EVROPSKÁ KOMISE V Bruselu dne 1.2.2017 COM(2017) 48 final ZPRÁVA KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU A RADĚ Zpráva o fungování evropského trhu s uhlíkem



Obsah 1. ÚVOD 2. INFRASTRUKTURA SYSTÉMU EU ETS 2.1. Zahrnuté činnosti, zařízení a provozovatelé letadel 2.2. Registr Unie 3. FUNGOVÁNÍ TRHU S UHLÍKEM V ROCE 2015 3.1. Nabídka: povolenky uvedené do oběhu 3.1.1. Strop emisí 3.1.2. Vydané povolenky 3.1.2.1. Bezplatné povolenky 3.1.2.2. Program NER 300 3.1.2.3. Dražby povolenek 3.1.2.4. Odchylka od plného obchodování s povolenkami formou aukce u energetického odvětví 3.1.3. Mezinárodní kredity 3.2. Poptávka: povolenky vyjmuté z oběhu 3.3. Zajišťování rovnováhy mezi nabídkou a poptávkou 4. LETECKÁ DOPRAVA 5. DOZOR NAD TRHEM

5.1. Právní povaha emisních povolenek a nakládání s nimi z daňového hlediska 6. MONITOROVÁNÍ, VYKAZOVÁNÍ A OVĚŘOVÁNÍ EMISÍ 7. PŘEHLED SPRÁVNÍCH ÚPRAV V ČLENSKÝCH STÁTECH 8. SOULAD A PROSAZOVÁNÍ 9. ZÁVĚRY A VÝHLED DO BUDOUCNA

1.ÚVOD Systém EU pro obchodování s emisemi (dále jen „systém EU ETS) je od roku 2005 základním stavebním kamenem strategie EU pro nákladově efektivní snížení emisí skleníkových plynů produkovaných průmyslem a energetickým odvětvím. Systém výrazně přispívá k dosažení cíle EU v oblasti snižování emisí do roku 2020 – EU je na nejlepší cestě svůj cíl splnit a dokonce i překonat. Má-li však být dosaženo cíle snížit do roku 2030 emise nejméně o 40 %, na němž se lídři EU dohodli v říjnu 2014 v rámci politiky EU v oblasti klimatu a energetiky do roku 2030, je potřeba zajistit trvalý pokrok. Tento domácí cíl bude společně plnit celá EU, a to nákladově efektivním způsobem a prostřednictvím snižování emisí v odvětvích spadajících do systému ETS i v odvětvích mimo něj. Správně fungující, reformovaný systém EU ETS utvoří základní mechanismus pro splnění tohoto cíle, který odpovídá snížení emisí v odvětvích zahrnutých do systému EU ETS o 43 % oproti roku 2005. V červenci 2015 Komise předložila legislativní návrh na revizi systému EU ETS pro příští desetiletí. Reforma a revize systému EU ETS je nedílnou součástí snahy dosáhnout odolné energetické unie, která je klíčovou oblastí politiky stávající Komise. Hlavní aspekty návrhu Komise z července 2015 ohledně revize systému EU ETS pro čtvrtou fázi (2021–2030): o aktualizaci referenčních hodnot tak, aby odrážely technologický pokrok o cílenější vymezení skupin úniku uhlíku o lepší přizpůsobení množství přidělovaných bezplatných povolenek úrovním produkce V těchto členských státech s nižšími příjmy budou nadále dostupné bezplatné povolenky pro modernizaci energetického odvětví. Celkové množství povolenek se má oproti současné míře 1,74 % od roku 2021 ročně snižovat o 2,2 % Cílenější přidělování bezplatných povolenek, což zahrnuje: Inovační a investiční výzvy spojované s přechodem na nízkouhlíkové hospodářství pomáhá průmyslu a energetickému odvětví naplnit několik podpůrných mechanismů. oDva nové fondy: fond inovací – rozšiřuje stávající podporu demonstrací inovativních technologií, aby se inovace začaly prosazovat v průmyslu; modernizační fond – usnadňuje investice do modernizace energetického odvětví a rozsáhlejších energetických systémů a zlepšuje energetickou účinnost v deseti členských státech s nižšími příjmy. V červenci 2016 Komise předložila balíček opatření zaměřujících se na urychlení přechodu k nízkým emisím uhlíku ve všech odvětvích hospodářství v Evropě. Jeden z legislativních návrhů stanovuje pro členské státy závazné cíle emisí skleníkových plynů za rok na období 2021–2030 pro odvětví, která nejsou regulovaná v rámci systému EU ETS. Nový rámec celkově vychází ze zásad spravedlnosti, solidarity, nákladové efektivity a integrity životního prostředí. Silnější, lépe fungující evropský trh s uhlíkem má potenciál výrazně přispět k přechodu k nízkouhlíkovému a energeticky bezpečnějšímu hospodářství v Evropě. Jako první velký celosvětový a zároveň největší trh s uhlíkem systém EU ETS rovněž významným způsobem přispívá ke globálnímu úsilí dohodnutému vloni v prosinci v Paříži v rámci první celosvětové univerzální dohody o změně klimatu. První zpráva o stavu evropského trhu s uhlíkem byla zveřejněna v listopadu 2012 (dále jen „zpráva o trhu s uhlíkem z roku 2012“). Jejím účelem bylo analyzovat fungování trhu s uhlíkem a zvážit, zda je s ohledem na rostoucí přebytek povolenek zapotřebí zavést regulační opatření. V souvislosti s první zprávou o stavu energetické unie, vydanou v listopadu 2015, Evropská komise přijala druhou zprávu o fungování evropského trhu s uhlíkem (dále jen „zpráva o trhu s uhlíkem z roku 2015“) v rámci zprávy o pokroku v oblasti klimatu. Tato zpráva zahrnovala roky 2013 a 2014 a představila rovněž určité iniciativy přijaté v roce 2015. Aktuální zpráva o fungování evropského trhu s uhlíkem požadovaná na základě čl. 10 odst. 5 a čl. 21 odst. 2 směrnice 2003/87/ES (dále jen „směrnice o systému EU ETS“) zahrnuje rok 2015, avšak představuje rovněž některé iniciativy navržené nebo dohodnuté v roce 2016. Pokud není uvedeno jinak, údaje použité při sestavování této zprávy byly získány z veřejně dostupných zdrojů a Komisi byly k dispozici před červnem 2016. Obecné informace o různých aspektech systému EU ETS, které již byly obsažené v předchozích zprávách o trhu s uhlíkem, jsou ve zprávě uvedené v rámečcích.



2.INFRASTRUKTURA SYSTÉMU EU ETS 2.1Zahrnuté činnosti, zařízení a provozovatelé letadel Systém EU ETS funguje v 28 členských státech EU, na Islandu, Lichtenštejnsku a Norsku. Zahrnuje přibližně 11 000 elektráren a výrobních zařízení i emise z přibližně 520 leteckých společností létajících mezi evropskými letišti. Systém se vztahuje přibližně na 45 % emisí skleníkových plynů v EU. Počínaje třetí fází (2013–2020) patří mezi odvětví se stacionárními zařízeními spadajícími do systému EU ETS energeticky náročná průmyslová odvětví, včetně elektráren a dalších spalovacích zařízení o jmenovitém tepelném příkonu > 20 MW (s vyloučením zařízení pro spalování nebezpečného nebo komunálního odpadu), ropných rafinérií, koksoven, výroby železa a oceli, cementového slínku, skla, vápna, cihel, keramických materiálů, buničiny, papíru a lepenky, hliníku, petrochemických produktů, amoniaku, kyseliny dusičné, kyseliny adipové, glyoxalu a glyoxylové kyseliny, zachycování CO2, potrubní přepravy a geologického ukládání CO2. V oblasti letecké dopravy je rozsah systému EU ETS pro období do konce roku 2016 omezen na lety uvnitř EHP. Do systému EU ETS jsou zahrnuty emise oxidu uhličitého (CO2), emise oxidu dusného (N2O) z výroby kyseliny dusičné, kyseliny adipové, glyoxylové kyseliny a glyoxalu a emise zcela fluorovaných uhlovodíků (PFC) z výroby hliníku. Členské státy EU mohou do systému EU ETS zařadit i další odvětví a emise skleníkových plynů (postup na základě projevu vůle).

