SDĚLENÍ KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU A RADĚ Přehled o správě informací v prostoru svobody, bezpečnosti a práva /* KOM/2010/0385 konecném znení */





V Bruselu dne 20.7.2010 KOM(2010)385 v konečném znění SDĚLENÍ KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU A RADĚ Přehled o správě informací v prostoru svobody, bezpečnosti a práva SDĚLENÍ KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU A RADĚ Přehled o správě informací v prostoru svobody, bezpečnosti a práva ÚVOD Evropská unie urazila dlouhou cestu od okamžiku, kdy se vedoucí představitelé pěti evropských zemí roku 1985 v Schengenu dohodli na odstranění kontrol na svých společných hranicích. Jejich dohoda vedla roku 1990 k uzavření Schengenské úmluvy, která se stala základem mnoha dnešních politik pro správu informací. Odstranění kontrol na vnitřních hranicích se stalo podnětem pro vznik celé řady opatření na vnějších hranicích, zejména v souvislosti s vydáváním víz, koordinací azylové a imigrační politiky a posilováním spolupráce mezi policejními, celními a soudními orgány v boji proti přeshraniční trestné činnosti. Schengenský prostor ani vnitřní trh EU by dnes nemohly fungovat bez přeshraniční výměny informací. Teroristické útoky ve Spojených státech roku 2001 a bombové útoky v Madridu roku 2004 a v Londýně roku 2005 značně urychlily vývoj evropských politik pro správu informací. Rada a Evropský parlament přijaly v roce 2006 směrnici o uchovávání údajů umožňující vnitrostátním orgánům bojovat proti závažné trestné činnosti pomocí uchovávání údajů o telekomunikačním provozu a lokalizačních údajů.[1] Poté Rada převzala švédskou iniciativu týkající se zjednodušení přeshraniční výměny informací při vyšetřování trestné činnosti a zpravodajských operacích. V roce 2008 podpořila prümské rozhodnutí s cílem urychlit výměnu profilů DNA, otisků prstů a údajů o registraci vozidla v boji proti terorismu a jiným formám trestné činnosti. Přeshraniční spolupráce mezi finančními zpravodajskými jednotkami, úřady pro vymáhání majetku a platformami počítačové trestné činnosti a využívání Europolu a Eurojustu ze strany členských států představují další nástroje v boji proti závažné trestné činnosti v schengenském prostoru. Bezprostředně po teroristických útocích z 11. září 2001 zavedla vláda Spojených států Program sledování financování terorismu, jehož cílem je zabránit obdobným událostem cestou sledování podezřelých finančních transakcí. Evropský parlament dal nedávno souhlas s uzavřením Dohody mezi Evropskou unií a Spojenými státy americkými o zpracovávání a předávání údajů o finančních transakcích z Evropské unie do Spojených států pro účely Programu sledování financování terorismu (Dohoda mezi EU a USA o Programu pro sledování financování terorismu).[2] Také výměna jmenné evidence cestujících (PNR) se třetími zeměmi umožnila EU bojovat proti terorismu a jiným formám závažné trestné činnosti.[3] Po uzavření dohod o jmenné evidenci cestujících s USA, Austrálií a Kanadou se Komise nyní rozhodla přehodnotit svůj postoj k zavedení systému PNR v EU a sdílení těchto údajů se třetími zeměmi. Výše uvedená opatření umožnila volný pohyb v rámci schengenského prostoru, přispěla k předcházení a boji proti teroristickým útokům a jiným formám závažné trestné činnosti a podpořila rozvoj společné vízové a azylové politiky. Toto sdělení poskytuje poprvé úplný přehled platných, prováděných a zvažovaných opatření na úrovni EU, která upravují sběr, uchovávání a přeshraniční výměnu osobních údajů pro účely vynucování práva a řízení migrace. Občané mají právo vědět, jaké osobní údaje o nich jsou zpracovávány a vyměňovány, kým a za jakým účelem. Tento dokument na tyto otázky jasně odpovídá. Objasňuje hlavní účel těchto nástrojů, jejich strukturu, typ osobních údajů, na které se vztahují, seznam orgánů s přístupem k těmto údajům a ustanovení o ochraně a uchovávání údajů. Kromě toho obsahuje několik příkladů, které znázorňují, jak tyto nástroje fungují v praxi (viz příloha I). Na závěr jsou ve sdělení stanoveny hlavní zásady, které by měly klást důraz na podobu a hodnocení nástrojů správy informací v prostoru svobody, bezpečnosti a práva. Tímto přehledem všech opatření na úrovni EU, která upravují správu osobních údajů a navrhují řadu zásad pro rozvoj a hodnocení těchto opatření, toto sdělení přispívá k věcnému politickému dialogu se všemi zúčastněnými stranami. Zároveň je první reakcí na výzvy členských států vyvinout „provázanější“ přístup k výměně osobních údajů pro účely vynucování práva, který byl nedávno formulován ve strategii EU pro správu informací[4], a zamyslet se nad potřebou vyvinout evropský model pro výměnu informací, jenž by vycházel z hodnocení současných opatření týkajících se výměny informací[5]. Klíčovým hlediskem u většiny nástrojů, kterých se toto sdělení týká, je omezení účelu. Jediný, překlenující a víceúčelový systém EU by umožňoval nejvyšší stupeň sdílení informací. Vytvoření takového systému by však znamenalo hrubé a protiprávní omezení práv jednotlivců na soukromí a ochranu údajů a kladl by velké nároky na vývoj a provoz. V praxi se politiky v prostoru svobody, bezpečnosti a práva vyvíjely postupně, čímž vzniklo několik informačních systémů a nástrojů rozdílné velikosti, rozdílného rozsahu a účelu. Roztříštěná struktura správy informací, která vznikla během uplynulých desetiletí, je pro zajištění práva občanů na soukromí mnohem příznivější než jakákoli centralizovaná alternativa. Toto sdělení se nezabývá opatřeními, která se týkají výměny jiných než osobních údajů ke strategickým účelům, například obecnými analýzami rizika nebo posouzením hrozeb. Neprovádí ani podrobné analýzy ustanovení o ochraně údajů obsažených v nástrojích, které jsou předmětem diskuse, jelikož Komise v současné době provádí na základě článku 16 Smlouvy o fungování Evropské unie samostatné hodnocení nového souhrnného rámce o ochraně osobních údajů v EU. Rada nyní projednává návrh směrnic pro jednání o dohodě mezi EU a USA o ochraně osobních údajů při jejich předávání a zpracovávání pro účely prevence, vyšetřování, odhalování nebo stíhání trestných činů, včetně terorismu, v rámci policejní a justiční spolupráce v trestních věcech. Jelikož se tato jednání zřejmě zaměří spíše na způsoby, jakými obě strany mohou zaručit vysokou úroveň ochrany základních práv a svobod při předávání a zpracování osobních údajů, než na vlastní obsah těchto převodů a zpracování údajů, není tato iniciativa předmětem tohoto sdělení.[6] NÁSTROJE EU UPRAVUJÍCÍ SBěR, UCHOVÁVÁNÍ NEBO VYMěNU OSOBNÍCH ÚDAJů PRO ÚčELY VYNUCOVÁNÍ PRÁVA NEBO řÍZENÍ MIGRACE V tomto oddíle je uveden přehled nástrojů Evropské unie, které upravují sběr, uchovávání nebo přeshraniční výměnu osobních údajů za účelem vynucování práva nebo řízení migrace. Oddíl 2.1 se zaměřuje na platná, prováděná nebo zvažovaná opatření, oddíl 2.2 na iniciativy stanovené v Akčním plánu provádění Stockholmského programu[7]. Poskytuje informace o následujících aspektech každého nástroje: - souvislosti (zda bylo opatření navrženo členskými státy nebo Komisí),[8] - účel(y), za kterým(i) jsou údaje sbírány, uchovávány nebo vyměňovány, - struktura (centralizovaný informační systém nebo decentralizovaná výměna údajů), - rozsah osobních údajů, - orgány s přístupem k údajům, - ustanovení o ochraně údajů, - pravidla uchovávání údajů, - stav provádění, - mechanismus přezkumu. Platné, prováděné nebo zvažované nástroje Nástroje EU, jejichž cílem je zlepšit fungování schengenského prostoru a celní unie Schengenský informační systém (SIS) vznikl na přání členských států vytvořit prostor bez kontrol na vnitřních hranicích a zároveň usnadnit pohyb osob přes své vnější hranice.[9] Úlohou systému, jenž je v provozu od roku 1995, je udržovat v rámci schengenského prostoru veřejnou bezpečnost, včetně vnitrostátní bezpečnosti, a usnadňovat pohyb osob s využitím informací sdělovaných prostřednictvím tohoto systému. SIS je centralizovaným informačním systémem, jenž je tvořen vnitrostátní součástí každého zúčastněného státu a technickou podpůrnou jednotkou ve Francii. Členské státy mohou vést záznamy o osobách, o jejichž zatčení za účelem vydání se žádá, státních příslušnících třetích zemí, kterým se má odepřít vstup, pohřešovaných osobách, svědcích nebo osobách, které mají být předvolány před soud, osobách a vozidlech, jež by měly být předmětem zvláštního sledování na základě hrozby, kterou představují pro veřejnou nebo vnitrostátní bezpečnost, ztracených či odcizených vozidlech, dokumentech a střelných zbraních a podezřelých bankovkách. Údaje vložené do systému SIS zahrnují jména a přezdívky, tělesné znaky, místo a datum narození, státní příslušnost a informaci, zda je osoba ozbrojená či násilná. Policie, pohraniční policie, celní a justiční orgány v trestním řízení mají v rámci svých příslušných pravomocí přístup k uvedeným údajům. Imigrační orgány a konzulární úřady mají přístup k údajům o státních příslušnících třetích zemí, kteří jsou uvedeni na seznamu osob, jimž byl zakázán vstup, a k záznamům o ztracených a odcizených dokladech. Europol má přístup k některým kategoriím údajů SIS, mj. k záznamům o osobách, o jejichž zatčení za účelem vydání se žádá, a k záznamům o osobách, jež by měly být předmětem zvláštního sledování na základě hrozby, kterou představují pro veřejnou nebo vnitrostátní bezpečnost. Eurojust má přístup k záznamům o osobách, o jejichž zatčení za účelem vydání se žádá, a k záznamům o svědcích nebo osobách předvolaných k soudu. Osobní údaje mohou být použity pouze pro účely konkrétního zápisu, pro které byly poskytnuty. Osobní údaje zařazené do SIS za účelem pátrání po osobách se mohou uchovávat pouze po dobu nezbytnou pro sledovaný účel, nejdéle však tři roky od jejich vložení do systému. Údaje o osobách, jež jsou předmětem zvláštního sledování z důvodu hrozby, kterou představují pro veřejnou nebo vnitrostátní bezpečnost, musí být po roce vymazány. Členské státy musí přijmout vnitrostátní předpisy zaručující alespoň takovou úroveň ochrany údajů, jaká vyplývá z Úmluvy o ochraně osob se zřetelem na automatizované zpracování osobních dat z roku 1981 a z Doporučení Výboru ministrů Rady Evropy z roku 1987 upravující používání osobních údajů v policejním sektoru.[10] Ačkoli Schengenská úmluva neobsahuje mechanismus přezkumu, mohou signatáři navrhovat její změny. Pozměněné znění pak musí být schváleno a ratifikováno všemi národními parlamenty. Systém SIS se plně uplatňuje ve 22 členských státech jakož i ve Švýcarsku, Norsku a na Islandu. Spojené království a Irsko se podílejí na aspektech Schengenské úmluvy a systému SIS týkajících se policejní spolupráce, vyjma záznamů o státních příslušnících třetích zemí, kteří jsou uvedeni na seznamu osob, jimž byl zakázán vstup. Kypr Schengenskou úmluvu podepsal, avšak dosud ji neprovádí. V Lichtenštejnsku se bude úmluva uplatňovat od roku 2010, Bulharsko a Rumunsko tak podle očekávání učiní v roce 2011. Vyhledávání v SIS vede k nalezení shody, pokud se podrobnosti o hledané osobě nebo předmětu shodují s existujícím záznamem. Na základě shody mohou donucovací orgány prostřednictvím své sítě kanceláří SIRENE požádat o dodatečné informace o předmětech záznamu[11]. Jelikož se schengenský prostor rozšířil o nové členské státy, odpovídajícím způsobem se rozrostla také databáze SIS: v období od ledna 2008 do ledna 2010 vzrostl celkový počet záznamů v SIS z 22,9 na 31,6 milionu.[12] Protože se však takové zvýšení objemu údajů a změn uživatelských potřeb předpokládalo, členské státy v roce 2001 rozhodly, že bude vyvinut Schengenský informační systém druhé generace (SIS II). Tímto úkolem byla pověřena Komise.[13] Systém SIS II, který se v současné době vyvíjí, má za cíl rozšířením funkcí systému první generace zajišťovat vysokou úroveň bezpečnosti v prostoru svobody, bezpečnosti a práva a usnadňovat pohyb osob s využitím informací sdělovaných prostřednictvím tohoto systému. Kromě původních kategorií údajů zachycovaných v systému první generace bude systém SIS II schopen zpracovávat otisky prstů, fotografie, kopie evropského zatýkacího rozkazu, opatření na ochranu zájmů osob, jejichž totožnost byla zneužita, a vazby mezi různými záznamy. SIS II například bude schopen propojit záznamy související s osobou hledanou pro únos, s unesenou osobou a vozidlem použitým k tomuto trestnému činu. Přístupová práva a pravidla uchovávání údajů jsou totožná s právy a pravidly platnými pro systém první generace. Osobní údaje mohou být použity pouze pro účely konkrétního zápisu, pro které byly poskytnuty. Osobní údaje v SIS II musí být zpracovávány podle zvláštních ustanovení obsažených v základních právních aktech pro tento systém (nařízení (ES) č. 1987/2006 a rozhodnutí Rady 2007/533/SVV), které objasňují zásady uvedené ve směrnici 95/46/ES, a v souladu s nařízením (ES) č. 45/2001, Úmluvou Rady Evropy č. 108 a Doporučením Výboru ministrů č. R (87) 15 upravujícím používání osobních údajů v policejním sektoru.