3: Rozdíl mezi předpokládanými emisemi a cíli pro rok 2020 v odvětvích mimo systém ETS (jako procento emisí v referenčním roce 2005) a rozdíl mezi emisemi v roce 2013 a cílem pro rok 2013 v odvětvích mimo systém ETS. Záporné a kladné hodnoty vyjadřují nadměrné, resp. nedostatečné plnění. Pozn.: Uvedená procenta odpovídají procentům emisí v referenčním roce podle rozhodnutí o „sdílení úsilí“. Tyto emise v referenčním roce jsou vymezeny pro každý členský stát, aby byly v souladu s relativními i absolutními cíli stanovenými v uvedeném rozhodnutí pro rok 2020. Zdroj: EEA, Evropská komise na základě prognóz členských států. V rámci evropského semestru 2014 provedla Komise konkrétní analýzu na základě nejnovějších prognóz při stávajících opatřeních, které předložily členské státy. · Emise skleníkových plynů v Lucembursku mají přesáhnout vnitrostátní cíl o 23 procentních bodů. Významného snížení emisí skleníkových plynů by bylo možné dosáhnout zvýšením daně z paliv v dopravě a rozvojem veřejné dopravy. Současně by to vedlo k vyššímu růstu a vedlejším přínosům politik v oblasti ochrany klimatu, například k menšímu přetížení dopravního provozu, jež je spojeno se značnými náklady. · U Irska se očekává, že emise skleníkových plynů přesáhnou cíl o 17 procentních bodů v důsledku velkého zvýšení emisí v dopravě a zemědělství. Irsko však v současné době rozvíjí řadu iniciativ ke snížení emisí v rámci návrhu zákona o rozvoji nízkouhlíkového hospodářství. · Předpokládá se, že v Belgii emise cíle nedosáhnou o 11 procentních bodů. Analýza zdůraznila potřebu jasného rozdělení úkolů mezi orgány. Rovněž je zapotřebí kombinovat snižování emisí v odvětví dopravy s omezováním přetížení silniční dopravy. · Očekává se, že pět dalších členských států (ES, AT, FI, BG, IT) svůj cíl nesplní rozdílem 3 či více procentních bodů. Byla přijata i další doporučení pro jednotlivé země týkající se snížení emisí skleníkových plynů. U několika členských států (BE, CZ, FR, HU, IE, IT, LT, LV, ES) Rada doporučila přesun daňového zatížení z práce na daňové základy, které představují nižší zátěž pro růst, včetně ekologické daně. Estonsku Rada doporučila posílit environmentální pobídky, které mají přispět k mobilitě méně náročné na zdroje. Rada také doporučila BG, CZ, EE, HU, LT, LV, PL a RO, aby nadále pokračovaly v úsilí o zlepšení energetické účinnosti. Maltě bylo doporučeno dále rozvíjet obnovitelnou energii. Německo v roce 2013 reformovalo svůj systém podpory elektřiny z obnovitelných zdrojů. Bylo mu doporučeno, aby sledovalo dopad této reformy. Spojené království připravilo reformu trhu s elektřinou s cílem aktualizovat svou výrobní kapacitu, a to i v odvětví obnovitelných zdrojů. Spojenému království bylo doporučeno zvýšit předvídatelnost postupů plánování a vyjasnit závazky k financování. 3. Překročení cílů Kjótského protokolu v prvním kontrolním období (2008–2012) Konečné posouzení toho, zda EU a její členské státy splnily své závazky v prvním kontrolním období podle Kjótského protokolu, bude následovat po přezkumu inventury za rok 2014 podle Rámcové úmluvy Organizace spojených národů o změně klimatu, která zahrnuje údaje o emisích až do roku 2012, a po dodatečném období pro splnění závazků. EU a její členské státy budou moci až doby, kdy bude posouzení zaměřené na plnění závazků dokončeno, využívat mechanismy Kjótského protokolu. 3.1. EU-28 Během prvního kontrolního období byly celkové emise v zemích EU-28 významně nižší než příslušné cíle: · v průměru za období 2008–2012 byly roční emise (bez LULUCF) o 18,9 % nižší než úrovně referenčního roku (překročení příslušných cílů o 3,21 Gt ekvivalentu CO2), · zohlednění propadů uhlíku z LULUCF znamená další snížení emisí o 1,3 % (0,38 Gt ekvivalentu CO2), · řada členských států prodává mezinárodní kredity v rámci mechanismů Kjótského protokolu. Kombinované předpokládané prodeje těchto mezinárodních kreditů představují 1,6 % emisí referenčního roku (−0,47 Gt ekvivalentu CO2), · společnosti se sídlem v EU započítávají část svých emisí proti mezinárodním kreditům podle mechanismů Kjótského protokolu (CER a ERU), což představuje dalších 3,6 % emisí referenčního roku (1,03 Gt ekvivalentu CO2). Při zohlednění všech výše uvedených složek se celkové překročení cílů za EU-28 jako celek v daném období odhaduje na 4,2 Gt ekvivalentu CO2, což představuje průměrné snížení o 22,1 % oproti úrovním referenčního roku (viz Obrázek 1 ve shrnutí). 