EVROPSKÁ KOMISE V Bruselu dne 19.1.2018 COM(2018) 6 final ZPRÁVA KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU, RADĚ A EVROPSKÉMU HOSPODÁŘSKÉMU A SOCIÁLNÍMU VÝBORU o provádění směrnice Rady 2006/117/EURATOM o dozoru nad přepravou radioaktivního odpadu a vyhořelého paliva a o její kontrole v členských státech

Druhá zpráva {SWD(2018) 4 final}



Obsah 1.Úvod 1.1.Právní rámec 1.2.Obecné zásady pro dozor nad zásilkami a jejich kontrolu 2.Provádění obecných ustanovení 2.1.Provedení směrnice 2.2.Standardní dokument pro dozor nad přepravou a její kontrolu 2.3.Příslušné orgány 3.Připomínky a trendy týkající se přepravy vyhořelého paliva a radioaktivního odpadu 3.1.Přeprava celkově 3.2. Dovoz, vývoz a tranzit přes Společenství 3.3Vývoj od první zprávy Komise 4.Závěry



1.Úvod Směrnice Rady 2006/117/EURATOM stanoví systém Společenství pro dozor nad přeshraniční přepravou radioaktivního odpadu a vyhořelého paliva a pro její kontrolu s cílem zajistit odpovídající ochranu obyvatelstva. Zajišťuje, aby členské státy, kterých se to týká, byly informovány o přepravě radioaktivního odpadu a vyhořelého paliva na jejich území nebo přes ně a aby jim byla dána možnost buď udělit souhlas, nebo přepravu odmítnout s odůvodněním. Směrnice doplňuje směrnici Rady 2011/70/EURATOM, která se zabývá politikou a povinnostmi při dlouhodobém nakládání s radioaktivním odpadem a vyhořelým palivem. Je to druhá zpráva Komise o provádění směrnice Rady 2006/117/EURATOM, uvádějící přehled jednotlivých přeprav a s tím souvisejících aspektů. Poskytuje doplňující informace ke zprávě Komise o provádění směrnice Rady 2011/70/EURATOM. Všechny členské státy EU produkují radioaktivní odpad, který vzniká v různých zařízeních (např. v jaderných elektrárnách, výzkumných reaktorech) a při různých činnostech, jako je používání radioizotopů ve zdravotnictví, v průmyslu, zemědělství, výzkumu a vzdělávání. Radioaktivní odpad je definován jako radioaktivní materiál v plynné, kapalné nebo pevné formě, u kterého země původu a určení nebo fyzické či právnické osoby, jejichž rozhodnutí tyto země akceptují, nepředpokládají žádné další využití a který na základě právního a regulačního rámce zemí původu a určení podléhá kontrole ze strany regulačního subjektu jako radioaktivní odpad.

Dále při provozu jaderných reaktorů v elektrárnách a výzkumných reaktorech vzniká vyhořelé palivo. Vyhořelé palivo je definováno jako jaderné palivo, které bylo ozářeno v aktivní zóně reaktoru a trvale z ní odstraněno. Může být pokládáno za využitelný zdroj, který je možno přepracovat, nebo může být určeno ke konečnému uložení, pokud se u něj nepředpokládá další využití, a je s ním nakládáno jako s radioaktivním odpadem. Po vzniku se vyhořelé palivo a radioaktivní odpad skladuje před případným přepracováním/zpracováním a uložením. Z míst, kde tyto materiály vznikají nebo je s nimi nakládáno, se vyhořelé palivo a radioaktivní odpad přepravují především silniční, železniční nebo námořní dopravou a v omezených případech také leteckou dopravou. Dovoz, vývoz a tranzit radioaktivního odpadu a vyhořelého paliva přes členské státy jsou v EU běžné. K pohybu těchto materiálů, nazývanému také přeprava, dochází ve většině členských států bez ohledu na rozsah jejich jaderných programů. Doposud má na svých územích jaderné reaktory v elektrárnách 16 členských států, z nichž se ve 14 členských státech nacházejí jaderné reaktory v provozu. Kromě toho 20 členských států provozovalo nebo stále v EU provozuje výzkumné reaktory. Některé členské státy připravují vyhořelé palivo k přepracování v EU nebo v třetích