/* KOM/2010/0686 konecném znení - NLE 2010/0132 */ Pozměněný návrh ROZHODNUTÍ RADY o přistoupení Evropské unie k protokolu z roku 2002 k Athénské úmluvě o přepravě cestujících a jejich zavazadel po moři z roku 1974





[pic] | EVROPSKÁ KOMISE | V Bruselu dne 30.11.2010 KOM(2010) 686 v konečném znění 2003/0132 (NLE) Pozměněný návrh ROZHODNUTÍ RADY o přistoupení Evropské unie k protokolu z roku 2002 k Athénské úmluvě o přepravě cestujících a jejich zavazadel po moři z roku 1974 DŮVODOVÁ ZPRÁVA 1. Cíl původního návrhu Návrh rozhodnutí Rady – KOM(2003) 375 – AVC/2003/0132 – předložila Komise dne 24. června 2003. Protokol z roku 2002 k Athénské úmluvě o přepravě cestujících a jejich zavazadel po moři z roku 1974 (dále jen „athénský protokol“) přijatý pod záštitou Mezinárodní námořní organizace (dále jen „IMO“) je smíšenou dohodou. Hlavním cílem návrhu Komise bylo, aby se Společenství stalo smluvní stranou athénského protokolu a aby členské státy učinily totéž do konce roku 2005. 2. Stav řízení Jednání o tomto návrhu v Radě byla zahájena, avšak v prosinci 2003 byla pozastavena kvůli sporu mezi Španělským královstvím a Spojeným královstvím, který se týkal postavení gibraltarských orgánů v souvislosti se smíšenými dohodami. Tento spor byl vyřešen v prosinci 2007 a jednání o tomto návrhu mají být znovu zahájena. Příslušná pracovní skupina Rady pracovala na znění návrhu ještě před tím, než byla jednání pozastavena (dokument Rady 15836.03). Tento pozměněný návrh z tohoto znění vychází. 3. Cíl pozměněného návrhu Od okamžiku předložení návrhu (červen 2003) a pozastavení jednání (prosinec 2003) až dodnes se zásadně změnily souvislosti. Pozměněný návrh zohledňuje tento vývoj: - V roce 2003 mělo Společenství výlučnou pravomoc přistoupit k athénskému protokolu, pokud šlo o články 10 a 11 uvedeného protokolu. Tato ustanovení upravují záležitosti, které se týkají pravidel Unie stanovených v nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (dále jen „bruselské nařízení“)[1]. Bruselské nařízení vycházelo z hlavy IV Smlouvy o ES. Návrh rozhodnutí Rady proto vycházel z článku 65 ve spojení s čl. 300 odst. 2 prvním pododstavcem a čl. 300 odst. 3 druhým pododstavcem Smlouvy o ES. V listopadu 2005 Komise předložila doplňující návrh nařízení Evropského parlamentu a Rady, kterým byla většina podstatných ustanovení athénského protokolu začleněna do práva ES (KOM(2005) 592) na základě čl. 80 odst. 2 Smlouvy o ES. Z přijetí nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 392/2009 ze dne 23. dubna 2009 o odpovědnosti dopravců k cestujícím po moři v případě nehod[2] (dále jen „athénské nařízení“) vyplývá, že Unie má nyní výlučnou pravomoc přistoupit k athénskému protokolu, pokud jde o záležitosti, na něž se athénské nařízení vztahuje. Hlavní část athénského protokolu se týká námořní dopravy, zatímco na pravidla týkající se soudní příslušnosti je třeba nahlížet jako na část podružnou. Vzhledem k tomu, že dne 1. prosince 2009 vstoupila v platnost Lisabonská smlouva pozměňující Smlouvu o Evropské unii a Smlouvu o založení Evropského společenství[3], měl by být právní základ rozhodnutí Rady změněn na čl. 100 odst. 2 ve spojení s článkem 218 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „SFEU“). - Do athénského nařízení nejsou začleněna všechna ustanovení athénského protokolu. Athénský protokol nadále zůstává smíšenou dohodou, u níž je nutné, aby se jednotlivé členské státy staly