Navrhovaná změna zavádí pouze drobné, nevýznamné změny regulačního rámce LULUCF pro první období souladu, tj. od roku 2021 do roku 2025. Od začátku druhého období souladu od roku 2026 do roku 2030 naopak dojde k výrazným změnám. V zájmu zjednodušení provádění a souladu se po roce 2025 již nebudou uplatňovat pravidla pro započítávání půdy inspirovaná Kjótským protokolem a v souladu s evropským právním rámcem pro klima bude upravena flexibilita mezi LULUCF a odvětvími, na něž se vztahuje „sdílení úsilí“. Celkový cíl Unie spočívající v čistém pohlcení skleníkových plynů ve výši 310 milionů tun ekvivalentu CO2 bude rozdělen mezi členské státy v podobě ročních vnitrostátních cílů na období 2026–2030 a bude vycházet z emisí a pohlcení vykázaných v inventurách skleníkových plynů a z výměr obhospodařované půdy. Bude zaveden nový systém řízení dodržování cílů a bude upraven mechanismus flexibility ve využívání půdy, kterým se bude řešit riziko nedodržování ze strany členských států. Od roku 2031 bude oblast působnosti nařízení rozšířena tak, aby zahrnovala i jiné emise než CO2 ze zemědělství, čímž bude poprvé celý rámec pro odvětví půdy obsažen v jediném nástroji politiky v oblasti klimatu.

Cílem návrhu na změnu nařízení (EU) 2018/841 jako součásti balíčku „Fit for 55“ je posílit příspěvek odvětví LULUCF k vyšším celkovým ambicím v oblasti klimatu pro rok 2030. Za tímto účelem návrh: stanoví celkový cíl Unie spočívající v čistém pohlcení skleníkových plynů v odvětví LULUCF ve výši 310 milionů tun ekvivalentu CO2 v roce 2030, zpřísňuje povinnost členských států předkládat integrované plány na zmírňování změny klimatu pro odvětví půdy a zpřísňuje požadavky na monitorování pomocí digitálních technologií, uvádí cíle do souladu se souvisejícími politickými iniciativami v oblasti biologické rozmanitosti a bioenergie, stanoví cíl Unie v oblasti klimatické neutrality na rok 2035 v odvětví půdy (kombinující odvětví LULUCF a odvětví zemědělství, jež zahrnuje jiné emise než CO2), a zavazuje Komisi, aby do roku 2025 předložila návrhy vnitrostátních příspěvků k cíli pro rok 2035.

Tento legislativní balíček označovaný jako „Fit for 55“ je podle plánu Komise pro dosažení cíle v oblasti klimatu nejkomplexnějším stavebním základem celého úsilí o naplnění nového ambiciózního cíle v oblasti klimatu do roku 2030 a k jeho plnění budou muset přispět všechna hospodářská odvětví a politiky.

S cílem sledovat cestu navrženou v evropském právním rámci pro klima a dosáhnout této zvýšené úrovně ambicí do roku 2030 přezkoumala Komise aktuálně platné právní předpisy v oblasti klimatu a energetiky, u nichž se očekává, že do roku 2030 sníží emise skleníkových plynů pouze o 40 % a do roku 2050 o 60 %.

Za tímto účelem evropský právní rámec pro klima zakotvuje právní závaznost cíle EU v oblasti klimatické neutrality a zvyšuje ambice do roku 2030 tím, že stanoví cíl dosáhnout do roku 2030 minimálně 55% snížení čistých emisí ve srovnání s rokem 1990.

Ve sdělení se navrhuje přejít k výraznějšímu příspěvku odvětví využívání půdy, změny ve využívání půdy a lesnictví (dále též „LULUCF“) a jako další krok spojit emise jiných skleníkových plynů než CO2 ze zemědělství s odvětvím LULUCF, a vytvořit tak nově regulované odvětví půdy (zahrnující emise a jejich pohlcování v zemědělství, lesnictví a při jiném využívání půdy). To přispěje k synergii mezi zmírňujícími opatřeními v odvětví půdy a umožní integrovanější tvorbu a provádění politik na vnitrostátní úrovni i na úrovni EU. Analýza, z níž sdělení vychází, ukazuje, že odvětví půdy by se mohlo nákladově efektivním způsobem stát klimaticky neutrálním přibližně do roku 2035 a následně by dokázalo pohlcovat více CO2, než kolik činí objem produkovaných emisí skleníkových plynů.