zemích. Většina členských států s výzkumnými reaktory předpokládá vrácení vyhořelého paliva do roku 2020 dodavateli (USA nebo Ruská federace), ačkoli pro řadu výukových a výzkumných reaktorů je třeba ještě definovat dlouhodobou cestu nakládání s vyhořelým palivem (např. uložení). Radioaktivní odpad se v mnoha případech také přepravuje v rámci EU i mimo ni, přičemž záměrem je minimalizovat jeho množství formou zpracování (např. roztavení, spálení) před jeho skladováním a/nebo uložením. Podle čl. 20 odst. 1 směrnice Rady 2006/117/EURATOM musí členské státy podávat od 25. prosince 2011 Komisi zprávy o provádění této směrnice každé tři roky. Lhůta pro předložení druhých zpráv tedy uplynula 25. prosince 2014. Všechny členské státy předložily své druhé národní zprávy o přepravě radioaktivního odpadu nebo vyhořelého paliva na svém území za období 2012–2014, přičemž Chorvatsko předložilo svou zprávu poprvé. Během tohoto druhého kola podávání zpráv byla zaznamenána významná zpoždění, neboť včas předložily své zprávy pouze tři členské státy (jiné je předložily s různým zpožděním). Na základě národních zpráv a po výměně názorů a dohodě s poradním výborem vypracovala Komise v souladu s čl. 20 odst. 2 směrnice tuto zprávu Evropskému parlamentu, Radě a Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru. Vychází z oznámení všech členských států a popisuje stav po první zprávě Komise za období 2008–2011 vydané v roce 2013. Účelem zpráv je poskytnout přehled o přepravách vyhořelého paliva a radioaktivního odpadu ve Společenství; o posledních trendech a problémech v oblasti dovozu, vývozu a tranzitu vyhořelého paliva a radioaktivního odpadu, o hlášených odmítnutích a neprovedených přepravách, jakož i o navrhovaných opatřeních. Podrobnější informace o provádění směrnice v jednotlivých členských státech jsou uvedeny v pracovním dokumentu útvarů Komise SWD(2018)4. V závěru této zprávy jsou zdůrazněna témata, která vyžadují další pozornost. 1.1.Právní rámec Bezpečné a odpovědné nakládání s radioaktivním odpadem a vyhořelým palivem, včetně bezpečné přepravy těchto materiálů na území členských států i mimo něj, je zákonným požadavkem. Tento požadavek vyplývá z mezinárodního práva i z práva EU. Na mezinárodní úrovni je hlavním dokumentem v této oblasti Společná úmluva o bezpečnosti při nakládání s vyhořelým palivem a o bezpečnosti při nakládání s radioaktivními odpady (společná úmluva). Kromě jiných ustanovení ukládá společná úmluva povinnosti smluvním stranám ve vztahu k bezpečnosti přeshraničních pohybů (dovoz, vývoz a tranzit) vyhořelého paliva a radioaktivního odpadu. Ve svém článku 27 vyžaduje, aby každá smluvní strana zapojená do přeshraničních pohybů učinila patřičné kroky pro zajištění toho, že bude tento pohyb prováděn způsobem, který je v souladu s ustanoveními úmluvy a příslušnými závaznými mezinárodními nástroji. Od první zprávy Komise o provádění směrnice 2006/117/EURATOM se účastníkem společné úmluvy stala Malta, takže nyní je EU smluvními stranami této úmluvy všech 28 členských států, což svědčí o odhodlání členských států zajistit vysokou úroveň bezpečnosti vyhořelého paliva a radioaktivního odpadu – od jeho vzniku až po uložení. Na úrovni EU byla od první zprávy Komise o provádění směrnice 2006/117/EURATOM revidována v roce 2013 směrnice Rady 96/29/EURATOM o základních bezpečnostních standardech, přičemž byl zachován obecný cíl posílit ochranu před riziky vyplývajícími z vystavení ionizujícímu záření, a to rovněž v průběhu přepravy vyhořelého paliva a radioaktivního odpadu. Revidovaná směrnice 96/29/EURATOM (nová směrnice 