Na základě zpráv podle článku 21 předložených v roce 2016 za rok 2015 je v současnosti celkem téměř 10 950 povolených zařízení v porovnání s asi 11 200 v předchozím roce a asi 11 400 rok před tím. I v roce 2015 jsou palivy spalovanými v rámci činností zahrnutých do systému EU ETS v drtivé většině fosilní paliva. Avšak 27 členských států rovněž vykázalo používání biomasy v téměř 2 000 zařízeních (1966, 18 % všech zařízení). Pouze 4 členské státy (Francie, Lichtenštejnsko, Litva, Malta) nevykázaly žádné používání biomasy. Informace o emisích souvisejících s biomasou nebyly ve všech zprávách členských států podle článku 21 úplné (Dánsko, Irsko, Lotyšsko, Portugalsko, Rumunsko), avšak na základě skutečně poskytnutých údajů emise z použité biomasy činily přibližně 125 milionů tun CO2 (asi 7 % emisí vykázaných v systému EU ETS). Pouze dva členské státy (Německo a Švédsko) vykázaly používání biopaliv v malém množství u celkem čtyř provozovatelů letadel. V rámci kategorií podle emisí vyprodukovaných za rok údaje za rok 2015 ukazují, že stejně jako v roce 2014 zůstává 72 % zařízení v kategorii A, 21 % v kategorii B a pouhých 7 % v kategorii C. Více než 5 700 zařízení (bez informačních technologií) bylo v roce 2015 vykázáno jako „zařízení s nízkými emisemi“ (57 % celkového počtu, bez informačních technologií). Vysoký podíl zařízení s nízkými emisemi a zařízení kategorie A potvrzuje, že struktura systému pro monitorování, vykazování a ověřování založená na úrovních přesnosti a dalších zjednodušeních a vytvořená s ohledem na zásadu proporcionality má velký význam. Přestože rozdělení zařízení do kategorií A, B a C a zařízení s nízkými emisemi v členských státech obecně sleduje stejný celkový trend, větší rozdíly existují v zahrnutých průmyslových odvětvích či činnostech. Ve všech členských státech se nacházejí zařízení zapojená do systému EU ETS, v nichž probíhají spalovací procesy. Dalšími činnostmi, které vykázala většina členských států, jsou rafinace ropy a výroba oceli, cementu, vápna, skla, keramických materiálů a buničiny a papíru. Pouze dvě země (Francie a Norsko) uvedly, že v nich na základě vydaných povolení probíhají činnosti v oblasti zachycování a ukládání CO2. Pokud jde o činnosti v systému EU ETS dodatečně uvedené v souvislosti s emisemi jiných skleníkových plynů než CO2, podle zpráv byla v 13 zemích (Německo, Španělsko, Francie, Řecko, Island, Itálie, Nizozemsko, Norsko, Rumunsko, Švédsko, Slovinsko, Slovensko a Spojené království) vydána povolení pro výrobu surového hliníku a zcela fluorované uhlovodíky (PFC), zatímco pro výrobu kyseliny dusičné a N2O byla vydána povolení v 20 zemích (výjimkami byly Kypr, Dánsko, Estonsko, Irsko, Island, Lichtenštejnsko, Lucembursko, Lotyšsko, Malta, Portugalsko a Slovinsko). Ostatní odvětví spojená s emisemi N2O jsou vykazovaná pouze ve třech členských státech, přičemž se jedná o výrobu kyseliny adipové (Německo, Francie a Itálie) a výrobu glyoxalu a kyseliny glyoxylové (Německo a Francie). Jak bylo uvedeno v roce 2015, jen velmi malý počet členských států dosud využil možnosti vyloučit ze systému EU ETS malé producenty emisí v souladu s článkem 27 směrnice o systému EU ETS. Směrnice tuto možnost poskytuje proto, aby se ještě více snížily administrativní náklady malých producentů emisí, přičemž tato možnost je přípustná v případech, kdy jsou zavedena odpovídající opatření ke snižování emisí skleníkových plynů. Podle zpráv předložených v roce 2016 využívá tuto možnost 8 zemí (Německo, Španělsko, Francie, Chorvatsko, Island, Itálie, Slovinsko a Spojené království), a to především u zařízení, v nichž probíhají spalovací procesy a výroba keramických materiálů. Oproti 3,9 milionu tun CO2 z roku 2014 a 4,7 milionu tun CO2 z roku 2013 činí celkové emise vyloučené v roce 2015 přibližně 4 miliony tun CO2 (tedy asi 0,22 % celkových ověřených emisí). Stojí za zmínku, že podle zpráv předložených členskými státy podle článku 21 v roce 2016 pouze velmi malý počet členských států využil ustanovení nabízeného článkem 13 nařízení o monitorování a vykazování (MRR), které v případech s nízkým rizikem umožňuje povolit používání zjednodušených monitorovacích plánů. Používání v případě zařízení vykazují pouze Belgie (Flandry), Francie, Chorvatsko, Maďarsko, Lichtenštejnsko a Litva a v případě letecké dopravy pouze Finsko, Island a Polsko. Pokud jde o zahrnuté provozovatele letadel, v porovnání s více než 610 vykázanými provozovateli letadel za rok 2014 je počet provozovatelů s monitorovacími plány v rámci systému EU ETS nyní za rok 2015 menší než 530. 2.2Registr Unie Registr Unie sleduje vlastnictví povolenek a transakce související s povolenkami podobně jako banka, zaznamenává množství držené na účtech a transakce mezi účty. Tento jednotný registr provozuje a udržuje Komise, přičemž národní správci registru ve všech 31 zemích zapojených do systému EU ETS zůstávají kontaktním místem pro zástupce více než 20 000 účtů (společnosti nebo fyzické osoby). Jednotný registr nabízí evropským producentům emisí, obchodníkům a 31 vnitrostátním orgánům prostředky umožňující v rámci systému EU ETS obchodovat: např. přidělovat bezplatné povolenky provozovatelům stacionárních zařízení a letadel, zaznamenávat emise producentů emisí (ze stacionárních zařízení a letecké dopravy), umožnit producentům emisí, profesionálním obchodníkům i fyzickým osobám provádět uzavřené obchody, tj. převádět povolenky mezi účty, umožnit producentům emisí kompenzovat emise prostřednictvím odevzdaných povolenek. Kromě toho registr slouží k provádění rozhodnutí o sdílení úsilí* a k dražbě povolenek. Zároveň registr Unie zúčastněným zemím umožňuje dodržovat pravidla Kjótského protokolu OSN: např. odebrání nebo zrušení jednotek na základě Kjótského protokolu. * Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 406/2009/ES ze dne 23. dubna 2009 o úsilí členských států snížit emise skleníkových plynů, aby byly splněny závazky Společenství v oblasti snížení emisí skleníkových plynů do roku 2020, Úř. věst. L 140, 5.6.2009, s. 136. V roce 2016 registr Unie připojí Maltu a Kypr k mezinárodnímu protokolu transakcí (ITL) Spojených národů a v koordinaci s OSN zavede funkce nezbytné k provádění procesů vymezených v rozhodnutí 3/CMP.11 konference smluvních stran Kjótského protokolu. Komise se jakožto ústřední správce registru Unie neustále snaží po konzultacích s národními správci registru zlepšovat funkce, bezpečnost a uživatelskou přístupnost registru. Další podrobné informace o systému EU ETS lze najít v manuálu k systému ETS. 3.FUNGOVÁNÍ TRHU S UHLÍKEM V ROCE 2015

Tato kapitola poskytuje informace o nabídce a poptávce v systému EU ETS. Zabývá se stropem stanoveným pro emise, přidělováním bezplatných povolenek, programem NER 300, dražbami povolenek, odchylkami od dražeb veškerých povolenek u energetického odvětví v některých členských státech a používáním mezinárodních kreditů. Pokud jde o poptávku, přináší informace o ověřených emisích a o vyrovnávání nabídky a poptávky. 3.1Nabídka: povolenky uvedené do oběhu 3.1.1.Strop emisí

Systém EU ETS je založen na zásadě „cap and trade“ (tj. obchodním systému stanovujícím stropy emisí). Strop je celkové množství skleníkových plynů, jež může být v rámci systému vypuštěno, aby se zajistilo, že bude splněn cíl v oblasti snižování emisí, a odpovídá počtu povolenek uvedených do oběhu v průběhu jedné fáze obchodování. Počínaje třetí fází je strop pro celou EU určován směrnicí o systému EU ETS. Strop se každý rok snižuje o lineární koeficient snížení ve výši 1,74 % průměrného celkového objemu povolenek vydaných za rok v období 2008–2012. Tabulka 1 uvádí výši stropu pro jednotlivé roky během období 2013–2020 (třetí fáze). Tabulka 1: Strop pro systém EU ETS v období 2013–2020



Rok



Roční strop (bez letecké dopravy)



