Sdělení komise - Pokrok při dosahování cílů Kjótského protokolu (požadováno na základě článku 5 Rozhodnutí Evropského Parlamentu a Rady 280/2004/ES o mechanismu monitorování emisí skleníkových plynů ve Společenství a provádění Kjótského protokolu) {SEK(2008) 2636} /* KOM/2008/0651 konečném znení */





[pic] | KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ | V Bruselu dne 16.10.2008 KOM(2008) 651 v konečném znění SDĚLENÍ KOMISE POKROK PŘI DOSAHOVÁNÍ CÍLŮ KJÓTSKÉHO PROTOKOLU (požadováno na základě článku 5 rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady 280/2004/ES o mechanismu monitorování emisí skleníkových plynů ve Společenství a provádění Kjótského protokolu) {SEK(2008) 2636} OBSAH 1. SHRNUTÍ 3 2. SKUTEČNÝ POKROK V OBDOBÍ 1990–2006 5 2.1. Tendence v oblasti emisí skleníkových plynů 5 2.2. Emise na osobu a intenzita emisí skleníkových plynů v roce 2006 6 2.3. Emise skleníkových plynů v roce 2006 ve srovnání s rokem 2005 7 2.4. Tendence emisí v hlavních odvětvích 8 3. PŘEDPOKLÁDANÝ POKROK PŘI DOSAHOVÁNÍ CÍLE KJÓTSKÉHO PROTOKOLU 10 3.1. Prognózy členských států 10 3.1.1. EU-27 10 3.1.2. EU-15 10 3.1.3. EU-12 10 3.1.4. Kandidátské země 11 3.2. Provádění Evropského programu pro změnu klimatu 13 3.3. Provádění systému EU pro obchodování s emisemi 14 3.3.1. První obchodovací období (2005–2007) 14 3.3.2. Druhé obchodovací období (2008–2012) 14 3.3.3. Využívání mechanismů JI (společného provádění) a CDM (mechanismu čistého rozvoje) ze strany provozovatelů 15 3.4. Předpokládané využití mechanismů Kjótského protokolu ze strany vlády 15 3.5. Předpokládané využití propadů uhlíku 15 1. SHRNUTÍ Na dobré cestě ke splnění cílů Kjótského protokolu v období 2008–2012 Země EU-15 souhlasily, že v souladu s Kjótským protokolem sníží v období 2008 až 2012 emise skleníkových plynů o 8 % ve srovnání s úrovněmi základního roku1. Na základě posledních dostupných inventárních údajů z roku 20062 byly celkové emise skleníkových plynů v EU-15 bez zahrnutí využití půdy, změny využití půdy a lesnictví o 2,7 % pod úrovní emisí základního roku. Od roku 1990 vzrostla ekonomika EU-15 (z hlediska HDP) o téměř 40 %. V roce 2006 se emise skleníkových plynů v EU-15 ve srovnání s rokem 2005 snížily o 0,8 %, přičemž ekonomika EU-15 vzrostla o 2,8 %. Předpokládané hodnoty3 uvedené na obrázku 1 naznačují, že Společenství dosáhne cílů Kjótského protokolu. Kromě toho se očekává, že odvětví, na která se vztahuje systém EU pro obchodování s emisemi, rovněž přispějí ke snížení, a to ve výši 3,3 %, což není v současnosti do prognóz plně zahrnuto (podrobnosti viz tabulka 11 v pracovním dokumentu útvarů Komise). Obrázek 1: Skutečné a předpokládané emise pro EU-15 [pic] Odhaduje se, že do roku 2010 dosáhne osm členských států z EU-15 (Belgie, Německo, Řecko, Irsko, Nizozemsko, Portugalsko, Švédsko a Spojené království) svých cílů prostřednictvím stávajících politik a opatření, propadů uhlíku a mechanismů Kjótského protokolu. Kromě toho se předpokládá, že čtyři členské státy (Rakousko, Finsko, Francie a Lucembursko) dosáhnou svých cílů za použití plánovaných dodatečných politik a opatření. U třech členských států (Dánska, Itálie a Španělska) se v současnosti očekává, že nedosáhnou svých cílů v rámci Kjótského protokolu. Rozdíly mezi prognózami a cíli těchto zemí se však od loňského roku značně zmenšily, zejména u Španělska a Itálie. Kromě toho by měl systém EU pro obchodování s emisemi a jeho dopad na vnitrostátní emise v Dánsku a Španělsku, což není zahrnuto do prognóz na tento rok, významně přispět k tomu, aby tyto země svých cílů dosáhly. Celkové emise skleníkových plynů v EU-27 byly v roce 2006 o 10,8 % pod úrovní základního roku bez emisí a snížení z využití půdy, změny využití půdy a lesnictví a o 0,3 % nižší ve srovnání s rokem 2005. V roce 2006 vzrostla ekonomika EU-27 o 3 %. Přestože se ve většině nových členských států EU-12 předpokládá zvýšení emisí v období 2006 až 2010, u 9 z nich, které si stanovily cíle v rámci Kjótského protokolu, se očekává dosažení nebo i překročení cílů Kjótského protokolu za použití pouze stávajících politik a opatření. Slovinsko odhaduje, že splní svůj cíl v rámci Kjótského protokolu pouze tehdy, použije-li i plánované dodatečné politiky a opatření, mechanismy Kjótského protokolu a propady uhlíku. Nová opatření nezbytná k dosažení ambiciózního cíle EU stanoveného pro rok 2020 Na jaře 2007 přijala Evropská rada jednostranný závazek snížit do roku 2020 emise skleníkových plynů v EU-27 o nejméně 20 % pod úroveň roku 1990 a o 30 % za předpokladu, že ostatní vyspělé země se rovněž zaváží k srovnatelným snížením emisí a že hospodářsky vyspělejší rozvojové země přispějí úměrně svým povinnostem a schopnostem. V návaznosti na svůj závazek předložila Evropská komise v lednu 2008 balíček opatření týkajících se změny klimatu a energetiky, včetně nových legislativních opatření vztahujících se na hlavní odvětví ekonomiky EU. Navrhovaná opatření zahrnují: a) zlepšený systém pro obchodování s emisemi, b) snížení emisí u odvětví, na která se nevztahuje systém EU pro obchodování s emisemi (např. zemědělství, stavebnictví, doprava, odpad) – emise, na které se vztahuje systém pro obchodování s emisemi, se mají do roku 2020 snížit o 21 % ve srovnání s rokem 2005 a emise, na které se nevztahuje systém EU pro obchodování s emisemi, se mají snížit o 10 %, přičemž pro jednotlivé členské státy platí odlišené cíle v souladu s jejich relativní úrovní stávajícího a předpokládaného HDP na osobu, c) právně vymahatelné cíle v oblasti zvýšení podílu obnovitelných zdrojů energie ve skladbě zdrojů energie a d) nová pravidla pro zachycování a ukládání uhlíku a pro subvence v oblasti životního prostředí. Kromě balíčku Evropská komise rovněž navrhla ucelenou novou strategii pro snížení emisí CO2 z nových osobních a nákladních automobilů prodávaných v Evropské unii. Tato strategie umožní EU dosáhnout svého dlouhodobého cíle a omezit do roku 2012 průměrné emise CO2 na 120 gramů na km4, což představuje snížení přibližně o 25 % ve srovnání se současnou úrovní. Tuto novou strategii bude následovat přezkum norem EU pro kvalitu paliva. Díky směrnici o kvalitě paliva5 budou nejen samotná paliva „čistší“, ale budou zavedena i méně znečišťující vozidla a strojní vybavení. Očekává se, že v letech 2011 až 2020 povede směrnice ke snížení emisí skleníkových plynů o 10 %. Tím by byly do roku 2020 emise sníženy o 500 milionů tun CO2. Obrázek 2 znázorňuje významný rozdíl mezi prognózami členských států pro rok 2020 a cíli EU pro rok 2020, což vyžaduje, aby se EU po roce 2012 vydala cestou mnohem razantnějšího snižování emisí v porovnání s rokem 1990. V závislosti na skutečném cíli musí v roce 2020 v porovnání se současnými prognózami dojít ke snížení emisí ve výši 1 000 až 1 500 milionů tun ekvivalentů CO2. S ohledem na tuto skutečnost je potřeba, aby EU a její členské státy co nejdříve přijaly a provedly nové právní předpisy. Obrázek 2: Skutečné a předpokládané emise v EU-27 [pic] 2. SKUTEČNÝ POKROK V OBDOBÍ 1990–2006 2.1. Tendence v oblasti emisí skleníkových plynů Celkové emise skleníkových plynů v EU silně ovlivňují dva největší znečišťovatelé, Německo a Spojené království, jejichž podíl tvoří přibližně jednu třetinu celkových emisí skleníkových plynů v EU-27. Tyto dva členské státy dosáhly celkového snížení emisí skleníkových plynů o 339 milionů tun ekvivalentů CO2 ve srovnání s rokem 1990. Hlavními důvody příznivého vývoje v Německu jsou vzrůstající výkonnost elektráren a tepláren a hospodářská restrukturalizace pěti nových spolkových zemí po sjednocení Německa. Snížení emisí skleníkových plynů ve Spojeném království bylo důsledkem významného zlepšení energetické účinnosti, ke kterému došlo díky široké řadě politik uplatňovaných v odvětvích, jež nejvíce spotřebovávají energii, a – částečně díky liberalizaci trhů s energií – rovněž důsledkem významného přechodu od paliv s vyšším obsahem uhlíku, jako je např. uhlí a ropa, na výrobu elektřiny s nižším či nulovým obsahem uhlíku, jako je např. plyn, jaderná energie a obnovitelné zdroje energie, jakož i důsledkem opatření na snížení emisí N2O v odvětví výroby kyseliny adipové. Itálie a Francie jsou s 11% podílem třetím a čtvrtým největším znečišťovatelem. Emise skleníkových plynů v Itálii byly v roce 2006 asi o 10 % nad úrovněmi z roku 1990. Důvodem zaznamenaného nárůstu emisí skleníkových plynů v Itálii od roku 1990 byla silniční doprava, výroba elektřiny a tepla a rafinace ropy. Emise skleníkových plynů ve Francii byly v roce 2006 asi o 4 % pod úrovněmi z roku 1990. Ve Francii bylo dosaženo výrazného snížení emisí N2O v odvětví výroby kyseliny adipové, avšak emise CO2 způsobené silniční dopravou mezi lety 1990 a 2006 značně vzrostly. Španělsko a Polsko jsou pátý a šestý největší znečišťovatel v EU-27, kteří se podílí přibližně 8 % na celkových emisích skleníkových plynů v EU-27. Ve Španělsku se v letech 1990 až 2006 emise zvýšily o 51 %. Bylo tomu tak zejména z důvodu zvýšení emisí ze silniční dopravy, odvětví výroby elektřiny a tepla a výrobního průmyslu. Polsko snížilo v letech 1990 až 2006 emise skleníkových plynů o 12 % (o 29 % méně než v základním roce, kterým je v případě Polska rok 1988). Hlavními faktory snížení emisí v Polsku – jakož i v ostatních členských státech střední a východní Evropy – byly pokles energeticky nehospodárného těžkého průmyslu a celková restrukturalizace hospodářství na konci osmdesátých a na začátku devadesátých let dvacátého století. Významnou výjimkou byla doprava (zejména silniční doprava), kde se emise zvýšily. V roce 2006 byly emise skleníkových plynů v 10 členských státech nad úrovněmi základního roku, zatímco ve zbývajících 15 členských státech byly emise pod úrovněmi základního roku. Kypr a Malta nemají v rámci Kjótského protokolu žádné závazky ke snížení emisí. V těchto zemích přesáhly emise v roce 2006 úroveň z roku 1990. Procentuální změny emisí skleníkových plynů od základního roku po rok 2006 se pohybují v rozmezí od -55,7 % (Estonsko) po +49,5 % (Španělsko). 2.2. Emise na osobu a intenzita emisí skleníkových plynů v roce 2006 V roce 2006 dosáhly emise na osobu v EU průměrně 10,4 tun ekvivalentů CO2. V EU-15 byl průměr 10,7 tun ekvivalentů CO2 na osobu, což představuje ve srovnání s rokem 2005 snížení o 0,2 tun ekvivalentů CO2. Emise skleníkových plynů na osobu se však mezi evropskými zeměmi značně liší. Emise na osobu jsou v úzkém vzájemném vztahu vůči intenzitě energie (spotřeba primární energie na osobu) a skladbě zdrojů energie (která ovlivňuje úroveň emisí na vyrobenou jednotku energie) každé země. V současných hospodářských podmínkách lze rostoucí emise na osobu vysvětlit vyšší spotřebou energie na osobu, která vyplývá z rostoucí životní úrovně, zatímco klesající emise na osobu lze zdůvodnit zlepšením energetické účinnosti a zvyšováním podílu obnovitelných zdrojů energie ve skladbě zdrojů energie dané země. V 90. letech 20. století se u emisí na osobu uplatňovaly obdobné vývojové tendence jako v případě obecných tendencí k poklesu u celkové výše emisí skleníkových plynů. Po roce 2000 se však emise na osobu v EU-15 i nadále snižovaly, zatímco v členských státech střední a východní Evropy se zvyšovaly (-3,2 %, resp. +4,2 % v letech 2000 až 2006). Emise skleníkových plynů na osobu se v EU od roku 1990 nejvíce zvýšily ve Španělsku, Portugalsku, na Kypru a Maltě, ačkoliv zatím ještě nedosáhly průměru EU. Z obrázku 3 je patrné, že emise v EU-15 i EU-27 se snižovaly, zatímco ekonomika významně rostla. Tento vývoj naznačuje, že od roku 1993 došlo v EU-15 (od roku 1996 v EU-27) k relativnímu oddělení. V letech 1990 až 2006 vzrostl HDP v EU-27 o 40 %, zatímco emise se snížily o 7,7 %, a ve stejném období vykazoval růst HDP v EU-15 téměř 39 % a zároveň 2,2 % snížení emisí skleníkových plynů. Všechny členské státy EU s výjimkou Portugalska snížily v letech 1990 až 2006 významným dílem své emise, zatímco jejich ekonomiky značně rostly. Silný hospodářský růst a snižující se emise byly zaznamenány zejména v členských státech ve střední a východní Evropě, a to v důsledku přeměny neúčinného výrobního odvětví založeného na těžkém průmyslu. Obrázek 3: Intenzita emisí skleníkových plynů zemí EU-15 a EU-27, HDP, spotřeba energie a emise CO2 pro země EU-15 [pic] 2.3. Emise skleníkových plynů v roce 2006 ve srovnání s rokem 2005 V letech 2005 až 2006 se emise v EU-27 snížily o 14 milionů tun ekvivalentů CO2 (0,3 %). Toto celkové snížení je důsledkem dvou rozdílných tendencí: zatímco emise v EU-15 se snížily o 35 milionů tun ekvivalentů CO2 (0,8 %), v jiných členských státech vzrostly o 21 milionů tun ekvivalentů CO2 (2,2 %). Emise skleníkových plynů se snížily nebo zůstaly na stejné úrovni ve všech členských státech EU-15 s výjimkou Finska a Dánska. Ve většině ostatních členských států se emise zvýšily, s výjimkou Estonska, Maďarska a Slovenské republiky. Emise skleníkových plynů z letecké a lodní dopravy, mezinárodní i vnitrostátní, v roce 2006 i nadále prudce stoupaly. Podíly těchto odvětví na emisích, jež v současnosti nejsou plně zařazeny v rámci Kjótského protokolu, vzrostly v EU-15 téměř o 5,2 milionů tun ekvivalentů CO2 (letecká doprava) a 11,4 milionů tun ekvivalentů CO2 (lodní doprava). Emise ze silniční dopravy se ve většině zemí i nadále zvyšovaly, především ve Španělsku a Polsku, zatímco v Německu značně poklesly. Ve Španělsku byl nárůst odrazem zvýšené spotřeby nafty (5,1 %), přičemž tento nárůst více než vyrovnal pokles spotřeby benzínu(-4,6 %). V Polsku se zvýšila spotřeba jak benzínu (6,1 %), tak nafty (7,2 %). Snížení emisí v Německu je odrazem především nižší spotřeby benzínu (-4,3 %). Čtyři členské státy EU-15 se významně podílely na celkovém snížení: Francie (14 milionů tun ekvivalentů CO2), Itálie (10 milionů tun ekvivalentů CO2), Španělsko (8 milionů tun ekvivalentů CO2) a Belgie (5 milionů tun ekvivalentů CO2). Snížení emisí bylo důsledkem zejména nižší spotřeby plynu a ropy v domácnostech a službách. Příčinou byla snížená potřeba vytápění v Evropě z důvodu teplého počasí v roce 2006 a vyšší cena plynu. Poptávka po elektrické energii byla ve většině domácností na stejné úrovni. Kromě toho došlo v Itálii ke značnému snížení emisí N2O z výroby kyseliny adipové v důsledku technik pro snižování emisí (5 milionů tun ekvivalentů CO2). Pokles emisí v zemích EU-15 v roce 2006 nastal zejména v důsledku nižších emisí CO2 z výroby elektřiny a tepla pro veřejnou síť, domácností a služeb a zejména silniční dopravy. Celkové emise skleníkových plynů se nejvíce zvýšily v Polsku (14 milionů tun ekvivalentů CO2), Finsku (11 milionů tun ekvivalentů CO2) a Dánsku (7 milionů tun ekvivalentů CO2). K nárůstu v těchto zemích došlo především v odvětví dodávky energie a je odrazem těchto skutečností: • zvýšené výroby elektrické energie v tepelných elektrárnách a zvýšené spotřeby fosilních paliv v domácnostech v Polsku, jakož i zvýšených emisí CO2 z odvětví výroby železa a oceli; • zvýšené výroby elektrické energie v tepelných elektrárnách spalujících uhlí, snížené výroby elektrické energie ve vodních elektrárnách a snížených čistých dovozů elektrické energie ve Finsku; • zvýšené výroby elektrické energie v tepelných elektrárnách spalujících uhlí a snížených čistých dovozů elektrické energie v Dánsku. V Rumunsku (5 milionů tun ekvivalentů CO2) a České republice (2 milionů tun ekvivalentů CO2) rovněž došlo ke značnému zvýšení celkových emisí skleníkových plynů, zejména v odvětví dodávky energie (Rumunsko) a chemickém průmyslu (Česká republika). V těchto dvou zemích, společně s Itálií, se zvýšily emise CO2 z výroby železa a oceli. 2.4. Tendence emisí v hlavních odvětvích Nejdůležitějším odvětvím, jak je patrné z obrázku 4, je energetika (včetně dopravy), na kterou v roce 2006 připadlo 80 % celkových emisí EU-15. Na dopravu připadá 21 % celkových emisí skleníkových plynů, zemědělství 9 %, průmyslové postupy 8 % a odpad 3 %. Nárůst v odvětví dopravy byl vyrovnán značným poklesem v kategoriích ostatních zdrojů s výjimkou dopravy (další podrobnosti viz rovněž pracovní dokument útvarů Komise). Úhrnem lze říci, že ve srovnání s rokem 1990 se emise v EU-15: - v odvětví energetiky (mimo dopravu) snížily o 4 %, - v dopravě zvýšily o 26 %, - v průmyslových postupech snížily o 12 %, zejména z důvodu nižších emisí z výroby kyseliny adipové a výroby halogenovaných uhlovodíků a fluoridu sírového, ale i z důvodu nižších emisí z výroby kyseliny dusičné a výroby železa a oceli, - v zemědělství snížily o 11 % v důsledku klesajícího počtu dobytka a ústupu od používání minerálních a organických hnojiv; - z odpadu snížily o 39 % v důsledku nižších emisí CH4 ze spravovaných skládek. Obrázek 4: Změna v emisích skleníkových plynů v EU-15 podle odvětví a podílu odvětví v roce 2006 [pic][pic] Zdroj: EHP 3. PŘEDPOKLÁDANÝ POKROK PŘI DOSAHOVÁNÍ CÍLE KJÓTSKÉHO PROTOKOLU 3.1. Prognózy členských států 3.1.1. EU-27 Odhaduje se, že celkové emise skleníkových plynů v EU-27 budou do roku 2010 asi 10,1 % pod úrovněmi základního roku (viz tabulky 7 a 8 přílohy). Tato prognóza vychází ze souboru vlastních odhadů členských států, které přihlížejí ke všem stávajícím vnitrostátním politikám a opatřením. Předpokládaný pokles je 13,4 %, pokud budou zohledněny účinky mechanismů Kjótského protokolu a propady uhlíku, a může dosáhnout až 16,3 %, pokud by dodatečné vnitrostátní politiky a opatření, které jsou v současnosti projednávány, byly provedeny včas a přinesly očekávané výsledky. 3.1.2. EU-15 Souhrnné prognózy založené na stávajících vnitrostátních politikách a opatřeních ukazují, že emise skleníkových plynů v EU-15 budou do roku 2010 3,6 % pod úrovněmi základního roku (rozdíl ve srovnání s cílem Kjótského protokolu činí 4,4 %). Při zohlednění 1. využití mechanismů Kjótského protokolu ze strany vlády, což by mělo přispět k dalšímu snížení emisí o 3%, a 2. celkového snížení v důsledku činností podle čl. 3 odst. 3 a čl. 3 odst. 4 v EU-15, což představuje snížení ve výši 1,3 %, se u států EU-15 do roku 2010 očekává snížení emisí o 8 %, čímž by bylo cíle Kjótského protokolu dosaženo. Ovšem vzhledem ke stávajícím nejistotám a ambicióznímu cíli EU snížit emise o 20 % do roku 2020 je nezbytné, aby členské státy nejen zajistily včasné snížení emisí na základě stávajících politik a opatření, ale aby rovněž urychlily vývoj a plné provádění svých plánovaných politik a opatření. Za předpokladu, že všechna tato opatření přinesou očekávané výsledky, by mohlo plánované celkové snížení emisí skleníkových plynů dosáhnout až 11,3 % ve srovnání s hodnotami základního roku. Dále se odhaduje, že rozhodnutí o národních alokačních plánech týkající se přidělení povolenek na druhé obchodovací období podle systému EU pro obchodování s emisemi by přispěla 3,3 % k realizaci cíle EU-15 v rámci Kjótského protokolu. Tento podíl dosud nebyl plně zahrnut do prognóz všech členských států. 3.1.3. EU-12 U souhrnných emisí z ostatních 12 členských států se po roce 2006 předpokládá zvýšení, ale emise přesto budou do roku 2010 stále o 28,4 % pod úrovněmi základního roku. Díky dodatečným opatřením se však očekává další snížení emisí o 2 %. Slovinsko je jedinou členskou zemí ze států EU-12, která má v úmyslu investovat do mechanismů Kjótského protokolu. Slovinsko, Česká republika a Polsko hodlají zohlednit propady uhlíku. 3.1.4. Kandidátské země V roce 2006 dosáhly emise v Chorvatsku téměř 31 milionů tun ekvivalentů CO2, což je 14,4 % pod úrovní základního roku. Očekává se, že při zohlednění stávajících opatření a propadů uhlíku Chorvatsko mírně překročí hodnoty svého cíle v rámci Kjótského protokolu, za použití plánovaných (dodatečných) opatření by však cíl splnilo, a dokonce dosáhlo lepších výsledků, než jsou stanovené cíle. V roce 2006 dosáhly emise v Turecku 332 milionů tun ekvivalentů CO2 ve srovnání se 170 miliony tun ekvivalentů CO2 v roce 1990, což představuje nárůst o 95, 1 %. Turecko je stranou uvedenou v příloze I k rámcové úmluvě OSN o změně klimatu, ale podle přílohy B Kjótského protokolu nemá žádné závazky ke snižování. Turecko zatím Kjótský protokol neratifikovalo. V letech 1990 až 2006 se v Turecku i Chorvatsku množství emisí skleníkových plynů na osobu zvýšilo. S hodnotou 4,6 tuny ročně však emise Turecka na obyvatele představují méně než polovinu průměrných emisí EU-27 na obyvatele. V obou zemích také klesla úroveň emisí na HDP, což poukazuje na oddělení mezi hospodářským růstem a spotřebou zdrojů. V případě Bývalé jugoslávské republiky Makedonie nejsou v současnosti k dispozici žádné informace. Obrázek 5: Relativní rozdíly (nadměrné či nedostatečné plnění cílů) mezi prognózami emisí skleníkových plynů pro rok 2010 a příslušnými cíli pro rok 2010 na základě „stávajících“ a „dodatečných“ vnitrostátních politik a opatření, využití mechanismů Kjótského protokolu a propadů uhlíku a částečně účinku systému EU pro obchodování s emisemi. [pic] 3.2. Provádění Evropského programu pro změnu klimatu V rámci posouzení politik a opatření členských států v EU-27 bylo vytyčeno osm široce rozšířených společných a koordinovaných politik a opatření, u kterých se předpokládá, že přinesou významné výsledky v úsporách emisí skleníkových plynů v EU. K těmto politikám a opatřením patří směrnice o systému EU pro obchodování s emisemi (odhadovaný dopad podle vykazujících členských států: 123 milionů tun ekvivalentů CO2), v odvětví dodávky elektrické energie směrnice o obnovitelných zdrojích energie (týkající se podpory elektřiny vyrobené z obnovitelných zdrojů energie), v odvětví dopravy směrnice o biopalivech a celoevropská dohoda s Asociací evropských výrobců automobilů, v odvětví poptávky po energii směrnice o energetické náročnosti budov, zdanění energie a podpoře kombinované výroby energie (kombinovaná výroba tepla a elektřiny) a samozřejmě pružné mechanismy Kjótského protokolu. Vedle těchto osmi klíčových politik a opatření bylo určeno dalších pět společných a koordinovaných politik a opatření, u nichž se rovněž očekává, že významným podílem přispějí k úsporám emisí v EU (ze 4 na 7 milionů tun ekvivalentů CO2 na politiku). K těmto pěti politikám patří směrnice o skládkách odpadů, požadavky na účinnost nových teplovodních kotlů, směrnice o integrované prevenci a omezování znečistění, směrnice o označování energetické účinnosti spotřebičů a iniciativa „Motor Challenge“ zaměřená na zlepšení energetické účinnosti průmyslových elektrických motorů. Uvedených hlavních osm politik se na celkových úsporách připisovaných společným a koordinovaným politikám a opatřením v EU-27 podílí 86 %. To vyzdvihuje význam těchto klíčových politik v úsilí, které členské státy vyvíjejí při dosahování svých závazků ke snížení emisí. Prognózy na rok 2007 a 2008 jsou velmi podobné. V roce 2007 vyplývalo 95 % všech úspor v rámci společných a koordinovaných politik a opatření z hlavních 13 politik, zatímco v roce 2008 to bylo 94 %. Nejnovější události V lednu 2008 byl zaveden balíček opatření týkajících se změny klimatu a energetiky, který zahrnoval: 3. Systém EU pro obchodování s emisemi: legislativní návrh6 na rozšíření, posílení a zdokonalení fungování systému EU pro obchodování s emisemi po roce 2012. 4. Sdílené úsilí: legislativní návrh7 rámce vnitrostátních závazků ke snížení emisí, které nejsou zahrnuty v oblasti působnosti systému EU pro obchodování s emisemi. 5. Obnovitelné zdroje energie: legislativní návrh8 zvýšení podílu obnovitelných energií v konečné spotřebě energie v EU na 20 % do roku 2020 a zvýšení podílu biopaliv v dopravě na 10 %. 6. Zachycování a skladování oxidu uhličitého: politiky9 podporující včasné prokázání zachycování a geologického skladování oxidu uhličitého, včetně legislativního návrhu regulačního rámce10. Další významné kroky ve vývoji se týkaly: 7. Letectví: legislativní návrh přijatý Evropským parlamentem dne 8. července 2008, kterým se letectví zahrnuje do systému EU pro obchodování s emisemi. Odhaduje se, že ročně se ušetří 183 milionů tun CO2 u letů, na které se režim vztahuje, což představuje snížení ve výši 46 % do roku 2020 ve srovnání s nezměněným stavem. 8. Fluorovaných plynů: přijetí nařízení a směrnice (červenec 2006) o omezení emisí fluorovaných plynů, včetně plynů z automobilové klimatizace. Odhadovaný dopad nařízení a směrnice do roku 2020 je přibližně 40 až 50 milionů tun ekvivalentů CO2 ročně, a to i díky úplnému ukončení používání plynu HFC-134a v klimatizaci. 9. CO 2 a automobilů: sdělení (únor 2007), kterým se zavádí strategie pro snížení emisí, a legislativní návrh (prosinec 2007) na zavedení norem pro emise CO2 z automobilů. 10. Dopravních paliv: legislativní návrh (leden 2007) na přezkum směrnice o kvalitě paliva, který zahrnuje cíle pro snížení emisí skleníkových plynů v souvislosti s výrobou benzínu a nafty. 11. Energetické účinnosti: akční plán pro energetickou účinnost (říjen 2006), který stanoví 10 prioritních činností pro dosažení 20% úspory energie do roku 2020. 12. Výzkumu: evropský strategický plán pro energetické technologie11 (listopad 2007), jehož hlavním cílem je urychlit vývoj a provádění nízkouhlíkových technologií, jelikož tyto technologie budou hrát významnou úlohu při dosahování našich cílů v oblasti energie a změny klimatu. 3.3. Provádění systému EU pro obchodování s emisemi V roce 2007 dosáhlo celkové množství ověřených emisí ze zařízení, na něž se vztahuje systém EU pro obchodování s emisemi, v EU-27 2 050 miliard tun CO2, což je o 0,8 % výše než v roce 2006 (2 034 miliard tun). Zohlední-li se však uvedení zařízení do provozu a jejich vyřazení z provozu od roku 2006, což vedlo k čistému začlenění 581 zařízení do systému, byl celkový nárůst emisí v loňském roce pouze 0,68 %. 3.3.1. První obchodovací období (2005–2007) Na prvním obchodovacím období se podílelo průměrně 10 675 zařízení. Tato zařízení obdržela emisní práva na 2 155 milionů tun CO2 ročně a průměrně vyprodukovala o 3 %12 méně emisí (2 084 milionů tun CO2 ročně). Podíl systému EU pro obchodování s emisemi v roce 2005 byl přibližně 41 % celkových emisí skleníkových plynů v EU-25. Téměř dvě třetiny všech zařízení jsou klasifikovány jako spalovací zařízení13, která se podílela 72 % na celkových emisích. Pouze v šesti členských státech (Rakousko, Irsko, Itálie, Slovinsko, Španělsko a Spojené království) byly ověřené emise vyšší než přidělená množství. 3.3.2. Druhé obchodovací období (2008–2012) Po posouzení národních alokačních plánů činí celoevropské omezení pro období 2008 až 2012 2,08 miliard povolenek ročně, což je o 10,4 % či 243 milionů tun CO2 méně, než se v národních alokačních plánech předložených členskými státy Komisi ke schválení původně navrhovalo. To představuje ve srovnání s průměrnými emisemi v letech 2005 až 2007 snížení o 6 %. Tato hodnota odpovídá skutečnému průměrnému snížení ve výši 12,7 % celkového množství povolenek pro 23 členských států a přijetí národních alokačních plánů bez snížení v případě čtyř členských států (Dánska, Francie, Slovinska a Spojeného království). 3.3.3. Využívání mechanismů JI (společného provádění) a CDM (mechanismu čistého rozvoje) ze strany provozovatelů Každý členský stát v druhém národním alokačním plánu stanovil maximální limit, v jehož rámci mohli provozovatelé použít kredity založené na projektech (mechanismy společného provádění a čistého rozvoje). V zařízeních, na něž se vztahuje systém pro obchodování s emisemi, může být ve všech členských státech v druhém obchodovacím období každoročně použito celkem 278 milionů CER (jednotek ověřeného snížení emisí) nebo ERU (jednotek snížení emisí). To odpovídá 13,4 % celoevropského omezení pro druhé obchodovací období. V praxi je nepravděpodobné, že limit bude plně využit. 3.4. Předpokládané využití mechanismů Kjótského protokolu ze strany vlády Třináct členských států prostřednictvím dotazníku v rámci rozhodnutí o monitorovacím mechanismu ES aktualizovalo či potvrdilo informace o plánovaném použití mechanismů Kjótského protokolu v roce 2008. U ostatních členských států byly použity informace o využívání mechanismů Kjótského protokolu poskytnuté v předcházejícím dotazníku, jak je uvedeno v druhém národním alokačním plánu v rámci směrnice o systému pro obchodování s emisemi (2003/87/ES), viz tabulka 12 v pracovním dokumentu útvarů Komise. Deset členských států EU-15 a Slovinsko se rozhodly použít k dosažení cílů Kjótského protokolu mechanismy Kjótského protokolu. Společně by tyto členské státy EU-15 získaly za dodržování závazků v prvním závazkovém období v rámci Kjótského protokolu 126,5 milionů tun ekvivalentů CO2 ročně. To představuje zhruba 3 procentní body při plnění cíle Kjótského protokolu (který je stanoven ve výši -8 %) pro státy EU-15. Těchto 11 členských států se rozhodlo investovat dohromady zhruba 2,95 miliard EUR, aby získalo jednotky prostřednictvím mechanismů JI, CDM nebo obchodování s emisemi. Největší rozpočtové prostředky na pětileté závazkové období přidělilo Rakousko, Lucembursko, Nizozemsko, Portugalsko a Španělsko (531 milionů EUR, 400 milionů EUR, 505 milionů EUR, 354 milionů EUR a 384 milionů EUR). 3.5. Předpokládané využití propadů uhlíku Kromě politik a opatření zaměřujících se na nejrůznější zdroje emisí skleníkových plynů mohou členské státy využít propadů uhlíku (viz tabulka 13 v pracovním dokumentu útvarů Komise). V roce 2008 předložilo 11 členských států aktualizované odhady, informace za dalších devět členských států byly předloženy v předcházejících letech. Sedm členských států dobrovolný dotazník nikdy nevyplnilo. Z dosud poskytnutých informací vyplývá, že celková čistá sekvestrace během závazkového období vyplývající ze zalesňování a obnovy lesů podle čl. 3 odst. 3 Kjótského protokolu bude asi 23,9 milionů tun CO2 ročně. Slovinsko oznámilo dodatečnou sekvestraci ve výši 0,4 milionů tun CO2 ročně. Vedle toho se odhaduje, že použití opatření podle čl. 3 odst. 4 v EU-15 přispěje 25,7 miliony tun CO2 v každém roce závazkového období. Tyto hodnoty zohledňují maximální hodnoty pro lesní hospodaření, ale nezahrnují Španělsko, které neposkytlo podrobné údaje. Spolu se španělským souhrnem se u všech činností podle čl. 3 odst. 3 a čl. 3 odst. 4 v členských státech EU-15 předpokládá snížení emisí o 57,5 milionů tun CO2 v každém roce závazkového období, což odpovídá téměř 17 % závazku ke snižování v EU-15 v celkové výši 341 milionů tun CO2 ročně v závazkovém období v porovnání se základním rokem. U České republiky, Polska a Slovinska se očekává dodatečné snížení ve výši 5,9 milionů tun CO2 ročně během závazkového období.