EVROPSKÁ KOMISE V Bruselu dne 16.12.2015 COM(2015) 644 final ZPRÁVA KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU A RADĚ Zpráva o hodnocení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/122/ES ze dne 14. ledna 2009 o ochraně spotřebitele ve vztahu k některým aspektům smluv o dočasném užívání ubytovacího zařízení (timeshare), o dlouhodobých rekreačních produktech, o dalším prodeji a o výměně



1.ÚVOD V této zprávě je posouzeno uplatňování směrnice 2008/122/ES (směrnice o dočasném užívání ubytovacího zařízení (timeshare)) v členských státech a vyhodnoceny její dopady. Směrnice o dočasném užívání ubytovacího zařízení z roku 2008 zrušila dřívější směrnici 94/47/ES a modernizovala její ustanovení s cílem zabývat se vznikem nových produktů na trhu cestovního ruchu. Směrnice se vztahuje na širší škálu rekreačních služeb, které se vyznačují dlouhodobými závazky nebo značnými finančními riziky pro spotřebitele, konkrétně na: – smlouvy o dočasném užívání ubytovacího zařízení uzavřené na období delší než jeden rok, na základě kterých spotřebitel za úplatu získává právo užívat ubytovací zařízení s noclehem na více než jeden časový úsek, – smlouvy o dlouhodobých rekreačních produktech, na základě kterých spotřebitel za úplatu získává právo na výhody spojené s ubytováním, a to společně s dopravou či jinými službami nebo bez nich (např. členství v „klubech poskytujících slevy na dovolenou“, které po stanovenou dobu nabízejí slevy na dopravu a ubytování v různých střediscích), – smlouvy o výměně, na základě kterých se spotřebitel za úplatu stává členem systému, který spotřebiteli umožňuje přístup k ubytovacím zařízením s noclehem nebo jiným službám výměnou za udělení dočasného přístupu ostatním osobám k výhodám spojeným s právy vyplývajícími z jeho smlouvy o dočasném užívání ubytovacího zařízení, – smlouvy o dalším prodeji, na základě kterých obchodník pomáhá za úplatu nositeli práva k dočasnému užívání ubytovacího zařízení při dalším prodeji jeho práv dočasného užívání ubytovacího zařízení nebo dlouhodobého rekreačního produktu. S ohledem na tyto smlouvy stanoví směrnice o dočasném užívání ubytovacího zařízení řadu práv spotřebitelů. K nim patří přísná pravidla týkající se předsmluvních a smluvních informací, které musí obchodník spotřebiteli poskytnout, právo spotřebitele odstoupit od smlouvy ve lhůtě čtrnácti kalendářních dnů a zákaz plateb záloh během lhůty pro odstoupení od smlouvy. Dočasné užívání ubytovacího zařízení a jiné dlouhodobé rekreační produkty mohou mít často přeshraniční povahu, kdy k uvádění na trh a/nebo k uzavření smlouvy dochází v jiné zemi, než je domovská země spotřebitele, a kdy se dotyčné nemovitosti nebo kluby nacházejí v jiných zemích. Tato zpráva vychází z několika zdrojů informací: Od srpna 2013 uskutečňovaly útvary Komise podrobné kontroly provedení směrnice 2008/122/ES do vnitrostátních právních předpisů, pokud jde o jejich soulad se zmíněnou směrnicí. V květnu 2014 byla na úrovni EU uspořádána schůzka s orgány všech členských států s cílem získat informace o fungování směrnice ve všech členských státech EU. Útvary Komise obdržely také stížnosti přímo od spotřebitelů a předložily vnitrostátním orgánům problematické záležitosti, na něž byla Komise upozorněna. Studie týkající se uplatňování směrnice 2008/122/ES o dočasném užívání ubytovacího zařízení v praxi: Příprava této zprávy byla podpořena i externí studií, která byla provedena v roce 2014, včetně internetového průzkumu, načež následovaly pohovory s jednotlivými zúčastněnými stranami a pět regionálních workshopů. Dalším důležitým zdrojem informací byla databáze stížností, kterou používá síť evropských spotřebitelských center (dále jen „síť ESC“). 2. PROVEDENÍ SMĚRNICE