2013



2 084 301 856



2014



2 046 037 610



2015



2 007 773 364



2016



1 969 509 118



2017



1 931 244 873



2018



1 892 980 627



2019



1 854 716 381



2020



1 816 452 135 3.1.2.Vydané povolenky 3.1.2.1.Bezplatné povolenky Přestože ve třetí fázi jsou dražby základní metodou přidělování emisních povolenek firmám zapojeným do systému EU ETS, některé povolenky budou až do roku 2020 a následně nadále přidělovány zdarma. Uplatňují se tyto zásady: Bezplatné povolenky se poskytují průmyslovým zařízením, aby se vyřešilo možné riziko úniku uhlíku (firmy, které kvůli nákladům přesunují výrobu do třetích zemí s menšími omezeními týkajícími se emisí skleníkových plynů, mohou způsobit celosvětový nárůstemisí). Odvětví a pododvětví, která jsou považována za odvětví, jimž hrozí výrazné riziko úniku uhlíku, jsou zařazena na oficiální seznam, který v současnosti platí pro období 2014–2019. bezplatné povolenky již nadále nejsou přidělovány odvětví výroby elektřiny (viz oddíl 3.1.2.4.) bezplatné povolenky jsou rozdělovány podle pravidel harmonizovaných pro celou EU udělování bezplatných povolenek vychází z referenčních hodnot výkonnosti s cílem posílit motivaci ke snižování emisí skleníkových plynů a oceňovat nejúčinnější zařízení výše rezervy pro nové účastníky na trhu pro celou EU se má rovnat 5 % celkového množství povolenek vyhrazených pro třetí fázi (z prodeje 300 milionů povolenek z této rezervy byly získány finanční prostředky pro program NER 300, viz oddíl 3.1.2.2.) Během třetí fáze bude průmyslovým zařízením a zařízením produkujícím elektřinu kvůli teplu, které produkují, přiděleno formou bezplatných povolenek 39 % celkového množství dostupných povolenek. Tento podíl bezplatných povolenek se dále zvýší, neboť do roku 2020 budou uvolněny další bezplatné povolenky pro nové účastníky na trhu. V současnosti není možné určit, jak velká část rezervy pro nové účastníky trhu bude v následujících letech využita. Avšak na základě trendů se předpokládá, že z rezervy pro nové účastníky trhu budou formou bezplatných povolenek navíc přidělena maximálně 2 % stropu emisí. Odhaduje se tudíž, že během třetí fáze bude formou bezplatných povolenek přiděleno asi 41 % celkového množství. Přibližně 2 % celkového stropu dále slouží k financování programu NER 300 (viz oddíl 3.1.2.2.). Podíl dražeb ve třetí fázi tudíž činí 57 %. Ve třetí fázi mají na dodatečné přidělení bezplatných povolenek z rezervy pro nové účastníky na trhu nárok nová zařízení zahrnutá do systému EU ETS a zařízení navyšující kapacitu. Po odečtení 300 milionů povolenek pro program NER 300 bylo v původní rezervě pro nové účastníky na trhu uloženo 480,2 milionu povolenek. Do července 2016 bylo na celé období třetí fáze rezervováno 109,2 milionu povolenek pro 492 zařízení. Zbývající část rezervy pro nové účastníky na trhu, která představuje 371,0 milionu povolenek, může být v budoucnu rozdělena dalším novým zařízením nebo stávajícím zařízením navyšujícím kapacitu. Očekává se však, že významný počet těchto povolenek zůstane nepřidělen. V období do července 2016 se počet přidělených povolenek snížil přibližně o 231,4 milionu povolenek kvůli tomu, že některá zařízení byla uzavřena nebo v nich byla omezena výroba nebo výrobní kapacita oproti situaci, která byla na počátku využita k výpočtu množství povolenek, jež měly být přiděleny ve třetí fázi. 2013 2014 2015 2016 Bezplatné povolenky

(EU-28 + státy EHP) 903,0 874,8 847,6 821,4 Povolenky přidělené z rezervy pro nové účastníky na trhu (investice do výstavby nových zařízení a zvyšování kapacity) 11,0 14,2 14,9 14,5 Bezplatné povolenky, jež nebyly přiděleny kvůli uzavření provozu nebo změnám výroby či výrobní kapacity 40,7 58,4 68,6 63,7 Vzhledem k tomu, že poptávka po bezplatných povolenkách překročila dostupné množství, množství přidělené všem zařízením v systému ETS bylo sníženo o stejný procentuální podíl na základě „opravného koeficientu pro všechna odvětví“ (v souladu s ustanoveními směrnice o systému EU ETS). Opravný koeficient představuje snížení přidělených bezplatných povolenek přibližně o 6 % v roce 2013, přičemž tento podíl se každý rok zvyšuje, až dosáhne přibližně 18 % v roce 2020. Poté, co byla vnitrostátními soudy podána řada žádostí o rozhodnutí v předběžné otázce, Evropský soudní dvůr v dubnu 2016 ve svém rozsudku prohlásil aktuálně uplatňovanou výši opravného koeficientu pro všechna odvětví k 1. březnu 2017 za neplatnou. Opravný koeficient pro všechna odvětví bude nutné vypočítat znovu při dodržení přístupu stanoveného Evropským soudním dvorem pro rozšířený rozsah systému EU ETS (včetně nových činností a plynů od roku 2013). Upravené hodnoty se na bezplatné povolenky použijí v letech 2018 až 2020 a sníží množství bezplatných povolenek přidělené průmyslovým odvětvím a zároveň zvýší dražené objemy v uvedených letech.



3.1.2.2.Program NER 300

Program NER 300 je jedním z největších světových programů financování inovativních nízkouhlíkových energetických demonstračních projektů. Prostředky se do něj získávají z prodeje 300 milionů emisních povolenek z rezervy pro nové účastníky na trhu vytvořené pro třetí fázi systému EU ETS. Cílem programu je demonstrovat zachycování a ukládání oxidu uhličitého, které nepoškozuje životní prostředí, a inovativní technologie v oblasti energie z obnovitelných zdrojů v komerčním rozsahu v rámci Evropské unie. Prodejem získané prostředky byly rozděleny mezi projekty vybrané prostřednictvím dvoukolové výzvy k předkládání návrhů v prosinci 2012 a červenci 2014. Celkem byly jednomu projektu zaměřenému na zachycování a ukládání oxidu uhličitého a 37 projektům v oblasti energie z obnovitelných zdrojů v 19 členských státech EU přiděleny prostředky ve výši 2,1 miliardy EUR. Očekává se, že tyto prostředky povedou k investování soukromých investic ve výši 2,7 miliardy EUR. V současnosti jsou v provozu tři projekty z programu NER 300: projekt BEST v Itálii zaměřující se na bioenergii, projekt Verbiostraw v Německu zaměřující se na bioenergii a projekt Windpark Blaiken ve Švédsku zaměřující se na výrobu větrné energie (blíže viz zpráva o trhu s uhlíkem z roku 2015). Nedokončené projekty 16 Projekty v provozu 3 Stažené projekty 1 Celkem 20



3.1.2.3.Dražby povolenek Dražby jsou transparentní metodou přidělování povolenek, která účastníkům na trhu umožňuje získat povolenky za tržní cenu. Od počátku třetí fáze systému EU ETS se základním způsobem přidělování povolenek staly dražby na primárním trhu; to znamená, že více než polovina povolenek se přiděluje v dražbě, přičemž tento podíl se po dobu obchodování postupně zvyšuje. Dražby se řídí nařízením o dražbě povolenek*, které určuje harmonogram, správu a jiné aspekty dražeb povolenek s cílem zajistit, aby dražby probíhaly otevřeným, transparentním, harmonizovaným a nediskriminačním způsobem. * Nařízení Komise (EU) č. 1031/2010 ze dne 12. listopadu 2010 o harmonogramu, správě a jiných aspektech dražeb povolenek na emise skleníkových plynů v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství, Úř. věst. L 302, 18.11.2010, s. 1. Dražby ve vykazovaném období probíhaly prostřednictvím těchto dražebních platforem: Evropská energetická burza European Energy Exchange AG (dále jen „EEX“), provádějící dražby jako společná dražební platforma pro 25 členských států, které se zapojily do společného zadávacího řízení, a pro Polsko, které se rozhodlo společného zadávacího řízení neúčastnit, ale ještě neurčilo vlastní dražební platformu; k 5. září 2016 Evropská energetická burza provádí dražby jako druhá společná dražební platforma určená dne 13. července 2016. Evropská energetická burza, provádějící dražby pro Německo, jako alternativní dražební platforma; Mezikontinentální komoditní burza ICE Future Europe (dále jen „ICE“), provádějící dražby pro Spojené království jako alternativní dražební platforma. Dražit povolenky dosud nezačal Island, Lichtenštejnsko a Norsko. Evropská energetická burza (EEX) provádějící dražby jménem 27 členských států (25 členských států spolupracujících na společné dražební platformě, Německo a Polsko) vydražila 88 % celkového množství vydražených povolenek, zatímco Mezikontinentální komoditní burza vydražila jménem Spojeného království 12 % celkového objemu. V rámci třetí fáze bylo do 30. června 2016 uspořádáno více než 820 dražeb. Níže uvedená tabulka nabízí přehled objemů povolenek ze třetí fáze, jež byly draženy Evropskou energetickou burzou a Mezikontinentální komoditní burzou v letech 2012 (tzv. dřívější dražby), 2013, 2014, 2015 a 2016. Objemy všeobecných povolenek byly určeny s ohledem na rozhodnutí odložit dražbu 900 milionů povolenek z let 2014, 2015 a 2016 na období 2019–2020 podle nařízení Komise (EU) č. 176/2014 a objemy povolenek v oblasti letecké dopravy byly určeny s ohledem na dočasné odchylky stanovené pro leteckou dopravu v rozhodnutí č. 377/2013/EU a nařízení (EU) č. 421/2014.