jejími smluvními stranami. Je ovšem nanejvýš žádoucí, aby se data vstupu athénského protokolu v platnost v jednotlivých členských státech nelišila. Za tímto účelem by členské státy a Unie měly uložit svou listinu o přistoupení (nebo o ratifikaci, pokud již athénský protokol podepsaly) v tentýž den. To je ve shodě s řešením v nedávném srovnatelném rozhodnutí Rady[4]. Navrhované rozhodnutí Rady bylo v tomto smyslu pozměněno. - V říjnu 2006 přijal právní výbor IMO prováděcí pokyny k athénskému protokolu, v nichž doporučil výhradu pro škody způsobené v souvislosti s terorismem, aby zohlednil současnou situaci na pojistném trhu. Členské státy se k této výhradě politicky zavázaly. Přijetím athénského nařízení pokyny IMO spadají do výlučné pravomoci Unie. Unie proto výhradu učiní při přistoupení k protokolu, což je třeba stanovit rozhodnutím Rady. V posledních fázích jednání v Radě o navrhovaném athénském nařízení (listopad 2007) některé delegace zpochybnily použitelnost odchylky stanovené v článku 11 athénského protokolu a trvaly na tom, aby tuto odchylku právní předpisy Unie objasnily. Tato odchylka nakonec nebyla do politické dohody zahrnuta. Navrhuje se, aby do rozhodnutí Rady bylo prohlášení o odchylce doplněno. 2003/0132 (NLE) Pozměněný návrh ROZHODNUTÍ RADY o přistoupení Evropské unie k protokolu z roku 2002 k Athénské úmluvě o přepravě cestujících a jejich zavazadel po moři z roku 1974 RADA EVROPSKÉ UNIE, s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 100 odst. 2 a článek 218 této smlouvy, s ohledem na návrh Komise, s ohledem na souhlas Evropského parlamentu, 1. Protokol z roku 2002 k Athénské úmluvě o přepravě cestujících a jejich zavazadel po moři z roku 1974 (dále jen „athénský protokol“) představuje významné zlepšení režimu odpovědnosti dopravců a odškodnění cestujících po moři. Zejména stanoví přísnou odpovědnost dopravce a zahrnuje povinné pojištění s právem podání přímé žaloby proti pojistitelům až do konkrétní výše. Protokol je proto v souladu s cílem Unie zlepšit právní režim týkající se odpovědnosti dopravců. 2. Athénský protokol upravuje Athénskou úmluvu o přepravě cestujících a jejich zavazadel po moři z roku 1974 a v článku 15 stanoví, že oba dva dokumenty jsou stranami athénského protokolu chápány a vykládány společně jako dokument jediný. 3. Většina pravidel athénského protokolu byla začleněna do práva Unie nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 392/2009 ze dne 23. dubna 2009 o odpovědnosti dopravců k cestujícím po moři v případě nehod[5]. Unie tedy v těchto záležitostech vykonala svou pravomoc. Členské státy si ponechávají pravomoc, pokud jde o několik ustanovení athénského protokolu, např. uplatňují alternativní doložku, díky které mohou stanovit vyšší omezení odpovědnosti, než jaké athénský protokol předepisuje. Uvedené záležitosti jsou vzájemně provázané se záležitostmi spadajícími do pravomoci Unie. S ohledem na povinnost spolupráce by členské státy měly i v těchto záležitostech postupovat koordinovaně. 4. Články 10 a 11 athénského protokolu upravují záležitosti, které se týkají pravidel Unie stanovených v nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech[6]. Unie má tudíž výlučnou pravomoc, i pokud jde o články 10 a 11 athénského protokolu. 