Na základě komplexního posouzení dopadů bylo ve sdělení Komise ze 17. září 2020 s názvem Zvýšení cílů Evropy v oblasti klimatu do roku 2030 navrženo zvýšit ambice EU a předložit komplexní plán na odpovědné zvýšení závazného cíle Evropské unie a snížit do roku 2030 čisté emise alespoň o 55 %. Zvýšení ambicí do roku 2030 nyní dodá jistotu tvůrcům politik a investorům, že rozhodnutí přijatá v nadcházejících letech nezakotví úrovně emisí, které jsou v rozporu s cílem EU dosáhnout do roku 2050 klimatické neutrality. Cíl pro rok 2030 je v souladu s cílem Pařížské dohody udržet nárůst globální teploty výrazně pod hodnotou 2 °C a pokračovat v úsilí o jeho udržení na hodnotě 1,5 °C.

Změna klimatu je naléhavý problém, který vyžaduje urgentní řešení. V souladu s vědeckými zjištěními zvláštní zprávy Mezivládního panelu pro změnu klimatu (IPCC) je potřeba do roku 2050 dosáhnout na celosvětové úrovni uhlíkové neutrality a o něco později v tomto století přestat produkovat emise všech ostatních skleníkových plynů. V souvislosti s tímto naléhavým problémem je potřeba, aby EU zintenzivnila své úsilí a prokázala své vedoucí postavení tím, že se do roku 2050 stane klimaticky neutrální. Tento cíl je stanoven ve sdělení „Čistá planeta pro všechny“ – Evropská dlouhodobá strategická vize prosperující, moderní, konkurenceschopné a klimaticky neutrální ekonomiky.

Návrhy balíčku „Fit for 55“ by měly být v souladu se všemi opatřeními a politikami EU a měly by pomoci EU dosáhnout vyššího cíle pro rok 2030 a úspěšného a spravedlivého přechodu ke klimatické neutralitě do roku 2050, jak uvádí Komise ve sdělení Zelená dohoda pro Evropu. Tato iniciativa je tak spojena s mnoha dalšími oblastmi politiky, včetně vnějších politik Unie.

Zvýšení cíle snížení emisí skleníkových plynů v EU do roku 2030 bude mít dopad na většinu, ne-li všechna odvětví hospodářství EU. Zvýšení tohoto cíle může navíc vyžadovat politická opatření v mnoha oblastech, a to i mimo oblasti klimatu, lesnictví a využívání půdy. Opatření přijatá členskými státy v rámci nařízení o LULUCF jsou silně provázaná s dalšími politikami, zejména v oblasti zemědělství, biologické rozmanitosti a ochrany přírodních stanovišť, přizpůsobování se změně klimatu a vzhledem k aspektům obnovitelných zdrojů energie také s energetickou politikou. Vzájemná provázanost mezi různými příslušnými politikami má přeshraniční dopad, cíle v oblasti snižování emisí a pohlcování jsou stanoveny pro jednotlivé členské státy a zásady, na jejichž základě budou členské státy podávat zprávy o dosažených výsledcích a měřit svůj pokrok při dosahování svých individuálních cílů a cílů EU jako celku, jsou stanoveny v nařízení (EU) 2018/1999. Opatření na úrovni EU jsou nepostradatelná a koordinované politiky EU mají mnohem větší šanci dosáhnout do roku 2050 skutečné transformace na klimaticky neutrální ekonomiku.