Rok



Množství vydražených všeobecných povolenek



Množství vydražených povolenek v oblasti letecké dopravy 2012 89 701 500 2 500 000 2013 808 146 500 0 2014 528 399 500 9 278 000 2015 632 725 500 16 390 500 2016 380 585 000 3 028 000 Dražby obecně proběhly hladce, dražební zúčtovací ceny obvykle byly v souladu s cenami na sekundárním trhu a nevyskytly se žádné závažné problémy či incidenty. Ve vykazovaném období byla zrušena jedna dražba provedená Evropskou energetickou burzou pro Polsko. Před zrušením této dražby došlo ke zrušení dražby pouze ve třech případech v roce 2013, krátce po začátku dražeb v třetí fázi. Přehled dražebních zúčtovacích cen pro všechny dražby všeobecných povolenek v období od roku 2013 do 30. června 2016, včetně počtu účastníků a poměru poptávaného a celkového nabízeného množství povolenek (tzv. poměr pokrytí), je uveden v dodatku 2 přílohy. Dražební platformy zveřejňují podrobné výsledky jednotlivých aukcí na zvláštních internetových stránkách. Německo, Polsko, Spojené království, jakož i Komise jménem členských států využívajících společnou dražební platformu mimo to o dražbách vydávají měsíční zprávy, kde lze najít další informace o výsledcích dražeb, včetně účasti, poměru pokrytí a cen. Celkové výnosy z dražeb v období od roku 2012 do června 2016 přesáhly 14 miliard EUR. Směrnice o systému EU ETS stanoví, že členské státy by měly použít nejméně 50 % výnosů z dražeb, včetně veškerých výnosů z povolenek přidělených v zájmu solidarity a růstu, k účelům souvisejícím s oblastmi změny klimatu a energetiky. V roce 2015 členské státy z dražeb povolenek v systému EU ETS získaly výnosy ve výši 4,9 miliardy EUR. Podle informací předložených Komisí členské státy v roce 2015 vynaložily nebo plánovaly vynaložit v průměru 77 % těchto výnosů k stanoveným účelům souvisejícím s klimatem a energetikou. Více informací o využívání výnosů z dražeb bude k dispozici ve zprávě o stavu energetické unie za rok 2016. V prosinci 2015 Komise zahájila veřejnou konzultaci k fungování nařízení o dražbě povolenek. S výjimkou několika aspektů, kde by bylo možné uvažovat o možných technických zlepšeních, výsledky dražeb a odpovědi na veřejnou konzultaci potvrzují, že stávající struktura nařízení o dražbách emisí obecně zajišťuje hladké, účinné a efektivní provádění dražeb a přidělování povolenek, včetně omezené možnosti rozhodnout se pro alternativní platformu. 3.1.2.4.Odchylka od plného obchodování s povolenkami formou aukce u energetického odvětví Článek 10c směrnice o systému EU ETS stanoví odchylku od obecné zásady obchodování s povolenkami formou aukce, jejímž cílem je podpořit v některých členských státech investice do modernizace odvětví výroby elektřiny. Této odchylky využívá osm z deseti způsobilých členských států*, které přidělují určitý počet bezplatných povolenek výrobcům elektřiny za předpokladu, že jsou zajištěny odpovídající investice. Bezplatné povolenky podle článku 10c se odečítají od množství povolenek, které by příslušný členský stát jinak vydražil. V závislosti na vnitrostátních pravidlech pro uplatňování odchylky mohou výrobci elektřiny získat bezplatné povolenky v hodnotě odpovídající výši investic uvedených v národním investičním plánu, jež provedou nebo provedli, nebo výši poplatků, jež zaplatili do národního fondu, jehož prostřednictvím jsou tyto investice financovány. Množství bezplatných povolenek, které byly takto přiděleny výrobcům elektřiny v roce 2015, jsou uvedena v tabulce 5. Maximální počet povolenek za rok je uveden v dodatku 1 přílohy. Pokud se přidělí menší množství povolenek, než je maximální povolený počet, tyto „nevyužité“ povolenky mohou být v závislosti na příslušných vnitrostátních pravidlech daného členského státu poskytnuty jako bezplatné povolenky v následujícím roce nebo během několika následujících let. Povolenky, jež se nepřidělí jako bezplatné povolenky podle odchylky, se nakonec vydraží. V prvním roce bylo možné vykázat investice uvedené v národním plánu, které byly provedené v období od června 2009. Za roky 2013 a 2014 byly vykázány náklady na 500 investic, z nichž 135 bylo dokončeno, u 22 investic bylo nahlášeno, že byly zrušeny, a zbývající investice nadále pokračují nebo dosud nebyly dokončeny. Celková výše vykázané investiční podpory v letech 2009 až 2015 činí přibližně 9,49 miliardy EUR. Zhruba 80 % z toho putovalo na modernizaci a dodatečnou modernizaci infrastruktury, zatímco zbývající investice se týkaly čistých technologií nebo diverzifikace dodávek. Jako příklady investic uveďme novou kogenerační kondenzační parní turbínu v Estonsku (modernizace infrastruktury), obnovu sítí dálkového vytápění v Bulharsku (dodatečná modernizace infrastruktury), nahrazení uhlí obnovitelnými zdroji energie díky využívání odpadů v České republice (čisté technologie) a výstavbu propojovacího potrubí pro zemní plyn v Maďarsku (diverzifikace dodávek). Počet bezplatných povolenek, o něž členský stát zažádal Členský stát 2013 2014 2015 BG 11 009 416 9 779 243 8 259 680 CY 2 519 077 2 195 195 1 907 302 CZ 25 285 353 22 383 398 20 623 005 EE 5 135 166 4 401 568 3 667 975 HU 7 047 255 0 - LT 322 449 297 113 269 475 PL 65 992 703 52 920 889 43 594 320 RO 15 748 011 8 591 461 9 210 797 Celkem 133 059 430 100 568 867 87 532 554



Obrázek 1: Bezplatné povolenky vydané podle článku 10c Podle směrnice o systému EU ETS je třeba, aby členské státy využívající odchylku zveřejňovaly roční zprávy o provádění investic uvedených v národních plánech. Stejně tak by mělo být zveřejněno jejich použití. Ze zkušenosti je známo, že dosud zveřejněné zprávy se lišily svou strukturou i obsahem. Členské státy v některých případech o investičních nákladech poskytují s odkazem na obchodní tajemství jen omezené nebo souhrnné informace. Zprávy se obvykle zveřejňují na internetových stránkách příslušného ministerstva, např. ministerstva pro energie (Bulharsko, Rumunsko a Litva) nebo ministerstva životního prostředí (Česká republika, Kypr, Estonsko, Maďarsko a Polsko).

Povolenky, které nejsou přiděleny formou bezplatných povolenek, jsou vydraženy. Níže uvedené údaje ukazují rozdělení povolenek v letech 2013, 2014 a 2015. Například Polsko má asi 50 milionů nevyužitých povolenek, které byly odečteny od jeho podílu povolenek vydražených v roce 2013 a 2014, ale zatím nebyly rozděleny formou bezplatných povolenek. Obrázek 2: Rozdělení povolenek (přidělené, vydražené, nevyužité zbývající) Přidělené povolenky Vydražené povolenky Nevyužité zbývající povolenky



3.1.3.Mezinárodní kredity Systém EU ETS svým účastníkům umožňuje používat kredity pocházející z mechanismu čistého rozvoje a ze společného provádění, což jsou dva programy OSN produkující kredity, při plnění části svých povinností v rámci systému EU ETS. Předpokládá se, že to bude umožněno do roku 2020. Ve třetí fázi se již kredity přímo nevyřazují jako ve druhé fázi, ale lze je kdykoli v průběhu kalendářního roku vyměnit za povolenky. Na používání kreditů účastníky systému EU ETS se vztahuje celá řada pravidel, např. normy v oblasti kvality, nepovolují se kredity z projektů zaměřených na jadernou energii a zalesňování a odlesňování ani kredity z nových projektů registrovaných po roce 2013 v jiných než v nejméně rozvinutých zemích. Existují rovněž kvantitativní pravidla pro maximální výši kreditů, které mohou používat provozovatelé a provozovatelé letadel. * Projekty v rámci mechanismu čistého rozvoje i společného provádění vytvářejí uhlíkové kredity podle Kjótského protokolu: projekty v rámci mechanismu čistého rozvoje produkují certifikovaná snížení emisí (CER) a projekty v rámci společného provádění pak jednotky snížení emisí (ERU), přičemž každá z těchto jednotek odpovídá 1 tuně CO2.