2013/59/EURATOM) zrušuje a konsoliduje do jednoho právního předpisu ustanovení pěti směrnic EU, včetně směrnice 2003/122/EURATOM, pokud jde o vysokoaktivní uzavřené zdroje. Nová směrnice, která bude členskými státy provedena do vnitrostátního práva do 6. února 2018, definuje také harmonizovaná uvolňovací kritéria a obecné úrovně pro osvobození materiálu od regulační kontroly. Pokud jde o přírodní radioaktivní materiály, působnost směrnice 2013/59/EURATOM se rozšířila a nyní se vztahuje i na lidské činnosti zahrnující přítomnost přírodních zdrojů záření, včetně zpracování materiálů obsahujících přírodní radionuklidy (NORM). Směrnice vyžaduje, aby se ochrana před přírodními zdroji záření neřešila odděleně zvláštním právním předpisem, ale aby byla plně začleněna do všeobecných požadavků. Zejména odvětví, která zpracovávají materiály obsahující přírodní radionuklidy, jež vyžadují regulační kontrolu, by měla být řízena ve stejném regulačním rámci jako ostatní činnosti. Směrnice (článek 23) vyžaduje, aby členské státy určily třídy nebo druhy činnosti, která zahrnuje přírodní radioaktivní materiál a má za následek ozáření pracovníků nebo jednotlivců z obyvatelstva, které nelze z hlediska radiační ochrany zanedbat. Seznam průmyslových odvětví zahrnujících přírodní radioaktivní materiál, který je třeba vzít v úvahu v průběhu procesu určování vedle těžby a zpracování uranu, je uveden v příloze VI směrnice 2013/59/EURATOM. Jestliže členský stát prohlásí přírodní radioaktivní materiál za radioaktivní odpad, je třeba o jeho přepravě informovat ve zprávě podle článku 20 směrnice 2006/117/EURATOM. V tomto komplexním rámci evropské jaderné a radiační bezpečnosti EU řeší směrnice 2006/117/EURATOM konkrétně regulační oprávnění a procesní aspekty přeshraniční přepravy radioaktivního odpadu a vyhořelého paliva vzniklého z civilních zařízení a činností. Směrnice se uplatní v případech, kdy: ·země původu, země určení nebo jakákoliv země tranzitu vyhořelého paliva nebo radioaktivního odpadu je členským státem EU, ·množství a koncentrace vyhořelého paliva nebo radioaktivního odpadu k přepravě (dále jen zásilka) překračují úrovně stanovené v čl. 3 odst. 2 písm. a) a b) směrnice 96/29/EURATOM , která byla nedávno nahrazena směrnicí Rady 2013/59/EURATOM. 1.2.Obecné zásady pro dozor nad zásilkami a jejich kontrolu V souladu se směrnicí 2011/70/EURATOM zůstává každý členský stát plně odpovědný za výběr své vlastní politiky v oblasti nakládání s radioaktivním odpadem a vyhořelým palivem spadající do jeho pravomoci, což může zahrnovat vývoz vyhořelého paliva a radioaktivního odpadu nebo dovoz těchto materiálů (např. pro přepracování/zpracování) na jeho území. V čl. 17 odst. 1 směrnice 2006/117/EURATOM se vyžaduje, aby členské státy použily pro dozor nad přeshraniční přepravou radioaktivního odpadu a vyhořelého paliva a pro její kontrolu standardní dokument. Pokud mají být tyto materiály přepraveny do třetích zemí, je od členských států dále vyžadováno, aby použily kritéria pro přepravu podle čl. 16 odst. 2 směrnice a doporučení Komise. Nelze-li přepravu dokončit nebo nejsou-li podmínky přepravy v souladu s touto směrnicí, zajistí příslušné orgány členského státu původu, aby dotyčný radioaktivní odpad nebo vyhořelé palivo převzal zpět jeho držitel, pokud nelze učinit jiné bezpečné opatření. Tyto příslušné orgány zajistí, aby osoba odpovědná za přepravu přijala v případě potřeby nápravná bezpečnostní opatření. V takové situaci odpovídá za náklady vznikající v případech, kdy přeprava nemůže nebo nesmí být dokončena, držitel (článek 12 směrnice).