Třetím problémem je, že pravidla započítávání, monitorování a vykazování zakotvená ve stávajícím nařízení o LULUCF jsou problematická z hlediska provádění. Zejména se ukázalo, že postup pro stanovení referenčních úrovní pro lesy je zatěžující a v odvětví LULUCF přetrvává mnoho nedostatků co do přesnosti odhadů. Na tento problém reaguje cíl zjednodušit pravidla započítávání a využít příležitostí, které skýtají stávající technologie monitorování půdy a datové soubory, aby bylo možné lépe sledovat klimatickou výkonnost odvětví LULUCF.

Druhým problémem je nedostatečné začlenění odvětví půdy do politik v oblasti klimatu, a to kvůli skutečnosti, že odvětví zemědělství a LULUCF nemají žádný integrovaný cíl, jsou upravena dvěma různými právními předpisy, přičemž v obou se uplatňují pravidla flexibility, která představují určitá omezení. Odpovídajícím cílem je zajistit spravedlivý, flexibilní a integrovaný rámec politiky v oblasti klimatu s cílem podnítit účinnou tvorbu a provádění politik a posílit nákladově efektivní a synergická zmírňující opatření v odvětví půdy. To je obzvláště důležité vzhledem k vysokému potenciálu pro zvýšení synergií mezi opatřeními ke zmírnění změny klimatu a opatřeními na ochranu životního prostředí souvisejícími s obhospodařováním půdy jak v oblastech zemědělství a lesnictví, tak v přírodních a polopřírodních oblastech. Obnova ekosystémů bohatých na uhlík i udržitelné využívání půdy a lesů přispěje k řešení krize v oblasti klimatu a biologické rozmanitosti.

Posouzení dopadů připojené k tomuto návrhu doplňuje analýzu provedenou v posouzení dopadů z roku 2020, které podporuje plán na dosažení cíle v oblasti klimatu do roku 2030. Tím byl vytvořen analytický základ pro stanovení cíle snížení emisí skleníkových plynů do roku 2030 o alespoň 55 % ve srovnání s rokem 1990, cíle klimatické neutrality v odvětví půdy pro rok 2035 a celounijního cíle klimatické neutrality do roku 2050.

Pro využití nejnovějších údajů mluví dva důvody. Za prvé, výchozí bod trajektorie by měl být co nejblíže období souladu – to z technického hlediska odstraňuje potřebu stanovit referenční úroveň, jako je např. referenční úroveň pro lesy. Za druhé, inventární výkazy odvětví LULUCF počínaje inventurou předloženou v roce 2023 budou první, které budou podléhat podmínkám nařízení o správě, a tudíž se na ně budou vztahovat přísnější požadavky. Komise přijme v roce 2025 na základě výsledků komplexního přezkumu vykázané inventury skleníkových plynů prováděcí akt, kterým pro každý členský stát na základě ověřených emisí a pohlcení z let 2021, 2022 a 2023 stanoví roční cíle. Nejnovější revidované údaje proto poslouží jako základ pro stanovení roční trajektorie cílů na období 2026–2029 k dosažení vnitrostátních cílů čistého pohlcení pro rok 2030.

Pro období 2026–2030 bude stanoven cíl Unie dosáhnout do roku 2030 čistého pohlcení ve výši 310 milionů tun ekvivalentu CO2, a to na základě inventury skleníkových plynů z let 2016, 2017 a 2018. Cíl Unie spočívající v čistém pohlcení ve výši 310 milionů tun ekvivalentu CO2 bude rozdělen mezi členské státy s cílem stanovit závazné vnitrostátní cíle minimálního čistého pohlcení, jichž se má dosáhnout v roce 2030 podle tabulky v příloze IIa.

Původní oblast působnosti stanovující „kategorie započítávání využití půdy“ se v pozměněném nařízení vztahuje pouze na období 2021–2025. Obhospodařované mokřady jsou zahrnuty do oblasti působnosti změny na období 2021–2025 pouze u členských států, které oznámily záměr zahrnout je do 31. prosince 2020 (tuto možnosti zvolily pouze dva členské státy).