[14] Systém SIS II bude využívat síť s-TESTA, zabezpečenou datovou komunikační síť Komise.[15] Po spuštění se tento systém bude používat ve všech členských státech, Švýcarsku, Lichtenštejnsku, Norsku a na Islandu.[16] Komise musí předložit Evropskému parlamentu a Radě pololetní zprávu o pokroku týkající se vývoje systému SIS II a možného přechodu ze systému první generace.[17] Vývoj systému EURODAC započal odstraněním vnitřních hranic, které si vyžádalo zavedení jasných pravidel pro zpracovávání žádostí o azyl. EURODAC je centralizovaný automatizovaný systém identifikace otisků prstů a obsahuje údaje o otiscích prstů určitých státních příslušníků třetích zemí. Cílem tohoto systému, který je v provozu od ledna 2003, je pomoci určit, který členský stát by podle dublinského nařízení měl být odpovědný za posuzování určité žádosti o azyl.[18] Osobám starším 14 let, které v členském státu požádaly o azyl, se automaticky odeberou otisky prstů, stejně jako státním příslušníkům třetích zemí zadrženým v souvislosti s neoprávněným překročením vnější hranice. Porovnáním otisků prstů osob se záznamy v systému EURODAC se vnitrostátní orgány snaží zjistit, kde tato osoba mohla podat žádost o azyl nebo kde poprvé vstoupila na území Evropské unie. Orgány mohou se záznamy v systému EURODAC porovnat rovněž otisky prstů státních příslušníků třetích zemí, jež se zdržují na jejich území protiprávně. Členské státy musí určit, které orgány mají přístup do této databáze. Obvykle se jedná o azylové a migrační orgány, pohraniční stráž a policii. Členské státy vkládají příslušné údaje do centrální databáze prostřednictvím svých vnitrostátních přístupových míst. Osobní údaje v systému EURODAC se mohou používat pouze za účelem snadnějšího uplatňování dublinského nařízení. Jakékoli jiné použití se trestá. Otisky prstů žadatelů o azyl se uchovávají deset let a otisky nelegálních migrantů dva roky. Záznamy žadatelů o azyl se vymazávají, jakmile získají občanství členského státu. Záznamy nelegálních migrantů se vymazávají, jakmile získají povolení k pobytu či občanství, nebo jakmile opustí území členských států. Na zpracování osobních údajů v rámci tohoto nástroje se vztahuje směrnice 95/46/ES.[19] EURODAC funguje v síti Komise s-TESTA a používá se ve všech členských státech, jakož i v Norsku, Švýcarsku a na Islandu. Očekává se uzavření dohody umožňující zapojení Lichtenštejnska. Komise musí každý rok předložit Evropskému parlamentu a Radě zprávu o provozu ústřední jednotky systému EURODAC. Po teroristických útocích 11. září 2001 se členské státy rozhodly účinněji provádět společnou vízovou politiku zavedením určitého způsobu výměny údajů o krátkodobých vízech.[20] Odstranění vnitřních hranic rovněž usnadnilo zneužívání vízových režimů členských států. Vízový informační systém (VIS) usiluje o řešení dvou problémů: jeho účelem je pomáhat při zavádění společné vízové politiky tím, že usnadní přezkum žádostí o víza a kontroly na vnějších hranicích, a zároveň přispívat k předcházení hrozeb pro vnitřní bezpečnost členských států.[21] VIS bude centralizovaným informačním systémem, který bude tvořen vnitrostátní součástí každého zúčastněného státu a technickou podpůrnou jednotkou ve Francii. Pro zajištění spolehlivého porovnávání otisků prstů a ověřování totožnosti držitelů víz na vnějších hranicích bude VIS využívat systém pro porovnávání biometrických prvků. Bude obsahovat údaje o žádostech o víza, fotografie, otisky prstů, související rozhodnutí vízových orgánů a vazby mezi souvisejícími žádostmi. Do této databáze budou mít přístup vízové, azylové a imigrační orgány a orgány kontroly hranic za účelem ověření totožnosti držitele víza a pravosti víza. Policie a Europol mohou databázi využívat za účelem předcházení a boje proti terorismu a jiným formám závažné trestné činnosti.[22] Soubory se žádostmi mohou být uchovávány pět let. Osobní údaje ve VIS musí být zpracovávány podle zvláštních pravidel obsažených v základních právních aktech pro tento systém (nařízení (ES) č. 767/2008 a rozhodnutí Rady 2008/633/SVV), která doplňují ustanovení směrnice 95/46/ES, nařízení (ES) č. 45/2001, rámcového rozhodnutí Rady 2008/977/SVV, úmluvy Rady Evropy č. 108, jejího dodatkového protokolu č. 181 a Doporučení Výboru ministrů č. R (87) 15 upravujícího používání osobních údajů v policejním sektoru.[23] Systém VIS se bude používat ve všech členských státech (kromě Spojeného království a Irska), ve Švýcarsku, v Norsku a na Islandu. Bude fungovat na základě sítě Komise s-TESTA. Komise provede hodnocení tohoto systému tři roky po zahájení provozu a poté každé čtyři roky. Na základě španělské iniciativy přijala Rada v roce 2004 směrnici upravující předávání předběžných informací o cestujících (API) leteckými dopravci orgánům kontroly hranic.[24] Účelem tohoto nástroje je zlepšit hraniční kontroly a bojovat proti nedovolenému přistěhovalectví. Letečtí dopravci musí na požádání orgánům kontroly hranic sdělit jméno, datum narození, státní příslušnost, místo nástupu a hraniční přechod pro vstup u osob, které cestují do EU ze třetích zemí. Tyto osobní údaje se obvykle získávají ze strojově čitelné části pasů cestujících a poskytují se orgánům po ukončení odbavení. Po příletu mohou orgány a letečtí dopravci uchovávat údaje API 24 hodin. Systém API pracuje decentralizovaným způsobem prostřednictvím sdílení informací mezi soukromými subjekty a veřejnými orgány. Tento nástroj neumožňuje výměnu informací API mezi členskými státy, Donucovací orgány s výjimkou pohraniční stráže však mohou požádat o přístup k těmto informacím pro účely vynucování práva. Osobní údaje mohou být využívány veřejnými orgány pouze pro účely hraničních kontrol a boje proti nedovolenému přistěhovalectví a musí být zpracovávány v souladu se směrnicí 95/46/ES.[25] Ačkoli je tento nástroj platný v celé EU, využívá jej pouze malý počet členských států. Komise provede přezkum této směrnice v roce 2011. Významná část programu Komise z roku 1992, kterým byl zaveden vnitřní trh, se týkala zrušení všech kontrol a formalit v souvislosti se zbožím pohybujícím se v rámci Společenství.[26] Odstraněním těchto postupů na vnitřních hranicích se zvýšilo riziko výskytu podvodů, proto musely členské státy na jedné straně zavést mechanismus vzájemné správní pomoci při prevenci, vyšetřování a stíhání činností, které jsou v rozporu s právními předpisy Společenství v oblasti cel a zemědělství, a na druhé straně spolupráci v celních věcech s cílem umožnit odhalovat a stíhat porušování vnitrostátních celních ustanovení, a to především zlepšením přeshraniční výměny informací. Aniž by byla dotčena pravomoc Společenství v celní unii,[27] je cílem Neapolské úmluvy II o vzájemné pomoci a spolupráci mezi celními správami umožnit vnitrostátním celním správám odhalovat a předcházet porušování vnitrostátních celních předpisů a podporovat je při stíhání a trestání porušování vnitrostátních celních předpisů a celních předpisů Společenství.[28] V rámci tohoto nástroje ústřední koordinační jednotky písemně žádají své protějšky v jiných členských státech o podporu při vyšetřování trestných činů souvisejících s porušováním vnitrostátních celních předpisů a celních předpisů Společenství. Tyto jednotky mohou zpracovávat osobní údaje pouze pro účely uvedené v Neapolské úmluvě II. Tyto informace mohou předávat vnitrostátním celním orgánům, orgánům pověřeným vyšetřováním a soudním orgánům a po předchozím souhlasu členského státu, který údaje poskytuje, také dalším orgánům. Údaje smí být uchovávány pouze na dobu nezbytně nutnou pro účely, pro které byly poskytnuty. V přijímajícím členském státě se na osobní údaje vztahuje přinejmenším stejná úroveň ochrany jako v členském státě, který je poskytl, a musí být zpracovávány v souladu s ustanoveními směrnice 95/46/ES a Úmluvou Rady Evropy č. 108.[29] Neapolská úmluva II byla ratifikována všemi členskými státy. Tyto mohou navrhovat její změny, přičemž pozměněné znění musí být přijato Radou ministrů a ratifikováno členskými státy. Úmluva CIS využívá jako doplněk k Neapolské úmluvě II Celní informační systém (CIS) na pomoc při prevenci, vyšetřování a stíhání závažných porušení vnitrostátních právních předpisů zvyšováním účinnosti spolupráce mezi celními správami členských států, a to rychlým šířením informací.[30] CIS je spravován Komisí a je centralizovaným informačním systémem, který je prostřednictvím terminálů přístupný ve všech členských státech a v Komisi, Europolu a Eurojustu. Obsahuje osobní údaje s ohledem na komodity, dopravní prostředky, podniky, osoby a zboží a zajištěnou, zadrženou či zabavenou hotovost. Osobními údaji se rozumí jména a přezdívky, datum a místo narození, státní příslušnost, pohlaví, tělesné znaky, průkazy totožnosti, adresa, jakýkoli záznam o násilí spáchaném v minulosti, důvod začlenění údajů do CIS, navržené opatření a registrace dopravních prostředků. V případě zajištěného, zadrženého či zabaveného zboží a hotovosti se mohou do CIS vkládat pouze životopisné údaje a adresa. Tyto informace mohou být využívány výhradně pro účely pozorování, zpravodajství nebo provádění zvláštních inspekcí nebo kontrol osob podezřelých z porušování vnitrostátních celních předpisů nebo k souvisejícím strategickým či operativním analýzám. Přístup k údajům CIS mají vnitrostátní celní a daňové orgány, orgány v oblasti zemědělství, veřejného zdraví a policejní orgány.[31] Zpracovávání osobních údajů musí být v souladu se zvláštními pravidly stanovenými Úmluvou CIS a ustanoveními směrnice 65/46/ES, nařízení (ES) č. 45/2001, Úmluvy Rady Evropy č. 108 a Doporučení Výboru ministrů č. R (87) 15 upravujícího používání osobních údajů v policejním sektoru.[32] Osobní údaje mohou být z CIS kopírovány do jiných systémů zpracování údajů pouze z důvodu řízení rizik nebo operativní analýzy a mají k nim přístup jen analytici jmenovaní členskými státy. Osobní údaje zkopírované z CIS mohou být uchovávány pouze po dobu nezbytnou pro splnění účelů, pro které byly zkopírovány, nejdéle však po dobu 10 let. V rámci CIS byla zavedena Identifikační databáze celních kartoték (FIDE) na pomoc při prevenci, vyšetřování a stíhání závažných porušení vnitrostátních právních předpisů.[33] FIDE umožňuje vnitrostátním orgánům pověřeným celním vyšetřováním, pokud zahajují vyšetřování, zjistit, které další orgány mohly danou osobu nebo podnik vyšetřovat. Tyto orgány mohou vkládat údaje do FIDE ze svých vyšetřovacích spisů, včetně životopisných údajů vyšetřovaných osob, názvu firmy, obchodního názvu, čísla plátce DPH a adresy vyšetřovaných podniků. Údaje z vyšetřovacích spisů, kde nebyl zjištěn celní podvod, mohou být uchovávány nejdéle tři roky, údaje ze spisů, kde byl zjištěn celní podvod, mohou být uchovávány nejdéle šest let a údaje ze spisů, kde došlo k odsouzení nebo k uložení sankce, mohou být uchovávány nejdéle 10 let. CIS a FIDE se opírají o společnou komunikační síť, společné systémové rozhraní nebo o zabezpečenou webovou síť provozovanou Komisí. CIS je platný ve všech členských státech. Komise ve spolupráci s členskými státy podává Evropskému parlamentu a Radě každoročně zprávy o provozu CIS. Nástroje EU zaměřené na prevenci a boj proti terorismu a jiným formám závažné přeshraniční trestné činnosti Teroristické útoky, ke kterým došlo v březnu 2004 v Madridu, se staly podnětem pro několik nových iniciativ na úrovni EU. Na žádost Evropské rady předložila Komise v roce 2005 návrh na vytvoření nástroje, který by upravoval výměnu informací podle zásady dostupnosti.[34] Namísto přijetí tohoto nástroje přijala Rada v roce 2006 švédskou iniciativu , která mezi členskými státy zjednodušuje výměnu všech existujících informací nebo zpravodajských informací, které mohou být nezbytné pro vyšetřování trestné činnosti a zpravodajské operace.