Členské státy musely provést směrnici do vnitrostátního práva do dne 23. února 2011. Čtrnáct členských států tuto lhůtu nedodrželo, a Komise proto zahájila řízení o nesplnění povinnosti kvůli neoznámení prováděcích opatření. Posledním členským státem, který směrnici plně provedl, bylo v březnu 2012 Španělsko. Směrnice byla proto v celé EU plně provedena více než o rok později, než se plánovalo. To mělo zjevně dopad na dostupnost údajů potřebných pro posouzení jejího uplatňování v praxi. Zatímco 15 členských států provedlo směrnici v odvětvových právních předpisech, zbývajících 13 členských států ji provedlo v občanském zákoníku, spotřebitelském zákoníku nebo jiných obecných rámcích souvisejících s pravidly ochrany spotřebitele. V srpnu 2013 zahájila Komise po podrobné analýze prováděcích opatření dialog s 21 členskými státy za účelem objasnění některých záležitostí týkajících se nesprávného provedení. V důsledku této celkové kontroly provedení řada členských států své právní předpisy pozměnila; se dvěma členskými státy dosud probíhádialog. 3.DOPAD HLAVNÍCH HORIZONTÁLNÍCH USTANOVENÍ SMĚRNICE Od uplatňování směrnice z roku 2008 se počet stížností, které síť ESC zaznamenala v celé EU, snížil, a to z průměrného počtu 2 150 stížností ročně v období 2008–2011 na průměrný počet 1 820 stížností v období 2012–2013. Asociace The Association of Timeshare Owners Committees (TATOC) zaznamenala významný pokles počtu stížností nositelů práv k dočasnému užívání ubytovacího zařízení ze Spojeného království, kterých se podle údajů sítě ESC týká více než polovina všech stížností v tomto odvětví. Snížení počtu stížností se časově shoduje s nabytím účinnosti směrnice. Z těchto údajů proto vyplývá, že celkově má směrnice o dočasném užívání ubytovacího zařízení pozitivní dopad. 3.1 Právo na odstoupení od smlouvy Směrnice o dočasném užívání ubytovacího zařízení z roku 2008 nahradila u všech čtyř příslušných smluv, které spadají do její oblasti působnosti, dřívější minimální lhůtu pro odstoupení od smlouvy v délce deseti dnů plně harmonizovanou lhůtou pro odstoupení od smlouvy v délce čtrnácti dnů platnou v celé EU. Uplatňování práva na odstoupení od smlouvy Z internetového průzkumu vyplývá, že plnou harmonizaci práva na odstoupení od smlouvy pokládají za pozitivní změnu obchodníci i spotřebitelé. Vysoký procentní podíl (38,5 %) spotřebitelů, kteří se setkali s problémy, však dosud uvádí, že právo na odstoupení od smlouvy nemohli uplatnit. Tento údaj naznačuje možné nedostatky při prosazování tohoto ustanovení. 3.2 Požadavky na předsmluvní informace a jazyk Směrnice zavádí jednotná pravidla týkající se požadavků na jazyk a předsmluvní a smluvní informace. V celé EU platí stejná pravidla týkající se uvádění na trh, což snižuje náklady podniků na právní poradenství a spotřebitelům to umožňuje činit informovanější rozhodnutí. Přílohy směrnice obsahují soubor formulářů pro poskytování plně harmonizovaných předsmluvních informací a standardní formulář pro případné snazší odstoupení spotřebitele od smlouvy ve čtrnáctidenní lhůtě. Směrnice vyžaduje, aby byly informace poskytnuty na trvalém nosiči, který umožňuje ukládat informace, a to bezplatně a v nezměněném stavu. Co se týká jazykových požadavků, směrnice stanoví, že si spotřebitelé mohou zvolit obdržení předsmluvních informací a samotné smlouvy v jazyce členského státu, v němž mají bydliště nebo jehož jsou státními příslušníky. Uplatňování požadavků na předsmluvní informace Výsledky průzkumu ukázaly, že z celkového počtu spotřebitelů, kteří uzavřeli smlouvu po nabytí účinnosti směrnice a setkali se s problémy, se jich 70 % domnívalo, že nebyli dostatečně informováni o smluvních podmínkách. V porovnání se 76 % spotřebitelů, kteří se setkali s problémy v souvislosti se smlouvami uzavřenými před uplatňováním směrnice z roku 2008 a měli za to, že nebyli správně informováni o jejich podmínkách, se situace velmi nezlepšila. Podle studie jsou však nová pravidla týkající se předsmluvních informací spotřebiteli obecně vnímána jako prospěšná. Podniky se na druhou stranu domnívají, že nové požadavky vytvořily dodatečnou administrativní zátěž a zvýšily provozní náklady. Podniky mají za to, že by formuláře stanovené v přílohách směrnice bylo možno zjednodušit. Uplatňování jazykových požadavků Výsledky průzkumu ukazují, že od uplatňování směrnice obdrželo pouze 7 % (oproti dřívějším 9 %) spotřebitelů, kteří se průzkumu zúčastnili, předsmluvní informace v jazyce, kterému nerozuměli. Z hlediska spotřebitele se proto nezdá, že by tato záležitost byla důvodem k obavám. Některé podniky v odvětví dočasného užívání ubytovacího zařízení však pokládají tyto jazykové požadavky za nákladné a obtížné.

3.3 Zákaz zálohových plateb Pravidlo týkající se zákazu zálohových plateb během lhůty pro odstoupení od smlouvy bylo převzato z předchozí směrnice 94/47/ES. Směrnice o dočasném užívání ubytovacího zařízení objasňuje podmínky tohoto zákazu, který zabraňuje veškerým druhům úhrady (nejen pro obchodníky, nýbrž i pro případnou třetí osobu). Tento zákaz platí během celé prodloužené lhůty pro odstoupení od smlouvy, pokud obchodník neposkytl ve smlouvě všechny požadované informace. Průzkum ukázal, že spotřebitelé pokládají toto ustanovení za užitečné. Obchodníci se však domnívají, že tento zákaz poškozuje jejich podnikání, a tvrdí, že mnoho spotřebitelů nebere své závazky vyplývající ze smlouvy o dočasném užívání ubytovacího zařízení vážně. Navzdory skutečnosti, že toto ustanovení existuje téměř 20 let, z výzkumu vyplývá, že z celkového počtu spotřebitelů, kteří uzavřeli smlouvu o dočasném užívání ubytovacího zařízení nebo kteří si pořídili související produkty v roce 2012 či posléze a setkali se s problémy, jich bylo 80,8 % požádáno, aby provedli platby před uplynutím lhůty pro odstoupení od smlouvy. To prokazuje, že podniky toto ustanovení nedodržují a že je třeba zlepšit jeho prosazování. 4.rekreační produkty, na něž se směrnice vztahuje 4.1 Smlouvy o dočasném užívání ubytovacího zařízení Nyní postačuje, aby smlouva o dočasném užívání ubytovacího zařízení trvala jeden rok namísto dřívějších tří let, aby spadala do oblasti působnosti směrnice o dočasném užívání ubytovacího zařízení. Směrnice o dočasném užívání ubytovacího zařízení zrušila rovněž strohé odkazy na „nemovitosti“ obsažené v předchozí směrnici; zahrnuty jsou tudíž i smlouvy o ubytování na výletních lodích, říčních lodích a v karavanech. Srovnávací údaje (výsledky spotřebitelského průzkumu, stížnosti podané síti ESC) Výsledky průzkumu ukazují, že procento problémů, s nimiž se potýkají nositelé práv k tradičnímu dočasnému užívání ubytovacího zařízení, se od uplatňování směrnice o dočasném užívání ubytovacího zařízení významně snížilo. To potvrdily údaje sítě ESC, z nichž vyplývá, že od uplatňování směrnice o dočasném užívání ubytovacího zařízení bylo na poskytovatele tradičního dočasného užívání ubytovacího zařízení podáno pouze 16 % stížností souvisejících s touto směrnicí. Z toho vyplývá, že celkově má směrnice na trh s tradičním dočasným užíváním ubytovacího zařízení pozitivní dopad, co se týká ochrany spotřebitele. Záležitosti, na něž se směrnice 2008/122/ES o dočasném užívání ubytovacího zařízení nevztahuje V době aktualizace předchozí směrnice 94/47/ES nebyly k dispozici důkazy o problémech v souvislosti s vnitřním trhem nebo ochranou spotřebitele v této oblasti. Nová směrnice o dočasném užívání ubytovacího zařízení proto nestanoví zvláštní pravidla týkající se práva spotřebitele na ukončení smlouvy nebo účasti spotřebitelů na rozhodovacím procesu v souvislosti s nemovitostmi určenými k dočasnému užívání a příslušnými poplatky za údržbu. Jelikož tyto záležitosti nejsou na úrovni EU upraveny, mohou členské státy k zajištění náležité úrovně ochrany spotřebitele přijmout vnitrostátní právní předpisy. 1. Poplatky za údržbu Z průzkumu vyplývá, že nositelé práv k dočasnému užívání ubytovacího zařízení se často setkávají se zvýšením poplatků za údržbu nebo za služby bez objektivního důvodu. Z celkového počtu účastníků průzkumu, kteří se setkali s problémy, zaznamenalo 71,7 % respondentů tento problém u smluv uzavřených před uplatňováním směrnice, tj. v době, kdy nebyli obchodníci vázáni harmonizovanými pravidly EU týkajícími se požadavků na předsmluvní informace. Od té doby se tento údaj snížil na pouhých 15,4 %. Tyto údaje naznačují náležitý prvotní dopad požadavků na transparentnost, které směrnice zavedla. 2. Ukončení smlouvy Průzkum ukázal, že ukončení smlouvy o dočasném užívání ubytovacího zařízení je pro spotřebitele jednou z nejproblematičtějších záležitostí. Postupy a podmínky pro ukončení smluv o dočasném užívání ubytovacího zařízení se mezi členskými státy liší. Problémy byly nahlášeny zejména v souvislosti s doložkami týkajícími se neomezené nebo velmi dlouhé doby trvání, které jsou připojeny ke smlouvám o dočasném užívání ubytovacího zařízení, což má obzvláštní význam v případě, že nositel práv k dočasnému užívání ubytovacího zařízení zemře a oprávněná osoba chce smlouvu ukončit. Tyto doložky mohou a měly by být napadeny podle směrnice 93/13/EHS o nepřiměřených (smluvních) podmínkách. Většina nositelů práv k dočasnému užívání ubytovacího zařízení si však patrně není této právní možnosti vědoma. To lze změnit aktivnějším přístupem ze strany vnitrostátních donucovacích orgánů, větší činností k zvýšení informovanosti na vnitrostátní úrovni a případně cílenými právními kroky sdružení nositelů práv k dočasnému užívání ubytovacího zařízení nebo spotřebitelských organizací. Situace je složitější v některých zemích (jako je Itálie, Španělsko, Portugalsko a Francie), v nichž je právo k dočasnému užívání ubytovacího zařízení považováno za právo k nemovitosti (a nositelé práv k dočasnému užívání ubytovacího zařízení musí být tudíž zaevidováni v katastrech nemovitostí). Jelikož tyto smlouvy jsou často považovány za smlouvy neoddělitelně spojené s dotyčnou nemovitostí, jsou automaticky předmětem dědictví, přičemž oprávněná osoba nemá téměř žádnou možnost je ukončit, pokud se jí nepodaří dotyčné právo prodat někomu jinému. Nedávné legislativní změny v některých těchto zemích (zejména ve Francii) mají tuto situaci vyřešit tím, že oprávněné osobě umožňují smlouvu v určité lhůtě ukončit. Nemožností ukončit stávající smlouvy o dočasném užívání ubytovacího zařízení se zajímavým způsobem zabývala jedna země mimo EU, v níž se nositelé práv k dočasnému užívání ubytovacího zařízení potýkají s těmito problémy. Kroky k řešení tohoto problému podniklo i odvětví v rámci samoregulace; například organizace Resort Development Organisation všechny své členy požádala, aby do konce roku 2012 zavedli pro nositele práv k dočasnému užívání ubytovacího zařízení, kteří chtějí ukončit své smlouvy o dočasném užívání ubytovacího zařízení, program ukončení. Tento vývoj prokazuje, že se touto záležitostí lze zabývat, aniž by byl nutný zvláštní legislativní zásah v rámci celé EU. Tento zásah by vzhledem k obecným zásadám zákazu retroaktivity nových právních předpisů EU a proporcionality mohl způsobit řadu problémů. 4.2 Dlouhodobé rekreační produkty V době revize směrnice 94/47/ES bylo zřejmé, že nedostatečná regulace dlouhodobých rekreačních produktů působí spotřebitelům a podnikům značné problémy, jak dokládal počet stížností podaných síti ESC, spotřebitelským organizacím, orgánům veřejné moci a Evropské komisi. Směrnice 2008/122/ES o dočasném užívání ubytovacího zařízení se proto vztahuje i na tyto produkty. Dlouhodobým rekreačním produktem může být například členství v prázdninovém klubu, který spotřebiteli umožňuje rezervovat si po celém světě ubytování s nižšími sazbami. Nová směrnice upřesňuje, že se platby za tyto smlouvy musí uskutečňovat v ročních splátkách se stejnou výší. Směrnice rovněž objasňuje, že tyto smlouvy lze bez jakýchkoli sankcí ukončit od okamžiku, kdy spotřebitel obdrží výzvu k zaplacení druhé splátky.

Srovnávací údaje (výsledky průzkumu, stížnosti podané síti ESC) Spotřebitelský průzkum vyzdvihuje prudký nárůst počtu problémů, s nimiž se spotřebitelé setkávají v souvislosti s dlouhodobými rekreačními produkty, a to z 11,9 % v době před uplatňováním směrnice na 57,2 % posléze. Obdobně údaje sítě ESC prokazují, že 57,6 % všech stížností souvisejících se směrnicí o dočasném užívání ubytovacího zařízení bylo podáno na společnosti provozující prázdninové kluby. To ukazuje, že je třeba zlepšit dodržování ustanovení o dlouhodobých rekreačních produktech ze strany obchodníků a že na problémy spojené s tímto obchodem by se mohly zaměřit posílené donucovací činnosti. 4.3 Výměna Před směrnicí o dočasném užívání ubytovacího zařízení byly smlouvy týkající se výměny práv k dočasnému užívání ubytovacího zařízení často předmětem stížností; to zahrnovalo situace, kdy pracovníci v odvětví vyvolají u spotřebitelů klamnou představu, že nabízejí pro tyto výměny téměř neomezený výběr nemovitostí určených k dočasnému užívání. Na tyto smlouvy se předchozí směrnice 94/47/ES nevztahovala. V současnosti se na smlouvy o výměně vztahuje právo spotřebitelů na podrobné předsmluvní informace, právo na odstoupení od smlouvy do čtrnácti dnů a zákaz, aby obchodníci přijímali zálohové platby. Srovnávací údaje (výsledky průzkumu, stížnosti podané síti ESC) Průzkum ukázal, že procento problémů souvisejících s výměnnými systémy od uplatňování směrnice o dočasném užívání ubytovacího zařízení významně kleslo, a to z 31 % na 5,7 %. Údaje sítě ESC prokazují, že problémy spojené se smlouvami o výměně jsou nyní velmi okrajové (pouze 0,6 % všech stížností v souvislosti se smlouvami, na něž se vztahuje směrnice o dočasném užívání ubytovacího zařízení). Podobný výsledek vyplývá z údajů asociace TATOC, The Association of Timeshare Owners Committees, ve Spojeném království. Zdá se tudíž, že směrnice má velmi pozitivní dopad, co se týká výměnných systémů. 4.4 Další prodej Do oblasti působnosti směrnice o dočasném užívání ubytovacího zařízení z roku 2008 byly výslovně zahrnuty smlouvy o dalším prodeji. To mělo zajistit dodatečnou ochranu spotřebitele v případě smluv, na jejichž základě obchodník napomáhá nositeli práv k dočasnému užívání ubytovacího zařízení při dalším prodeji těchto práv nebo dlouhodobého rekreačního produktu. Při dalším prodeji se spotřebitelé mohou často z různých důvodů (např. zdravotní stav, věk, složitá finanční situace) nacházet ve zranitelném postavení. Této záležitosti se týkalo mnoho stížností, zejména v případě, kdy subjekty uskutečňující další prodej přijaly kauci, ačkoli následně k dalšímu prodeji nedošlo. Kromě obecných ustanovení proto směrnice o dočasném užívání ubytovacího zařízení nyní ukládá zákaz zálohových plateb, dokud nedojde ke skutečnému prodeji práv k dočasnému užívání ubytovacího zařízení nebo dlouhodobého rekreačního produktu. Srovnávací údaje (výsledky průzkumu, stížnosti podané síti ESC) Podle údajů sítě ESC je procentní podíl stížností týkajících se problémů spojených s dalším prodejem stálý a poměrně nízký, a to před vstupem směrnice v platnost i posléze (přibližně 10 %). Podle průzkumu neuspělo 93,5 % spotřebitelů, kteří se pokoušeli prodat svá práva k dočasnému užívání ubytovacího zařízení nebo rekreační produkt . Během programu pohovorů a workshopů uváděly orgány na ochranu spotřebitele a spotřebitelé různé příklady nekalých praktik. K příkladům patří společnosti uskutečňující další prodej, které využívají zranitelné vlastníky a přesvědčují je, aby souhlasili s ujednáními, jež znamenají další platby namísto slíbeného prodeje jejich produktů. Vnitrostátní donucovací orgány musí zajistit řádné prosazování směrnice o dočasném užívání ubytovacího zařízení z roku 2008 ve spojení se všemi ostatními příslušnými právními předpisy EU na ochranu spotřebitele (zejména směrnicí o nekalých obchodních praktikách a směrnicí o nepřiměřených (smluvních) podmínkách). Náležité uplatňování těchto nástrojů má zásadní význam při řešení nekalých praktik používaných společnostmi uskutečňujícími další prodej. 5.REKREAČNÍ PRODUKTY, NA NĚŽ SE SMĚRNICE NEVZTAHUJE, A PODVODNÉ PRAKTIKY Výzkum, z něhož tato zpráva vychází, vyzdvihuje poškozování spotřebitelů v souvislosti s novými produkty, jako jsou kluby poskytující slevy na dovolenou s krátkodobým členstvím (na dobu kratší než jeden rok) a systémy kreditů pro nákup dovolené, které mají často, jak se zdá, směrnici obcházet. Objevují se i další obchodní praktiky, které spotřebitele pravděpodobně matou a omezují možnost uplatnění jejich práv (např. druhá smlouva vyžadující kauci, která obchází zákaz zálohových plateb; nabídky, které jsou klamavě inzerovány jako „nabídky netýkající se dočasného užívání ubytovacího zařízení“). Zdá se tudíž, že v souvislosti se směrnicí jsou přijímána opatření, která mají její požadavky obcházet. Nyní je třeba se zaměřit na to, jak se těmito činnostmi účinně zabývat a ukončit je. V posouzení dopadů, které provedla Komise a které bylo připojeno k revizi směrnice z roku 1994, bylo jednoznačně uvedeno, že samotná nová směrnice nemůže ukončit činnosti společností, které mají v úmyslu vyhnout se jejím požadavkům nebo jednat podvodně. Internetový průzkum potvrzuje, že odvětví dočasného užívání ubytovacího zařízení tento názor sdílí. K vymýcení těchto podvodných společností a nekalých obchodníků jsou nezbytné lepší prosazování a spolupráce mezi příslušnými orgány, včetně orgánů činných v trestním řízení. 6.VZTAH K OSTATNÍM PŘÍSLUŠNÝM PRÁVNÍM NÁSTROJŮM eu Směrnice o dočasném užívání ubytovacího zařízení představuje odvětvovou směrnici, která doplňuje jiné horizontální směrnice EU na ochranu spotřebitele, jako je zejména směrnice o nekalých obchodních praktikách, která je důležitá při řešení klamavých a agresivních prodejních praktik v odvětví, a směrnice o nepřiměřených (smluvních) podmínkách, která je důležitá při posuzování možné zneužívající povahy smluvních podmínek. Na smlouvy, které spadají do oblasti působnosti směrnice 2008/122/ES o dočasném užívání ubytovacího zařízení, se však nevztahuje směrnice 2011/83/EU o právech spotřebitelů. Je důležité zdůraznit, že z celkového počtu stížností týkajících se dočasného užívání ubytovacího zařízení a podobných produktů, jež zaznamenala síť ESC, jich bylo pouze 22,7 % zaevidováno jako stížnosti, které přímo souvisejí se záležitostmi, jež upravuje směrnice z roku 1994 nebo z roku 2008: většina stížností se týká záležitostí souvisejících s náležitým uplatňováním ostatních nástrojů ochrany spotřebitele. 6.1 Směrnice o nekalých obchodních praktikách

V období 2007–2013 souviselo 29,2 % všech stížností, které síť ESC zaevidovala s ohledem na dočasné užívání ubytovacího zařízení a podobné produkty, s nekalými obchodními praktikami. Z internetového průzkumu vyplynuly ještě překvapivější údaje: z celkového počtu respondentů, kteří se setkali s problémy, se jich ne méně než 75 % resp. 68,6 % domnívalo, že byli nabídkou dlouhodobého rekreačního produktu nebo nabídkou týkající se dočasného užívání ubytovacího zařízení oklamáni. 40 % resp. 54,3 % usuzovalo, že byli k transakci týkající se dlouhodobého rekreačního produktu nebo transakci týkající se dočasného užívání ubytovacího zařízení donuceni. Směrnice o nekalých obchodních praktikách se vztahuje na veškeré obchodní praktiky vůči spotřebitelům, včetně praktik vedoucích ke smlouvám, na něž se vztahuje směrnice o dočasném užívání ubytovacího zařízení. Vzhledem k pravidlům, která jsou založena na zásadách a která zakazují klamavá jednání a opomenutí a agresivní obchodní praktiky, umožňuje směrnice o nekalých obchodních praktikách příslušným orgánům chránit spotřebitele před uzavřením smlouvy, při jejím uzavírání i posléze. Nátlakový prodej a nekalé praktiky při dalším prodeji jsou v tomto odvětví rekreace dosud časté. Orgány veřejné moci příslušné pro vymáhání dodržování předpisů proto musí v tomto odvětví důsledně uplatňovat směrnici o nekalých obchodních praktikách. 6.2 Směrnice o nepřiměřených (smluvních) podmínkách 45 % stížností týkajících se dočasného užívání ubytovacího zařízení, které síť ESC zaznamenala v období 2012–2013, souviselo se smluvními podmínkami. Směrnice o nepřiměřených (smluvních) podmínkách se vztahuje na smlouvy uzavírané mezi podniky a spotřebiteli obecně, a zahrnuje tudíž i smlouvy o dočasném užívání ubytovacího zařízení a smlouvy o rekreačních produktech. Směrnice zabraňuje významné nerovnováze v právech a povinnostech smluvních stran na úkor spotřebitele tím, že například vyžaduje, aby byly smluvní podmínky, které nebyly sjednány individuálně, sepsány jasným a srozumitelným jazykem; aby byly nejasnosti vykládány ve prospěch spotřebitelů a aby byly nepřiměřené standardní smluvní podmínky prohlášeny za nezávazné pro spotřebitele. Směrnice o nepřiměřených (smluvních) podmínkách proto doplňuje směrnici o dočasném užívání ubytovacího zařízení při ochraně spotřebitelů poté, co byla smlouva uzavřena. Donucovací orgány by ji měly využívat v situacích po uzavření smlouvy (např. v případech, kdy jsou bez odůvodnění jednostranně zvýšeny poplatky za údržbu nebo kdy jsou ve smlouvách obsaženy doložky o neomezené době trvání). Jelikož jednotliví spotřebitelé mohou mít potíže při zahajování soudních řízení za účelem napadení smluv podle směrnice o nepřiměřených (smluvních) podmínkách, mohou spotřebitelská sdružení aktivněji napomáhat jednotlivcům při obraně jejich zájmů a mohou hrát aktivnější úlohu během celého soudního řízení. 6.3 Směrnice o právech spotřebitelů Směrnice 2011/83/EU o právech spotřebitelů, která platí ode dne 13. června 2014, posiluje práva spotřebitelů, zejména co se týká plně harmonizovaných požadavků na předsmluvní informace a práva na odstoupení od smluv uzavřených na dálku a smluv uzavřených mimo obchodní prostory. Je třeba uvést, že předobrazem těchto práv byla směrnice 2008/122/ES o dočasném užívání ubytovacího zařízení. Směrnice o právech spotřebitelů se vztahuje pouze na smlouvy, jež nespadají do oblasti působnosti směrnice o dočasném užívání ubytovacího zařízení. Do oblasti působnosti směrnice o právech spotřebitelů proto v zásadě spadají všechny nové rekreační produkty, které mají obcházet směrnici o dočasném užívání ubytovacího zařízení. To se týká například smluv na dobu kratší než jeden rok nebo smluv, které nezahrnují ubytování. V těchto případech platí právo na obdržení předsmluvních informací podle směrnice o právech spotřebitelů. Právo na odstoupení od smlouvy do čtrnácti dnů od jejího uzavření se vztahuje na veškeré smlouvy uzavřené mimo obchodní prostory nebo smlouvy uzavřené s využitím dálkových komunikačních prostředků. Není-li spotřebitel náležitě informován o svém právu na odstoupení od smlouvy před jejím uzavřením, prodlužuje se lhůta pro odstoupení od smlouvy o jeden rok, takže tato lhůta pak činí jeden rok a čtrnáct dnů. 7.ZVYŠOVÁNÍ INFORMOVANOSTI Internetový průzkum ukázal, že respondenti obecně nejsou dostatečně informováni o možných nekalých praktikách v odvětví dočasného užívání ubytovacího zařízení a prázdninových klubů. V řadě členských států byly vyvíjeny snahy o zvýšení informovanosti ještě před uplatňováním směrnice o dočasném užívání ubytovacího zařízení. V Dánsku se na podzim 2013 vysílal na jednom z hlavních televizních kanálů televizní program, který se zabýval nekalými praktikami v odvětví rekreace. Evropské spotřebitelské centrum v Dánsku následně obdrželo mnoho dotazů od spotřebitelů, kteří žádali o pomoc. Ve Spojeném království byla zřízena zvláštní pracovní skupina s názvem „Action Fraud“, která má spotřebitele informovat o nekalých praktikách v souvislosti s rekreačními produkty a odhalovat a vyšetřovat případy podvodů. Úřad pro spravedlivé obchodování (Office of Fair Trading, nyní Úřad pro hospodářskou soutěž a trhy) vedl na letištích kampaně s cílem upozornit spotřebitele na rizika spojená s pořízením práva k dočasnému užívání ubytovacího zařízení v zahraničí a na případné nekalé praktiky v souvislosti s rekreačními produkty. Navzdory těmto opatřením jsou spotřebitelé ve Spojeném království i nadále nejčastějšími oběťmi podvodných obchodníků. V roce 2014 byl za účasti několika evropských spotřebitelských center zahájen společný projekt, jehož cílem je rozvoj nápadů na účinné preventivní kampaně. Projekt zahrnuje vypracování tipů pro spotřebitele a poskytne materiál pro informační kampaň, která se bude vysílat na internetu. Evropská spotřebitelská centra umístí tipy pro spotřebitele na své internetové stránky a budou je aktivně propagovat. Jednoznačně přínosné by bylo uskutečnění více informačních činností k zvýšení informovanosti spotřebitelů. Určitým krokem správným směrem je činnost evropských spotřebitelských center. 8.Samoregulace v odvětví a kodexy chování Kodexy chování Z výzkumu vyplynulo, že hospodářská i spotřebitelská sdružení jsou ochotna přispět k lepšímu prosazování směrnice o dočasném užívání ubytovacího zařízení. Organizace Resort Development Organisation i TATOC vyžadují, aby jejich členové z řad podniků dodržovali jejich kodexy chování. Přijaly rovněž další opatření týkající se alternativního řešení sporů s cílem zlepšit obraz celého odvětví. Tyto kodexy stanoví rámec pro samoregulaci, jenž by bylo možno posílit prostřednictvím spolupráce s orgány veřejné moci na podporu informovanosti spotřebitelů o jejich právech a o nebezpečí, které představují nekalí obchodníci. 9.Alternativní řešení sporů a řešení sporů on-line (platforma pro alternativní řešení sporů a řešení sporů on-line) V rámci EU mohou evropská spotřebitelská centra pomoci spotřebitelům při vyřizování stížností na obchodníky prostřednictvím svého mechanismu řešení sporů. Článek 14 směrnice o dočasném užívání ubytovacího zařízení vyžaduje, aby členské státy podpořily zavedení postupů pro alternativní řešení sporů ze strany obchodníků. V oblasti dočasného užívání ubytovacího zařízení se toto dosud nachází v počáteční fázi, očekává se však, že situaci zlepší směrnice o alternativním řešení spotřebitelských sporů, která má být ve všech členských státech uplatňována ode dne 9. července 2015. Tato směrnice zajistí, aby byly v celé EU pro spotřebitele dostupné subjekty a postupy alternativního řešení sporů a aby spotřebitelé byli informováni o alternativním řešení sporů, a to tím, že obchodníkům ukládá povinnost poskytovat informace. Rovněž se očekává, že využívání těchto mechanismů v případě vnitrostátních i přeshraničních smluvních sporů týkajících se smluvních povinností vyplývajících z kupních smluv uzavíraných on-line nebo smluv o poskytování služeb uzavíraných on-line dále usnadní nařízení EU o řešení sporů on-line. Ode dne 9. ledna 2016 umožní platforma pro řešení sporů on-line spotřebitelům předložit tyto spory on-line a odkáže je na kvalitní subjekty alternativního řešení sporů, které byly oznámeny Komisi podle směrnice o alternativním řešení spotřebitelských sporů. Některé společnosti a sdružení nositelů práv k dočasnému užívání ubytovacího zařízení již poskytují systémy alternativního řešení sporů. Organizace Resort Development Organisation například v roce 2005 zavedla systém řešení sporů pro odvětví dočasného užívání ubytovacího zařízení. Ačkoli se jedná o pozitivní vývoj, tyto mechanismy zůstávají ve vztahu k podvodným obchodníkům poměrně neúčinné. 10.Prosazování směrnice

Otázky prosazování podle země spotřebitele a obchodníka V období mezi rokem 2007 a 2013 podali přibližně polovinu všech stížností týkajících se dočasného užívání ubytovacího zařízení a souvisejících produktů, které byly zaevidovány v databázi sítě ESC, spotřebitelé ze Spojeného království. Naprostá většina stížností spotřebitelů zaevidovaných sítí ESC byla podána na obchodníky usazené ve Španělsku. Dostupné sankce Donucovací postupy a sankce se mezi jednotlivými členskými státy značně liší. Členské státy mají prostor pro uvážení, pokud jde o zajištění souladu se směrnicí o dočasném užívání ubytovacího zařízení s ohledem na poskytnutí účinných prostředků k vymáhání práva a ukládání účinných, přiměřených a odrazujících sankcí k zajištění dodržování jejích ustanovení ze strany obchodníků. Sankce, které mohou donucovací orgány uložit v případě porušení směrnice, se mezi jednotlivými členskými státy značně liší – od správních pokut ve výši 1 500 EUR po pokuty přesahující 100 000 EUR nebo pokuty založené na ročním obratu obchodníka, například až do výše 10 % . Policejní vyšetřování a trestní stíhání Vzhledem k vysokému počtu stížností spotřebitelů zaregistrovaných různými organizacemi se nezdá, že by sankce stanovené ve vnitrostátních právních předpisech na ochranu spotřebitele byly dostatečně účinné, aby odrazovaly podvodné obchodníky . Neexistuje definice „podvodu“ jako trestného činu platná v celé EU ; nezdá se však, že by to představovalo problém, jelikož všechny členské státy ve svém trestním právu za určitých podmínek kvalifikují podvod jako trestný čin; tento trestný čin obvykle zahrnuje praktiky, jejichž cílem je úmyslně oklamat spotřebitele a vylákat od nich peníze bez úmyslu poskytnout službu nebo dodat produkt s vlastnostmi, které byly přislíbeny. Nic tudíž nenasvědčuje tomu, že by byla zapotřebí definice podvodu platná v celé EU, spíše je zapotřebí ambicióznější uplatňování trestního práva v této oblasti. Členské státy je proto třeba vybízet k přijetí aktivnějšího přístupu, pokud jde o vyšetřování a trestní stíhání podvodných praktik . V některých členských státech se nezdá, že by bylo vyšetřování a trestní stíhání podvodných obchodníků používajících nekalé praktiky vůči spotřebitelům prioritou. Při posuzování závažnosti takovéhoto jednání je nutno vzít v úvahu celý rozsah trestné činnosti (včetně praní peněz) a možné zapojení zločineckých organizací. Spotřebitelská a hospodářská sdružení jsou při poskytování pomoci donucovacím orgánům během vyšetřování a stíhání podvodného jednání ze strany společností velmi aktivní. V důsledku této pomoci bylo možno úspěšně zahájit některá důležitá trestní řízení proti podvodným obchodníkům . Přeshraniční rozměr těchto podvodných praktik a účinnost opatření přijatých donucovacími orgány (policie, státní zastupitelství, soudy) velmi závisejí na úspěšném fungování zavedené spolupráce v trestních věcech mezi příslušnými orgány členských států. Komplexní právní rámec za tímto účelem stanoví existující nástroje EU pro spolupráci v trestních věcech. Směrnice 2014/41/EU o evropském vyšetřovacím příkazu v trestních věcech usnadní soudním orgánům získávání důkazů z jiných členských států EU během vyšetřování . Vyšetřovací úkony, na něž se tato směrnice vztahuje, zahrnují například výslech svědků, získání informací nebo důkazů, které jsou již v držení vykonávajícího orgánu, a (s dodatečnými zárukami) odposlech telekomunikačního provozu a informace o bankovních účtech a jejich monitorování. Pokud jde o fázi trestního stíhání, evropský zatýkací rozkaz (zavedený rámcovým rozhodnutím Rady 2002/584/SVV ) představuje velmi účinný nástroj, pokud jde o žádost o zatčení a následné předání vyžádané osoby za účelem trestního stíhání nebo výkonu trestu odnětí svobody či ochranného opatření spojeného s odnětím osobní svobody. Zpětné zúčtování transakce uskutečněné kreditní nebo debetní kartou jako prostředek nápravy Možnost zpětného zúčtování, kterou nabízejí poskytovatelé platebních prostředků, byla určena jako jeden z nejúčinnějších rychlých způsobů zjednání nápravy v případě porušení směrnice 2008/122/ES o dočasném užívání ubytovacího zařízení. Jedná se o proces, který spotřebitelům umožňuje požádat poskytovatele jejich kreditní nebo debetní karty o zpětné zúčtování transakce v případě, že se vyskytne problém s pořízeným zbožím nebo službou, zejména tehdy, lze-li prokázat protiprávní činnost. Studie ukázala, že se tato možnost úspěšně využívá k zjednání nápravy v případě spotřebitelů, kteří byli požádáni o platbu zálohy a kterým byla následně odepřena možnost uplatnit právo na odstoupení od smlouvy. Hlavním právním základem pro žádost o zpětné zúčtování transakce je směrnice 2007/64/ES o platebních službách na vnitřním trhu a směrnice 2008/48/ES o smlouvách o spotřebitelském úvěru. Co se týče zpětného zúčtování kvůli nesouladu zboží nebo služeb se smlouvou, použije se článek 15 směrnice 2008/48/ES, který se vztahuje na zpětné zúčtování transakce uskutečněné kreditní kartou. Na nákupy, při nichž byly použity debetní karty, se však mohou vztahovat vnitrostátní právní předpisy nebo provozní předpisy společností vydávajících karty. Vnitrostátní orgány na ochranu spotřebitele a evropská spotřebitelská centra by případně měly spotřebitelům systematicky doporučovat, aby žádali banky o zpětné zúčtování, a to pokud možno co nejrychleji, jelikož mohou platit určité lhůty. 11.ZÁVĚRY Na základě výše uvedených zjištění vyvozuje Komise tyto závěry týkající se uplatňování směrnice: Pokud jde o aspekty smluv o dočasném užívání ubytovacího zařízení, o dlouhodobých rekreačních produktech, o dalším prodeji a o výměně, které spadají do oblasti působnosti směrnice o dočasném užívání ubytovacího zařízení, celkově se zdá, že směrnice představuje při ochraně spotřebitelů v tomto zvláštním odvětví rekreace užitečný nástroj. Co se týká aspektů, které do její oblasti působnosti nespadají (např. ukončení smluv), dosud přetrvávají problémy. Analýza však ukazuje, že se těmito aspekty lze úspěšně zabývat cílenými zásahy na vnitrostátní úrovni, účinnými opatřeními v oblasti samoregulace a lepším prosazováním ostatních příslušných právních nástrojů EU na ochranu spotřebitele. Zvláštní pozornost je však třeba věnovat právním konstrukcím a praktikám, které mají směrnici obcházet. Toto obcházení mohou pomoci řešit směrnice o právech spotřebitelů, směrnice o nepřiměřených (smluvních) podmínkách a směrnice o nekalých obchodních praktikách. Revidované pokyny ke směrnici o nekalých obchodních praktikách se budou zabývat mimo jiné vzájemným vztahem mezi touto směrnicí a směrnicí o dočasném užívání ubytovacího zařízení . V této fázi se nejeví jako nutné oblast působnosti ani ustanovení směrnice změnit. Aby byla zajištěna větší účinnost směrnice, je třeba vnitrostátní donucovací orgány vybízet, aby se zaměřily na určité obchodní praktiky a obchodníky. Tak je tomu zejména v případě Španělska, jehož se týká polovina všech stížností oznámených evropským spotřebitelským centrům v celé Evropě, na Islandu a v Norsku. Pokud lze usuzovat, že jednání porušuje trestněprávní předpisy, je třeba rychle informovat donucovací orgány, aby mohly zahájit vyšetřování trestného činu. Přeshraničním rozměrem podvodných praktik se lze účinněji zabývat lepším využíváním opatření týkajících se spolupráce v trestních věcech, která byla navázána mezi donucovacími orgány členských států. Komplexní právní rámec za tímto účelem již poskytují existující nástroje EU pro spolupráci v trestních věcech.