Vyšší kvalita monitorování a vykazování emisí a jejich pohlcování v oblasti využívání půdy, změn ve využívání půdy a lesnictví nabývá na významu zavedením cíle EU v oblasti čistého snížení emisí na základě údajů vykázaných v inventurách skleníkových plynů. Velký význam má rovněž soudržnost s ostatními politikami EU, které se rovněž zakládají na monitorování půdy – jako je společná zemědělská politika, politiky v oblasti biologické rozmanitosti a směrnice o obnovitelných zdrojích energie – což přináší významné synergie co do administrativy a nákladů. Díky vývoji technologií monitorování půdy existuje mnoho nenákladných možností včasného sledování změn ve využívání půdy (např. využíváním přístupů založených na dálkovém průzkumu Země, včetně satelitních družic Sentinel programu Copernicus nebo komerčně dostupných služeb). Tato aktuální digitální geoprostorová data pokrývající celou EU nejen usnadní vykazování skleníkových plynů, ale také pomohou směřovat zmírňující opatření do oblastí s nejvyšším potenciálem pro snížení emisí a obecněji umožní provést opatření v oblasti životního prostředí, biologické rozmanitosti, ochrany přírody a plánování využití půdy. Zásadní význam má proto modernizace přístupu k monitorování v souladu s nařízením o LULUCF, kterým se zavedly rovné podmínky pro všechny členské státy, pokud jde o používání srovnatelných a standardizovaných přístupů v souladu s dostupnými nástroji a technologiemi; tak bude zajištěno přijetí osvědčených postupů pro monitorování.

Vzhledem k tomu, že v důsledku změny směrem k vnitrostátnímu cíli založenému na vykazování budou stávající články 10 (přírodní škodlivé činitele) a 13 (flexibilita obhospodařované lesní půdy) od roku 2025 nadbytečné, zavádí se v pozměněném nařízení nový mechanismus flexibility pro období 2026–2030, který má členským státům pomoci vypořádat se s nejistotou v některých odvětvích, zejména pokud jde o přírodní katastrofy. Bude fungovat podle podobných zásad jako stávající článek 13 a rozšíří oblast působnosti z lesní půdy na veškerou půdu relevantní pro splnění cíle. Mechanismus by poté řešil veškeré neočekávané snížení čistého pohlcení u všech kategorií půdy, nejen u lesů, v důsledku škůdců, požárů a bouří, a to pod podmínkou, že členské státy předloží jasné důkazy v souladu se stávajícími kritérii (příloha VI).

Touto změnou se výše dostupné kompenzace upřesní na 5 milionů tun ekvivalentu CO2, tj. polovinu stávajícího množství, neboť to se bude uplatňovat pouze do konce roku 2025. Kromě toho se uplatňování kompenzace za lesní půdu, která byla vykázána jako přeměněná na ostatní půdu, omezí do konce roku 2017. Kompenzace bude moci být použita pouze za účelem splnění závazku na období 2021–2025, aby se zajistilo, že žádné kredity nebudou použity k obchodování ani započítány do druhého období 2026–2030.

Přebytek po prvním období se očekává proto, že lesy ve velkých členských státech pohlcují v současné době v čistém vyjádření výrazně více, než stanovují přijaté referenční úrovně pro lesy. V důsledku toho téměř všechny členské státy bohaté na lesy pravděpodobně splní své závazky podle nařízení o LULUCF na období 2021–2025, aniž by musely použít svou flexibilitu. Je proto pravděpodobné, že značná část dostupné flexibility by zůstala nevyužita a v rámci nově zřízeného mechanismu pro přerozdělení nevyužité kompenzace za obhospodařovanou lesní půdu by mohla posloužit členským státům zasaženým nepříznivými přírodními jevy.

Podle pozměněného nařízení si již členské státy nebudou moci ke konci období 2021–2025 ponechávat své přebytky pohlcených emisí. Tato změna však zajistí, že se podíl z přebytku emisí pohlcených členskými státy ke konci období 2021–2025 převede do zřízeného mechanismu flexibility v druhém období od roku 2026 do roku 2030 (viz nově vložený článek 13b).