** Nařízení Komise (EU) č. 1123/2013 ze dne 8. listopadu 2013 o stanovení nároků na mezinárodní kredity podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES, Úř. věst. L 299, 9.11.2013, s. 32. Přestože přesné množství nároků na kredity ve druhé a třetí fázi bude zčásti ovlivněno množstvím budoucích ověřených emisí, odhadují tržní analytikové, že bude činit zhruba 1,6 miliardy kreditů. K 30. dubnu 2016 činil celkový počet mezinárodních použitých nebo vyměněných kreditů 1,468 miliardy, což představuje více než 90 % povoleného maxima. Pokud jde o období po roce 2020, Evropská rada rozhodla o domácím cíli v oblasti snižování emisí, což znamená, že se používání mezinárodních kreditů v dalším obchodovacím období v systému EU ETS nepředpokládá. Níže uvedené obrázky ukazují výměnu mezinárodních kreditů. Úplný přehled je k dispozici v dodatku 3 přílohy. Obrázek 3: Přehled výměny mezinárodních kreditů v období do 31. října 2016

3.2Poptávka: povolenky vyjmuté z oběhu Podle údajů zanesených v registru Unie se odhaduje, že emise skleníkových plynů ze zařízení zapojených do systému EU pro obchodování s emisemi (EU ETS) klesly téměř o 0,4 %. To potvrzuje klesající trend během uplynulých pěti let fungování systému.



Rok



2011



2012



2013



2014



2015



Ověřené emise (v milionech tun ekvivalentů CO2)



1 886



1 867



1 895



1 812



1 800



Změna oproti roku x-1



-1,8 %



-2 %



-3 %



-4,5 %



-0,4 %



Míra reálného růstu HDP ve státech EU-28



1,7 %



-0,5 %



0,2 %



1,5 %



2,2 % Zdroj: veřejně přístupná internetová stránka protokolu transakcí Evropské unie (EUTL): http://ec.europa.eu/environment/ets/) údaje o HDP uvedené na: http://epp.eurostat.ec.europa.eu/tgm/table.do?tab=table&init=1&plugin=1&language=en&pcode=tec00115 (přístup v září 2016). Ověřené emise z letecké dopravy jsou vykázány zvlášť v oddílu 4. Počet dobrovolně zrušených povolenek (nepoužitých z důvodu plnění závazků) činí 69 627 povolenek v roce 2015. Celkem bylo doposud zaznamenáno 130 124 zrušených povolenek. 3.3Zajišťování rovnováhy mezi nabídkou a poptávkou

Na počátku třetí fáze se systém EU ETS vyznačoval značnou nerovnováhou mezi nabídkou a poptávkou po povolenkách, což vyústilo v jejich přebytek dosahující asi 2,1 miliardy v roce 2013. V roce 2014 byl přebytek mírně snížen zhruba na 2,07 miliardy a v roce 2015 výrazně klesl na 1,78 miliardy povolenek. Pokles přebytku je odrazem snížení dražených objemů v důsledku provádění opatření spočívajícího v odložení dražeb, kdy došlo k odložení dražeb 400 milionů povolenek v roce 2014, 300 milionů v roce 2015 a 200 milionů v roce 2016. Tyto povolenky budou nakonec převedeny do rezervy tržní stability. Pokud by se k odložení dražeb nepřistoupilo, přebytek by byl v roce 2015 o více než 40 % vyšší. Emise se v roce 2015 snížily pouze o malé procento, což vedlo k výraznému čistému snížení rozdílu mezi nabídkou a poptávkou. K vyřešení strukturální nerovnováhy mezi nabídkou povolenek a poptávkou po nich byl předložen legislativní návrh na vytvoření rezervy tržní stability a zvýšení flexibility dražební nabídky emisních povolenek. Rezerva tržní stability byla dohodnuta v roce 2015 a bude prováděna od roku 2019. Klíčovým faktorem fungování rezervy tržní stability je celkový počet povolenek v oběhu. Pokud bude celkový počet povolenek v oběhu vyšší než předem stanovená horní hranice (833 milionů povolenek), povolenky se do rezervy budou vkládat a pokud bude jejich množství nižší než předem stanovená spodní hranice (méně než 400 milionů povolenek nebo v případě, že budou přijata opatření podle článku 29a směrnice o systému EU ETS), povolenky se z rezervy budou uvolňovat. Povolenky tedy do rezervy tržní stability budou plynout nebo se z ní uvolňovat v případech, kdy celkový počet povolenek v oběhu nebude odpovídat předem určenému rozmezí. Do rezervy dále poplynou povolenky, jejichž dražba byla odložena nebo které nebyly přiděleny*. Nabídku emisních povolenek tvoří povolenky převedené z druhé fáze (2008–2012), dražené povolenky, přidělované bezplatné povolenky a povolenky uložené v rezervě pro nové účastníky na trhu; zatímco poptávku určují emise ze zařízení a zrušené povolenky. Bližší informace jsou k dispozici v tabulce 1 v dodatku 4 k příloze. Výchozím bodem pro určení celkového počtu povolenek v oběhu je celkové množství povolenek, jež zbyly z druhé fáze systému EU ETS a nebyly vyřazeny či zrušeny.** Toto „celkové množství převedených povolenek“ činí tedy 1 749 540 826 povolenek (tento údaj nezahrnuje dřívější dražby povolenek určených pro třetí fázi, které se konaly v roce 2012, avšak odráží použití mezinárodních kreditů ještě před začátkem třetí fáze. Celkové množství mezinárodních kreditů použitých od roku 2008 je uvedeno v oddílu 3.1.3.) a představuje přesný počet povolenek ETS v oběhu na začátku třetí fáze obchodování v rámci systému EU ETS. Celkový počet povolenek v oběhu, který je důležitý pro vkládání povolenek do rezervy tržní stability a jejich uvolňování z ní, se vypočítá pomocí tohoto vzorce: Celkový počet povolenek v oběhu = nabídka – (poptávka*** + povolenky v rezervě tržní stability) *** V poptávce jsou započítány i zrušené povolenky. Roční zpráva o trhu s uhlíkem umožňuje konsolidovat údaje týkající se nabídky a poptávky zveřejňované podle harmonogramu vykazovacích povinností, jež jsou stanoveny ve směrnici o systému EU ETS a jejích prováděcích ustanoveních. Tento harmonogram, relevantní údaje a rozsah jsou shrnuty v tabulce 2 v dodatku 4 k příloze. Jelikož rezerva tržní stability začne fungovat v roce 2019, Komise začne od roku 2017 pravidelně v polovině května zveřejňovat celkový počet povolenek v oběhu za předchozí rok. Na obrázku 4 je ukázána výše souhrnné nabídky a poptávky v systému EU ETS za období do konce roku 2014. Celková nabídka v roce 2013 činila přibližně 2,18 miliardy povolenek, přičemž celková poptávka dosahovala zhruba 1,96 miliardy povolenek. V roce 2014 se celková nabídka i poptávka snížily asi na 1,87 miliardy povolenek. V roce 2015 se nabídky snížila na 1,58 miliardy povolenek, zatímco poptávka se snížila jen nepatrně na 1,85 miliardy povolenek. Proto jejich přebytek v roce 2013 vzrostl přibližně o 220 milionů na více než 2 miliardy povolenek, v roce 2014 zůstal stálý a následně v roce 2015 klesl na přibližně 1,78 miliardy povolenek. Tento přebytek tedy dosahuje nejnižší úrovně od začátku aktuálního obchodovacího období. Snížená nabídka v letech 2014 a 2015 odrážela nižší objem dražeb v důsledku odložení dražeb povolenek. Na obrázku 5 je ukázán vývoj nabídky a poptávky v letech 2013 až 2015.



Nabídka (souhrnná, v milionech) Poptávka (souhrnná, v milionech)

Bezplatné povolenky Zrušené povolenky Vyměněné mezinárodní kredity Ověřené emise Bezplatné povolenky (rezerva pro nové účastníky trhu) Bezplatné povolenky (č1ánek 10c) Zpeněžení povolenek z NER 300 prostřednictvím EIB Dražby povolenek První dražby povolenek Převádění povolenek

4.LETECKÁ DOPRAVA Od začátku roku 2012 jsou do systému EU ETS začleněny emise z veškerých letů mezi letišti na území Evropského hospodářského prostoru (EHP), z letů odlétajících z letišť v EHP do třetích zemí, a pokud pro ně nebyla stanovena výjimka prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci, z letů přilétajících na letiště v EHP ze třetích zemí. Avšak v reakci na usnesení shromáždění Mezinárodní organizace pro civilní letectví, že do roku 2016 bude vytvořen celosvětový tržní mechanismus, jenž by se měl za účelem snížení emisí z mezinárodní letecké dopravy uplatňovat od roku 2020, je rozsah systému EU ETS pro období 2013–2016 dočasně omezen na emise z letů uvnitř EHP. Na základě zpráv podle článku 21 předložených v roce 2016 má 524 provozovatelů letadel monitorovací plán (v porovnání s 611 vykázanými o rok dříve). 56 % z nich (296) tvořili provozovatelé letadel v obchodní letecké dopravě a zbylých 44 % (228) bylo zastoupeno provozovateli letadel v neobchodní letecké dopravě. Celkem 274 (52 % celkového počtu) jich spadalo do kategorie malých producentů emisí (v porovnání s 329, tj. 54 %, o rok dříve). Ověřené emise z letů mezi letišti uvnitř EHP činily 56,9 milionu tun oxidu uhličitého v roce 2015, což oproti 54,9 milionu tun v roce 2014 představuje nárůst o 3,6 %. Omezení rozsahu na lety uvnitř EHP bylo přizpůsobeno i množství povolenek, jež bylo původně přidělováno provozovatelům letadel. Množství přidělených bezplatných povolenek po této úpravě v roce 2015 činilo 32,3 milionu povolenek. Množství povolenek, jež měly být vydraženy za rok 2015, bylo určeno na základě očekávaného ročního množství 5,7 milionu poté, co byly v souladu s nařízením (EU) č. 421/2014 upraveny objemy dražeb. Tyto povolenky byly vydraženy v období od května do prosince 2015. Z těchto hodnot vyplývá, že v roce 2015 byla leteckou dopravou vytvořena čistá poptávka po povolenkách odpovídající asi 19 milionům tun emisí.



5.DOZOR NAD TRHEM Výrazný podíl každodenních transakcí s emisními povolenkami se uskutečňuje formou derivátů (futures, forwardy, opce, swapy), které již podléhají regulaci finančních trhů na úrovni EU. Ta je nahrazována souborem opatření v rámci směrnice o trzích finančních nástrojů (dále jen „MiFID 2“), jež se začne uplatňovat v lednu 2018. Tento soubor opatření vyžaduje přijetí řady prováděcích opatření. V rámci MiFID 2 budou emisní povolenky rovněž klasifikovány jako finanční nástroje. To znamená, že na spotový segment sekundárního trhu s uhlíkem (transakce s emisními povolenkami pro jejich okamžité dodání na sekundární trh, které v současné době na úrovni EU nejsou regulovány) se budou vztahovat i pravidla MiFID 2, jež se uplatňují u tradičních finančních trhů (trhy zahrnující obchod s uhlíkovými deriváty na hlavních platformách), což ho v otázkách transparentnosti, ochrany investorů a integrity staví na stejnou úroveň s trhem s deriváty.* Vzhledem ke křížovým odkazům na definice finančních nástrojů uvedené ve směrnici MiFID 2 se navíc budou na emisní povolenky vztahovat i další právní předpisy týkající se finančních trhů. To platí zejména pro nařízení o zneužívání trhu, jež se bude používat na transakce a postupy týkající se emisních povolenek jak na sekundárních trzích, tak na dražbách v rámci systému EU ETS na trhu primárním. Stejně tak odkaz na směrnici MiFID 2 uvedený ve směrnici o boji proti praní peněz vyvolá povinnost, aby obchodníci s uhlíkem, kteří získali licenci podle směrnice MiFID, v rámci sekundárního spotového trhu s emisními povolenkami prováděli u svých klientů hloubkové kontroly. * Dozor nad primárním trhem bude s výjimkou otázek spojených se zneužíváním trhu, na něž se bude přímo vztahovat nařízení o zneužívání trhu, i nadále spadat do nařízení o dražbě povolenek.

** Hloubkové kontroly jsou již povinné na primárním trhu a na sekundárním trhu s deriváty emisních povolenek.

Ve směrnici MiFID 2 i v nařízení o zneužívání trhu, jež byly přijaty v roce 2014, se počítá s tím, že obecný režim bude v určitých ohledech přizpůsoben specifikům trhu s uhlíkem (viz zpráva o trhu s uhlíkem z roku 2015). V letech 2015 a 2016 je přijato několik opatření úrovně 2 týkajících se podrobného obsahu ustanovení směrnice MiFID 2 a nařízení o zneužívání trhu. Kromě toho Komise na základě doporučení Evropského účetního dvora zvýšila četnost kontaktů mezi útvary Komise podílejícími se na navrhování právních předpisů, které se týkají evropských trhů s uhlíkem. 5.1Právní povaha emisních povolenek a nakládání s nimi z daňového hlediska Právní povaha emisních povolenek a nakládání s nimi z daňového hlediska nejsou definovány na úrovni EU. I přes nedostatek harmonizace se však během posledních deseti let rozvinul vyspělý a do značné míry likvidní trh. Současný regulační rámec poskytuje nezbytnou právní oporu pro transparentní a likvidní trh s uhlíkem a současně zajišťuje jeho stabilitu a integritu. Pouze jedna země (Island) nevykázala nic v souvislosti s právní povahou emisních povolenek ve svém právním systému. Emisní povolenky byly popsány různě, jako finanční nástroje, nehmotná aktiva, vlastnická práva a komodity. Nejméně tři země (Lucembursko, Norsko a Německo) předpokládají, že v blízké budoucnosti dojde k revizi jejich právních předpisů. Pokud jde o nakládání s povolenkami z daňového hlediska, jen málo členských států (Dánsko, Portugalsko, Spojené království) ve zprávách předložených podle článku 21 vykazuje, že se na vydávání emisních povolenek vztahuje daň z přidané hodnoty. Naopak ve většině členských států (ve všech s výjimkou Kypru, Estonska, Islandu a Lichtenštejnska) je DPH uvalena na transakce s emisními povolenkami na sekundárním trhu. Většina členských států uvedla, že na transakce s emisními povolenkami uplatňuje mechanismus přenesení daňové povinnosti. Emisní povolenky mohou být dodatečně zdaněny společnostem. Šestnáct členských států uvedlo, že žádné takové zdanění neuplatňují. Na základě doporučení Evropského účetního dvora Komise v září 2016 zahájila studii zkoumající právní povahu povolenek v systému EU ETS. Tato studie mimo jiné vymezí právní charakteristiky povolenek na základě stávajících právních předpisů EU, judikatury a vnitrostátního režimu členských států na základě zprávy podle článku 21 směrnice o systému EU ETS. 6.MONITOROVÁNÍ, VYKAZOVÁNÍ A OVĚŘOVÁNÍ EMISÍ