3.2. EU-15 V prvním kontrolním období byly celkové emise v zemích EU-15 významně nižší než příslušný cíl (snížení v průměru o 8 % v období 2008–2012 oproti referenčnímu roku): · v průměru za období 2008–2012 byly roční emise (bez LULUCF) o 11,8 % nižší než úrovně referenčního roku (překročení o 0,8 Gt ekvivalentu CO2 v prvním kontrolním období), · při zohlednění propadů uhlíku z LULUCF je dosaženo dalšího snížení emisí o 1,4 % (0,3 Gt ekvivalentu CO2), · jestliže vlády využijí mechanismů Kjótského protokolu, jak je plánováno, lze očekávat další snížení emisí o 1,5 % (0,3 Gt ekvivalentu CO2). S ohledem na hospodářský útlum však členské státy mohou upravit své záměry ve věci využití mechanismů Kjótského protokolu oproti údajům, které vykázaly naposledy, · při využití mezinárodních kreditů ze strany účastníků systému ETS se dosáhne dalšího snížení o 3,8 % emisí referenčního roku (celkem 0,8 Gt ekvivalentu CO2). V důsledku toho země EU-15 snížily své emise v prvním kontrolním období o 18,5 %, což znamená celkové snížení o 2,2 Gt ekvivalentu CO2. Snížení emisí v EU-15 je tedy oproti cíli těchto zemí pro první kontrolní období více než dvojnásobné (viz obrázek 4). Obrázek 4: Celkové překročení cílů v prvním kontrolním období (2008–2012) (EU-15) Zdroj: EEA, Evropská komise 3.3. Výsledky na úrovni členských států EU-15 Pokrok při plnění příslušných cílů členských států podle Kjótského protokolu lze hodnotit na základě posouzení výsledků v odvětvích mimo systém ETS. Jak je patrné z Obrázek 5, sedm členských států (AT, BE, DK, ES, IT, LU, NL) využilo nebo bude muset využít mezinárodní kredity v rámci kjótských mechanismů. Itálie bude muset podle svých nejnovějších výkazů nakoupit před koncem dodatečného období pro splnění závazků další mezinárodní kredity. EU-11 Jedenáct dalších členských států[11] má v prvním kontrolním období podle Kjótského protokolu stanoveny individuální cíle. Všechny z nich své cíle překročí jen pomocí vnitrostátních opatření ke snížení emisí (tj. bez započtení LULUCF a využití kjótských mechanismů), přičemž některé své cíle překročí významně. Mnohé z nich již prodaly část svých nevyužitých jednotek přiděleného množství (AAU). Největšími prodejci AAU jsou Rumunsko, Česká republika a Polsko, které jiným stranám prodaly 318, resp. 125 a 120 Mt ekvivalentu CO2. Obrázek 5: Relativní rozdíly mezi emisemi skleníkových plynů v odvětvích mimo systém ETS pro první kontrolní období a příslušnými cíli Kjótského protokolu na období 2008–2012 (včetně LULUCF) s plánovaným využitím a bez plánovaného využití kjótských mechanismů na vládní úrovni Zdroj: EEA, Evropská komise 4. Vývoj emisí skleníkových plynů v EU 4.1. Emise skleníkových plynů v roce 2012 ve srovnání s rokem 2011 V roce 2012 se celkové emise EU dále snížily, a to o 1,3 % oproti roku 2011. Největší pokles emise zaznamenaly v odvětví dopravy a průmyslu (−3,6 % za obě odvětví). V odvětví výroby energie se však emise zvýšily o 0,8 %, přestože se podíl obnovitelných zdrojů na celkové výrobě elektřiny v roce 2012 zvýšil z 21,5 % na 23,1 %. Důvodem je nárůst výroby elektřiny z pevných paliv (černé a hnědé uhlí) spojený s poměrně nízkou cenou uhlí v porovnání s plynem. Meziroční změny emisí se pohybují od +3,7 % na Maltě po −8,8 % ve Finsku. Emise se zvýšily ve čtyřech členských státech: na Maltě, v Německu (+1,1 %), Irsku (+1,4 %) a ve Spojeném království (+3,2 %). 4.2. Sbližování intenzity emisí skleníkových plynů a emisí na obyvatele Všechny členské státy zaznamenaly nižší intenzitu emisí skleníkových plynů s průměrnou roční mírou snížení pohybující se od 0,9 % do 5,1 %. To vedlo ke sbližování výsledků členských států (obrázek 6). Obrázek 6: Intenzita emisí skleníkových plynů v EU-28, 2012/1990. Procentní částky odrážejí průměrné roční snížení Zdroj: Komise, EEA Ve všech členských státech kromě Kypru, Malty a Portugalska se emise na obyvatele od roku 1990 snižují a sbližují. Obrázek 7: Emise skleníkových plynů na obyvatele v EU, 2012/1990. Procentní částky odrážejí průměrné roční snížení Zdroj: Komise, EEA 4.3. Následné hodnocení příčin snižování emisí CO2 