Sdělení Zvýšení cílů Evropy v oblasti klimatu do roku 2030 poukazuje na iniciativy týkající se nízkouhlíkového zemědělství a certifikace pohlcování uhlíku, které by v období do roku 2030 měly být postupně zaváděny. Proto je třeba podporovat takové nové obchodní modely, které zvyšují ukládání uhlíku, a zároveň je třeba, aby uživatelé půdy vyvinuli nezbytné úsilí k zamezení dalšímu vyčerpávání zásob uhlíku, zejména v půdě.

Počínaje rokem 2036 bude muset kombinované odvětví zvýšit míru pohlcování uhlíku, aby se vyrovnaly zbývající emise v jiných odvětvích, a to na základě spolehlivého systému certifikace pohlcování uhlíku. Tento rámec politiky by mohl začít postupně propojovat odvětví půdy s jinými odvětvími (i mimo oblast zemědělství), která vyčerpala své možnosti snížení emisí nebo která například dosáhla úrovně více než 90% snížení emisí. Byla by tak zachována pobídka k trvalému zvyšování pohlcování uhlíku v kombinovaných odvětvích až do roku 2050.

Od roku 2031 bude odvětví LULUCF zahrnovat i jiné emise než CO2 ze zemědělství a účelem pozměněného nařízení bude splnění cíle dosáhnout klimatické neutrality na úrovni celounijních emisí skleníkových plynů a jejich pohlcování v kombinovaných odvětvích nejpozději do roku 2035; dále pak do tohoto data dosáhnout nulové čisté emise a následně dosahovat záporných emisí. Členské státy jsou povinny přispívat k dosažení společného cíle a do června 2024 musí ve svých aktualizovaných integrovaných vnitrostátních plánech v oblasti energetiky a klimatu uvést, jak tohoto cíle dosáhnout. S ohledem na předložené plány navrhne Komise do konce roku 2025 cíle pro jednotlivé členské státy a opatření na úrovni EU v období po roce 2030. Individuální cíle pro členské státy na období po roce 2030 budou předmětem posouzení dopadů a nového legislativního návrhu.

Cíl na rok 2030 bude výchozím bodem postupu v odvětví půdy v období let 2030–2050 pro dosažení klimatické neutrality celého hospodářství a umožní sledovat pokrok směrem k nulovým čistým emisím skleníkových plynů do roku 2050.

vzhledem k těmto důvodům:

(1)Pařížská dohoda přijatá v prosinci roku 2015 v rámci Rámcové úmluvy Organizace spojených národů o změně klimatu (UNFCCC) vstoupila v platnost v listopadu roku 2016 (dále jen „Pařížská dohoda“). Její smluvní strany se dohodly, že udrží nárůst průměrné globální teploty na úrovni výrazně nižší než 2 °C ve srovnání s úrovní před industrializací a že budou usilovat o omezení tohoto nárůstu na 1,5 °C oproti období před industrializací.

(2)Řešení problémů souvisejících s klimatem a životním prostředím a dosažení cílů Pařížské dohody jsou jádrem sdělení „Zelená dohoda pro Evropu“, které Komise přijala dne 11. prosince 2019. S ohledem na velmi závažné dopady pandemie onemocnění COVID-19 na zdraví a hospodářský blahobyt občanů Unie nezbytnost a hodnota Zelené dohody pro Evropu jenom vzrostly.

(3)V aktualizovaném vnitrostátně stanoveném závazku ke snížení emisí předloženém sekretariátu UNFCCC dne 17. prosince 2020 se Unie zavázala snížit do roku 2030 čisté emise skleníkových plynů v celém svém hospodářství nejméně o 55 % v porovnání s úrovněmi roku 1990.

