Švédské rámcové rozhodnutí stanoví zásady, podle nichž by měly být informace sdíleny (zásady dostupnosti a rovnocenného přístupu), lhůty, v nichž by měla být žádost o informace zodpovězena, formuláře, které by měly být použity pro podání a zodpovězení těchto žádostí, a také záruky ochrany údajů, které je třeba zajistit při nakládání s těmito informacemi.

V prostoru bez kontrol na vnitřních hranicích („schengenský prostor“) by policisté v jednom členském státě měli mít rovnocenný přístup k informacím, které mají k dispozici jejich kolegové v jiném členském státě (za stejných podmínek). Měli by spolu účinně a automaticky spolupracovat v rámci celé Unie. Výměna informací o trestních věcech je tedy klíčovým faktorem pro zajištění bezpečnosti v schengenském prostoru.

Jednotná kontaktní místa nezajišťují vždy nepřetržité monitorování stávajících kanálů, což může mít negativní dopad na přeshraniční případy vyžadující naléhavé sdílení informací. Současně je nedostatečně využívána aplikace sítě pro bezpečnou výměnu informací Europolu (dále jen „SIENA“), a to i přes své specializované funkce a silnou infrastrukturu pro zabezpečení dat. I když členské státy aplikaci SIENA využívají, ne vždy zapojují (uvedením do kopie) Europol, přestože vyměňované informace spadají do jeho mandátu. To může způsobit značné informační mezery na úrovni EU.

Zejména nejsou vždy vybavena potřebnými nástroji pro správu informací (například systémem pro správu případů se společným přehledem dat a automatickým nahráváním a křížovou kontrolou údajů). Jednotná kontaktní místa navíc nemají vždy přímý a uživatelsky přívětivý přístup ke všem důležitým unijním a mezinárodním databázím a platformám. Některá jednotná kontaktní místa mají také omezený přístup do důležitých vnitrostátních databází, což dále zpožďuje celkový proces výměny informací. Jednotná kontaktní místa rovněž mohou mít nedostatek zdrojů, aby mohla včas a účinně řešit rostoucí počet obdržených žádostí. Tento rostoucí trend totiž nebyl vždy doprovázen úměrným nárůstem lidských zdrojů a zdrojů IT.

V praxi je však švédské rámcové rozhodnutí z roku 2006 nejasné, což brání plnému uplatňování zásad dostupnosti a rovnocenného přístupu k důležitým informacím v přeshraničním kontextu. V důsledku toho pravidla na vnitrostátní úrovni nadále brání toku informací i přes snahu doplnit požadavky švédského rámcového rozhodnutí nezávaznými pokyny Rady. Stávající nejistoty by tedy přetrvávaly a nadále by negativně ovlivňovaly účinné a efektivní sdílení informací, takže by se dopady na vývoj bezpečnostního prostředí EU a na zvýšenou přeshraniční mobilitu v podstatě neřešily.

Cílem tohoto návrhu je konsolidovat právní rámec EU do jediného právního nástroje pro výměnu informací prostřednictvím „lisabonizace“ švédského rámcového rozhodnutí. Obsahuje také ustanovení vyplývající ze souboru nezávazných pokynů Rady přijatých v posledních patnácti letech. Vzhledem k výzvě spolunormotvůrce a ochotě, kterou členské státy vyjádřily ve fázi konzultací, se tento návrh směrnice zabývá zjištěnými problémy, aniž by překračoval rámec toho, co je nezbytně nutné k dosažení cíle zajistit účinné a efektivní toky informací mezi členskými státy.

K řádnému řešení problémů uvedených v první části této důvodové zprávy je zapotřebí opatření EU. Cíle zlepšit tok informací mezi příslušnými donucovacími orgány a Europolem nelze uspokojivě dosáhnout na úrovni jednotlivých členských států. Vzhledem k přeshraniční povaze trestné činnosti a terorismu se členské státy musí na sebe navzájem spoléhat. Stanovení společných pravidel pro výměnu informací lze proto lépe dosáhnout na úrovni Unie. Přestože existuje řada vnitrostátních a regionálních opatření, členské státy by samy o sobě nebyly schopny zajistit plné uplatňování zásad dostupnosti a rovnocenného přístupu k informacím. Pokud by členské státy jednaly samostatně a na základě vnitrostátních systémů, nepřekonaly by současné rozdíly mezi jednotnými kontaktními místy, které brání účinné a efektivní přeshraniční výměně příslušných informací. Nezajistily by odpovídající a jednotnou úroveň znalostí a schopnosti používat příslušné databáze a komunikační kanály.

Možnosti politiky mají rovněž potenciální dopad na další základní práva, jako jsou práva chráněná články 2 (právo na život), 3 (právo na nedotknutelnost lidské osobnosti), 6 (právo na svobodu a bezpečnost), 17 (právo na vlastnictví) a 45 (volný pohyb a pobyt) Listiny. Posouzení dopadů dospělo k závěru, že zvolené možnosti politiky jsou přiměřené, neboť se omezují na to, co je nezbytně nutné k dosažení cíle, jímž je zajištění vnitřní bezpečnosti v schengenském prostoru při ochraně volného pohybu osob.

Kromě tohoto právního návrhu zřídí Komise na základě své správní samostatnosti neformální expertní skupinu složenou z odborníků z každého členského státu, která bude Komisi poskytovat poradenství a podporu při sledování a uplatňování směrnice, včetně přípravy pokynů Komise. Tato expertní skupina by mohla navázat na stávající neformální síť vedoucích jednotných kontaktních míst. V neposlední řadě bude i nadále používán hodnotící a monitorovací mechanismus k ověření uplatňování schengenského acquis v oblasti policejní spolupráce, a to v souladu se stávajícím nařízením Rady, případně v souladu s jeho možnou změnou. Tyto hodnotící zprávy se dosud týkaly provádění švédského rámcového rozhodnutí. Budoucí hodnocení budou zahrnovat uplatňování plánované nové směrnice.

V každém případě by náklady na vnitrostátní úrovni měly být hrazeny z programů členských států v rámci Fondu pro vnitřní bezpečnost. Fond pro vnitřní bezpečnost obsahuje specifický cíl „zlepšit a usnadnit výměnu informací“ a „zlepšit a zintenzivnit přeshraniční spolupráci“. Členské státy se proto vyzývají, aby při přípravě svých národních programů do nich zahrnuly činnosti důležité pro provádění plánované směrnice s výslovným odkazem na jednotná kontaktní místa a střediska policejní a celní spolupráce a na připojení k aplikaci SIENA. Vzhledem k tomu, že některé členské státy jsou v úrovni spolupráce pokročilejší než jiné, budou se náklady na provádění navrhované směrnice v jednotlivých členských státech lišit.

Tyto náklady (jednorázové investice) jsou považovány za přijatelné a přiměřené zjištěnému problému a nepřekračují rámec toho, co je nezbytné k dosažení specifických cílů stanovených tímto návrhem směrnice. Je třeba poznamenat, že členské státy v každém případě pokračují v modernizaci svých IT systémů (také v souvislosti s interoperabilitou informačních systémů EU). To poskytuje dobrou příležitost k nákladově efektivnímu provedení změn, které tento návrh předpokládá. Tyto odhady nepokrývají potřeby školení, protože zejména v případě modernizace IT jsou náklady na školení značně závislé na specifických rysech jednotlivých národních systémů IT a právních parametrech.

Ačkoli je to velmi závislé na zvláštnostech nastavení jednotlivých vnitrostátních informačních systémů a právních parametrech, Europol poskytl odhad možných nákladů, který je uveden v posouzení dopadů připojeném k tomuto návrhu. Nezbytná modernizace informačních technologií v jednotných kontaktních místech a ve střediscích policejní a celní spolupráce byla odhadnuta na maximální jednorázovou částku 11,5 milionu EUR. Tato částka by měla být rozdělena takto:

Článek 12 zavádí povinnost jednotného kontaktního místa i všech ostatních donucovacích orgánů systematicky informovat Europol (což znamená „uvést do kopie“), pokud se výměny týkají trestných činů spadajících do mandátu Europolu, jak je uvedeno v jeho základním aktu. Tato povinnost zajišťuje, aby Europol mohl plnit svou úlohu informační centrály v EU, pokud jde o informace důležité pro účely vymáhání práva.

Článek 11 upravuje jazyk, který mají jednotná kontaktní místa a donucovací orgány používat v situacích uvedených v této směrnici, a to jak pokud jde o samotné poskytování informací, tak o jakoukoli jinou komunikaci s tím spojenou. Na přímou výměnu informací a další komunikaci uvedenou v článku 8 se tyto jazykové požadavky nevztahují. Členské státy vypracují seznam pro ně přijatelných jazyků, který by měl zahrnovat i angličtinu. Tyto seznamy Komise zveřejní v Úředním věstníku EU.

Článek 9 se zabývá situacemi, kdy je podle vnitrostátního práva členského státu, kterému jsou příslušné informace dostupné, k poskytnutí těchto informací vyžadováno soudní povolení, a to buď na žádost, nebo spontánně, a buď jednotným kontaktním místem, nebo donucovacím orgánem. Toto ustanovení uvádí v platnost a dále upřesňuje zásadu rovnocenného přístupu, což znamená, že v případě, kdy požadované informace podléhají soudnímu povolení, musí platit v podstatě stejné podmínky bez ohledu na to, že informace mají být poskytnuty orgánu jiného členského státu, a nikoli orgánu téhož členského státu. Tento článek rovněž stanoví, že dotčený orgán musí neprodleně podniknout všechny nezbytné kroky, jak praktické, tak právní, v souladu se svým vnitrostátním právem, aby takové soudní povolení získal co nejdříve.

(6)Rozpory mezi příslušnými ustanoveními Úmluvy k provedení schengenské dohody a rámcového rozhodnutí 2006/960/SVV by měly být řešeny zejména tím, že bude upravena výměna informací za účelem předcházení trestným činům, jejich odhalování nebo vyšetřování, čímž se v oblasti této výměny plně nahradí články 39 a 46 uvedené úmluvy a zajistí se tak nezbytná právní jistota. Kromě toho by měla být příslušná pravidla zjednodušena a vyjasněna, aby se usnadnilo jejich účinné uplatňování v praxi.

(2)V prostoru bez kontrol na vnitřních hranicích by policisté v jednom členském státě měli mít v rámci platného práva Unie a vnitrostátního práva možnost získat rovnocenný přístup k informacím, které mají k dispozici jejich kolegové v jiném členském státě. V tomto ohledu by měly donucovací orgány účinně a standardně spolupracovat v celé Unii. Nezbytnou součástí opatření, která podporují veřejnou bezpečnost ve vzájemně závislém prostoru bez kontrol na vnitřních hranicích, je proto policejní spolupráce při výměně důležitých informací pro účely vymáhání práva. Výměna informací o trestných činech a trestné činnosti, včetně terorismu, slouží celkovému cíli ochrany bezpečnosti fyzických osob.

(9)Všechny výměny informací podle této směrnice by měly podléhat třem obecným zásadám, a to zásadě dostupnosti, rovnocenného přístupu a důvěrnosti. Ačkoli těmito zásadami nejsou dotčena zvláštní ustanovení této směrnice, měly by být v příslušných případech vodítkem pro její výklad a uplatňování. Například zásada dostupnosti by měla být chápána tak, že příslušné informace, které má k dispozici jednotné kontaktní místo nebo donucovací orgány jednoho členského státu, by měly být v co největší míře dostupné i orgánům jiných členských států. Touto zásadou by však v odůvodněných případech nemělo být dotčeno uplatňování zvláštních ustanovení této směrnice omezujících dostupnost informací, jako jsou ustanovení o důvodech pro zamítnutí žádosti o informace a soudní povolení. Kromě toho by podle zásady rovnocenného přístupu měl být přístup jednotného kontaktního místa a donucovacích orgánů jiných členských států k příslušným informacím v zásadě stejný, a tedy ani přísnější, ani méně přísný než přístup orgánů téhož členského státu, s výhradou zvláštních ustanovení směrnice.

(10)Aby bylo dosaženo cíle usnadnit a zajistit přiměřenou a rychlou výměnu informací mezi členskými státy, mělo by být stanoveno, že tyto informace lze získat zasláním žádosti o informace jednotnému kontaktnímu místu dotčeného druhého členského státu v souladu s určitými jasnými, zjednodušenými a harmonizovanými požadavky. Pokud jde o obsah těchto žádostí o informace, mělo by být zejména vyčerpávajícím a dostatečně podrobným způsobem, aniž by byla dotčena potřeba individuálního posouzení, stanoveno, kdy mají být považovány za naléhavé a jaká vysvětlení mají obsahovat jako minimum.

(11)Ačkoli by jednotná kontaktní místa každého členského státu měla mít v každém případě možnost podávat žádosti o informace jednotnému kontaktnímu místu jiného členského státu, v zájmu flexibility by členské státy měly mít možnost rozhodnout, že tyto žádosti mohou kromě nich podávat také jejich donucovací orgány. Aby však jednotná kontaktní místa mohla plnit své koordinační funkce podle této směrnice, je nezbytné, aby v případě, že členský stát takové rozhodnutí přijme, bylo jeho jednotné kontaktní místo informováno o všech těchto odchozích žádostech, jakož i o všech sděleních, která se jich týkají, a to vždy v kopii.

(12)Lhůty jsou nezbytné k zajištění rychlého vyřízení žádostí o informace podaných na jednotném kontaktním místě. Tyto lhůty by měly být jasné a přiměřené a měly by zohledňovat, zda je žádost o informace naléhavá a zda je nutné předchozí soudní povolení. Aby bylo zajištěno dodržování platných lhůt a zároveň umožněna určitá míra flexibility v objektivně odůvodněných případech, je nutné výjimečně povolit odchylky pouze výjimečně, pokud příslušný justiční orgán dožádaného členského státu potřebuje dodatečnou lhůtu k rozhodnutí o udělení nezbytného soudního povolení. Taková potřeba může vzniknout například z důvodu širokého rozsahu nebo složitosti záležitostí, které jsou předmětem žádosti o informace.

(13)Ve výjimečných případech může být objektivně odůvodněné, aby členský stát odmítl žádost o informace podanou jednotnému kontaktnímu místu. Aby bylo zajištěno účinné fungování systému vytvořeného touto směrnicí, měly by být tyto případy taxativně vymezeny a vykládány restriktivně. Pokud se pouze část informací, kterých se taková žádost o informace týká, vztahuje k důvodům zamítnutí žádosti, musí být zbývající informace poskytnuty ve lhůtách stanovených touto směrnicí. Měla by být stanovena možnost požádat o vysvětlení, což by mělo pozastavit běh příslušných lhůt. Taková možnost by však měla existovat pouze v případě, že jsou vysvětlení objektivně nezbytná a přiměřená v tom smyslu, že žádost o informace by jinak musela být odmítnuta z některého z důvodů uvedených v této směrnici. V zájmu účinné spolupráce by mělo být i nadále možné požadovat potřebná vysvětlení také v jiných situacích, aniž by to však vedlo k pozastavení lhůt.

(14)Aby byla umožněna nezbytná flexibilita s ohledem na operativní potřeby, které se mohou v praxi lišit, měly by být kromě žádostí o informace podávaných jednotným kontaktním místům stanoveny dva další způsoby výměny informací. Prvním z nich je spontánní poskytnutí informací, tj. z vlastní iniciativy jednotného kontaktního místa, nebo donucovacích orgánů bez předchozí žádosti. Druhým je poskytnutí informací na základě žádostí o informace podaných jednotnými kontaktními místy nebo donucovacími orgány, které nejsou adresovány jednotnému kontaktnímu místu, ale přímo donucovacím orgánům jiného členského státu. Pro oba způsoby by měl být stanoven pouze omezený počet minimálních požadavků, zejména pokud jde o informování jednotných kontaktních míst, a pokud jde o poskytování informací z vlastního podnětu, o situace, v nichž mají být informace poskytovány, a jazyk, který má být používán.

(15)Důležitou zárukou může být požadavek předchozího soudního povolení k poskytnutí informací. Právní systémy členských států se v tomto ohledu liší a tato směrnice by neměla být chápána tak, že se dotýká těchto požadavků stanovených vnitrostátním právem, vyjma toho, že je podmiňuje tím, aby se s vnitrostátními výměnami a výměnami mezi členskými státy zacházelo rovnocenným způsobem, a to jak po věcné, tak po procesní stránce. Kromě toho by jednotné kontaktní místo, případně donucovací orgány, členského státu příslušného justičního orgánu měly v zájmu minimalizace zpoždění a komplikací spojených s uplatňováním takového požadavku podniknout veškeré praktické a právní kroky, případně ve spolupráci s jednotným kontaktním místem nebo donucovacím orgánem jiného členského státu, který si informace vyžádal, k získání soudního povolení co možná nejdříve.

(16)Je obzvláště důležité, aby byla v souladu s právem Unie zajištěna ochrana osobních údajů v souvislosti se všemi výměnami informací podle této směrnice. Za tímto účelem by měla být pravidla této směrnice sladěna se směrnicí Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/680. Zejména je třeba upřesnit, že veškeré osobní údaje vyměňované jednotnými kontaktními místy a donucovacími orgány mají zůstat omezeny na kategorie údajů uvedené v oddíle B bodě 2 přílohy II nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/794. Kromě toho by měly být všechny tyto osobní údaje pokud možno rozlišeny podle stupně přesnosti a spolehlivosti, přičemž by měla být odlišena fakta od osobních hodnocení, aby byla zajištěna jak ochrana fyzických osob, tak kvalita a spolehlivost vyměňovaných informací. Pokud se ukáže, že osobní údaje jsou nesprávné, měly by být neprodleně opraveny nebo vymazány. Tato oprava nebo výmaz, jakož i jakékoli jiné zpracování osobních údajů v souvislosti s činnostmi podle této směrnice, by měly být prováděny v souladu s platnými pravidly práva Unie, zejména se směrnicí Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/680 a nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/679, jejichž pravidla tato směrnice ponechává nedotčena.

(17)Aby jednotná kontaktní místa mohla přiměřeně a rychle poskytovat informace, ať už na žádost, nebo z vlastní iniciativy, je důležité, aby si příslušní úředníci dotčených členských států vzájemně rozuměli. Přeshraniční výměně informací často brání jazykové bariéry. Z tohoto důvodu by měla být stanovena pravidla pro používání jazyků, v nichž mají být podávány žádosti o informace předkládané jednotným kontaktním místům, informace, které mají jednotná kontaktní místa poskytovat, jakož i veškerá další související sdělení, například o zamítnutí a vysvětleních. Tato pravidla by měla zajistit rovnováhu mezi respektováním jazykové rozmanitosti v Unii a co nejnižšími náklady na překlady na jedné straně a operativními potřebami spojenými s přiměřenou a rychlou přeshraniční výměnou informací na straně druhé. Členské státy by proto měly sestavit seznam obsahující jeden nebo více úředních jazyků Unie podle vlastního výběru, který by však zároveň obsahoval jeden jazyk, který je široce srozumitelný a používaný v praxi, a to angličtinu.

(18)Prioritou je další rozvoj Agentury Evropské unie pro spolupráci v oblasti prosazování práva (Europol) jako centrály EU pro informace o trestné činnosti. Proto by při výměně informací nebo souvisejících sdělení bez ohledu na to, zda se tak děje na základě žádosti o informace podané jednotnému kontaktnímu místu nebo donucovacímu orgánu, nebo z vlastního podnětu, měla být zaslána kopie Europolu, avšak pouze pokud se týká trestných činů spadajících do oblasti cílů Europolu. V praxi to lze provést tak, že se standardně zaškrtne příslušné políčko SIENA.

(19)Mělo by se odstranit rozšiřování komunikačních kanálů používaných pro přenos informací o prosazování práva mezi členskými státy a sdělení, která s tím souvisejí, neboť to brání přiměřené a rychlé výměně těchto informací. Proto by mělo být používání aplikace sítě pro bezpečnou výměnu informací s názvem SIENA, spravované Europolem v souladu s nařízením (EU) 2016/794, povinné pro všechny takové přenosy a komunikaci podle této směrnice, včetně zasílání žádostí o informace podaných jednotným kontaktním místům a přímo donucovacím orgánům, poskytování informací na základě těchto žádostí a z vlastního podnětu, sdělení o zamítnutí a vysvětlení, jakož i kopií jednotným kontaktním místům a Europolu. Za tímto účelem by měla být všechna jednotná kontaktní místa, jakož i všechny donucovací orgány, které mohou být do takových výměn zapojeny, přímo připojeny k aplikaci SIENA. V tomto ohledu by však mělo být stanoveno přechodné období, aby bylo možné aplikaci SIENA plně zavést.

(20)V zájmu zjednodušení, zprostředkování a lepšího řízení informačních toků by každý členský stát měl zřídit nebo určit jedno jednotné kontaktní místo příslušné pro koordinaci výměny informací podle této směrnice. Jednotná kontaktní místa by měla zejména přispět ke zmírnění roztříštěnosti prostředí donucovacích orgánů, zejména pokud jde o informační toky, v reakci na rostoucí potřebu společně řešit přeshraniční trestnou činnost, jako je obchod s drogami a terorismus. Aby jednotná kontaktní místa mohla účinně plnit své koordinační funkce, pokud jde o přeshraniční výměnu informací pro účely vymáhání práva podle této směrnice, měla by jim být přidělena řada konkrétních, minimálních úkolů a měla by mít rovněž určité minimální možnosti.

(21)Tyto možnosti jednotných kontaktních míst by měly zahrnovat přístup ke všem informacím dostupným v jejich vlastním členském státě, včetně uživatelsky přívětivého přístupu do všech příslušných unijních a mezinárodních databází a platforem v souladu s podmínkami stanovenými v platném právu Unie a vnitrostátním právu. Aby bylo možné splnit požadavky této směrnice, zejména požadavky týkající se lhůt, měla by jednotná kontaktní místa disponovat odpovídajícími zdroji, včetně odpovídajících překladatelských kapacit, a měla by fungovat nepřetržitě. V tomto ohledu může jejich efektivitu a účinnost zvýšit zřízení recepce, která by byla schopna kontrolovat, zpracovávat a směrovat příchozí žádosti o informace. Tyto možnosti by měly zahrnovat také to, že budou mít kdykoli k dispozici justiční orgány kompetentní udělit nezbytná soudní povolení. V praxi toho lze dosáhnout například zajištěním fyzické přítomnosti nebo funkční dostupnosti těchto justičních orgánů, a to buď v prostorách jednotného kontaktního místa, nebo přímo na zavolání.

(22)Aby jednotná kontaktní místa mohla účinně plnit své koordinační funkce podle této směrnice, měla by být složena ze zástupců vnitrostátních donucovacích orgánů, jejichž zapojení je nezbytné pro přiměřenou a rychlou výměnu informací podle této směrnice. Přestože je na každém členském státě, aby rozhodl o přesné organizaci a složení potřebném pro splnění uvedeného požadavku, mohou tito zástupci zahrnovat policejní, celní a jiné donucovací orgány příslušné pro předcházení trestným činům, jejich odhalování nebo vyšetřování, jakož i případné kontaktní osoby pro regionální a bilaterální úřady, jako jsou styční důstojníci a přidělenci vyslaní do jiných členských států nebo do nich přidělení a příslušné agentury Unie pro prosazování práva, jako je Europol. V zájmu účinné koordinace by však jednotná kontaktní místa měla být složena přinejmenším ze zástupců národní jednotky Europolu, centrály SIRENE, útvaru pro informace o cestujících a národní ústředny Interpolu, jak je stanoveno v příslušných právních předpisech, a to bez ohledu na to, že se tato směrnice nevztahuje na výměnu informací, kterou tyto právní předpisy Unie výslovně upravují.

(23)Zavedení a provozování elektronického jednotného systému správy případů, v němž mají jednotná kontaktní místa určité minimální funkce a možnosti, je nezbytné k tomu, aby jednotná kontaktní místa mohla účinně a efektivně plnit své úkoly podle této směrnice, zejména pokud jde o správu informací.

(24)Aby bylo možné provádět nezbytné sledování a hodnocení uplatňování této směrnice, měly by být členské státy povinny shromažďovat určité údaje a každoročně je poskytovat Komisi. Tento požadavek je nezbytný zejména k doplnění chybějících srovnatelných údajů, které by kvantifikovaly příslušné výměny informací, a rovněž usnadňuje plnění oznamovací povinnosti, kterou má Komise.

(25)Přeshraniční povaha trestné činnosti a terorismu vyžaduje, aby se členské státy při řešení takových trestných činů navzájem na sebe spoléhaly. Přiměřených a rychlých toků informací mezi příslušnými donucovacími orgány a Europolem nelze uspokojivě dosáhnout na úrovni jednotlivých členských států. Vzhledem k rozsahu a účinkům opatření toho lze lépe dosáhnout na úrovni Unie stanovením společných pravidel pro výměnu informací. Unie tak může přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné k dosažení těchto cílů.

(26)V souladu s články 1 a 2 Protokolu č. 22 o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o fungování Evropské unie, se Dánsko neúčastní přijímání této směrnice a tato směrnice pro ně není závazná ani použitelná. Vzhledem k tomu, že tato směrnice navazuje na schengenské acquis, rozhodne se Dánsko v souladu s článkem 4 uvedeného protokolu do šesti měsíců ode dne přijetí této směrnice Radou, zda ji provede ve svém vnitrostátním právu.

(27)Tato směrnice rozvíjí ta ustanovení schengenského acquis, kterých se v souladu s rozhodnutím Rady 2002/192/ES účastní Irsko; Irsko se tedy podílí na jejím přijímání a tato směrnice je pro ně závazná.

(28)Pokud jde o Island a Norsko, rozvíjí tato směrnice ta ustanovení schengenského acquis ve smyslu Dohody uzavřené mezi Radou Evropské unie a Islandskou republikou a Norským královstvím o přidružení těchto dvou států k provádění, uplatňování a rozvoji schengenského acquis,která spadají do oblasti uvedené v čl. 1 bodě H rozhodnutí Rady 1999/437/ES.