Evropská agentura pro životní prostředí provedla analýzu hlavních příčin snižování emisí v období 2005–2012[12]. Tato analýza uvádí kvantifikaci dopadu dekompozičních faktorů s vlivem na emise CO2, jmenovitě i) počtu obyvatel; ii) HDP na obyvatele; iii) náročnosti primární energie[13] a iv) uhlíkové náročnosti spotřeby primární energie[14]. Posouzení, založené na dekompoziční analýze, zahrnuje emise CO2 ze spalování fosilních paliv, na které připadá přibližně 80 % celkových emisí skleníkových plynů. Jak je shrnuto na Obrázek 8, emise CO2 z fosilních paliv se v obdobích 2005–2008 a 2008–2012 snížily o 3,3 %, resp. 9,2 %. Lze to přičíst třem hlavním faktorům: 1) „náročnost primární energie“ hospodářství EU se významně snížila, a to i díky zlepšením energetické účinnosti, což přispělo k velkému snížení emisí v obou dotčených obdobích; 2) uhlíková náročnost spotřeby primární energie se snížila v důsledku rozvoje obnovitelných zdrojů (výroba jaderné energie od roku 2005 klesá), což rovněž přispělo ke snížení emisí v obou obdobích; 3) účinek růstu byl ve dvou posuzovaných obdobích rozdílný. V letech 2005 až 2008 rostl HDP, což zmírňovalo snižování emisí v důsledku jiných faktorů. V období 2008–2012 HDP naopak klesal, což posilovalo snižování emisí v důsledku jiných faktorů než hospodářské recese. Obrázek 8: Agregovaný rozklad změny celkových emisí CO2 ze spalování fosilních paliv v EU v obdobích 2005–2008 a 2008–2012 Zdroj: EEA Tato analýza, kterou provedla Evropská agentura pro životní prostředí, a hypotetické srovnání Komise popsané v doprovodném pracovním dokumentu útvarů Komise (SWD) ukazují, že hospodářská krize[15] přispěla k méně než polovině hodnoty snížení zaznamenaného v období 2008–2012. 4.4. Dopad letecké dopravy na globální klima Emise skleníkových plynů z vnitrostátní letecké dopravy v 28 členských státech se od roku 2000 snižují a v roce 2012 jen mírně přesáhly 16 Mt ekvivalentu CO2. Naopak mezinárodní emise (pouze CO2) vykázané v rámci UNFCCC se zvýšily a v roce 2012 dosáhly téměř 135 Mt ekvivalentu CO2 (oproti téměř 70 Mt v roce 1990). Obecně představují celkové vykázané emise z letecké dopravy 3,22 % všech emisí EU vykázaných v roce 2012. Ke změně klimatu přispívají i emise oxidů dusíku (NOx), aerosolů a jejich prekurzorů (saze a sulfát) a zvýšená oblačnost ve formě trvalých lineárních kondenzačních stop či uměle vyvolaná cirrová oblačnost. V posledních letech byly vyvíjeny snahy o kvantifikované odhady dopadů jiných faktorů na změnu klimatu než CO2, a to i přes nedostatek údajů z pozorování dopadů, jako jsou kondenzační stopy a uměle vyvolaná cirrová oblačnost. Odhadnout celkové dopady letecké dopravy se snažila například studie částečně financovaná z integrovaného projektu „QUANTIFY“ 6. rámcového programu EU[16]. Studie dospěla k závěru, že letecká doprava představovala v roce 2005 3,5% podíl na celkových člověkem působených vlivech kromě oblačnosti vyvolané leteckou dopravou, přičemž při započtení této oblačnosti uvedený podíl činil 4,9 %. Výzkumný projekt REACT4C[17] realizovaný v období 2010–2014 zkoumal potenciál letových tras optimalizovaných s ohledem na klima jako prostředek omezení dopadu letecké dopravy na ovzduší. Výsledky tohoto vědeckého výzkumu ukazují, že již s drobnými změnami tras letového provozu a nárůstem ekonomických nákladů o méně než 0,5 % provozních nákladů lze dosáhnout 25% snížení dopadu na klima. 5. Stav provádění politiky Unie v oblasti změny klimatu 5.1. Snižování emisí 5.1.1. Příprava rámce v oblasti klimatu a energetiky do roku 2030 V lednu 2014 Evropská komise vymezila rámec politiky, který má utvářet politiku v oblasti klimatu a energetiky po roce 2020[18]. Tento rámec politiky byl dokončen sdělením o energetické účinnosti v červenci 2014[19]. Stanoví tyto hlavní prvky: · závazný cíl snížení vnitrostátních emisí skleníkových plynů o 40 % v roce 2030 oproti roku 1990, který má být splněn ročním snižováním stropu emisí v systému EU ETS o 2,2 % po roce 2020 a snižováním emisí v odvětvích mimo systém ETS, které bude rovnoměrně rozděleno mezi členské státy v podobě závazných vnitrostátních cílů, · cíl na úrovni EU spočívající v dosažení toho, aby do roku 2030 pocházelo nejméně 27 % energie spotřebovávané v EU z obnovitelných zdrojů. Tento