[35] Tento nástroj vychází z politické zásady „rovnoprávného přístupu“, podle níž nesmějí být podmínky platné pro přeshraniční výměnu informací přísnější než podmínky upravující vnitrostátní přístup. Švédská iniciativa funguje decentralizovaným způsobem a umožňuje policejním, celním a všem dalším orgánům s pravomocí vyšetřovat trestné činy (vyjma zpravodajských služeb, které obvykle pracují se zpravodajskými informacemi souvisejícími s národní nebo státní bezpečností) sdílet informace a zpravodajské informace v souvislosti s trestnou činností se svými protějšky v celé EU. Členské státy musí určit národní kontaktní místa pro vyřizování naléhavých žádostí o informace. Toto opatření stanovuje jasné lhůty pro výměnu informací a členské státy, pokud žádají o informace, musí vyplnit formulář. Členské státy musí na žádosti o informace a zpravodajství odpovědět v naléhavých případech do osmi hodin, v nenaléhavých případech do jednoho týdne a ve všech ostatních případech do dvou týdnů. Využití informací a zpravodajství získaných prostřednictvím tohoto nástroje podléhá vnitrostátním právním předpisům o ochraně údajů. Členské státy nesmí uplatňovat rozdílný přístup k informacím z domácích zdrojů a informacím získaným z jiných členských států. Členský stát poskytující informace však může stanovit podmínky pro použití informací nebo zpravodajství v jiných členských státech. Osobní údaje musí být zpracovávány v souladu s vnitrostátními předpisy o ochraně údajů, úmluvou Rady Evropy č. 108, jejím dodatkovým protokolem č. 181 a Doporučením Výboru ministrů č. R (87) 15 upravujícím používání osobních údajů v policejním sektoru.[36] Z celkového počtu 31 signatářů tohoto opatření (včetně členských států EU, Norska, Islandu, Švýcarska a Lichtenštejnska) jich 12 přijalo vnitrostátní právní předpisy pro jeho provádění, pět států pravidelně vyplňuje formulář žádosti o informace, avšak pouze dva státy jej často využívají k výměně informací.[37] Komise musí Radě do konce roku 2010 předložit hodnotící zprávu. Základem prümského rozhodnutí je dohoda uzavřená roku 2005 mezi Německem, Francií, Španělskem, státy Beneluxu a Rakouskem, jejímž cílem je prohloubení spolupráce v boji proti terorismu, přeshraniční trestné činnosti a nedovolenému přistěhovalectví. Jelikož několik členských států vyjádřilo zájem o přistoupení k této dohodě, navrhlo Německo během svého předsednictví Rady v roce 2007 přeměnit tuto dohodu v nástroj EU. V prümském rozhodnutí z roku 2008, které má být provedeno do srpna 2011, jsou stanovena pravidla pro přeshraniční výměnu profilů DNA, otisků prstů, údajů o registraci vozidla a informací o osobách podezřelých z plánování teroristických útoků.[38] Usiluje o zlepšení prevence trestných činů, především terorismu a přeshraniční trestné činnosti, a zachování veřejného pořádku v souvislosti s významnými událostmi. Tento systém bude fungovat decentralizovaným způsobem propojením databází DNA, otisků prstů a registrace vozidel zúčastněných států prostřednictvím národních kontaktních míst. Kontaktní místa využívají síť Komise s-TESTA a zpracovávají došlé a odeslané žádosti o přeshraniční porovnání profilů DNA, otisků prstů a údajů o registraci vozidel. Jejich pravomoci předávat tyto údaje konečným uživatelům jsou upraveny vnitrostátními právními předpisy. Od srpna 2011 bude porovnávání údajů plně automatizováno. Členské státy se však musí podrobit přísnému procesu hodnocení (hodnotícího především dodržování technických požadavků a požadavků na ochranu údajů), aby získaly povolení k zahájení automatizovaného sdílení údajů. Osobní údaje nesmí být v rámci tohoto nástroje vyměňovány, dokud členské státy nezaručí alespoň takovou úroveň ochrany údajů, jaká vyplývá z úmluvy Rady Evropy č. 108, jejího dodatkového protokolu č. 181 a Doporučení Výboru ministrů č. R (87) 15 upravujícího používání osobních údajů v policejním sektoru.[39] Rada jednomyslně rozhodne, zda byla tato podmínka splněna. Osobní údaje mohou být pouze pro účely, pro které byly poskytnuty, jinak musí poskytující členský stát dát souhlas k jejich použití k jiným účelům. Jednotlivé osoby se rovněž mohou obracet na příslušné vnitrostátní úředníky pro ochranu údajů jmenované podle směrnice 95/46/ES, aby prosazovaly svá práva v souvislosti se zpracováním osobních údajů v rámci tohoto nástroje. Porovnávání profilů DNA a otisků prstů bude fungovat anonymně na základě informace „shoda/žádná shoda“, přičemž orgány mohou požádat o osobní informace pouze v případě, že při jejich původním vyhledávání byla nalezena shoda. Tyto žádosti o dodatečné informace budou obvykle předávány prostřednictvím švédské iniciativy. Prümské rozhodnutí se provádí v zemích EU-27. Norsko a Island se nacházejí v přístupovém procesu.[40] Komise musí předložit Radě do roku 2012 hodnotící zprávu. V reakci na londýnské bombové útoky z července 2005 navrhly Británie, Irsko, Švédsko a Francie přijetí nástroje EU, jež by harmonizoval vnitrostátní pravidla pro uchovávání údajů. Směrnice o uchovávání údajů z roku 2006 ukládá poskytovatelům telefonních a internetových služeb povinnost uchovávat pro účely předcházení, vyšetřování, odhalování a stíhání závažné trestné činnosti údaje o elektronickém telekomunikačním provozu a lokalizační údaje a dále informace o předplatitelích (včetně jejich telefonního čísla, adresy IP a identifikátoru mobilních telefonů)[41]. Směrnice o uchovávání údajů nereguluje ani přístup k údajům uchovávaným vnitrostátním orgány ani jejich použití. Oblast působnosti směrnice výslovně vylučuje obsah elektronických sdělení. Jinými slovy: telefonní odposlechy nejsou podle tohoto nástroje možné. Toto opatření ponechává na členských státech, aby definovaly pojem „závažná trestná činnost.“ Členské státy rovněž stanovují, které vnitrostátní orgány mohou mít přístup k těmto údajům případ od případu, a určují postupy a podmínky pro udělení přístupu k informacím. Doba uchovávání údajů je různá a může trvat od 6 do 24 měsíců. Směrnicí 95/46/ES a směrnicí 2002/58/ES se řídí ochrana osobních údajů podle tohoto nástroje[42]. Šest členských států dosud zcela neprovedlo toto opatření do svého vnitrostátního práva a ústavní soudy v Německu a Rumunsku prohlásily provádění těchto směrnic na vnitrostátní úrovni za neústavní. Německý ústavní soud shledal pravidla, jimiž se řídí přístup k údajům a jejich použití, jak jsou stanovena ve vnitrostátním právu, za neústavní[43]. Rumunský ústavní soud shledal, že uchovávání údajů jako takové porušuje článek 8 Úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod (Evropská úmluva o lidských právech), a je tudíž neústavní[44]. Komise v současné tento nástroj hodnotí a výsledky svého posouzení by měla Evropskému parlamentu a Radě předložit koncem roku 2010. Probíhající zřizování Evropského informačního systému rejstříků trestů (ECRIS) lze sledovat zpět do roku 2004, k belgické iniciativě, jejímž cílem bylo zabránit odsouzeným pachatelům sexuálních trestných činů v práci s dětmi v jiných členských státech. Pokud jde o výměnu informací o odsouzeních svých státních příslušníků, spoléhaly se členské státy v minulosti na Úmluvu Rady Evropy o vzájemné pomoci ve věcech trestních. Tento systém se však ukázal jako neúčinný[45]. Rada podnikla první krok k reformě tím, že přijala rozhodnutí Rady 2005/876/JHA, které požadovalo, aby každý členský stát vytvořil ústřední orgán, který by v pravidelných intervalech zasílal informace o odsouzeních za trestné činy cizích státních příslušníků jejich členským státům původu[46]. Tento nástroj rovněž členským státům umožnil poprvé a v souladu s vnitrostátním právem získávat informace o předchozích odsouzeních jejich státních příslušníků v jiných členských státech. Tyto informace mohly požadovat vyplněním standardního formuláře spíše než postupy vzájemné právní pomoci. V letech 2006 a 2007 Komise předložila komplexní legislativní balíček, který sestával ze tří nástrojů: rámcového rozhodnutí Rady 2008/675/SVV, kterým se členským státům ukládá povinnost přihlížet při trestním řízení k předcházejícím odsouzením, rámcového rozhodnutí Rady 2009/315/SVV o organizaci a obsahu výměny informací z rejstříku trestů a rozhodnutí Rady 2009/316/SVV o zřízení Evropského informačního systému rejstříků trestů (ECRIS) jako technický prostředek pro výměnu informací z rejstříku trestů[47]. Cílem rámcových rozhodnutí 2009/315/SVV a 2009/316/SVV, která mají být provedena do dubna 2012, je definovat způsoby, jak musí členský stát, v němž došlo k odsouzení, předat informace týkající se nového odsouzení členskému státu/členským státům, jehož/jejichž státní příslušnost má odsouzená osoba, vymezit podmínky uchovávání těchto informací a rámec pro počítačový systém výměny informací. Systém ECRIS bude decentralizovaný informační systém propojující databáze rejstříků trestů členských států prostřednictvím sítě Komise s-TESTA. Soubor ústředních orgánů si bude vyměňovat údaje o nových odsouzeních občanů a záznamy trestů z minulosti. Údaje budou šifrovány, strukturovány podle předem určeného formátu a budou zahrnovat následující: životopisné údaje, odsouzení, trest a příslušný trestný čin a další informace (včetně otisků prstů, jsou-li k dispozici). Počínaje dubnem 2012 musí být poskytovány výpisy z rejstříku trestů pro probíhající trestní řízení a zasílány soudním nebo zmocněným správním orgánům, jako jsou subjekty zmocněné zamítnout osoby pro výkon citlivého zaměstnání nebo pro vlastnictví střelných zbraní. Osobní údaje poskytnuté pro trestní řízení smí být použity pouze pro tento účel. Použití pro jakýkoli jiný účel vyžaduje souhlas členské státu, který údaje poskytl. Zpracování osobních údajů musí být v souladu se zvláštními ustanoveními stanovenými jednak rámcovým rozhodnutím Rady 2009/315/SVV, které začleňuje pravidla rozhodnutí Rady 2005/875/SVV, a jednak rámcovým rozhodnutím Rady 2008/977/SVV a Úmluvou Rady Evropy č. 108[48]. Pro jakékoliv zpracování osobních údajů orgány EU s použitím ECRIS, například pro zajištění bezpečnosti údajů, platí nařízení (ES) č. 45/2001[49]. Tento legislativní balíček neobsahuje pravidla týkající se uchovávání údajů, jelikož uchovávání informací týkajících se odsouzení za trestné činy se řídí vnitrostátními právními předpisy. Patnáct členských států se v současné době účastní pilotního projektu, přičemž devět z nich zahájilo elektronickou výměnu informací získaných z rejstříků trestů. Komise musí předložit Evropskému parlamentu a Radě dvě hodnotící zprávy o fungování tohoto legislativního balíčku: rámcové rozhodnutí 2008/675/SVV má být přezkoumáno v roce 2011, rámcové rozhodnutí 2009/315/SVV má být přezkoumáno v roce 2015. Počínaje rokem 2016 musí Komise také zveřejňovat pravidelné zprávy o fungování systému ECRIS. Na základě finské iniciativy Rada v roce 2000 schválila nástroj pro organizaci výměny informací mezi finančními zpravodajskými službami členských států (FIU) za účelem boje proti praní peněz a později také financování terorismu[50]. Finanční zpravodajské služby obvykle existují v rámci donucovacích orgánů, soudních orgánů nebo správních orgánů, které jsou podřízeny finančním orgánům. Tyto orgány musí sdílet se svými protějšky v EU nezbytné finanční údaje nebo údaje týkající se prosazování práva, včetně podrobností o finančních operacích, s výjimkou případů, kde by takové odhalení bylo vzhledem k zájmům fyzických nebo právnických osob nepřiměřené. Informace poskytnuté pro účely analýzy nebo vyšetřování praní peněz nebo financování terorismu mohou být také použity pro vyšetřování trestných činů nebo stíhání, pokud to členský stát, který tyto údaje poskytl, nezakáže. Zpracování osobních údajů se musí řídit ustanoveními rámcového rozhodnutí Rady 2008/977/SVV, Úmluvou Rady Evropy č. 108 a jejím doporučením o policii[51]. V roce 2002 několik členských států vytvořilo FIU.net, tedy decentralizovanou síťovou aplikaci, která řídí výměnu údajů mezi FIU a je provozována na síti Komise s-TESTA.