Monitorování, vykazování a ověřování emisí skleníkových plynů musí být spolehlivé, transparentní, důsledné a přesné, aby systém EU ETS mohl účinně fungovat. Je doplněno spolehlivým akreditačním systémem, jenž má zajistit dostatečnou kvalitu ověřovatelů z řad třetích stran. Harmonizaci požadavků na monitorování, vykazování a ověřování zajišťuje nařízení o monitorování a vykazování a nařízení o akreditaci a ověřování. Monitorovací systém v rámci systému EU ETS je strukturován jako soustava „stavebních bloků“, takže poskytuje vysoký stupeň pružnosti, aby provozovatelé mohli zajistit nákladovou efektivitu a zároveň vysokou spolehlivost údajů o monitorovaných emisích. Za tímto účelem je povoleno použití několika monitorovacích metod (metody založené na výpočtech nebo metody založené na měření a ve výjimečných případech také nouzových přístupů). Pro různé části zařízení lze použít různé metody. Náhodnému výběru metod monitorování a dočasným odchylkám má zabránit požadavek, aby si zařízení a provozovatelé letadel nechali monitorovací plán schválit příslušným orgánem podle nařízení o monitorování a vykazování. Nařízením o akreditaci a ověřování pro třetí fázi a další období byl pro celou EU zaveden harmonizovaný přístup k akreditaci ověřovatelů. Aby mohli ověřování v souladu s nařízením o akreditaci a ověřování provádět ověřovatelé, kteří jsou právnickou osobou nebo právním subjektem, musí být akreditováni vnitrostátním akreditačním orgánem. Pouze v případě fyzických osob může členský stát jako alternativu akreditace povolit certifikaci. Nový jednotný akreditační systém má tu výhodu, že ověřovatelům umožňuje vykonávat činnost na základě vzájemného uznávání ve všech členských státech, díky čemuž plně využívá výhod vnitřního trhu a pomáhá všude zajistit dostatečnou dostupnost ověřovatelů. 6.1Obecný vývoj Komise nadále usiluje o průběžné zlepšování přehledů a šablon, které dává k dispozici ve snaze zajistit důsledné uplatňování požadavků nařízení o monitorování a vykazování a nařízení o akreditaci a ověřování členskými státy. Jednou z nových iniciativ je vytváření „stručných přehledů“, které mají zúčastněným stranám pomoci rychleji a stručněji pochopit a identifikovat nejdůležitější aspekty systému EU ETS. Každý stručný přehled má asi 10 stránek a obsahuje případné relevantní odkazy na podrobnější pokyny a šablony. Samostatné stručné přehledy jsou připravovány pro provozovatele zařízení, provozovatele letadel, příslušné orgány, ověřovatele a vnitrostátní akreditační orgány. Další nová iniciativa se týká navrhování pokynů ke kontrole systému EU ETS. Účelem je pomoci s koordinací odpovědi členských států na doporučení Evropského účetního dvora ohledně zavedení soudržnějších a účinnějších rámců kontroly provádění systému EU ETS, včetně inspekcí. Komise nadále sleduje provádění monitorování, vykazování, ověřování a akreditace ve všech členských státech. Hodnocení cyklu dodržování systému z roku 2014, zprávy podle článku 21 předložené za roky 2013 a 2014 a informace předložené v reakci na žádosti o další informace byly všechny předmětem dalšího posouzení, jehož cílem bylo vytvořit akční plán na míru pro každou zemi a doporučit jim možná zlepšení provádění monitorování, vykazování, ověřování a akreditace v systému EU ETS. V případě potřeby byly pokyny dovysvětleny a byla zorganizována školení zaměřující se na řešení některých problémů, které se ve většině akčních plánů vyskytovaly nejčastěji. Další přijatá následná opatření měla formu srovnávacích hodnocení monitorování, vykazování, ověřování a akreditace v členských státech, budování regionálních kapacit a bilaterálních jednání. Uznává se, že účinnost systému dodržování se zlepšila poté, co nařízení o monitorování a vykazování umožnilo členským státům povinně vyžadovat elektronické vykazování. Většina členských států hlásí používání šablon nebo systémů na základě minimálních požadavků stanovených v dokumentech Komise. Třináct členských států v roce 2016 uvedlo, že používají určitou formu automatického informačního systému pro vykazování v rámci systému EU ETS (v porovnání s 10 v roce 2015). Ve snaze dále členským státům pomáhat se zajišťováním dostupnosti automatického systému Komise spustila monitorování, vykazování, ověřování a akreditaci prostřednictvím aplikace DECLARE ETS (v květnu 2016). Tento webový systém má podpořit efektivitu z hlediska administrativy a více harmonizovaný přístup. Je navržen tak, aby podpořil povinnost související s monitorovacími plány v systému EU ETS, ročními výkazy emisí, ověřovacími zprávami a zprávami o zlepšení v rámci členských států. Evropská komise tuto platformu vytvořila a provozuje ji, ale přístup k ní se omezuje na povinnosti stanovené na základě nařízení o monitorování a vykazování a nařízení o akreditaci a ověřování, tj. na příslušné orgány, provozovatele a případného zvoleného ověřovatele dotyčného provozovatele. Systém rovněž zúčastněným členským státům umožňuje získat údaje pro souhrnné zprávy. 6.2Použité monitorování Podle zpráv podle článku 21, které členské státy předložily Komisi a které se vztahují na uplatňování směrnice o systému EU ETS v roce 2015, používá většina zařízení metodiku založenou na výpočtech. Využívání systémů kontinuálního měření emisí bylo nahlášeno pouze u 151 zařízení (v 22 členských státech), nejčastěji v Německu (28 v případě CO2, 10 v případě N2O, 1 v obou případech) a České republice (14 v případě CO2, 4 v případě N2O). Použití nouzového přístupu uvedlo pouze třináct členských států celkem u 40 zařízení, což představuje 6,6 milionu tun ekvivalentu CO2 (v porovnání s 6,1 miliony tun ekvivalentu CO2 v předchozím roce). Více než polovina těchto celkových emisí připadala na 12 zařízení v Nizozemsku. Díky flexibilitě při výběru metodik monitorování je v rámci monitorování, vykazování a ověřování možné dosáhnout nákladové efektivity. Dalším významným prvkem vytvořeným za tímto účelem je přístup založený na úrovních přesnosti. Pro každý parametr potřebný k získání údajů o emisích je definována tzv. „úroveň přesnosti“ tak, aby úsilí či požadavky na úroveň nejistoty odpovídaly velikosti zařízení. Nařízení o monitorování a vykazování požaduje, aby všichni provozovatelé dosahovali konkrétních minimálních úrovní přesnosti, přičemž větší zdroje emisí musí dosáhnout vyšších úrovní přesnosti (tj. vyžadujících spolehlivější údaje), zatímco u menších zdrojů se z důvodů nákladové efektivity uplatňují méně přísné požadavky. Drtivá většina zařízení minimální úrovně přesnosti stanovené nařízením o monitorování a vykazování splňuje. Ve zprávách bylo uvedeno, že od požadavku použít nejvyšší úrovně přesnosti u významných zdrojových toků se alespoň u jednoho parametru odchýlilo pouze 113 zařízení kategorie C (v porovnání se 118 v předchozím roce), tedy 14 % (stejný podíl jako v předchozím roce, přičemž za rok 2013 to bylo 137 zařízení, tedy 16 % celkového počtu). Tyto odchylky se povolují pouze v případě, kdy provozovatel prokáže, že nejvyšší úrovně přesnosti technicky nelze dosáhnout nebo že by vyžadovala nepřiměřené náklady. Pokud je učiněn závěr, že tyto podmínky již neplatí, jsou provozovatelé povinni svůj monitorovací systém modernizovat. Podobně musí členské státy uvádět počet zařízení kategorie B, která nesplňují požadavky na nejvyšší úroveň přesnosti u významných zdrojových toků nebo zdrojů emisí. Související zprávy byly obdrženy od 22 členských států (což je stejný počet jako v předchozím roce) a vyplývá z nich, že celkem 26 % zařízení kategorie B je povolených s určitou formou odchylky od požadavků stanovených nařízením o monitorování a vykazování (v porovnání s 28 % v předchozím roce). Výše uvedené údaje potvrzují, že ustanovení nařízení o monitorování a vykazování týkající se těchto odchylek (přičemž tyto odchylky musí řádně odůvodnit provozovatel a schválit příslušný orgán) lze v praxi použít a že obecně provozovatelé požadavky uspokojivě dodržují. Pokud jde o provozovatele letadel, připadá v úvahu méně možností jak monitorovat emise. Lze použít pouze přístupy založené na výpočtech, přičemž hlavním parametrem, jejž je třeba určit u letů spadajících do systému EU ETS, je spotřeba paliva. 6.3Akreditované ověřování Na základě zpráv předložených členskými státy podle článku 21 v roce 2016 činil počet akreditovaných ověřovatelů podle jednotlivých rozsahů akreditace 1 077 ověřovatelů celkem pro všechny rozsahy. Ve většině případů mají jednotliví ověřovatelé akreditaci pro více než jeden rozsah, a proto toto číslo neodpovídá celkovému počtu ověřovatelů. Celkový počet ověřovatelů členské státy ve zprávách podle článku 21 nevykazují, ale přiměřený odhad na základě počtu akreditovaných pro oblast spalování (což je primární rozsah akreditace) je, že v souvislosti s ověřováním v roce 2015 bylo celkem akreditováno nejméně 130 různých ověřovatelů. Zprávy členských států předložené podle článku 21 v roce 2016 ukazují, že pro ověřování týkající se letecké dopravy bylo pro rok 2015 akreditováno 51 individuálních ověřovatelů. Nařízení o akreditaci a ověřování vyžaduje, aby každý vnitrostátní akreditační orgán vedl databázi obsahující aktuální informace o ověřovatelích, kterým dotyčný orgán udělil akreditaci, a to včetně rozsahů akreditace. Evropská spolupráce pro akreditaci (EA) poskytuje ústřední odkaz na příslušné vnitrostátní akreditační orgány a jejich seznamy ověřovatelů akreditovaných pro systém EU ETS . Vzájemné uznávání ověřovatelů mezi členskými státy úspěšně funguje: většina členských států (28, tedy všechny s výjimkou Francie, Lotyšska a Slovinska) uvedla, že na jejich území působí nejméně jeden zahraniční ověřovatel. Dostupnost ověřovatelů nebyla slabým místem systému v žádném z prvních tří let provádění nařízení o akreditaci a ověřování. Z vyjádření členských států, že administrativní opatření zavedly jen zřídka, se usuzuje, že ověřovatelé ve velké míře plní požadavky nařízení o akreditaci a ověřování. Žádný členský stát nenahlásil, že by došlo k pozastavení nebo odebrání akreditace (zatímco o rok dříve došlo k jednomu pozastavení a jednomu odebrání akreditace). Pouze čtyři členské státy (v porovnání se třemi o rok dříve) uvedly, že došlo k omezení rozsahu akreditace ověřovatele, přičemž se jednalo pouze o pět ověřovatelů (v porovnání se 6 o rok dříve). Přestože případy, kdy byla na ověřovatele podána stížnost, vykázal v letošním roce větší počet členských států (devět v porovnání se sedmi), počet stížností je o 20 % nižší a 96 % obdržených stížností již bylo objasněno (v porovnání s 99 % o rok dříve). Jedenáct členských států uvedlo neshody v rámci procesu výměny informací mezi vnitrostátními akreditačními orgány a příslušnými orgány (v porovnání s osmi v předchozím roce).