závazek bude realizován prostřednictvím jasných závazků, o nichž rozhodnou samy členské státy, a to za podpory posílených realizačních mechanismů a ukazatelů na úrovni EU, · cíl 30% energetické účinnosti do roku 2030, · a nový systém správy, který se opírá o vnitrostátní plány pro konkurenceschopnou, bezpečnou a obnovitelnou energii. V reakci na současné geopolitické prostředí a závislost EU na dovozu Komise rovněž přijala sdělení, které předkládá novou evropskou strategii energetické bezpečnosti[20], jež je neoddělitelně spjata s rámcem v oblasti klimatu a energetiky do roku 2030. Mezi její hlavní body patří diverzifikace vnějších dodávek energie, modernizace energetické infrastruktury, dokončení vnitřního trhu EU s energií a úspory energie. Evropská rada dospěla na svém zasedání v říjnu 2014 na základě návrhu Komise k dohodě[21] o rámci v oblasti klimatu a energetiky do roku 2030. 5.1.2. Systém EU pro obchodování s emisemi (EU ETS) Práce na provádění vedla k úspěšnému zahájení 3. fáze systému EU ETS (období 2013–2020). Z hlediska oblasti působnosti nyní ETS zahrnuje vedle CO2 z většiny průmyslových zařízení také oxid dusný (N20) z výroby kyseliny dusičné a jiných kyselin a PFC z výroby hliníku. Třetí fáze systému EU ETS již nestanoví individuální strop pro každý členský stát, ale jednotný strop pro EU, Island, Lichtenštejnsko a Norsko. Od roku 2013 se v dražbách prodalo 43 % emisních povolenek (vyjma NER 300[22]) a tento podíl má postupně narůstat. Od roku 2009 je na trhu s uhlíkem k dispozici rostoucí přebytek povolenek a mezinárodních kreditů, což vede k poklesu ceny uhlíku. Aby Komise tuto nerovnost napravila, navrhla pozdržet („odložit“) dražbu 900 milionů povolenek z prvních let 3. fáze systému EU ETS na konec obchodovacího období. Toto „odložení“ bylo přijato změnou nařízení o dražbě povolenek dne 25. února 2014. Dne 22. ledna 2014 dále Komise přijala legislativní návrh na vytvoření rezervy tržní stability na začátku čtvrtého obchodovacího období v roce 2021. Navrhovaná rezerva doplní stávající pravidla. Do rezervy tržní stability jsou vkládány povolenky (tj. jsou odečítány od budoucího objemu dražených povolenek) podle „celkového počtu povolenek v oběhu“. Tok povolenek do rezervy a z ní by probíhal na základě automatického, pravidly plně regulovaného postupu. V odvětví letecké dopravy se shromáždění Mezinárodní organizace pro civilní letectví (ICAO) na podzim 2013 dohodlo na přijetí konečného pracovního programu směřujícího ke globální dohodě řešící emise z letectví. Do případného přijetí mezinárodních pravidel omezily Rada a Evropský parlament v březnu 2014 oblast působnosti systému EU ETS v období 2013–2016 na lety v Evropském hospodářském prostoru. 5.1.3. Další politiky a opatření Komise přijala sdělení[23], které nastiňuje strategii pro postupné zahrnutí skleníkových plynů z námořní dopravy do rámce politiky EU pro snižování celkového objemu emisí skleníkových plynů. V prvním kroku provádění této strategie navrhla Komise nařízení, které by vytvořilo celounijní systém pro monitorování, vykazování a ověřování emisí CO2 z velkých lodí od roku 2018. Předlohu nařízení nyní zvažuje Parlament a Rada. Provedení právních předpisů, které stanoví cíle týkající se emisí CO2 z automobilů[24] do roku 2021 a z lehkých užitkových vozidel[25] do roku 2020, je dokončeno. Komise schválila šest ekologických inovací, které snižují emise CO2. Byl přijat nový právní předpis[26] o fluorovaných skleníkových plynech, který se použije od 1. ledna 2015. Tento předpis má emise fluorovaných plynů snížit v období 2015–2030 o dvě třetiny, což v porovnání se scénářem bez opatření znamená celkové kumulativní úspory odhadované na 1,5 Gt ekvivalentu CO2 do roku 2030 a 5 Gt ekvivalentu CO2 do roku 2050. V zájmu zmírnění emisí v důsledku nepřímých změn ve využívání půdy spojených s výrobou biopaliv navrhla Komise řadu změn směrnice o obnovitelných zdrojích energie a směrnice o jakosti paliv („návrh ILUC“). Navrhované znění je nyní projednáváno evropskými orgány. Členské státy začaly v souladu s právními předpisy přijatými v roce 2013[27] podávat zprávy o svých současných a budoucích opatřeních v rámci odvětví LULUCF k omezení nebo snížení emisí a k zachování nebo zvýšení pohlcování. Seznam nedávno přijatých právních aktů je uveden v oddíle 3 doprovodného pracovního dokumentu útvarů Komise. 