5. Po přistoupení Evropské unie k athénskému protokolu mají pravidla týkající se soudní příslušnosti stanovená v článku 10 uvedeného protokolu přednost před příslušnými vnitřními pravidly Unie. Pravidla týkající se uznávání a výkonu soudních rozhodnutí, jež platí mezi členskými státy a stranami Luganské úmluvy o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech z roku 1988 nebo jiné úmluvy, která ji nahrazuje, by měla mít přednost před pravidly stanovenými v článku 11, neboť smyslem pravidel Luganské úmluvy je zajistit uznávání a výkon soudních rozhodnutí přinejmenším ve stejném rozsahu jako podle pravidel athénského protokolu. 6. Athénský protokol mohou ratifikovat, přijmout, schválit nebo k němu mohou přistoupit státy a organizace regionální hospodářské integrace, sestávající ze suverénních států, které na tyto organizace přenesly pravomoc v určitých záležitostech, jež protokol upravuje. 7. Podle čl. 17 odst. 2 písm. b) a článku 19 athénského protokolu mohou organizace regionální hospodářské integrace protokol uzavřít. 8. Právní výbor Mezinárodní námořní organizace přijal v říjnu 2006 výhradu a pokyny k provádění athénského protokolu (dále jen „pokyny IMO“) s cílem zabývat se některými otázkami v rámci athénského protokolu, zejména náhradou škod způsobených v souvislosti s terorismem. 9. Konsolidovaná verze Athénské úmluvy ve znění protokolu a pokynů IMO je reprodukována v přílohách nařízení (ES) č. 392/2009. 10. Podle podmínek článku 19 athénského protokolu musí organizace regionální hospodářské integrace v době podpisu, ratifikace, přijetí, schválení nebo přistoupení učinit prohlášení, v němž uvede rozsah svých pravomocí ve vztahu k záležitostem, jež protokol upravuje. 11. Z tohoto důvodu by Unie měla k athénskému protokolu přistoupit. 12. Členské státy, které mají úmluvu ratifikovat nebo k ní přistoupit, by tak měly učinit souběžně. Členské státy by si proto měly vyměnit informace o stavu svých ratifikačních nebo přístupových postupů, aby mohly připravit souběžné uložení svých listin o ratifikaci nebo přistoupení, PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ: Článek 1 Přistoupení Evropské unie k protokolu z roku 2002 k Athénské úmluvě o přepravě cestujících a jejich zavazadel po moři z roku 1974 (dále jen „athénský protokol“) se schvaluje jménem Evropské unie. Článek 2 13. Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu nebo osoby zmocněné přistoupit k athénskému protokolu v souladu s čl. 17 odst. 2 písm. c), čl. 17 odst. 3 a článkem 19 uvedeného protokolu. 14. V době přistoupení Unie učiní toto prohlášení o pravomoci: „1. Článek 19 athénského protokolu z roku 2002 stanoví, že organizace regionální hospodářské integrace, které sestávají ze suverénních států a které mají pravomoc v určitých záležitostech upravených tímto protokolem, mohou protokol podepsat pod podmínkou, že učiní prohlášení podle uvedeného článku. Unie se rozhodla protokol uzavřít a z tohoto důvodu uvedené prohlášení činí. 2. Současnými členskými státy Evropské unie jsou: Belgické království, Bulharská republika, Česká republika, Dánské království, Spolková republika Německo, Estonská republika, Irsko, Řecká republika, Španělské království, Francouzská republika, Italská republika, Kyperská republika, Lotyšská republika, Litevská republika, Lucemburské velkovévodství, Maďarská republika, Republika Malta, Nizozemské království, Rakouská republika, Polská republika, Portugalská republika, Rumunsko, Republika Slovinsko, Slovenská republika, Finská republika, Švédské království a Spojené království Velké Británie a Severního Irska. 