[52] Členy této iniciativy je dvacet FIU (finančních zpravodajských služeb členských států). Probíhají diskuse o využití zabezpečené aplikace Europolu SIENA k provozu sítě FIU.net[53]. Poté, co se zabývala souladem členských států s tímto nástrojem, Rada ve třetí směrnici o praní peněz zmocnila finanční zpravodajské služby k získávání, rozboru a šíření zpráv o podezřelých transakcích v souvislosti s praním peněz a financováním terorismu[54]. Jako součást akčního plánu pro finanční služby Komise od roku 2009 zkoumá provádění třetí směrnice o praní peněz [55]. Rada přijala převzala iniciativu navrhovanou Rakouskem, Belgií a Finskem a v roce 2007 schválila nástroj, jehož cílem je zlepšit spolupráci mezi úřady pro vymáhání majetku v oblasti vysledování a identifikace výnosů z trestné činnosti[56]. Podobně jako finanční zpravodajské služby, spolupracují úřady pro vymáhání majetku decentralizovaně, byť bez pomoci platformy online. Musí uplatňovat švédskou iniciativu k výměně informací, specifikovat podrobnosti cílového majetku, jako jsou bankovní účty, nemovitosti a vozidla, a také podrobnosti týkající se hledaných fyzických nebo právnických osob, včetně jejich jména, adresy, data narození a informace o akcionářích nebo společnosti. Využití informací získaných prostřednictvím tohoto nástroje podléhá vnitrostátním právním předpisům o ochraně údajů, přičemž členské státy nesmí uplatňovat rozdílný přístup k informacím z domácích zdrojů a informacím získaným z jiných členských států. Zpracování osobních údajů musí být v souladu s ustanoveními Úmluvy Rady Evropy č. 108, jejího dodatkového protokolu č. 181 a doporučení o policii[57]. Úřad pro vymáhání majetku do této chvíle zřídilo více než dvacet členských států. Vzhledem k citlivé povaze vyměňovaných informací pokračují diskuse o využití aplikace Europolu SIENA pro sdílení údajů mezi úřady pro vymáhání majetku. V pilotním projektu zahájeném v květnu 2010 začalo aplikaci SIENA používat ke sdílení informací významných pro vymáhání majetku dvanáct těchto úřadů. V roce 2010 má Komise Radě předložit hodnotící zprávu. V roce 2008 francouzské předsednictví Rady vyzvalo členské státy ke zřízení vnitrostátních platforem pro oznamování počítačové trestné činnosti (Cybercrime Alert Platforms) a Europol k vytvoření evropské platformy pro oznamování počítačové trestné činnosti (European Cybercrime Alert Platform) pro účely shromažďování, analýzy a výměny informací o trestných činech spáchaných pomocí internetu[58]. Občané mohou prostřednictvím svých vnitrostátní platforem oznamovat případy zákonem zakázaného obsahu nebo chování zjištěné na internetu. Evropská platforma pro počítačovou trestnou činnost (ECCP) pod správou Europolu by fungovala jako informační středisko, kde by v rámci mandátu Europolu docházelo k analýzám a výměně informací souvisejících s počítačovou trestnou činností s vnitrostátním donucovacími orgány[59]. Vnitrostátní platformy pro oznamování počítačové trestné činnosti dosud vytvořily téměř všechny členské státy. Europol pracuje na technickém provádění ECCP a je možné, že brzy využije svou aplikaci SIENA k intenzivnějšímu sdílení údajů s vnitrostátními platformami. V míře, v jaké se toto sdílení informací týká zpracování osobních údajů Europolem, platí zvláštní pravidla pro ochranu údajů obsažená v rozhodnutí Europolu (rozhodnutí Rady 2009/371/SVV), v nařízení (ES) č. 45/2001, v Úmluvě Rady Evropy č. 108, jejím dodatkovém protokolu č. 181 a doporučení o policii[60]. Ustanoveními rámcového rozhodnutí Rady 2008/977/SVV se řídí výměna osobních údajů mezi členskými státy a Europolem[61]. Vzhledem k tomu, že neexistuje právní nástroj pro platformy oznamování počítačové trestné činnosti, není dispozici žádný formální mechanismus přezkumu. Europol však již tuto významnou oblast pokrývá a v budoucnosti bude o činnostech ECCP zpravovat ve své výroční zprávě předkládané Radě ke schválení a Evropskému parlamentu pro informaci. Agentury EU a subjekty, jejichž úkolem je napomáhat členským státům při předcházení a boji proti závažné přeshraniční trestné činnosti Evropský policejní úřad (Europol), který byl zřízen v roce 1995, zahájil provoz v roce 1999 a v lednu 2010 se stal agenturou EU[62]. Jeho cílem je podporovat členské státy při předcházení a boji proti organizovanému zločinu, terorismu a jiným formám závažné trestné činnosti, která se dotýká dvou nebo více členských států. Hlavní úkoly tohoto úřadu zahrnují shromažďování, uchovávání, zpracování, analýzu a výměnu informací a zpravodajství; napomáhání při vyšetřování a poskytování zpravodajských informací a analytické podpory. Hlavním styčným orgánem mezi Europolem a členskými státy jsou národní jednotky Europolu, které přidělují Europolu styčné důstojníky. Vedoucí národních jednotek se pravidelně scházejí, aby byli nápomocni Europolu v operativních záležitostech. Na fungování agentury dohlíží jeho správní rada a ředitel. Mezi nástroje Europolu ke správě informací patří informační systém Europolu, analytické pracovní svazky (Analysis Work Files, AWF) a aplikace SIENA. Informační systém Europolu obsahuje osobní údaje, mimo jiné včetně biometických identifikátorů, odsouzení za trestné činy a spojení s organizovanou trestnou činností u osob podezřelých ze zločinů, jež náležejí do působnosti Europolu. Přístup k těmto informacím mají pouze národní jednotky Europolu, styční důstojníci, zmocnění zaměstnanci Europolu a ředitel. Analytické pracovní svazky, otevírané za účelem vyšetřování trestné činnosti, obsahují údaje o jednotlivcích a jakékoliv další informace, které se národní jednotky Europolu rozhodnou doplnit. Přístup je udělován styčným důstojníkům, ale vstoupit do těchto svazků mohou pouze analytici Europolu. Rejstříkový systém národním jednotkám Europolu a styčným důstojníkům umožňuje ověřit, zda určitý analytický pracovní svazek obsahuje informace přínosné pro jejich členský stát. Aplikace Europolu SIENA je členskými státy práva stále více využívána ke sdílení citlivých údajů pro účely prosazování. Europol může zpracovávat informace a zpravodajství, včetně osobních údajů, za účelem výkonu svých úkolů. Členské státy mohou používat pouze informace získané z databází Europolu pro účely předcházení a boje proti závažné trestné činnosti přeshraniční povahy. Jakékoliv omezení, které v souvislosti s používáním informací uloží členský stát, který je poskytl, se vztahuje také na další uživatele, kteří tyto údaje z databází Europolu získávají. Europol si může rovněž vyměňovat informace se třetími zeměmi, s nimiž uzavřel operativní dohody a které zaručují odpovídající úroveň ochrany údajů. Europol může uchovávat údaje pouze po dobu nezbytně nutnou pro výkon jeho úkolů. Analytické pracovní svazky mohou být uchovávány nejdéle po dobu tří let s možností prodloužení o další tři roky. Zpracovávání osobních údajů Europolem musí být v souladu se zvláštními pravidly obsaženými v jeho vlastním řídícím nástroji (rozhodnutí Rady 2009/371/SVV) a dále v nařízení (ES) č. 45/2001, v Úmluvě Rady Evropy č. 108, jejím dodatkovém protokolu č. 181 a doporučení o policii[63]. Ustanovení rámcového rozhodnutí Rady 2008/977/SVV jsou použitelná také pro výměnu osobních údajů mezi členskými státy a Europolem[64]. Společný kontrolní orgán sestávající ze členů vnitrostátních kontrolních orgánů, sleduje zpracování osobních údajů a jejich předávání Europolem dalším stranám. Předkládá pravidelné zprávy Evropskému parlamentu a Radě. Europol předkládá výroční zprávu o své činnosti Radě ke schválení a Evropskému parlamentu pro informaci. Kromě dopadu na několik výše popsaných nástrojů podnítily teroristické útoky dne 11. září 2001 zřízení Evropské jednotky pro soudní spolupráci (Eurojust)[65] v roce 2002. Eurojust je subjektem EU, jehož cílem je zlepšit koordinaci vyšetřování a stíhání v členských státech a posílit spolupráci mezi příslušnými vnitrostátními orgány. Oblast působnosti Eurojustu z hlediska druhů zločinu a trestných činů je stejná jako u Europolu. V rámci tohoto mandátu a za účelem výkonu svých úkolů má 27 národních členů Eurojustu, kteří tvoří kolegium, přístup k osobním údajům podezřelých a pachatelů trestných činů. Tyto údaje mimo jiné zahrnují: životopisné údaje, kontaktní údaje, údaje o registraci vozidel, profily DNA, fotografie, otisky prstů, a dále dopravní údaje, lokalizační údaje a účastnické údaje získané od poskytovatelů telekomunikačních služeb. Členské státy by měly tyto informace sdílet s Eurojustem, aby mu umožnily vykonávat jeho úkoly. Všechny osobní údaje vztahující se k případu musí být zaznamenány do automatizovaného systému řízení případů, který funguje v síti Komise s-TESTA. Rejstříkový systém uchovává osobní i neosobní údaje významné pro pobíhající vyšetřování. Eurojust může zpracovávat osobní údaje při výkonu svých úkolů, ale tyto operace musí být v souladu se specifickými pravidly obsaženými ve vlastním řídícím nástroji Eurojustu (rozhodnutí Rady 2009/426/SVV) a dále s Úmluvou Rady Evropy č. 108, jejím dodatkovým protokolem 181 a doporučením o policii. Ustanovení rámcového rozhodnutí Rady 2008/977/SVV jsou použitelná pro výměnu osobních údajů mezi členskými státy a Eurojustem[66]. Eurojust si může vyměňovat údaje s vnitrostátními orgány a třetími zeměmi, s nimiž uzavřel dohodu, za předpokladu, že národní člen státu, který údaje poskytl, s předáním souhlasí a že třetí země zajišťuje odpovídající úroveň ochrany osobních údajů. Osobní údaje mohou být uchovávány po dobu nezbytnou pro dosažení cílů Eurojustu, ale jakmile je případ uzavřen, musí být vymazány. Členské státy musí provést upravený právní základ Eurojustu do června 2011. Do června 2014 musí Komise provést přezkum a může navrhnout jakékoliv změny, které považuje za vhodné ohledně výměny informací mezi národními členy Eurojustu. Do června 2013 předloží Eurojust Radě a Komisi zprávu o zkušenostech s poskytováním přístupu na vnitrostátní úrovni ke svému systému řízení případů. Členské státy mohou na základě této zprávy přezkoumat vnitrostátní práva přístupu. Společný kontrolní orgán sestávající ze soudců jmenovaných členskými státy monitoruje zpracování osobních údajů Eurojustem a každoročně překládá zprávu Radě. Předseda kolegia předkládá Radě výroční zprávu o činnosti Eurojustu, kterou Rada postupuje Evropskému parlamentu. Mezinárodní dohody zaměřené na prevenci a boj proti terorismu a jiným formám závažné nadnárodní trestné činnosti V důsledku teroristických útoků z 11. září 2001 přijaly Spojené státy americké právní předpisy, podle nichž musí letečtí dopravci provozující lety na území USA, z tohoto území nebo napříč tímto územím, poskytovat orgánům USA osobní údaje obsažené ve jmenné evidenci cestujících ( Passenger Name Record , PNR), které jsou uchovávány v jejich automatických rezervačních systémech. Kanada a Austrálie se brzy rozhodly učinit totéž. Jelikož příslušné právní předpisy EU vyžadují, aby byla úroveň ochrany zaručená třetími zeměmi posouzena předem, Komise se ujala této funkce a vyjednala s těmito zeměmi dohody o zpracovávání údajů PNR[67]. Dohoda s USA byla podepsána v červenci 2007, s Austrálií v červnu 2008 a dohoda PNR/API s Kanadou byla podepsána v říjnu 2005[68]. Dohody s USA a Austrálií jsou prozatímně použitelné a dohoda s Kanadou zůstává v platnosti, přestože v září 2009 vypršela platnost rozhodnutí Komise o odpovídající úrovni ochrany týkajícího se kanadských norem ochrany údajů[69]. Evropský parlament nahlížel na obsah těchto aktů kriticky a vyzval Komisi, aby všechny tři dohody znovu vyjednala na základě jasného souboru zásad[70]. Jsou-li údaje v jmenné evidenci cestujících zaslány v dostatečném předstihu před odletem, pomáhají donucovacím orgánům provést kontrolu cestujících z hlediska potenciálních vazeb na terorismus a další formy závažné trestné činnosti. Účelem každé ze smluv je předcházení a boj proti terorismu a dalším podobám trestné činnosti na nadnárodní úrovni. Na oplátku za údaje PNR získané z EU sdílí Ministerstvo pro vnitřní bezpečnost Spojených států amerických „důležité informace“ vyplývající z rozboru údajů PNR s donucovacími orgány EU, Europolem a Eurojustem. Jak Kanada, tak USA se navíc ve svých dohodách zavázaly ke spolupráci s EU při vytváření jejich vlastního systému jmenné evidence cestujících. Dohody s USA a Austrálií obsahují 19 kategorií dat, včetně životopisných údajů, údajů o rezervaci, platbách a dodatečných informací; dohoda s Kanadou obsahuje 25 podobných položek. Mezi dodatečné informace patří mimo jiné údaje o jednosměrných letenkách, pohotovostní situace a situace, kdy se cestující nedostaví k odletu. Dohoda s USA rovněž umožňuje – za zvláštních podmínek – používání citlivých informací. Ministerstvo pro vnitřní bezpečnost USA může tyto informace zpracovávat, je-li ohrožen život subjektu údajů nebo dalších osob, ale musí je do 30 dnů vymazat. Údaje PNR jsou zasílány do několika oddělení v rámci ministerstva pro vnitřní bezpečnost, agentuře kanadské pohraniční služby a australské celní správě, které mohou tyto údaje dále předávat dalším domácím orgánům odpovědným za prosazování práva nebo boj proti terorismu. Na základě dohody s USA má ministerstvo pro vnitřní bezpečnost za to, že se od něj nepožaduje, aby ve svém systému PNR provádělo opatření na ochranu údajů přísnější než opatření uplatňovaná evropskými orgány v jejich vlastních systémech PNR. Pokud tomu tak není, vyhrazuje si ministerstvo pro vnitřní bezpečnost právo pozastavit příslušná ustanovení této dohody. EU se domnívá, že Kanada i Austrálie poskytují „odpovídající“ úroveň ochrany pro údaje