5.2. Přizpůsobování se změně klimatu Dne 16. dubna 2013 přijala Komise strategii EU pro přizpůsobení se změně klimatu s cílem přispět k tomu, aby byla Evropa vůči změně klimatu odolnější. Strategie se zaměřuje na splnění tří hlavních cílů a tyto hlavní oblasti vývoje: · Podpora činnosti členských států: Komise povzbuzuje všechny členské státy k přijetí komplexních strategií pro přizpůsobení a připravuje srovnávací přehled připravenosti na přizpůsobení. V březnu 2014 Evropská komise zahájila iniciativu Pakt starostů a primátorů, která má povzbudit města k přijetí opatření pro přizpůsobení se změně klimatu. Cílem iniciativy „Mayors Adapt“ je zvýšit podporu místních činností, poskytnout platformu pro větší angažovanost a spolupráci měst a zvýšit povědomí veřejnosti o přizpůsobování a potřebných opatřeních. Komise podporuje také projekty zaměřené na přizpůsobení, zejména prostřednictvím nového akčního podprogramu LIFE pro oblast klimatu. · Začleňování opatření pro přizpůsobování do politik EU: cíl věnovat nejméně 20 % rozpočtu Unie na cíle související s oblastí změny klimatu je využíván jako nástroj k prosazování tohoto přizpůsobení. · Podporovat lepší informované rozhodování, zejména prostřednictvím platformy Climate-ADAPT, jež umožňuje sběr a šíření informací o přizpůsobování v EU. Komise dále dokončuje strategii zaměřenou na mezery ve znalostech v oblasti přizpůsobování s cílem tyto mezery určit a překlenout v konkrétních odvětvích. 5.3. Financování opatření v oblasti klimatu 5.3.1. Příjmy z dražeb 5.3.1.1. Využití příjmů z dražeb členskými státy Podle nařízení o mechanismu monitorování byly členské státy povinny poprvé do 31. července 2014 vykázat částky a způsob využití příjmů z dražeb povolenek v systému ETS v roce 2013 (viz Obrázek 9 a přílohu a dále podrobnější informace v pracovním dokumentu útvarů Komise). Celkové příjmy za EU činily 3,6 miliardy EUR. Směrnice o systému EU ETS stanoví, že nejméně 50 % příjmů z dražeb nebo ekvivalent těchto příjmů ve finanční hodnotě by měly členské státy vynaložit na klimatické a energetické účely. Všechny členské státy oznámily, že 50 % či více těchto příjmů nebo ekvivalent těchto příjmů ve finanční hodnotě na klimatické a energetické účely[28] (v průměru 87 %, což představuje přibližně 3 miliardy EUR) skutečně vynaloží nebo hodlají vynaložit[29], převážně na podporu vnitrostátních investic do opatření v oblasti klimatu a energetiky. Vykázané částky představují pouze část celkových výdajů spojených s oblastí klimatu a energetiky v rozpočtech členských států. Obrázek 9: Vykázané příjmy z dražeb povolenek v systému EU ETS (v milionech EUR) v roce 2013 a podíl těchto příjmů nebo jejich ekvivalent ve finanční hodnotě, který byl nebo má být vynaložen na klimatické a energetické účely *IT, EL: Nevykázaly rozdělení na vnitrostátní a mezinárodní účely. BE: Neposkytla žádné informace o využití příjmů z dražeb. ** Neposkytl žádné výkazy. Zdroj: Evropská komise Jen některé členské státy vykázaly údaje o rozdělení způsobu využití příjmů podle druhu opatření (viz pracovní dokument útvarů Komise). Například Francie, Česká republika a Litva využívají všechny své příjmy z dražeb v projektech na zlepšení energetické účinnosti budov. Bulharsko, Portugalsko a Španělsko využívají většinu svých příjmů k rozvoji energie z obnovitelných zdrojů. Polsko využívá většinu svých příjmů vyhrazených pro oblast změny klimatu na podporu energetické účinnosti a energie z obnovitelných zdrojů. V Německu jsou všechny příjmy z dražeb vynakládány na klimatické a energetické účely, přičemž většina těchto příjmů je vkládána do zvláštního fondu pro oblast klimatu a energetiky, který podporuje širokou škálu projektů. Finsko směruje své příjmy z dražeb do činnosti oficiální rozvojové pomoci, včetně financování opatření v oblasti klimatu. Spojené království využívá přibližně 15 % příjmů z dražeb k poskytování finanční pomoci nízkopříjmovým domácnostem na krytí nákladů na energii. 