Každé zamítnutí povolení k přepravě vyhořelého paliva a radioaktivního odpadu i) musí být odůvodněno na základě kritérií stanovených ve směrnici; ii) nemělo by být svévolné; a iii) mělo by být založeno na příslušném vnitrostátním právu, právu Společenství nebo mezinárodním právu. Rozhodnutí členských států o vývozu nebo jeho zamítnutí musí být v souladu s ustanoveními uvedenými ve společné úmluvě a v článku 16 směrnice, která zakazují vývoz radioaktivního odpadu nebo vyhořelého paliva do míst určení ležících jižně od 60° jižní šířky, do afrických, karibských nebo tichomořských zemí nebo do třetí země, která nemá zdroje na bezpečné nakládání s radioaktivním odpadem nebo vyhořelým palivem. Kromě podávání zpráv Komisi každé tři roky (podle čl. 20 odst. 1 směrnice 2006/117/EURATOM) členské státy: ·oznamují každý rok Komisi a poradnímu výboru každou nepovolenou přepravu do třetí země v důsledku nedodržení správní nebo technické způsobilosti a regulační struktury pro bezpečné nakládání s vyhořelým palivem a/nebo radioaktivním odpadem (čl. 16 odst. 1 písm. c) směrnice), ·předají Komisi kontaktní údaje příslušného orgánu nebo příslušných orgánů a veškeré údaje potřebné pro rychlou komunikaci s těmito orgány (článek 18 směrnice). 2.Provádění obecných ustanovení 2.1.Provedení směrnice V průběhu období podávání zpráv 2012–2014 vstoupilo do EU Chorvatsko (1. července 2013) a provedlo směrnici ve svém vnitrostátním právu. Z tohoto důvodu je provedení směrnice považováno za dokončené ve všech 28 členských státech. 2.2.Standardní dokument pro dozor nad přepravou a její kontrolu Standardní dokument (zavedený rozhodnutím Komise v roce 2008 a novelizovaný v roce 2011) zahrnuje formuláře pro: ·žádost o povolení k přepravě vyhořelého paliva nebo radioaktivního odpadu, ·potvrzení o přijetí žádosti – žádost o chybějící údaje o vyhořelém palivu a radioaktivním odpadu, ·zamítnutí nebo schválení zásilky radioaktivního odpadu nebo vyhořelého paliva dotčenými příslušnými orgány, ·popis zásilky radioaktivního odpadu a seznam obalů, ·potvrzení o přijetí radioaktivního odpadu a vyhořelého paliva, ·povolení k přepravě vyhořelého paliva a radioaktivního odpadu. Některé členské státy předložily doporučení pro další zlepšení standardního dokumentu. Bylo například navrženo upřesnit vysvětlivky a přidat do standardního dokumentu zvláštní část umožňující uvést křížový odkaz na předchozí povolení/souhlas, pokud žádost o přepravu souvisí s navrácením zbytků vzniklých z této předchozí přepravy. Usnadnilo by to monitorování a poskytlo auditní stopu vedoucí od odchozí přepravy ke zpracování/přepracování a přepravě (přepravám) výsledného odpadu a vedlejších produktů. Kromě toho byla zdůrazněna nutnost většího souladu mezi údaji, které jsou ve standardním dokumentu požadovány v části B-1 „Žádost o povolení k přepravě vyhořelého paliva“, kde nejsou zahrnuty úrovně radioaktivity vyhořelého paliva, a údaji v části B-5 „Popis zásilky vyhořelého paliva a seznam obalů“ (kde jsou tyto údaje vyžadovány). Těmito návrhy se bude Komise následně zabývat. 2.3.Příslušné orgány V červenci 2017 poskytly všechny členské státy aktualizované informace o svých příslušných orgánech podle čl. 5 bodu 13 směrnice, které jsou uvedeny v pracovním dokumentu útvarů Komise SWD(2018)4.