7.PŘEHLED SPRÁVNÍCH ÚPRAV V ČLENSKÝCH STÁTECH Členské státy využívají různé postupy s ohledem na příslušné orgány, jež mají provádění systému EU ETS na starosti. V některých členských státech se do něj zapojuje několik místních orgánů, zatímco v jiných je postup více centralizovaný. Zprávy podle článku 21 poskytují obecný přehled organizační struktury v jednotlivých členských státech. Podle zpráv předložených členskými státy podle článku 21 v roce 2016 se na provádění systému EU ETS v každém členském státě podílejí v průměru čtyři různé příslušné orgány. Je však potřeba uvést, že v některých případech mohou členské státy vykazovat několik regionálních/místních orgánů jako jeden příslušný orgán. V zájmu zajištění jednotného a správného uplatňování právních požadavků uvnitř všech členských států je důležitým aspektem koordinace mezi orgány, kterou podporují příslušná ustanovení nařízení o monitorování a vykazování. Členské státy uvedly, že k zajištění koordinace mezi příslušnými orgány podle potřeby používají různé nástroje. Pro rok 2015 uvedlo dvanáct členských států, že používají právní nástroje k centrální správě monitorovacích plánů nebo výkazů emisí (v porovnání s 10 za předchozí rok). V deseti případech centrální orgán poskytuje závazné pokyny a poradenství (v porovnání s osmi vykázanými o rok dříve). Čtrnáct členských států uvedlo, že centrální příslušný orgán dobrovolně kontroluje monitorovací plány, oznámení a výkazy emisí a poskytuje související doporučení (v porovnání s 11 o rok dříve). Čtrnáct členských států rovněž uvedlo, že pro orgány pravidelně pořádají pracovní skupiny nebo setkání (v porovnání s 12 o rok dříve), a devět jich vykázalo pořádání společných školení (v porovnání s 8 o rok dříve). Podle deseti členských států se v nich jako další prostředek zajišťování koordinace používá společná IT platforma (v porovnání s 9 o rok dříve). Pouze sedm členských států (Kypr, Estonsko, Maďarsko, Itálie, Lichtenštejnsko, Lucembursko a Malta) uvedlo, že nevyužívá žádný z výše uvedených nástrojů; některé nemají více příslušných orgánů či složité struktury příslušných orgánů. Co se týče správních poplatků ukládaných členskými státy (v souvislosti s vydáváním povolení a schvalováním monitorovacích plánů), informovalo šestnáct zemí, že od provozovatelů nevybírají žádné poplatky (Kypr, Německo, Estonsko, Francie, Řecko, Irsko, Itálie, Lichtenštejnsko, Litva, Lucembursko, Lotyšsko, Malta, Nizozemsko, Švédsko a Slovensko). Provozovatelé letadel neodvádějí poplatky v šestnácti zemích (Belgie, Kypr, Česká republika, Německo, Estonsko, Španělsko, Řecko, Itálie, Lichtenštejnsko, Litva, Lucembursko, Lotyšsko, Malta, Nizozemsko, Švédsko a Slovensko). Případně vybírané poplatky se liší v jednotlivých členských státech a podle příslušné související služby. Například výše poplatků souvisejících s vydáváním povolení a schvalováním monitorovacích plánů pro zařízení se pohybuje v rozmezí od 10 EUR do 7 690 EUR a za obnovení povolení od 10 EUR do 2 481 EUR. Podobné rozdíly jsou zaznamenány u letecké dopravy, kde se poplatky za schválení monitorovacího plánu pohybují v rozmezí od 10 EUR do 2 400 EUR a za aktualizaci monitorovací plánu od 10 EUR do 827 EUR. Obecně se soudí, že systémy členských států jsou díky souladu se správním uspořádáním země z velké části účinné. Uplatňuje se zásada subsidiarity. I nadále by se měla posilovat a podporovat komunikace mezi místními orgány členských států a sdílení osvědčených postupů mezi příslušnými orgány, a to i prostřednictvím činnosti fóra pro zajištění souladu s EU ETS. 8.SOULAD A PROSAZOVÁNÍ U systému EU ETS vykazuje velmi vysokou míru souladu: každý rok je požadovaným množstvím povolenek skutečně pokryto asi 99 % emisí. I ve vykazovaném období byla míra souladu s pravidly systému EU ETS opět vysoká. Pouze necelé 1 % zařízení, která oznámila emise za rok 2015, neodevzdalo do 30. dubna 2016 povolenky pokrývající všechny jejich emise. Tato (obvykle malá) zařízení představují přibližně 0,5 % emisí zahrnutých v systému EU ETS. Velmi vysoká byla i míra souladu v odvětví letecké dopravy: provozovatelé letadel, kteří produkují více než 99 % emisí z letecké dopravy spadajících do systému EU ETS, požadavky splnili. Je mezi ně započítáno i více než 100 společností působících v obchodní letecké dopravě, které jsou usazeny mimo EU a uskutečňovaly lety uvnitř EHP. Směrnice o systému EU ETS stanoví peněžní sankci ve formě „pokuty za překročení emisí“ ve výši 100 EUR (indexováno) za každou vypuštěnou tunu CO2, pro kterou nebyly včas vyřazeny žádné povolenky. Další pokuty za porušování pravidel při provádění systému EU ETS jsou stanovované podle vnitrostátních předpisů určených dotčeným členským státem. Příslušné orgány v členských státech nadále výrazně přispívají k vysoké míře souladu provozovatelů prováděním různých kontrol na základě ročního výkazu emisí. Na základě informací ve zprávách podle článku 21 předložených v roce 2016 všechny členské státy (s výjimkou Švédska a Itálie) zkontrolovaly úplnost a vnitřní soulad u 100 % (s výjimkou Francie, kde to bylo 90 %) ročních výkazů emisí. Údaje dále vypovídají o tom, že členské státy v průměru u 80 % výkazů zkontrolují soulad s monitorovacími plány a u 70 % soulad s údaji o přidělených povolenkách. Dvacet čtyři členských států uvedlo, že rovněž provádí křížové kontroly s dalšími údaji/informacemi. Na základě zpráv předložených členskými státy podle článku 21 v roce 2016 musely příslušné orgány v šestnácti členských státech (Rakousko, Bulharsko, Dánsko, Španělsko, Finsko, Francie, Chorvatsko, Lotyšsko, Nizozemsko, Norsko, Polsko, Portugalsko, Rumunsko, Švédsko, Slovensko a Spojené království) provést střízlivý odhad emisí celkem pouze v případě 45 zařízení (méně než 0,5 %). To je srovatelné s úrovní z loňského roku, kdy se jednalo o 37 zařízení (0,3 %), avšak související emise představovaly pouze 8,3 milionu tun CO2, zatímco o rok dříve to bylo 9,1 milionu tun (v obou případech méně než 0,5 % celkových emisí). Nejčastějším důvodem uvedeným pro provádění těchto odhadů bylo to, že do 31. března nebyl předložen výkaz emisí nebo že výkazy emisí nebyly plně v souladu s požadavky nařízení o monitorování a vykazování, resp. nařízení o akreditaci a ověřování. Počet střízlivých odhadů u provozovatelů letadel byl vyšší, a to 103 (Portugalsko 47; Francie 21; Rumunsko 16; Spojené království 10; Itálie 6; Rakousko, Španělsko a Irsko po jednom případu), přičemž s výjimkou jednoho případu byl ve všech případech důvodem chybějící výkaz emisí, který nebyl předložen do 31. března. To je téměř 20 % všech provozovatelů letadel, ale ve všech případech se jednalo o malé producenty emisí (ve většině případů o velmi malé producenty emisí) a týkalo se to velmi malého množství celkových emisí. Kontroly prováděné příslušnými orgány nadále významným způsobem doplňují práci ověřovatelů a mají zajistit vysokou úroveň systému monitorování, vykazování a ověřování. V roce 2015 všechny členské státy (s výjimkou Řecka, Lucemburska, Malty, Švédska a Itálie) potvrdily, že provádějí další kontroly na místě a inspekce, jejichž cílem je zkontrolovat provádění a to, že zařízení dodržují monitorovací plány, nařízení o monitorování a vykazování a nařízení o akreditaci a ověřování. Třináct členských států (Rakousko, Belgie, Bulharsko, Dánsko, Finsko, Chorvatsko, Irsko, Lotyšsko, Nizozemsko, Polsko, Rumunsko, Slovinsko a Slovensko) uvedlo, že tyto kontroly jsou prováděny i u provozovatelů letadel. Za rok 2015 bylo udělení „pokuty za překročení emisí“ nahlášeno u velmi malého počtu zařízení (pouze 12) v 6 členských státech (Německo, Nizozemsko, Polsko, Portugalsko, Rumunsko a Spojené království). V případě letecké dopravy byly pokuty za překročení emisí nahlášeny celkem u 9 provozovatelů letadel ve Španělsku, Islandu, Švédsku a Spojeném království. Čtyřicet sedm provozovatelů letadel bylo nahlášeno jedním členským státem (Portugalsko), což může souviset se stejným počtem vykázaných střízlivých odhadů, a tudíž naznačovat souvislost s velmi malými producenty emisí.