5.3.1.2. NER 300 Program financování NER 300 je mechanismus na podporu vývoje inovativních technologií v oblasti energie z obnovitelných zdrojů a demonstračních projektů v oblasti zachycování a ukládání CO2 (CCS). Je financován z dražeb 300 milionů povolenek z rezervy pro nové účastníky systému EU ETS. V rámci tohoto programu byly zveřejněny dvě výzvy k podávání návrhů. Druhá výzva, v jejímž rámci byly přiděleny prostředky v červenci 2014, byla financována z prodeje zbývajících povolenek a nevyužitých prostředků z první výzvy. Bylo vybráno osmnáct projektů v oblasti energie z obnovitelných zdrojů a jeden projekt v oblasti CCS, které obdrží celkem 1 miliardu EUR, což vytvoří soukromé investice v celkové hodnotě téměř 900 milionů EUR. V rámci obou výzev budou poskytnuty 2,1 miliardy EUR na 39 projektů (38 v oblasti energie z obnovitelných zdrojů a jeden projekt v oblasti CCS). 5.3.2. Začleňování politik v oblasti klimatu do rozpočtu EU 5.3.2.1. Víceletý finanční rámec Pokud jde o začleňování opatření v oblasti klimatu do rozpočtu EU, všechny orgány EU se shodly na tom, že nejméně 20 % celkových výdajů ve víceletém finančním rámci (2014–2020) bude vyčleněno na oblast klimatu. Příspěvek na výdaje v oblasti klimatu v letech 2014 a 2015 představuje téměř 13 % rozpočtu EU na každý rok. Významná navýšení se očekává počínaje rozpočtem na rok 2016, kdy budou přijaty operační programy členských států v rámci evropských strukturálních a investičních fondů a kdy bude kompletně zaveden nový režim přímých plateb v rámci společné zemědělské politiky, včetně ekologizačních opatření. 5.3.2.2. Výzkum a inovace v oblasti klimatu Výzkum v oblasti klimatu byl jedním z hlavních výzkumných témat 7. rámcového programu EU (2007–2013) a je ústředním tématem i pro Horizont 2020, nový program EU pro výzkum a inovace na období 2014–2020 s rozpočtem ve výši 79 miliard EUR. Nejméně 35 % rozpočtu programu Horizont 2020 by mělo být investováno do realizace cílů souvisejících s oblastí klimatu. Znamená to významný nárůst oproti odhadovaným 900 milionům EUR, které byly vynaloženy v 7. rámcovém programu. Například společenská výzva v programu Horizont 2020 „činnosti v oblasti klimatu a životního prostředí, účinné využívání zdrojů a suroviny“ (s rozpočtem přibližně 3 miliardy EUR) podporuje projekty výzkumu a inovací zaměřené na zmírnění změny klimatu. Cílem těchto projektů je analyzovat a zmírňovat tlak na životní prostředí (oceány, ovzduší a ekosystémy) a prohlubovat poznatky o změně klimatu. Kromě toho se výzkumná činnost zaměří na posouzení dopadů a slabých míst přizpůsobování se změně klimatu a řešení souvisejících problémů, na tvorbu strategií snižování rizika katastrof a stimulaci přechodu na nízkouhlíkovou společnost a hospodářství. Zmírňování změny klimatu a přizpůsobování se této změně je významnou motivací k programování výzkumu a inovací i v rámci všech ostatních společenských výzev, zejména v odvětví dopravy, energetiky, biohospodářství, potravinářství a zemědělství a v pilíři „vedoucí postavení průmyslu“. 5.3.2.3. Podpora rozvojových zemí S 51% podílem oficiální rozvojové pomoci pro oblast změny klimatu ode všech dárců podávajících zprávy OECD se EU a její členské státy staly největším přispěvatelem oficiální rozvojové pomoci pro oblast zmírňování změny klimatu a přizpůsobování se této změně v období 2010–2012. V rámci závazku vyspělých zemí k financování tzv. rychlého startu ve výši 30 miliard USD splnily EU a její členské státy svůj závazek tím, že v daném období přidělily na financování rychlého startu 7,34 miliardy EUR. Po skončení období financování rychlého startu EU a její členské státy pokračují v poskytování finanční podpory na oblast klimatu rozvojovým zemím v rámci cíle vyspělých zemí společně uvolňovat do roku 2020 z nejrůznějších zdrojů částku 100 miliard EUR ročně. Na konferenci o změně klimatu v Dohá v prosinci 2012 EU a řada členských států oznámila, že rozvojovým zemím poskytne na oblast klimatu dobrovolné finanční příspěvky. Předpokládá se, že celková výše těchto příspěvků překročí 5,5 miliardy EUR. První posouzení ukazuje, že tato částka byla zřejmě poskytnuta v roce 2013[30]. V roce 2013 předložily členské státy Evropské komisi své první výroční zprávy o finanční a technologické podpoře poskytnuté rozvojovým zemím podle článku 16 nařízení o mechanismu monitorování s údaji za roky 2011 a 2012. Celková finanční podpora na oblast klimatu poskytnutá rozvojovým zemím (2011–2012) ze strany EU a jejích členských států v členění podle druhu nástroje je uvedena v tabulkách v pracovním dokumentu útvarů Komise. 