(4)V nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2021/1119 Unie zakotvila v právním řádu cíl dosáhnout do roku 2050 klimatické neutrality svého hospodářství. Uvedené nařízení rovněž stanoví závazný závazek Unie snížit do roku 2030 čisté emise skleníkových plynů (emise po odečtení pohlcení) nejméně o 55 % oproti hodnotám z roku 1990. Očekává se, že k dosažení tohoto cíle přispějí všechna hospodářská odvětví, včetně odvětví využívání půdy, změn ve využívání půdy a lesnictví. Příspěvek čistého pohlcení k cíli Unie v oblasti klimatu pro rok 2030 je omezen na 225 milionů tun ekvivalentu CO2. V souvislosti s nařízením (EU) 2021/1119 Komise v příslušném prohlášení znovu potvrdila svůj záměr navrhnout revizi nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/841 v souladu s cílem zvýšit do roku 2030 čisté pohlcení uhlíku na úroveň přesahující 300 milionů tun ekvivalentu CO2 v odvětví využívání půdy, změn ve využívání půdy a lesnictví.

(5)S cílem přispět k ambicióznějšímu snížení čistých emisí skleníkových plynů ze 40 % na nejméně 55 % oproti úrovni z roku 1990 by měly být pro každý členský stát stanoveny závazné roční cíle pro čisté pohlcení skleníkových plynů v odvětví využívání půdy, změn ve využívání půdy a lesnictví v období 2026–2030 (obdobně ke stanovení ročních emisních přídělů v nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/842), což povede k cílové hodnotě čistého pohlcení 310 milionů tun ekvivalentu CO2 v celé Unii v roce 2030. Metodika použitá ke stanovení vnitrostátních cílů na rok 2030 by měla zohlednit průměrné emise skleníkových plynů a jejich pohlcování z let 2016, 2017 a 2018, které vykazují jednotlivé členské státy, a měla by odrážet stávající výsledky, co se týče zmírňování v odvětví využívání půdy, změn ve využívání půdy a lesnictví, a podíl každého členského státu na ploše obhospodařované půdy v Unii, a to s přihlédnutím ke schopnosti daného členského státu zlepšit svou výkonnost v odvětví prostřednictvím postupů obhospodařování půdy nebo změn ve využívání půdy, které jsou přínosem pro klima a biologickou rozmanitost.

(6)Závazné roční cíle pro čisté pohlcení skleníkových plynů by měly být stanoveny pro každý členský stát lineární trajektorií. Tato trajektorie by měla začínat v roce 2022 na základě průměrných emisí skleníkových plynů vykázaných daným členským státem v letech 2021, 2022 a 2023 a skončit v roce 2030 na hodnotě cíle stanoveného pro daný členský stát. Pro členské státy, které zdokonalují svou metodiku výpočtu emisí a pohlcení, by měla být zavedena koncepce technické opravy. Cíl tohoto členského státu by měl být doplněn o technickou opravu odpovídající dopadu změny metodiky na cíle a úsilí členského státu o jejich dosažení, aby byla respektována ekologická vyváženost.

(7)Ve sdělení ze dne 17. září 2020 nazvaném Zvýšení cílů Evropy v oblasti klimatu do roku 2030 byla nastíněna možnost kombinovat emise jiných skleníkových plynů ze zemědělství než CO2 s čistým pohlcením souvisejícím s využíváním půdy, změnami ve využívání půdy a lesnictvím, a vytvořit tak nově regulované odvětví půdy. Tato kombinace přispěje k synergii mezi zmírňujícími opatřeními v odvětví půdy a umožní integrovanější tvorbu a provádění politik na vnitrostátní úrovni i na úrovni Unie. Za tímto účelem by měla být posílena povinnost členských států předkládat integrované plány zmírňování změny klimatu pro odvětví půdy.