V souladu s požadavkem článku 19 směrnice 2006/117/EURATOM a doporučením pro bezpečný a efektivní systém zasílání písemností a informací týkajících se ustanovení směrnice je aktualizovaný seznam příslušných orgánů k dispozici na webových stránkách Komise: . 3.Připomínky a trendy týkající se přepravy vyhořelého paliva a radioaktivního odpadu Za období let 2012–2014 hlásila většina členských států přepravu vyhořelého paliva a radioaktivního odpadu na svém území pomocí nezávazné šablony s informacemi o i) provádění směrnice; a ii) dovozu, vývozu a tranzitu vyhořelého paliva a radioaktivního odpadu. Obecně byly zjištěny rozdíly, pokud jde o formát zpráv, úroveň podrobností a kvalitu informací poskytovaných členskými státy v jejich zprávách Komisi. Například: ·terminologie použitá ve zprávách členských států v souvislosti s přepravou vyhořelého paliva radioaktivního odpadu nebyla vždy v souladu s výrazy definovanými ve směrnici a v rozhodnutí 2008/312/EURATOM (např. dovoz do Společenství, vývoz ze Společenství a tranzit přes Společenství, jakož i povolení a souhlas), ·podobně také informace uváděné ve zprávách členských států neobsahovaly vždy podrobné údaje o přepravě nebo nerozlišovaly mezi přepravou vyhořelého paliva a přepravou radioaktivního odpadu, ·dvě zprávy členských států, které představují 48 % všech povolení k přepravě vyhořelého paliva a radioaktivního odpadu, byly do určité míry předloženy jen jako souhrn, tedy bez dostatečně podrobných údajů o přepravě, jak to požaduje vzor zprávy, ·byly zjištěny nesrovnalosti v některých národních zprávách členských států, pokud jde o povolení k přepravě. V souvislosti s touto druhou zprávou nebyla Komise informována o zpětných přepravách souvisejících s nepovolenými přepravami a neohlášeným radioaktivním odpadem (podle článku 4); o nedokončených přepravách (podle článku 12) nebo o zakázaném vývozu, který by spadal pod ustanovení čl. 16 odst. 1 písm. c) směrnice. Vyskytla se pouze dvě zamítnutá povolení týkající se kontaminovaného kovového šrotu a v jednom případě neúplných údajů o přepravě. Všechny případy zamítnutí byly vyřešeny příslušnými členskými státy. Další podrobnosti o přepravě členských států jsou uvedeny v přiloženém pracovním dokumentu útvarů Komise SWD(2018)4. 3.1.Přeprava celkově Směrnice 2006/117/EURATOM stanoví rámec pro přepravu radioaktivního odpadu a vyhořelého paliva mezi členskými státy, k níž by mělo docházet pouze s předchozím informovaným souhlasem příslušných orgánů všech zapojených členských států (včetně tranzitních členských států). Za období 2012–2014 ohlásilo 20 členských států povolenou přepravu spadající pod působnost směrnice. Členské státy ohlásily 400 vydaných schválení, která zahrnují 192 povolení vydaných členským státem původu a 208 souhlasů k přepravě vyhořelého paliva a radioaktivního odpadu. Pět z 20 členských států, které předložily zprávy, představuje 74 % ze všech 192 ohlášených povolení za období 2012–2014. Dále 81 % (157) všech vydaných povolení se týká přepravy radioaktivního odpadu; 17 % (32) vyhořelého paliva a 2 % povolení byla vydána pro materiály jiné než radioaktivní odpad a vyhořelé palivo. V předchozím období podávání zpráv se 74 % povolení týkalo přepravy radioaktivního odpadu a zbývajících 26 % povolení spadalo do oblasti přepravy vyhořelého paliva. Komise konstatuje, že celkový počet povolení vzrostl (15 %) v porovnání s předchozím obdobím podávání zpráv (2008–2011), kdy 14 členských států vydalo 161 povolení spadajících pod působnost směrnice. 3.2. Dovoz, vývoz a tranzit přes Společenství V období podávání zpráv 2012–2014 probíhala většina přepravy vyhořelého paliva a radioaktivního odpadu mezi členskými státy a pouze zhruba 17 % všech přeshraničních pohybů představoval dovoz do Společenství a vývoz ze Společenství. Konkrétně 11 členských států ohlásilo vydání 30 povolení na vývoz radioaktivního odpadu a/nebo vyhořelého paliva do třetích zemí – do Ruska (47 %), do USA (30 %), do Švýcarska a Japonska (po 10 %) a do Norska (3 %). Dvacet z 30 povolení na vývoz ze Společenství (tj. 67 %) se týkalo přepravy vyhořelého paliva. Kromě jednoho byly všechny tyto vývozy vyhořelého paliva hlášeny jako vývoz pro účely přepracování, zatímco jeden vývoz vyhořelého paliva byl hlášen jako vývoz pro výzkumné činnosti. V předchozím období podávání zpráv (2008–2011) vydalo devět členských států 29 povolení na vývoz a 59 % povolení na vývoz ze Společenství se týkalo vývozu vyhořelého paliva, což svědčí o nárůstu počtu členských států, které vyvážejí vyhořelé palivo anebo radioaktivní odpad. I když došlo k mírnému nárůstu počtu povolení na vývoz vyhořelého paliva a radioaktivního odpadu dohromady, pozoruje Komise od roku 2011 celkové snížení počtu povolení na vývoz vyhořelého paliva.