6. Situace v kandidátských a potenciálních kandidátských zemích 6.1. Kandidátské země (Albánie, Island, Turecko, Bývalá jugoslávská republika Makedonie, Černá Hora a Srbsko) Albánie je stranou, která není uvedena v příloze I. Podle posledního národního sdělení z roku 2009 se albánské emise v letech 1990 až 2000 snížily o 70 %. Island je stranou uvedenou v příloze I, která splnila svůj individuální cíl pro první kontrolní období[31]. Ve druhém kontrolním období Island, EU a její členské státy uzavřou společný závazek ke snížení emisí (srov. oddíl 2.1). Turecké emise skleníkových plynů (bez LULUCF) se v období 1990 až 2012 zvýšily o 133 % a mezi rokem 2011 a 2012 o 3,7 %. Ačkoli je Turecko stranou uvedenou v příloze I, nemá v rámci prvního ani druhého kontrolního období podle Kjótského protokolu stanoven žádný cíl. Stranou, které není uvedena v příloze I, je i Bývalá jugoslávská republika Makedonie. Ta v březnu 2014 předložila v rámci UNFCCC své třetí národní sdělení. Podle tohoto dokumentu se celkové emise skleníkových plynů v letech 1990 až 2009 snížily o 22 %. V Černé Hoře, která je rovněž stranou Úmluvy, která není uvedena v příloze I , se celkové emise skleníkových plynů (bez LULUCF) zvýšily v letech 1990 až 2003 přibližně o 4,9 %. Za Srbsko nejsou ve věci inventur emisí skleníkových plynů k dispozici žádné aktuální informace. 6.2. Potenciální kandidátské země EU (Bosna a Hercegovina a Kosovo*) Bosna a Hercegovina předložila své druhé národní sdělení v listopadu 2013. V letech 1991 až 2001 se celkové emise Bosny a Hercegoviny snížily o 48 %. Za Kosovo nejsou k dispozici žádné údaje. [1] Podle inventárních dat předložených v roce 2014, která uvádějí údaje o emisích skleníkových plynů do roku 2012. Není-li uvedeno jinak, jsou údaje o emisích skleníkových plynů podle revidovaného znění pokynů IPCC z roku 1996 vypočteny za pomoci potenciálu globálního oteplování z druhé hodnoticí zprávy IPCC. [2] Pro většinu členských států tyto prognózy dosud nezahrnují očekávané účinky směrnice o energetické účinnosti a nepředpokládají úplné provedení klimaticko-energetického balíčku. [3] Přibližné údaje o emisích za rok 2013 jsou odhady, které EEA sestavila v přibližné inventuře emisí skleníkových plynů v EU za rok 2013. [4] Lucembursko v nedávné době vydalo vlastní odhady, podle kterých byly jeho emise podle rozhodnutí o „sdílení úsilí“ v roce 2013 o 1,61 % nižší než cíl stanovený v uvedeném rozhodnutí na rok 2013. [5] Viz analýza Evropské agentury pro životní prostředí, oddíl 4.3 níže. [6] Oblast působnosti balíčku se liší od oblasti působnosti Kjótského protokolu. Zahrnuje mezinárodní leteckou dopravu, ale vylučuje LULUCF a emise fluoridu dusitého, NF3. [7] U většiny členských států se jedná o prognózy předložené v roce 2013. Aktualizované prognózy předložily v roce 2014 dobrovolně tyto členské státy: CY, IE, LT, LU, PL a RO. U dokumentů předložených členskými státy provedla EEA kontrolu kvality, doplnění chybějících údajů a úpravy dle potřeby. U několika členských států bylo nutné provést odhad podílu emisí v odvětvích, která nespadají do systému ETS. U doplňování údajů a odhadů rozdílu mezi odvětvími v rámci systému ETS a mimo systém ETS byly použity údaje z prognózy „základního měření s přijetím opatření“ v rámci politiky klimatu EU z roku 2013, vycházející z modelů PRIMES a GAINS. Tato prognóza je použita i jako analýza citlivosti v první dvouleté zprávě EU [SWD(2014) 1]. [8] Přibližné údaje o emisích z roku 2013 jsou odhady, které EEA sestavila v přibližné inventuře emisí skleníkových plynů v EU za rok 2013 na základě údajů předložených členskými státy do 31. července 2014. Konečné údaje o emisích budou k dispozici v roce 2015 a bude pro ně použita nová metodika IPCC pro inventury z roku 2006. [9] Údaje jsou vypočteny s potenciálem globálního oteplování ze čtvrté hodnoticí zprávy IPCC. [10] Emise v referenčním roce podle rozhodnutí o „sdílení úsilí“ jsou vypočteny pro každý členský stát, aby byly v souladu s relativními i absolutními cíli stanovenými v uvedeném rozhodnutí pro rok 2020. [11] MT a CY nemají v prvním kontrolním období stanoven žádný cíl. [12] EEA 2014 – Why did GHG emissions decrease in the EU between 1990 and 2012? (Proč se emise skleníkových plynů v EU v letech 1990 až 2012 snížily?) http://www.eea.europa.eu/publications/why-are-greenhouse-gases-decreasing. [13] Spotřeba primární energie na jednotku HDP. [14] CO2 na jednotku primární energie z fosilních paliv. [15] Znázorněná dekompozičním faktorem „HDP na obyvatele“ na obrázku 8. [16] http://www.pa.op.dlr.de/quantify/. [17] Projekt 7. RP „Reducing Emissions from Aviation by Changing Trajectories for the benefit of Climate“ (Snižování emisí z letectví změnou trajektorií ve prospěch klimatu) (2010–2014). [18] COM(2014) 15. [19] COM(2014) 520. [20] COM(2014) 330. [21] Viz závěry Evropské rady (http://www.european-council.europa.eu/council-meetings/conclusions). [22] Viz oddíl 5.3.1.2 [23] COM(2013) 479. [24] Nařízení (ES) č. 443/2009. [25] Nařízení (EU) č. 510/2011. [26] Nařízení (EU) č. 517/2014. [27] Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady 529/2013/EU. [28] Podle podání AT, DK, IE, NL a UK nejsou příjmů z dražeb vyhrazeny v jejich národním rozpočtu, a proto je nelze přímo přiřadit na žádné konkrétní účely. Vykázané údaje se týkají jen příkladů zahrnujících malou část celkových výdajů spojených s oblastí klimatu. [29] Některé členské státy sice hodlají vynaložit nejméně 50 % příjmů z dražeb na klimatické účely, ale příjmy vybrané v roce 2013 nebyly dosud přiděleny a budou vykázány až v následujících letech (např. FI, LV a SK). [30] Viz http://ec.europa.eu/clima/policies/finance/documentation_en.htm. Členské státy předkládají Evropské komisi informace o finanční a technologické podpoře poskytnuté rozvojovým zemím do 30. září každého roku. [31] Island musí v prvním kontrolním období omezit nárůst emisí v průměru pod 10 %. Emise se za toto období snížily v průměru o 2 %. * Tímto označením nejsou dotčeny postoje k otázce statusu a označení je v souladu s rezolucí Rady bezpečnosti OSN 1244/99 a se stanoviskem Mezinárodního soudního dvora k vyhlášení nezávislosti Kosova. Tabulka1: Vykázané příjmy z dražeb povolenek v systému EU ETS (v milionech EUR) v roce 2013 a podíl těchto příjmů nebo jejich ekvivalent ve finanční hodnotě, který byl nebo má být vynaložen na klimatické a energetické účely Země || Celkové vykázané příjmy z dražeb povolenek (v milionech EUR) || Příjmy, které byly nebo mají být vynaloženy na klimatické a energetické účely (vnitrostátní a mezinárodní) || Podíl, který byl nebo má být vynaložen na klimatické a energetické účely DE || 790,3 || 790,3 || 100 % UK (*) || 485,4 || 485,4 || 100 % IT || 385,9 || 192,9 || 50 % ES || 346,1 || 346,1 || 100 % PL || 244,0 || 128,7 || 50 % FR || 219,2 || 219,2 || 100 % EL || 147,6 || 147,6 || 100 % NL || 134,2 || 134,2 || 100 % RO || 122,7 || 91,2 || 74 % BE || 115,0 || nesděleno || nesděleno CZ || 80,7 || 73,2 || 91 % PT || 72,8 || 70,4 || 100 % FI (**) || 67,0 || 33,5 || 50 % SK (***) || 61,7 || 61,7 || 100 % DK || 56,0 || 28,0 || 50 % AT || 55,8 || 29,9 || 66 % BG || 52,6 || 51,3 || 97 % IE || 41,7 || 41,7 || 100 % SE || 35,7 || 17,9 || 50 % HU || 34,6 || 17,3 || 50 % LT || 20,0 || 20,0 || 100 % EE || 18,1 || 9,0 || 50 % SI || 17,7 || 8,9 || 50 % LV (***) || 10,8 || 10,8 || 100 % LU || 5,0 || 2,5 || 50 % MT || 4,5 || 2,9 || 64 % HR || 0 || 0 || - CY || výkaz neposkytnut || || Celkem (***) || 3635,1 (****) || 3052,1 || 87 % (*****) (*) Údaje předložené Spojeným královstvím zahrnují první dražby povolenek ve třetí fázi systému ETS v roce 2012. (**) Finsko v současné době směruje veškeré příjmy z dražeb na oficiální rozvojovou pomoc, včetně financování opatření v oblasti klimatu, které představuje 50 % těchto příjmů. Během vykazovaného roku Finsko přidělilo příjmy v přibližné výši 7 milionů EUR, z čehož byly 2 miliony EUR vynaloženy na mezinárodní klimatické a energetické účely. Využití zbývajících finančních prostředků bude vykázáno v následujících letech. (***) Zahrnuje příjmy, jež má Lotyško a Slovensko vynaložit na klimatické účely prostřednictvím nového finančního nástroje, který bude přímo financován z příjmů z dražeb. (****) Nezahrnuje Kypr (který neposkytl výkazy). (*****) Nezahrnuje Belgii (která nevykázala podíl příjmů vynaložených na klimatické a energetické účely) a Kypr. Zdroj: Evropská komise