(8)Odvětví půdy se může přibližně do roku 2035 rychle stát klimaticky neutrálním, a to nákladově efektivním způsobem. Následně by mohlo přispět k většímu pohlcování skleníkových plynů než k uvolňování jejich emisí. Společný závazek, jehož cílem je dosáhnout klimatické neutrality v odvětví půdy v roce 2035 na úrovni EU, může poskytnout potřebnou jistotu při plánování, aby mohla být v krátkodobém horizontu stimulována zmírňující opatření v odvětví půdy, vzhledem k tomu, že může trvat mnoho let, než tato opatření přinesou požadované výsledky v oblasti zmírňování změny klimatu. Kromě toho se předpokládá, že odvětví půdy se v roce 2050 stane největším odvětvím v EU, pokud jde o tok skleníkových plynů. Je proto obzvláště důležité ukotvit toto odvětví na trajektorii, která může do roku 2050 účinně vést k dosažení nulových čistých emisí skleníkových plynů. Do poloviny roku 2024 by členské státy měly předložit své aktualizované integrované vnitrostátní plány v oblasti energetiky a klimatu v souladu s článkem 14 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/1999. Tyto plány by měly zahrnovat příslušná opatření, jimiž každý členský stát nejlépe přispěje ke společnému cíli dosažení klimatické neutrality v odvětví půdy na úrovni EU v roce 2035. Na základě těchto plánů by Komise měla navrhnout vnitrostátní cíle, které zajistí, aby emise skleníkových plynů a jejich pohlcování v odvětví využívání půdy, změn ve využívání půdy a lesnictví v celé Unii a emise jiných skleníkových plynů ze zemědělství než CO2 byly do roku 2035 alespoň vyrovnané. Na rozdíl od cíle EU, jímž je dosáhnout do roku 2035 klimatické neutrality v odvětví půdy, budou tyto vnitrostátní cíle pro každý členský stát závazné a vymahatelné.

(9)Pravidla započítávání stanovená v článcích 6, 7, 8 a 10 nařízení (EU) 2018/841 byla navržena tak, aby určila, do jaké míry by zmírňování dopadů v odvětví využívání půdy, změn ve využívání půdy a lesnictví mohlo přispět k cíli EU snížit do roku 2030 čisté emise skleníkových plynů o 40 %, který odvětví využívání půdy, změny ve využívání půdy a lesnictví nezahrnoval. V zájmu zjednodušení regulačního rámce pro toto odvětví by se stávající pravidla započítávání neměla používat po roce 2025 a soulad s vnitrostátními cíli členských států by měl být ověřován na základě vykazovaných emisí skleníkových plynů a jejich pohlcení. Tím se zajistí metodický soulad se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES, nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/842 a stanovení nového cíle pro snížení čistých emisí skleníkových plynů nejméně o 55 %, který zahrnuje rovněž odvětví využívání půdy, změn ve využívání půdy a lesnictví.

(10)Aby se zvýšilo pohlcování skleníkových plynů, potřebují jednotliví zemědělci nebo správci lesů přímou pobídku k ukládání většího množství uhlíku na své půdě a ve svých lesích. V období do roku 2030 je třeba zavádět nové obchodní modely založené na pobídkách pro nízkouhlíkové zemědělství a na certifikaci pohlcování uhlíku. Tyto pobídky a obchodní modely posílí zmírňování změny klimatu v bioekonomice, mimo jiné využíváním trvanlivých výrobků z vytěženého dřeva, při plném dodržování ekologických zásad podporujících biologickou rozmanitost a oběhové hospodářství. Proto by kromě výrobků z vytěženého dřeva měly být zavedeny nové kategorie výrobků ukládajících uhlík. Nové obchodní modely, zemědělské postupy a postupy obhospodařování půdy za účelem posílení pohlcování přispívají k vyváženému územnímu rozvoji a hospodářskému růstu ve venkovských oblastech. Vytvářejí rovněž příležitosti k vzniku nových pracovních míst a poskytují pobídky pro příslušnou odbornou přípravu, změnu kvalifikace a prohlubování dovedností.

(11)S ohledem na specifika odvětví využívání půdy, změn ve využívání půdy a lesnictví v každém členském státě, jakož i na skutečnost, že členské státy musí zvýšit svou výkonnost, aby dosáhly svých vnitrostátních závazných cílů, by členským státům měla být i nadále k dispozici celá řada možností flexibility, včetně obchodování s přebytky a rozšíření flexibility pro lesy, při současném respektování ekologické vyváženosti cílů.