3. Toto prohlášení se nevztahuje na území členských států, ve kterých se neuplatňuje Smlouva o fungování Evropské unie (dále jen „SFEU“), a nejsou jím dotčeny akty ani postoje, které mohou dotyčné členské státy jménem a v zájmu těchto území podle protokolu přijmout. 4. Členské státy Evropské unie přenesly na Unii pravomoci v záležitostech, na něž se vztahuje článek 100 SFEU: články 1 a 1a, čl. 2 odst. 2, články 3 až 16 a články 18, 20 a 21 Athénské úmluvy ve znění athénského protokolu a ustanovení pokynů IMO. Unie tuto pravomoc vykonala přijetím nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 392/2009 ze dne 23. dubna 2009 o odpovědnosti dopravců k cestujícím po moři v případě nehod. 5. Členské státy Evropské unie s výjimkou Dánského království v souladu s články 1 a 2 Protokolu o postavení Dánska připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a k SFEU přenesly pravomoci na Unii zejména v záležitostech, na něž se vztahuje článek 81 SFEU. Unie tuto pravomoc vykonala přijetím nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech. 6. Výkon pravomoci, kterou členské státy přenesly na Unii podle SFEU, ze své podstaty závisí na průběžném vývoji. V rámci Smlouvy mohou příslušné instituce přijímat rozhodnutí, která určují rozsah pravomoci Evropské unie. Evropská unie si proto vyhrazuje právo toto prohlášení podle potřeby změnit, aniž by to bylo podmínkou nezbytnou k výkonu její pravomoci v záležitostech, jež protokol upravuje." 15. V době uzavření učiní Unie toto prohlášení k čl. 11 odst. 3 protokolu: „Pokud soudní rozhodnutí v záležitostech, na něž se vztahuje athénský protokol, vydá soud členského státu nebo smluvní strany Luganské úmluvy z roku 1988 nebo jiné úmluvy, která ji v téže záležitosti nahrazuje, jsou nadále uznávána a vykonávána i v jiném členském státě v souladu s příslušnými vnitřními pravidly Unie, která danou věc upravují, případně též v souladu s Dohodou mezi Evropským společenstvím a Dánským královstvím o příslušnosti, uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech a Luganskou úmluvou z roku 1988 nebo jinou úmluvou, která ji v téže záležitosti nahrazuje. Článek 11 athénského protokolu se proto vztahuje pouze na uznávání a výkon soudních rozhodnutí vydaných v jiných smluvních státech než v členských státech Evropské unie, Švýcarsku, Norsku a Islandu." 16. Osoba nebo osoby jmenované podle odstavce 1 učiní při ukládání listiny o přistoupení Unie k athénskému protokolu výhradu uvedenou v pokynech IMO. Článek 3 Unie a členské státy uloží svou listinu o přistoupení k athénskému protokolu nebo listinu o ratifikaci, pokud protokol již podepsaly, dne 31. prosince 2011. V Bruselu dne Za Radu předseda [1] Úř. věst. L 12, 16.1.2001, s. 1. Bruselské nařízení je závazné pro všechny členské státy EU s výjimkou Dánska. [2] Úř. věst. L 131, 28.5.2009, s. 24. [3] Úř. věst. C 306, 17.12.2007. [4] Rozhodnutí 2008/431/ES ze dne 5. června 2008, kterým se některé členské státy v zájmu Evropského společenství zmocňují k ratifikaci Haagské úmluvy z roku 1996 o pravomoci orgánů, použitelném právu, uznávání, výkonu a spolupráci ve věcech rodičovské zodpovědnosti a opatření k ochraně dětí, nebo k přistoupení k této úmluvě a kterým se některé členské státy zmocňují k učinění prohlášení o uplatňování příslušných vnitřních pravidel práva Společenství, Úř. věst. L 151, 11.6.2008, s. 36. [5] Úř. věst. L 131, 28.5.2009, s. 24. [6] Úř. věst. L 12, 16.1.2001, s. 1.