PNR pocházející z EU, pokud splňují podmínky svých dohod. V USA jsou údaje PNR pocházející z EU uchovávány po několik let v aktivní databázi a dalších osm let v nečinné databázi. V Austrálii jsou údaje zaznamenávány do aktivní databáze na 3,5 roku, a poté jsou na další dva roky převedeny do nečinné databáze. V obou zemích je nečinná databáze přístupná pouze na základě zvláštního povolení. V Kanadě jsou údaje uchovávány po dobu 3,5 roku, přičemž po 72 hodinách se informace stávají anonymními. Každá dohoda stanoví pravidelné přezkumy a dohody s Kanadou a Austrálií navíc obsahují doložku o ukončení. V Evropské unii má systém PNR pouze Spojené království. Francie, Dánsko, Belgie, Švédsko a Nizozemsko buď zavedly příslušné právní předpisy nebo v současné době testují používání údajů PNR při přípravě na vytvoření systémů PNR. Několik dalších členských států zvažuje vytvoření systémů PNR a všechny členské státy využívají údaje PNR případ od případu pro účely prosazování práva. V návaznosti na útoky z 11. září 2001 vypracovalo ministerstvo financí USA Program sledování financování terorismu (Terrorist Finance Tracking Program), jehož cílem byla identifikace, sledování a stíhání teroristů a osob, které jim poskytují finanční prostředky. V rámci tohoto programu ministerstvo financí USA požadovalo formou úředních příkazů od americké pobočky jisté belgické společnosti poskytování omezených souborů údajů o finančních transakcích přenášených prostřednictvím její sítě. V lednu 2010 tato společnost změnila svou systémovou architekturu, v důsledku čehož došlo ke snížení množství údajů, jež byly běžně předmětem příkazů podle judikatury USA, na polovinu. V listopadu 2009 předsednictví Rady Evropské unie a vláda Spojených států amerických podepsaly prozatímní dohodu týkající se zpracování a předávání údajů o finančních transakcích z EU do USA pro účely programu sledování financování terorismu, kterou však Evropský parlament nepodpořil[71]. Na základě nového mandátu Evropská komise vyjednala návrh dohody s USA a dne 18. června 2010 předložila Radě návrh rozhodnutí Rady o uzavření uvedené dohody mezi Evropskou unií a Spojenými státy americkými o uzavření Dohody mezi Evropskou unií a Spojenými státy americkými o zpracovávání a předávání údajů o finančních transakcích z Evropské unie do Spojených států pro účely programu sledování financování terorismu (Dohoda mezi EU a USA o Programu pro sledování financování terorismu)[72]. Evropský parlament dal souhlas k uzavření této dohody dne 8. července 2010.[73] Očekává se, že Rada nyní přijme rozhodnutí Rady o uzavření této dohody, na základě čehož dohoda vstoupí v platnost prostřednictvím výměny dopisů mězi oběma stranami. Účelem této dohody je předcházet terorismu a jeho financování, vyšetřovat je, odhalovat a stíhat. Návrh dohody zavazuje určené poskytovatele služeb pro zpracování finančních transakcí, aby ministerstvu financí USA na základě konkrétních posouzení hrozeb ze zeměpisného hlediska, poskytovali soubory údajů o finančních transakcích obsahující mimo jiné jméno, číslo účtu, adresu a identifikační číslo příkazce a příjemce finančních transakcí. Ministerstvo financí může vyhledávat tyto údaje pouze pro účel Programu sledování financování terorismu, a pouze pokud má důvod se domnívat, že identifikovaná osoba je spojena s terorismem nebo jeho financováním. Vytěžování údajů a převod údajů týkajících se transakcí v rámci jednotné oblasti pro platby eurech (Single Euro Payment Area) jsou zakázány. Spojené státy americké poskytují členským státům EU, Europolu a Eurojustu jakékoliv „důležité informace“ týkající se potenciálních připravovaných teroristických útoků v EU a jsou EU nápomocny při zřizování jejího vlastního systému rovnocenného Programu sledování financování terorismu. Pokud by EU takový program zavedla, je možné, že tomu obě strany přizpůsobí podmínky této dohody. Dříve, než je vůbec možné údaje předat, musí být každá žádost o informace ze strany USA prošetřena Europolem, aby bylo zajištěno, že splňuje podmínky této dohody. Informace extrahované z údajů o finančních transakcích nesmí být uchovávány déle, než je nezbytné pro konkrétní vyšetřování nebo stíhání. Údaje, které nebyly extrahovány, mohou být uchovávány po dobu 5 let. Pokud je to nezbytné pro vyšetřování, předcházení nebo stíhání terorismu nebo jeho financování, smí ministerstvo předat americkým donucovacím orgánům, orgánům pro veřejnou bezpečnost nebo boj proti terorismu, členským státům EU, Europolu nebo Eurojustu jakékoliv osobní údaje extrahované ze zpráv FIN (finanční aplikace). Smí rovněž sdílet se třetími zeměmi jakékoliv důležité informace týkající se státních příslušníků členských států EU a osob se sídlem v EU, za podmínky, ze k tomu dotčený členský stát dá souhlas. Jednání stran v souladu s přísným omezením účelu dohody na boj proti terorismu a s dalšími zárukami podléhá monitorování nezávislými dohlížiteli, včetně osoby jmenované Komisí. Dohoda je platná pět let a může být kteroukoliv ze stran vypovězena nebo pozastavena. Přezkumná skupina EU vedená Komisí a zahrnující zástupce dvou orgánů pro ochranu údajů a právníka přezkoumá tuto dohodu šest měsíců po jejím vstupu v platnost a posoudí zejména to, jakým způsobem strany realizují její ustanovení týkající se omezení účelu a proporcionality, a dále dodržování jejich závazků ohledně ochrany údajů. Komise předloží svou zprávu Evropskému parlamentu a Radě. Iniciativy v rámci akčního plánu Stockholmského programu Právní návrhy, které má Komise předložit Ve Stockholmském programu vyzvala Evropská rada Komisi, aby předložila tři návrhy, které jsou pro toto sdělení významné: systém PNR v EU pro předcházení, odhalování a stíhání terorismu a závažné trestné činnosti; systém vstupu/výstupu a program pro registrované cestující by měly být, jak Evropská rada zdůraznila, předloženy „co nejdříve“. Systém vstupu/výstupu Komise začlenila všechny tři požadavky do akčního plánu Stockholmského programu[74]. Nyní bude usilovat o to, aby byly tyto požadavky provedeny, a v budoucnosti bude tyto nástroje hodnotit na základě zásad rozvoje politiky, jak je uvedeno v oddílu 4. V listopadu 2007 Komise předložila návrh rámcového rozhodnutí Rady o používání údajů PNR pro účely prosazování práva[75]. Této iniciativě se dostalo podpory v Radě a byla následně upravena, aby zohlednila pozměňovací návrhy Evropského parlamentu a stanoviska evropského inspektora ochrany údajů. Se vstupem Lisabonské smlouvy v platnost se stala neplatnou. Jak je uvedeno v akčním plánu stockholmského programu, Komise nyní pracuje na tom, aby počátkem roku 2011 předložila soubor návrhů věnovaný osobním údajům obsaženým ve jmenné evidenci cestujících (Passenger Name Record –PNR), jež by sestával ze: sdělení o vnější strategii EU pro PNR, které by nastínilo hlavní zásady, jimiž by se řídilo jednání dohod se třetími zeměmi, směrnice pro jednání, na jejichž základě by byly znovu vyjednány dohody o PNR s USA a Austrálií a směrnice pro jednání o nové dohodě s Kanadou. Komise se rovněž nachází v procesu přípravy nového návrhu PNR pro EU. V roce 2008 Komise předložila řadu návrhů na rozvoj integrované správy hranic v EU zjednodušením cestování pro příslušníky třetích zemí a zvýšením vnitřní bezpečnosti[76]. Upozornila na to, že osoby, které překročily povolený pobyt, představují největší skupinu ilegálních přistěhovalců do EU, a navrhla možné zavedení systému vstupu/výstupu (Entry/Exit System, EES) pro státní příslušníky třetích zemí, kteří vstupují do EU za účelem krátkých pobytů do tří měsíců. Tento systém by zaznamenával dobu a místo vstupu a délku povoleného pobytu, předával by automatická upozornění příslušným orgánům a označoval by jednotlivce za osoby, které překročily povolený pobyt. Na základě biometrických údajů by tento systém využíval týž systém pro porovnávání biometrických prvků a operační vybavení, které používá SIS II a VIS. Komise v současné době provádí posouzení dopadu, a jak je uvedeno v Stockholmském akčním plánu, bude usilovat o předložení legislativního návrhu v roce 2011. Třetí návrh, který je třeba zvážit, je návrh programu pro registrované cestující (RTP)[77]. Tento program by dovolil určitým skupinám osob, které často cestují ze třetích zemí a na které se vztahuje příslušná předběžná kontrola, využít při vstupu do EU u automatizovaných brán zjednodušené kontroly na hranicích. Program RTP by také spočíval v ověření totožnosti za pomoci biometrických údajů a umožnil by postupně přejít od současné obecné kontroly na hranicích ke kontrole založené na individuálním riziku. Komise provedla v souladu s akčním plánem Stockholmského programu posouzení dopadu a očekává, že v roce 2011 předloží legislativní návrh. Iniciativy, které by Komise měla přezkoumat Ve Stockholmském programu vyzvala Evropská rada Komisi, aby přezkoumala tři iniciativy, které jsou pro toto sdělení významné: možnost sledovat financování terorismu v rámci EU, možnost a prospěšnost rozvoje evropského systému cestovních povolení, a potřebu a přidanou hodnotu zavedení evropského indexového systému policejních záznamů. Tyto iniciativy Komise rovněž začlenila do svého akčního plánu Stockholmského programu. Nyní posoudí jejich proveditelnost a rozhodne, zda a jak je možné v nich pokračovat, na základě zásad rozvoje politik, jak je uvedeno v oddílu 4. Dohoda mezi EU a USA o Programu pro sledování financování terorismu vyzývá Evropskou komisi, aby provedla studii o možném zavedení systému EU pro sledování terorismu , jež by byl rovnocenný programu pro sledování terorismu USA, což by umožnilo cílenější předávání údajů z EU do USA. Návrh rozhodnutí Rady o uzavření této dohody také vyzývá Komisi, aby nejpozději jeden rok po vstupu Dohody o Programu pro sledování financování terorismu předložila Evropskému parlamentu a Radě právní a technický rámec pro získávání údajů na území EU[78] . Komise musí do tří let od vstupu této dohody v platnost předložit zprávu o pokroku zabývající se vývojem rovnocenného systému EU. Nebude-li tento systém zaveden do pěti let od vstupu dohody v platnost, může EU přijmout rozhodnutí o vypovězení dohody. Dohoda mezi EU a USA o Programu pro sledování financování terorismu také zavazuje Spojené státy spolupracovat s EU, pomoci a poradit jí, pokud by se EU rozhodla takový systém zavést. Aniž by to mělo vliv na konečné rozhodnutí, Komise již začala zvažovat ochranu údajů, zdroje a praktické důsledky tohoto úsilí. Jak je uvedeno v akčním plánu Stockholmského programu, Komise v roce 2011 předloží sdělení o proveditelnosti zavedení programu EU pro sledování financování terorismu (EU TFTP). Ve svém sdělení z roku 2008 o integrované správě hranic navrhla Komise možnost zavedení elektronického systému cestovních povolení (ESTA) pro státní příslušníky třetích zemí, na které se nevztahuje vízová povinnost.[79] Podle tohoto programu by byli způsobilí státní příslušníci třetích zemí požádáni, aby před nastoupením cesty podali elektronickou žádost, v níž by uvedli údaje o svém životopisu, cestovním pasu a cestě. Ve srovnání s postupem vydávání víz by elektronický systém ESTA nabídl rychlejší a jednodušší způsob ověření, zda osoba splňuje nezbytné podmínky pro vstup. V současnosti vypracovává Komise studii o výhodách, nevýhodách a praktických důsledcích zavedení elektronického systému ESTA. Jak je uvedeno v akčním plánu Stockholmského programu, má Komise v úmyslu předložit v roce 2011 sdělení o proveditelnosti zavedení takového programu. Během svého předsednictví Rady v roce 2007 zahájilo Německo diskuzi o možnosti zavést evropský indexový systém policejních záznamů (EPRIS).[80] EPRIS by pomohl úředníkům donucovacích orgánů vyhledávat informace z celé EU, zejména informace týkající se spojení mezi osobami, které jsou podezřelé z organizované trestné činnosti. V roce 2010 předloží Komise Radě svůj návrh zadání studie o proveditelnosti systému EPRIS. Jak je uvedeno v akčním plánu Stockholmského programu, chce Komise v roce 2012 předložit sdělení o proveditelnosti vytvoření takového programu. PřEHLED JIž FUNKčNÍCH NÁSTROJů, NÁSTROJů VE STAVU PROVÁDěNÍ čI NÁSTROJů ZVAžOVANÝCH Z výše uvedeného přehledu vyplývají tato předběžná zjištění: Decentralizovaná struktura Ze všech různých nástrojů, které jsou v současnosti funkční, ve stavu provádění nebo se zvažují, pouze šest zahrnuje sběr či uchovávání osobních údajů na úrovni EU, a sice SIS (i SIS II), VIS, EURODAC, CIS, Europol a Eurojust. Všechna ostatní opatření upravují decentralizovanou přeshraniční výměnu osobních informací, které byly veřejnými orgány nebo soukromými společnostmi shromážděny na vnitrostátní úrovni, nebo jejich předávání do třetích zemí. Většina osobních údajů je sbírána a uchovávána na vnitrostátní úrovni, Přínos EU by spočíval v tom, že za určitých podmínek umožní výměnu těchto informací s partnery EU a třetími zeměmi. V nedávné době předložila Komise Evropskému parlamentu a Radě pozměněný návrh o zřízení Agentury pro provozní řízení rozsáhlých informačních systémů v prostoru svobody, bezpečnosti a práva.[81]Agentura IT má v budoucnu provádět provozní řízení SIS II, VIS a EURODAC a každého jiného budoucího informačního systému v prostoru svobody, bezpečnosti a práva, a rovněž zabezpečit trvalé fungování těchto systémů, to znamená zajistit plynulý tok informací. Omezený účel Většina výše uvedených nástrojů má jednotný účel: EURODAC má zlepšit fungování dublinského systému; API zlepšit kontroly na hranicích; švédská iniciativa má zlepšit vyšetřování trestné činnosti a zpravodajské operace; Neapolská úmluva II má pomoci předcházet celním podvodům, odhalit je, soudně stíhat a potrestat; CIS má pomoci při předcházení závažnému porušování vnitrostátních právních předpisů, při jeho vyšetřování a soudním stíhání tím, že zvýší účinnost spolupráce mezi vnitrostátními celními správami; ECRIS, FIU a ARO mají usnadnit přeshraniční sdílení údajů v konkrétních oblastech; prümské rozhodnutí, směrnice o uchovávání údajů, TFTP a PNR mají bojovat proti terorismu a závažné trestné činnosti. SIS, SIS II a VIS se jeví jako hlavní výjimka od tohoto schématu: původním účelem VIS bylo usnadnit přeshraniční výměnu vízových údajů, avšak Rada ho později rozšířila o předcházení terorismu a závažné trestné činnosti a boje proti nim. Cílem SIS a SIS II je zajistit vysokou úroveň bezpečnosti v prostoru svobody, bezpečnosti a práva a využitím informací sdělovaných prostřednictvím tohoto systému usnadnit pohyb osob. S výjimkou těchto centralizovaných informačních systémů se zásada omezení účelu jeví být klíčovou v procesu vytváření opatření v oblasti správy informací na úrovni EU. Případné překrývání funkcí Tytéž informace mohou být sbírány prostřednictvím několika různých nástrojů, avšak využity mohou být pouze pro omezený účel v souladu s konkrétním nástrojem (s výjimkou VIS, SIS a SIS II). Například osobní životopisné údaje, včetně jména, data a místa narození a národnosti, mohou být zpracovány prostřednictvím SIS, SIS II, VIS, API, CIS, švédské iniciativy, prümského rozhodnutí, ECRIS, FIU, ARO, Europolu, Eurojustu, a prostřednictvím dohod o PNR a TFTP. Avšak v případě API mohou být tyto údaje zpracovány pouze pro účel kontroly hranic; v případě CIS pro předcházení celním podvodům, pro jejich vyšetřování a soudní stíhání; v případě švédské iniciativy pro vyšetřování trestné činnosti a zpravodajské operace; v případě prümského rozhodnutí pro předcházení terorismu a přeshraniční trestné činnosti; v případě ECRIS pro prověření trestní minulosti osoby; v případě FIU pro vyšetřování spojení osoby se sítěmi organizované trestné činnosti a teroristickými sítěmi; v případě ARO pro dohledávání majetku; v případě Europolu a Eurojustu pro vyšetřování závažné přeshraniční trestné činnosti a pro pomoc při jejím soudním stíhání; v případě PNR pro předcházení terorismu a jiným formám závažné nadnárodní trestné činnosti a pro boj proti nim; a v případě TFTP pro odhalování a stíhání teroristů a osob, které je finančně podporují. Biometrické údaje, jako jsou otisky prstů a fotografie, mohou být zpracovány v souladu s nástroji SIS II, VIS, EURODAC, švédská iniciativa, prümské rozhodnutí, ECRIS, Europol a Eurojust – opět pouze pro omezený účel každého konkrétního opatření. Prümské rozhodnutí je jediný nástroj, který umožňuje přeshraniční výměnu anonymních profilů DNA (třebaže tyto údaje mohou být také předány Europolu a Eurojustu). Ostatní opatření zpracovávají vysoce specializované osobní informace týkající se jejich specifických účelů: systémy PNR zpracovávají podrobnosti o rezervaci letu cestujících; FIDE údaje významné pro vyšetřování celních podvodů; směrnice o uchovávání údajů se týká adres IP a identifikátorů mobilních telefonů; ECRIS trestních rejstříků; ARO soukromého majetku a podrobností o společnosti; platforem počítačové trestné činnosti, trestných činů páchaných přes internet; Europol se zabývá spojeními se zločineckými sítěmi a TFTP údaji o finančních transakcích. Pouze v případě přeshraniční výměny informací a zpravodajské služby pro vyšetřování trestné činnosti se úkoly nástrojů významně překrývají. Z právního hlediska by švédská iniciativa byla pro výměnu jakýchkoli druhů informací významných pro tato vyšetřování postačující (za předpokladu, že takovou výměnu osobních údajů dovoluje vnitrostátní právo). Z provozního hlediska by však pro sdílení profilů DNA a údajů o otiscích prstů bylo výhodnější prümské rozhodnutí, neboť jeho systém založený na nalezení či nenalezení shody zajišťuje okamžité odpovědi a jeho metoda automatizovaného sdílení údajů zaručuje ochranu údajů na vysoké úrovni.[82] Podobně by bylo pro FIU, ARO a platformy počítačové trestné činnosti účelnější, kontaktovat přímo jejich protějšky v EU, aniž by při žádosti o informace bylo třeba vyplňovat formuláře požadované švédskou iniciativou. Kontrolovaná přístupová práva Přístupová práva pro nástroje vznikly z logiky boje proti terorismu a závažné trestné činnosti, bývají omezovány na užší definici donucovacích orgánů, tj. policii, kontrolu hranic a celní úřady. Přístupová práva k opatřením prováděným z logiky ‚Schengenu‘ jsou zpravidla udělována imigračním orgánům a za určitých podmínek policii, kontrole hranic a celním úřadům. Tok informací je kontrolovaný vnitrostátním uživatelským rozhraním v případě centralizovaných SIS a VIS a národními kontaktními místy nebo ústředními koordinačními jednotkami v případě decentralizovaných nástrojů, jako jsou prümské rozhodnutí, švédská iniciativa, Neapolská úmluva II, ECRIS, TFTP, dohody PNR, FIU, ARO a platformy počítačové trestné činnosti. Proměnná pravidla uchovávání údajů Doba uchovávání údajů se značně liší v závislosti podle účelu různých nástrojů. Dohoda PNR se Spojenými státy má nejdelší dobu uchovávání údajů – 15 let, zatímco API má nejkratší – 24 hodin. Dohody PNR zavádí zajímavé rozlišení mezi údaji používané aktivně a pasivně: po určité době mohou být informace archivovány a ‚odblokovány‘ pouze na základě zvláštního povolení. Dobrý příklad nabízí kanadské využívání údajů EU PNR: informace musí být po 72 hodinách anonymizovány, avšak pro oprávněné úředníky zůstávají přístupné po dobu tří a půl let. Účinná správa identit Cílem několika výše analyzovaných opatření, včetně budoucího SIS II a VIS, je umožnit ověřování totožnosti za pomoci využití biometrických údajů. Provádění SIS II má zlepšit bezpečnost v prostoru svobody, bezpečnosti a práva tím, že například pomůže odhalit osoby, na které byl vydán evropský zatýkací rozkaz, osoby, kterým se nemá umožnit vstup do schengenského prostoru, a osoby hledané z nějakého jiného důvodu týkajícího se vyšetřování (jako jsou např. nezvěstné osoby či svědkové v soudních věcech), bez ohledu na to, zda jsou doklady totožnosti k dispozici nebo pravé. Provádění VIS by mělo usnadnit vydávání víz a proces řízení. Ochrana údajů prostřednictvím řešení EU Pro výměnu důvěrných informací za hranice Evropy dávají členské státy přednost řešením EU. Několik nástrojů různého rozsahu, struktury a účelu vychází z datové komunikační sítě pro sdílení důvěrných informací s-TESTA, kterou financuje Komise. Zahrnují centralizované systémy SIS II, VIS a EURODAC, decentralizované prümské rozhodnutí, nástroje ECRIS a FIU, a také Europol a Eurojust. CIS a FIDE se opírají o společnou komunikační síť, společné systémové rozhraní nebo o zabezpečenou webovou síť provozovanou Komisí. Zatímco aplikace Europolu SIENA, síť pro výměnu informací, se zřejmě stala programem, který preferují nedávné iniciativy odkázané na zabezpečený převod informací, ještě stále se diskutuje o tom, zda FIU.net, ARO a platformy varování v souvislosti s trestnou činností smí na základě této aplikace fungovat. Rozdílné mechanismy přezkumu Výše analyzované nástroje zahrnují řadu různých mechanismů přezkumu. Pokud jde o komplexní informační systémy, jako jsou SIS II, VIS a EURODAC, musí Komise o fungování těchto systémů nebo jejich stavu provádění předložit Evropskému parlamentu a Radě výroční a pololetní zprávy. Nástroje decentralizované výměny informací vyžadují, aby Komise několik let po provedení předložila ostatním orgánům samostatnou hodnotící zprávu: směrnice o uchovávání údajů, švédská iniciativa a opatření ARO musí být vyhodnoceny v roce 2010; prümské rozhodnutí v roce 2012 a ECRIS v roce 2016. Tři dohody PNR stanoví pravidelný přezkum a přezkum ad hoc , a dvě z nich také obsahují ustanovení o skončení platnosti. Europol a Eurojust předkládají výroční zprávy Radě, která je pro informaci poskytuje Evropskému parlamentu. Tyto skutečnosti svědčí o tom, že současná struktura správy informací v EU neumožňuje přijetí jediného hodnotícího mechanismu pro všechny nástroje. S ohledem na tuto rozdílnost má zásadní význam, aby budoucí změna kteréhokoli nástroje v oblasti správy informací brala na zřetel svůj možný dopad na všechna zbývající opatření, která upravují sběr, uchovávání a výměnu osobních údajů v prostoru svobody, bezpečnosti a práva. ZÁSADY POLITIKY ROZVOJE Oddíl 2 popisuje několik iniciativ, které Evropská komise v minulých letech provedla, předložila či zvažovala. Z důvodu rostoucího počtu nových nápadů a stále většího množství předpisů v oblasti vnitřní bezpečnosti a řízení migrace je nezbytné určit základní soubor zásad, které by v příštích letech sloužily jako referenční hodnota pro zavádění návrhů politik a jejich vyhodnocování. Tyto zásady vychází a doplňují obecné zásady stanovené ve smlouvách EU, v judikatuře Evropského soudního dvora a Evropského soudu pro lidská práva a v souvisejících dohodách mezi Evropským parlamentem, Radou a Evropskou komisí. Komise navrhuje vypracovat a provést nové iniciativy a vyhodnotit současné nástroje na základě těchto dvou souborů zásad: Hmotněprávní zásady Ochrana základních práv, zejména práva na soukromí a ochranu údajů Ochranu základních práv osob, která je zakotvena v Listině základních práv Evropské unie, a zejména právo na soukromí a ochranu osobních údajů, bude mít Komise v první řadě na zřeteli, až bude vypracovávat nové návrhy, které zahrnují zpracování osobních údajů v oblasti vnitřní bezpečnosti či řízení migrace. Články Listiny č. 7 a 8 prohlašují, že každý má právo na ‚respektování svého soukromého a rodinného života‘ a ‚ochranu osobních údajů, které se ho týkají.‘[83] Článek 16 Smlouvy o fungování Evropské unie (TFEU), která je závazná pro činnosti členských států, orgánů, agentur a subjektů Unie, znovu potvrzuje právo každého na ‚ochranu osobních údajů, které se jej týkají.‘[84] Až bude Komise vypracovávat nové nástroje, které jsou odkázány na informační technologie, bude se řídit postupem známým jako ‚privacy by design‘, tj. zásadou ochrany soukromí již ve fázi návrhu. To znamená začlenit ochranu osobních údajů do technologické základny navrhovaného nástroje, omezit zpracování údajů na míru nezbytně nutnou pro navrhovaný účel a poskytnout přístup k údajům pouze takovým subjektům, které je ‚musí znát‘.[85] Nutnost Zásah do práva jednotlivce na soukromí ze strany veřejného orgánu může být nutný v zájmu vnitrostátní bezpečnosti, veřejného pořádku nebo předcházení trestné činnosti.[86] Judikatura Evropského soudního dvora pro lidská práva stanovuje tři podmínky, za kterých je takové omezení oprávněné: pokud je zákonné, sleduje legitimní cíl a je v demokratické společnosti nutné. Zásah do práva na soukromí je považován za nutný, pokud reaguje na naléhavou sociální potřebu, je přiměřený sledovanému cíli a důvody, kterými veřejný orgán zásah zdůvodňuje, jsou významné a dostatečné.[87] V případě všech budoucích návrhů politik Komise posoudí očekávaný dopad konkrétní iniciativy na právo jednotlivce na soukromí a ochranu osobních údajů a vysvětlí, proč je takový dopad nutný a proč je navrhované řešení přiměřené legitimním cílům zachování vnitřní bezpečnosti v Evropské unii, předcházení trestné činnosti či řízení migrace. Dodržení předpisů o ochraně osobních údajů bude ve všech případech předmětem kontroly ze strany nezávislého orgánu na vnitrostátní úrovni nebo na úrovni EU. Subsidiarita Komise má v úmyslu zdůvodnit své nové návrhy s ohledem na zásady subsidiarity a proporcionality v souladu s článkem 5 protokolu č. 2 přiloženého k Smlouvě o Evropské unii. Každý nový legislativní návrh bude obsahovat informace, které umožní zhodnotit dodržení zásady subsidiarity, jak je stanoveno v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. Tyto informace budou obsahovat posouzení finančního, hospodářského a sociálního dopadu návrhu a, pokud jde o směrnici, její důsledky pro předpisy, které mají členské státy přijmout.[88] Tyto důvody, ze kterých se dá usoudit, že cílů EU je možné lépe dosáhnout na úrovni EU, budou podloženy kvalitativními údaji. Legislativní návrhy budou brát na zřetel nutnost postupovat tak, aby každá zátěž dopadající na EU, vlády členských států, regionální orgány, hospodářské subjekty a občany byla co nejmenší a přiměřená cíli, jehož má být dosaženo. V případě návrhů, které vyžadují nové mezinárodní smlouvy, budou tyto informace brát v úvahu jejich očekávaný dopad na vztahy s dotčenými třetími zeměmi. Správné řízení rizik Informace se v prostoru svobody, bezpečnosti a práva obvykle vyměňují proto, aby se analyzovalo ohrožení bezpečnosti, rozpoznaly se vývojové tendence trestné činnosti nebo se posoudila rizika v příbuzných oblastech politiky.[89] Riziko často, třebaže ne vždy, souvisí s chováním jednotlivců v minulosti či vzorem chování, který naznačuje přetrvávající riziko v budoucnu. Avšak riziko má vždy být doloženo důkazem, nemá být hypotetické. Přezkoumat nutnost a omezení účelu je nezbytné v případě každého opatření týkajícího se správy informací. Vypracování rizikových profilů – nezaměňovat s rasovým či jiným diskriminačním vytvářením profilů, které je se základními právy neslučitelné – je důležité. Takové profily mohou pomoci při zaměření zdrojů na zvláštní jednotlivce, tím, že se rozpozná ohrožení bezpečnosti a ochrání se oběti trestné činnosti. Procesní zásady [90] Efektivnost nákladů Veřejné služby, které využívají informační technologie, by měly umožnit poskytování lepších služeb daňovým poplatníkům a mít pro ně větší hodnotu. S ohledem na současnou hospodářskou situaci bude cílem všech nových návrhů, zejména pokud se týkají zavedení či modernizování informačních systémů, aby byly co nejvíce nákladově efektivní. Takový přístup bude brát v úvahu již dříve existující řešení, aby se co nejméně překrývaly funkce a co nejvíce se zvýšila možná součinnost. Komise posoudí, zda není možné dosáhnout cílů návrhu lepším využitím stávajících nástrojů. Než navrhne nový systém, zváží také možnost doplnění stávajících informačních systémů o pomocné funkce. Vytváření politik ‚zdola nahoru‘ Při vývoji nových iniciativ se musí co nejdříve využít přínosu všech příslušných zúčastněných subjektů, včetně vnitrostátních orgánů zodpovědných za provádění, hospodářských subjektů a občanské společnosti. Při vytváření politik, které mají na zřeteli zájmy konečných uživatelů, je nutné horizontální myšlení a obsáhlé konzultace.[91] Z tohoto důvodu bude Komise usilovat o zavedení stálé spolupráce s vnitrostátními úředníky a odborníky v rámci struktur Rady, řídících výborů a útvarů ad hoc . Jasné rozdělení odpovědností S ohledem na technickou složitost projektů, týkajících se sběru a výměny informací v prostoru svobody, bezpečnosti a práva, musí být obzvláštní pozornost věnována již počátku procesu vytváření řídících struktur. Zkušenosti s projektem SIS II ukazují, že pokud se zanedbá určení jasných a stálých hlavních cílů, úkolů a odpovědností, může to vést k značnému zvýšení nákladů a zpoždění provádění. Zkušenost s včasným posouzením provádění prümského rozhodnutí svědčí o tom, že decentralizovaná správní struktura také není univerzálním řešením, neboť členské státy nemají k dispozici vedoucího projektu, na kterého by se mohly obrátit se žádostí o radu ohledně finančních a technických hledisek provádění. Budoucí agentura IT by v budoucnu měla umět správcům informačních systémů v prostoru svobody, bezpečnosti a práva takovou technickou konzultaci poskytnout. Nabídne také platformu pro rozsáhlé zapojení zúčastněných subjektů do provozního řízení a rozvoje informačních systémů. Aby bylo možné zabránit překročení nákladů a zpoždění lhůt vyplývajících z měnících se potřeb, nebude v prostoru svobody, bezpečnosti a práva vyvinut žádný nový informační systém, zejména pokud je rozsáhlý, aniž by se dříve s konečnou platností nepřijaly základní právní nástroje, které stanovují jeho účel, oblast působnosti, funkce a technické podrobnosti. Přezkum a ustanovení o skončení platnosti (‚sunset clauses‘) Komise vyhodnotí každý nástroj, který je uvedený v tomto sdělení. Provede to s ohledem na veškeré stávající nástroje v oblasti správy informací. Výsledkem by měl být spolehlivý obrázek toho, jak jednotlivé nástroje fungují v širším prostředí vnitřní bezpečnosti a řízení migrace. Tam, kde je to vhodné, budou budoucí návrhy zahrnovat povinnost vypracovat výroční zprávu, pravidelné přezkumy a přezkumy ad hoc , a také ustanovení o skončení platnosti. Stávající nástroje budou zachovány pouze v případě, pokud budou i nadále sloužit legitimním účelům, pro které byly vytvořeny. Příloha II stanoví ohledně každého nástroje uvedeného v tomto sdělení přezkum údajů a mechanismu. VÝHLED DO BUDOUCNA Toto sdělení poprvé poskytuje srozumitelný a úplný souhrn platných, prováděných a zvažovaných opatření na úrovni EU, která upravují sběr, uchovávání a přeshraniční výměnu osobních údajů pro účely vynucování práva či řízení migrace. Dává občanům přehled o tom, jaké informace se sbírají, uchovávají a vyměňují, za jakým účelem a kým. Je to průhledný referenční nástroj pro zúčastněné subjekty, které se chtějí aktivně zapojit do diskuze o tom, kam se bude politika EU v této oblasti v budoucnu ubírat. Zároveň je první reakcí na výzvu Evropské rady vyvinout na úrovni EU nástroje pro správu informací v souladu se strategií EU pro správu informací[92] a zamyslet se nad potřebou evropského modelu pro výměnu informací.[93] Komise zamýšlí v návaznosti na toto sdělení předložit v roce 2012 sdělení o evropském modelu pro výměnu informací.[94] Za tímto účelem zahájila Komise v lednu 2010 ‚mapování informací‘ o právních základech a praktickém fungování výměny informací o trestné činnosti a jiných údajů o ní mezi členskými státy, výsledky mapování zamýšlí Komise předložit Radě a Evropskému parlamentu v roce 2011.[95] A konečně tímto sdělením Komise poprvé předkládá svou vizi obsáhlých zásad, kterými se hodlá řídit při budoucím vývoji nástrojů pro sběr údajů, jejich uchovávání a výměnu. Tyto zásady budou také využity při vyhodnocování stávajících nástrojů. Přijetí tohoto zásadového přístupu k vývoji politik a jejich vyhodnocení, který plně respektuje základní práva občanů, by mělo zlepšit soudržnost a efektivnost současných a budoucích nástrojů. PŘÍLOHA I Následující údaje a příklady mají poskytnout přehled praktického využití opatření v oblasti správy informací, která jsou v současnosti uplatňována. Schengenský informační systém (SIS) Celkový počet záznamů v SIS vložených do databáze centrálního systému SIS (C.SIS)[96] | Kategorie záznamů | 2007 | 2008 | 2009 | Bankovky | 177 327 | 168 982 | 134 255 | Nevyplněné doklady | 390 306 | 360 349 | 341 675 | Palné zbraně | 314 897 | 332 028 | 348 353 | Vydané dokumenty | 17 876 227 | 22 216 158 | 25 685 572 | Vozidla | 3 012 856 | 3 618 199 | 3 889 098 | Stíhané osoby (přezdívky) | 299 473 | 296 815 | 290 452 | Stíhané osoby (vlastní jméno) | 859 300 | 927 318 | 929 546 | Z nichž: | Osoby, o jejichž zatčení za účelem vydání se žádá | 19 119 | 24 560 | 28 666 | Státní příslušníci třetích zemí uvedení na seznamu osob se zákazem vstupu | 696 419 | 746 994 | 736 868 | Pohřešované dospělé osoby | 24 594 | 23 931 | 26 707 | Pohřešované mladistvé osoby | 22 907 | 24 628 | 25 612 | Svědci nebo osoby, které mají být předvolány před soud | 64 684 | 72 958 | 78 869 | Osoby, jež by měly být předmětem zvláštního sledování na základě hrozby, kterou představují pro veřejnou nebo vnitrostátní bezpečnost | 31 568 | 34 149 | 32 571 | Osoby, jež by měly být předmětem zvláštního sledování na základě hrozby pro vnitrostátní bezpečnost | 9 | 98 | 253 | Celkem | 22 933 370 | 27 919 849 | 31 618 951 | EURODAC – Pohyb žadatelů o azyl, kteří předložili nové žádosti v tomtéž členském státě či v jiných členských státech (2008) Členský stát, ve kterém byla předložena první žádost o azyl[97] | Druhé žádosti celkem | Počet opatření přijatých v roce 2009 | Předcházející nepříznivé skutečnosti (osobě byl zamítnut vstup) | 379 | Ztracené odcizené pasy nebo pasy se zrušenou platností (zabavené doklady) | 56 | Celní informační systém (CIS) Celkový počet případů vložených do databáze CIS (2009)[99] | Opatření | CIS (na základě úmluvy CIS) | Vytvořené spisy | 2 007 | Spisy v současnosti probíhajících případů | 274 | Spisy, jež jsou předmětem konzultace | 11 920 | Zrušené spisy | 1 355 | Švédská iniciativa Případy využití švédské iniciativy pro účely vyšetřování trestných činů[100] | Zabití | V roce 2009 došlo k pokusu o zabití v hlavním městě jednoho členského státu. Police odebrala biologický vzorek ze skleničky, ze které podezřelá osoba pila. Extrakcí DNA z tohoto vzorku soudní znalci vytvořili profil DNA. Porovnání tohoto profilu s jinými referenčními profily ve vnitrostátní databázi DNA neukázalo žádnou shodu. Policejní síly podílející se na vyšetřování proto zaslaly prostřednictvím svého prümského kontaktního místa žádost o porovnání s referenčními profily DNA zaregistrovanými jinými členskými státy, které byly na základě prümského rozhodnutí nebo prümské dohody oprávněny k výměně takových údajů. Z tohoto přeshraničního porovnání vyplynula „shoda“. Policejní síly podílející se na vyšetřování požádaly na základě švédské iniciativy o dodatečné údaje o podezřelé osobě. Do 36 hodin obdrželo jejich národní kontaktní místo odpověď od několika dalších členských států, což policii umožnilo zjistit totožnost podezřelé osoby. | Znásilnění | V roce 2003 byla znásilněna žena podezřelou osobou, jejíž totožnost nebyla známa. Policie shromáždila na oběti vzorky, ale profil DNA získaný z daného vzorku nesouhlasil s žádným referenčním profilem ve vnitrostátní databázi DNA. Žádost o porovnání DNA zaslaná prümským kontaktním místem dalším členským státům, které byly na základě prümského rozhodnutí nebo prümské dohody oprávněny k výměně údajů o DNA, přinesla „shodu“. Policejní síly podílející se na vyšetřování poté požádaly na základě švédské iniciativy o dodatečné údaje o podezřelé osobě. Jejich národní kontaktní místo obdrželo odpověď do 8 hodin, což policii umožnilo zjistit totožnost podezřelé osoby. | Prümské rozhodnutí „Shody“, které získalo Německo při přeshraničním porovnání profilů DNA, uvedené podle druhu trestného činu (2009)[101] | Shody podle typu trestného činu | Rakousko | Španělsko | Lucembursko | Nizozemsko | Slovinsko | Trestné činy proti veřejným zájmům | 32 | 4 | 0 | 5 | 2 | Trestné činy proti osobní svobodě | 9 | 3 | 5 | 2 | 0 | Sexuální trestné činy | 40 | 22 | 0 | 31 | 4 | Trestný čin spáchaný proti osobě | 49 | 24 | 0 | 15 | 2 | Jiné trestní činy | 3 005 | 712 | 18 | 1 105 | 71 | Směrnice o uchovávání údajů Příklady členských států, které odhalily případy trestné činnosti prostřednictvím uchovávání údajů[102] | Vražda | Policejnímu orgánu členského státu se podařilo vypátrat skupinu vrahů zodpovědných za rasově motivovanou vraždu šesti osob. Pachatelé se snažili zamezit dopadení tak, že změnili své SIM karty. Jejich totožnost však byla odhalena díky seznamu volaných čísel a identifikátorům mobilních telefonů. | Zabití | Policejní orgán mohl potvrdit zapojení dvou podezřelých do případu zabití tak, že provedl analýzu dopravních údajů z mobilního telefonu oběti. To kriminální polici umožnilo sestavit plán cesty, kterou oběť a dva podezřelí společně ujeli. | Vloupání | Orgány vypátraly zločince zodpovědného za 17 vloupání tak, že prostudovaly dopravní údaje z jeho anonymně předplacené SIM karty. Místo pobytu zločince se orgánům podařilo zjistit díky určení totožnosti jeho partnerky. | Podvod | Vyšetřovatelé odhalili podvod, za nímž stála skupina zločinců, která na internetu nabízela drahé automobily k zakoupení „v hotovosti“ a která systematicky okrádala osoby, jež si svá vozidla přišly koupit. Prostřednictvím adresy IP mohla policie vypátrat předplatitele a zatknout zločince. | Spolupráce finanční zpravodajské jednotky (FIU) Celkový počet žádostí o informace, které podaly národní finanční zpravodajské jednotky FIU prostřednictvím FIU.NET[103] | Rok | Žádosti o informace | Aktivní uživatelé | 2007 | 3 133 | 12 členských států | 2008 | 3 084 | 13 členských států | 2009 | 3 520 | 18 členských států | Spolupráce úřadu pro vymáhání majetku (ARO) Žádosti týkající se vysledování majetku, které předložily členské státy a zpracoval Europol[104] | Rok | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | Žádosti | 5 | 57 | 53 | 133 | Z nichž: | Případy týkající se podvodů | 29 | Případy týkající se praní peněz | 26 | Případy týkající se drog | 25 | Případy týkající se jiných trestných činů | 18 | Případy týkající se drog a praní peněz | 19 | Případy týkající se podvodů a praní peněz | 7 | Případy týkající se více trestných činů | 9 | Případy konfiskace majetku, které zpracoval Eurojust (2006–2007)[105] | Druhy případů | Případy zahájené z iniciativy těchto států | Případy týkající se trestné činnosti proti životnímu prostředí | 1 | Německo | 27 % | Případy týkající se účasti na zločinném spolčení | 5 | Nizozemsko | 21 % | Případy týkající se obchodu s drogami | 15 | Spojené království | 15 % | Případy týkající se daňových podvodů | 8 | Finsko | 13 % | Případy týkající se podvodů | 8 | Francie | 8 % | Případy týkající se podvodů v oblasti DPH | 1 | Španělsko | 6 % | Případy týkající se praní peněz | 9 | Portugalsko | 4 % | Případy týkající se korupce | 1 | Švédsko | 2 % | Případy týkající se trestné činnosti proti majetku | 2 | Dánsko | 2 % | Případy týkající se obchodu se zbraněmi | 1 | Lotyšsko | 2 % | Případy týkající se padělání a pirátství výrobků | 2 | Případy týkající se podvodů se zálohami | 2 | Případy týkající se padělání administrativních dokumentů | 1 | Případy trestné činnosti týkající se vozidel | 1 | Případy týkající se terorismu | 1 | Případy týkající se padělání | 2 | Případy týkající se obchodu s lidmi | 1 | Platformy počítačové trestné činnosti Příklady francouzské platformy počítačové trestné činnosti, Pharos, vyšetřující případy počítačové trestné činnosti[106] | Dětská pornografie | Uživatel internetu upozornil Pharos na existenci blogu obsahujícího fotografie a obrázky typu kresleného filmu, na nichž bylo zobrazeno pohlavní zneužívání dítěte. Vydavatel blogu, který byl na jednom z obrázků nahý, ve svém blogu s dětmi rovněž navazoval pochybné kontakty. Vyšetřovatelé identifikovali jako hlavního podezřelého soukromého učitele matematiky. Při prohlídce jeho domu bylo objeveno 49 videozáznamů s dětskou pornografií. Z vyšetřování rovněž vyplynulo, že organizoval soukromé vyučování v místě svého bydliště. Obžalovaný byl následně obviněn a odsouzen k podmínečnému trestu. | Pohlavní zneužívání dítěte | Francouzská policie byla informována o osobě, jež na internetu nabízela finanční odměnu za pohlavní styk s dítětem. Detektiv z platformy Pharos vydávající se za nezletilého navázal kontakt s podezřelým, který mu nabízel za pohlavní styk hotovost. Následný internetový chat umožnil platformě Pharos identifikovat adresu internetového protokolu podezřelého, a tak ji přivedl na stopu ve městě proslulém velkým množstvím případů pohlavního zneužívání dítěte. Obžalovaný byl následně obviněn a odsouzen k podmínečnému trestu. | Europol Příklady přínosu Europolu v oblasti boje proti závažné trestné činnosti přeshraničního charakteru[107] | Operace Andromeda | V prosinci 2009 Europol napomohl při provádění rozsáhlé policejní operace přeshraničního charakteru zaměřené proti síti obchodu s drogami s kontakty ve 42 zemích. Sít měla svou základnu v Belgii a Norsku a obchodovala s drogami z Peru, které se přes Nizozemsko dostávaly do Belgie, Spojeného království, Itálie a dalších členských států. Policejní operace byla koordinována Europolem; soudní spolupráce Eurojustem. Zúčastněné orgány zřídily mobilní kancelář v Pise a Europol provozní prostory v Haagu. Europol propojil informace mezi podezřelými osobami a vypracoval zprávu, jež popisuje zločineckou síť. | Účastníci: | Itálie, Nizozemsko, Německo, Belgie, Spojené království, Litva, Norsko a Eurojust. | Výsledky | Policejní síly, které se operace zúčastnily, zadržely 48,877 kg kokainu, 10 kg heroinu, 6000 tabletek extáze, dvě palné zbraně, pět padělaných občanských průkazů a 43 000 EUR v hotovosti. Dále zatkly 15 osob. | Operace Typhon | Od dubna 2008 do února 2010 Europol poskytl analytickou podporu policejním silám z 20 zemí, které se na operaci Typhon podílely. V této rozsáhlé operaci zaměřené proti síti pedofilů, kteří distribuovali dětskou pornografii prostřednictvím rakouských internetových stránek, Europol poskytl technickou podporu a kriminální zpravodajské analýzy na základě fotografií pocházejících z Rakouska. Poté posoudil spolehlivost údajů, roztřídil je a připravil vlastní zpravodajský materiál. Propojením údajů s informacemi obsaženými ve svém analytickém pracovním souboru vypracoval 30 zpravodajských informací, které byly impulsem k zahájení vyšetřování v mnoha zemích. | Zúčastněné země: | Rakousko, Belgie, Bulharsko, Kanada, Dánsko, Francie, Německo, Maďarsko, Itálie, Litva, Lucembursko, Malta, Nizozemsko, Polsko, Rumunsko, Slovensko, Slovinsko, Španělsko, Švýcarsko a Spojené království. | Výsledky | Jednotky, které se operace zúčastnily, zjistily totožnost 286 podezřelých osob, zatkly 118 podezřelých osob, a zachránily tak pět obětí ve čtyřech zemích, jež byly v tomto případě zneužity. | Eurojust Příklady rozsáhlých soudních operací přeshraničního charakteru zaměřených proti závažné trestné činnosti, jejichž koordinaci prováděl Eurojust[108] | Obchod s lidmi a financování terorismu | V květnu 2010 Eurojust koordinoval přeshraniční operaci, která vedla k zatčení pěti členů sítě organizovaného zločinu činné v Afghánistánu,Pákistánu,Rumunsku,Albánii a Itálii. Skupina dodávala afghánským a pákistánským státním příslušníkům pozměněné doklady a propašovala je přes Írán,Turecko a Řecko do Itálie. Po příjezdu do Itálie byli migranti dále nasměrováni do Německa,Švédska,Belgie,Spojeného království a Norska. Výtěžek z tohoto nedovoleného obchodu měl financovat terorismus. | Podvod týkající se bankovních karet | Koordinací policejní a soudní spolupráce přeshraničního charakteru Europol a Eurojust přispěly k odhalení podvodné sítě bankovních karet působící v Irsku, Itálii, Nizozemsku, Belgii a Rumunsku. Tato síť odcizila identifikační údaje zhruba 15 000 platebních karet, a způsobila tak ztrátu ve výši 6 5 milionu EUR. Před zahájením této operace, která vedla v červenci 2009 k zatčení 24 osob, umožnili policejní soudci z Belgie, Irska, Itálie, Nizozemska a Rumunska vydání evropského zatýkacího rozkazu a vyřízení žádostí o telefonní odposlechy proti podezřelým osobám. | Obchod s lidmi a drogami | Po koordinační schůzce zorganizované Eurojustem v březnu 2009 zatkly italské, nizozemské a kolumbijské orgány 62 osob podezřelých z obchodu s lidmi a drogami. Prostřednictvím této sítě se obchodovalo se zranitelnými ženami, které se tak dostaly z Nigérie do Nizozemska a byly poté nuceny pracovat jako prostitutky v Itálii, Francii a Španělsku. Výtěžek z prostituce síti umožnil financovat nákup kokainu v Kolumbii, který byl poté lodí převážen ke spotřebě do EU. | Jmenná evidence cestujících (PNR) Příklady analýzy PNR, jež umožnila shromáždit informace pro účely vyšetřování závažných trestných činů přeshraničního charakteru[109] | Obchodování s dětmi | Analýza PNR ukázala, že tři děti bez doprovodu cestovaly z členského státu EU do třetí země, aniž by byla známa totožnost osoby, která se s dětmi po jejich příjezdu setká. Orgány třetí země byly po odjezdu upozorněny policí členského státu a zatkly osobu, která na místě na děti čekala. Jednalo se o pachatele sexuálního trestného činu, který měl záznam v daném členském státu. | Obchodování s lidmi | Analýza PNR odhalila skupinu provozující obchod s lidmi a pohybující se pokaždé na téže trase. Pachatelé používali falešné dokumenty pro registraci k letu v rámci EU a platné dokumenty k současné registraci k jinému letu směřujícímu do třetí země. Teprve v letištní hale nastoupili do letadla směřujícího do země EU. | Podvod týkající se kreditních karet | Několik rodin cestovalo do členského státu EU, přičemž jejich letenky byly zakoupeny prostřednictvím odcizených kreditních karet. Z průzkumu vyplynulo, že skupina zločinců tyto karty použila k nákupu letenek a poté je volně prodala prostřednictvím dálkových služeb klientských telefonních center. Údaje PNR byly spojovacím článkem mezi cestujícími na jedné straně a kreditními kartami a prodejci na straně druhé. | Obchodování s drogami | Policejní orgán členského státu obdržel informaci o muži údajně zapojeném do obchodu s drogami pocházejícími ze třetí země. Pohraniční stráž však u muže v okamžiku jeho příjezdu do EU nic nenašla. Z analýzy PNR vyplynulo, že s tímto mužem vždy cestoval společník. Díky kontrole provedené u společníka bylo objeveno velké množství drog. | Program sledování financování terorismu (TFTP) Příklady informací, jež byly získány prostřednictvím TFTP pro účely vyšetřování teroristických útoků[110] | Teroristický útok v Barceloně v roce 2008 | V lednu roku 2008 bylo v Barceloně zatčeno deset podezřelých osob v souvislosti se zmařeným pokusem o útok na systém městské hromadné dopravy. TFTP byl využit ke zjištění vazeb podezřelých osob na Asii, Afriku a Severní Ameriku. | Transatlantický teroristický útok pomocí tekuté bomby v roce 2006 | Informace TFTP byly použity k vyšetřování a odsouzení osob v souvislosti se zmařeným útokem ze srpna 2006, který měl způsobit výbuch bomby na desíti transatlantických leteckých linkách směřujících ze Spojeného království do Spojených států a Kanady. | Bombové útoky v Londýně v roce 2005 | Údaje TFTP měly vyšetřovatele přivést na novou stopu, potvrdit totožnost podezřelých osob a odhalit vazby mezi osobami zodpovědnými za útok. | Bombové útoky v Madridu v roce 2004 | Údaje TFTP byly poskytnuty několika členským státům, aby jim pomohly při vyšetřováních zahájených v důsledku tohoto útoku. | PŘÍLOHA II Tabulka s přehledem již platných nástrojů, nástrojů ve stavu provádění či nástrojů zvažovaných | Nástroj | Souvislosti | Účel(y) | Struktura | Rozsah osobních údajů | Přístup k údajům | Ochrana údajů | Uchovávání údajů | Stav provádění | Přezkum | | Schengenský informační systém (SIS) |Iniciativa členských států. |Udržovat v rámci schengenského prostoru veřejnou bezpečnost, včetně vnitrostátní bezpečnosti, a usnadňovat pohyb osob s využitím informací sdělovaných prostřednictvím tohoto systému. |Centralizovaná: N.SIS (vnitrostátní části) napojené svým rozhraním na systém C.SIS (centrální část). |Jména a přezdívky, tělesné znaky, místo a datum narození, státní příslušnost a informace o tom, zda je osoba ozbrojená či násilná. Záznamy v SIS se týkají několika odlišných skupin osob. |Policie, pohraniční policie, celní úřady a soudní orgány mají přístup ke všem údajům; imigrační orgány a konzulární úřady mají přístup k seznamům osob se zákazem vstupu a ztraceným a odcizeným dokladům. Europol a Eurojust mají přístup k některým údajům. |Úmluva Rady Evropy č. 108 a doporučení Rady Evropy č. R (87) 15 upravující používání osobních údajů v policejním sektoru. |Osobní údaje vložené do SIS za účelem pátrání po osobách se mohou uchovávat pouze po dobu nezbytnou pro splnění účelu, pro který byly poskytnuty, nejdéle však tři roky. Údaje o osobách, jež jsou předmětem zvláštního sledování na základě hrozby, kterou představují pro veřejnou nebo vnitrostátní bezpečnost, musí být po roce vymazány. |Systém SIS se plně uplatňuje ve 22 členských státech a ve Švýcarsku, Norsku a na Islandu. Spojené království a Irsko se účastní SIS, s výjimkou záznamů o státních příslušnících třetích zemí, kteří jsou uvedeni na seznamu se zákazem vstupu. Předpokládá se brzké provedení tohoto opatření Bulharskem, Rumunskem a Lichtenštejnskem. |Signatáři mohou navrhovat změny Schengenské úmluvy. Pozměněné znění by mělo být jednomyslně přijato a parlamenty ratifikováno. | | Schengenský informační systém II (SIS II) |Iniciativa Komise. |Zajistit vysokou úroveň bezpečnosti v prostoru svobody, bezpečnosti a práva a usnadňovat pohyb osob s využitím informací sdělovaných prostřednictvím tohoto systému. |Centralizovaná, N.SIS II (vnitrostátní části) napojené svým rozhraním na systém CS-SIS (centrální část). SIS II bude fungovat na zabezpečené síti s-TESTA. |Kategorie údajů v SIS a otisky prstů, fotografie, kopie evropského zatýkacího rozkazu, záznamy o zneužití totožnosti a vazby mezi různými záznamy. Záznamy v SIS II se týkají několika odlišných skupin osob. |Policie, pohraniční policie, celní úřady a soudní orgány budou mít přístup ke všem údajům; imigrační