(12)V důsledku zrušení stávajících pravidel započítávání po roce 2025 jsou potřeba alternativní opatření pro přírodní škodlivé činitele, jako jsou požáry, škůdci a bouře, s cílem řešit nejistoty způsobené přírodními procesy nebo v důsledku změny klimatu v odvětví využívání půdy, změn ve využívání půdy a lesnictví. V roce 2032 by měl být členským státům k dispozici mechanismus flexibility související s přírodními škodlivými činiteli za předpokladu, že již vyčerpaly všechny ostatní možnosti flexibility, které mají k dispozici, zavedly vhodná opatření ke snížení zranitelnosti své půdy vůči těmto škodlivým činitelům a zároveň se podařilo splnit cíl Unie v oblasti využívání půdy, změn ve využívání půdy a lesnictví pro rok 2030.

(13)Stanovením závazných vnitrostátních ročních cílů pro pohlcení skleníkových plynů na základě vykazovaných emisí skleníkových plynů a jejich pohlcování od roku 2026 by měla být stanovena pravidla pro plnění cílů. Zásady stanovené v nařízení (EU) 2018/842 by se měly použít obdobně, přičemž sankce za nedodržení by se měla vypočítat tak, že k údaji o emisích skleníkových plynů vykázaných členským státem v následujícím roce bude připočteno 108 % rozdílu mezi přiděleným cílem a čistým pohlcením vykázaným v daném roce.

(14)Za účelem zajištění jednotných podmínek k provedení ustanovení nařízení (EU) 2018/841 týkajícího se stanovení ročních cílových přídělů pro členské státy by měly být Komisi svěřeny prováděcí pravomoci. Tyto pravomoci by měly být vykonávány v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011.

(15)Za účelem stanovení cílů čistého pohlcení skleníkových plynů pro členské státy na období 2026–2030 by Komise měla provést komplexní přezkum s cílem ověřit údaje z inventury skleníkových plynů za roky 2021, 2022 a 2023. Za tímto účelem by měl být v roce 2025 proveden další komplexní přezkum nad rámec komplexních přezkumů, které má Komise provést v letech 2027 a 2032 v souladu s článkem 38 nařízení (EU) 2018/1999.

(16)Vzhledem ke změně cílů založených na vykazování je třeba emise skleníkových plynů a jejich pohlcování odhadnout s vyšší mírou přesnosti. Kromě toho sdělení Komise o strategii EU v oblasti biologické rozmanitosti do roku 2030, sdělení o strategii „od zemědělce ke spotřebiteli“ pro spravedlivý, zdravý a k životnímu prostředí šetrný potravinový systém, Lesní strategie EU, revidovaná směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/2001 a sdělení Komise nazvané Vytvoření Unie odolné vůči změně klimatu – nová strategie EU pro přizpůsobení se změně klimatu budou vyžadovat lepší monitorování půdy, jež pomůže chránit a zvyšovat odolnost přírodních způsobů pohlcování uhlíku v celé Unii. Monitorování a vykazování emisí a pohlcení je třeba modernizovat pomocí pokročilých technologií dostupných v rámci programů Unie, jako je program Copernicus, a dalších digitálních údajů shromážděných v rámci společné zemědělské politiky, přičemž dojde k souběžné ekologické a digitální transformaci.

(17)Očekávané antropogenní změny ve využívání mořského a sladkovodního prostředí, například v důsledku plánovaného rozšíření výroby energie z moří, potenciální nárůst produkce akvakultury a zvyšující se úroveň ochrany přírody za účelem splnění cílů strategie EU v oblasti biologické rozmanitosti ovlivní emise skleníkových plynů a jejich sekvestraci. V současné době nejsou tyto emise a pohlcení zahrnuty do standardních tabulek pro vykazování UNFCCC. Po přijetí metodiky vykazování Komise při provádění přezkumu v souladu s čl. 17 odst. 2 tohoto nařízení zváží podávání zpráv o pokroku, proveditelnosti analýzy a dopadu rozšířeného podávání zpráv na mořské a sladkovodní prostředí na základě nejnovějších vědeckých důkazů o těchto tocích.

(18)Nařízení (EU) 2018/841 a (EU) 2018/1999 by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna,

PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ: