5.

zdůrazňuje, že při výkonu svých pravomocí musí Úřad evropského veřejného žalobce dodržovat soubor základních práv zakotvených v Listině základních práv Evropské unie, v Evropské úmluvě o lidských právech a v ústavních tradicích jednotlivých členských států; vyzývá proto Radu, aby řádně zohlednila následující doporučení: i) Úřad evropského veřejného žalobce by měl při své činnosti přísně dodržovat zásadu spravedlivého řízení, a tedy i zásadu zákonného soudce, která ukládá, aby byla předem jasně stanovena kritéria, jež určují, který soud bude příslušný k výkonu soudní pravomoci; protože stávající znění čl. 27 odst. 4 svěřuje Úřadu evropského veřejného žalobce příliš rozsáhlé diskreční pravomoci při uplatňování různých jurisdikčních kritérií, tato kritéria by se měla stát závaznými a měla by mezi nimi být zavedena hierarchie s cílem posílit předvídatelnost; v tomto ohledu by měla být také zohledněna práva podezřelého; určení příslušnosti v souladu s těmito kritérii by navíc mělo podléhat soudnímu přezkumu; ii) Úřad evropského veřejného žalobce by měl být plně nezávislý na vládách členských států a na orgánech EU a měl by být chráněn před jakýmkoli politickým tlakem; iii) oblast působnosti Úřadu evropského veřejného žalobce by měla být přesně definována, aby byly předem vymezeny trestné činy, které do ní spadají; Parlament navrhuje provést pečlivou revizi definic uvedených v článku 13 návrhu Komise, který se týká doplňkové působnosti, protože jejich stávající znění přesahuje rozsah vymezený v čl. 86 odst. 1 až 3 SFEU; cílem této revize by mělo být zajištění toho, aby se pravomoci Úřadu evropského veřejného žalobce vztahovaly na trestné činy nepoškozující finanční zájmy Unie pouze v případě, že budou splněny všechny následující podmínky: a) konkrétní jednání představuje jak trestný čin poškozující finanční zájmy Unie, tak trestné činy jiné povahy; a b) trestné činy poškozující finanční zájmy Unie mají dominantní povahu, přičemž ostatní trestné činy jsou pouze doplňkového rázu; a c) ostatní trestné činy by nebylo možné dále stíhat a trestat, pokud by nebyly stíhány a souzeny spolu s trestnými činy, které poškozují finanční zájmy Unie; určení příslušnosti v souladu s těmito kritérii by navíc mělo podléhat soudnímu přezkumu; iv) vzhledem k tomu, že směrnice uvedená v článku 12 návrhu, kterou se stanoví trestné činy, pro něž je evropský veřejný žalobce příslušný, doposud nebyla přijata, znění návrhu by mělo upřesnit, že evropský veřejný žalobce nemůže stíhat trestné činy, které nejsou vymezeny v příslušných právních předpisech členských států již v okamžiku spáchání trestného činu; kromě toho by Úřad evropského veřejného žalobce neměl vykonávat svou pravomoc v případě, že se jedná o trestné činy spáchané před tím, než se stal plně funkčním; v tomto smyslu by měl být změněn článek 71 návrhu; v) vyšetřovací nástroje a opatření, které bude mít k dispozici Úřad evropského veřejného žalobce, musí být homogenní, přesně určené a slučitelné s právními řády členských států, ve kterých budou uplatňovány; kritéria pro využití vyšetřovacích opatření by navíc měla být podrobněji vymezena s cílem zajistit, aby bylo vyloučeno tzv. forum shopping (tj. spekulativní výběr jurisdikce); vi) při trestním vyšetřování je klíčovým prvkem přípustnost důkazů a jejich posuzování v souladu s článkem 30; příslušná pravidla proto musí být jednoznačná a jednotná ve všech oblastech spadajících do oblasti působnosti Úřadu evropského veřejného žalobce a měla by být plně v souladu s procesněprávními zárukami; v zájmu zajištění tohoto souladu je třeba, aby podmínky pro přípustnost důkazů dodržovaly všechna práva zaručená Listinou základních práv Evropské unie, Evropskou úmluvou o lidských právech a judikaturou Evropského soudu pro lidská práva; vii) právo na účinný soudní opravný prostředek by mělo být během činnosti evropského veřejného žalobce v celé Unii vždy dodržováno; rozhodnutí evropského veřejného žalobce by proto měla podléhat soudnímu přezkumu u příslušného soudu; proti rozhodnutím přijatým evropským veřejným žalobcem před zahájením soudního řízení nebo nezávisle na něm, jako jsou rozhodnutí uvedená v článcích 27, 28 a 29 ve věci příslušnosti, odložení případu a dohody, by mělo být z tohoto pohledu možné použít opravné prostředky dostupné u soudů Unie; článek 36 návrhu by měl být přepracován tak, aby se zabránilo obcházení ustanovení Smlouvy o příslušnosti soudů Unie a nepřiměřenému zásahu do práva na účinné prostředky nápravy před soudem podle čl. 47 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie; viii) ustanovení článku 28 návrhu by měla jednoznačně uvádět, že poté, co evropský veřejný žalobce odloží případ týkající se méně závažných trestných činů, mohou vnitrostátní orgány pověřené trestním stíháním daný případ i nadále vyšetřovat a stíhat, pokud jim to jejich vnitrostátní zákony dovolují; měla by být také pozměněna v tom smyslu, že v případech, kdy nedostatek relevantních důkazů nelze předvídatelně napravit dalším přiměřeným vyšetřováním, je odložení případu povinné; v průběhu vyšetřování by mělo být rovněž co nejdříve ověřeno, zda neexistují důvody k povinnému odložení případu, a pokud se zjistí, že jeden z těchto důvodů pro povinné odložení existuje, měl by být případ bez zbytečného prodlení odložen; ix) za všech okolností je nutno předejít svévolnému výkonu spravedlnosti; proto by podmínka „řádného výkonu spravedlnosti“ jako důvod pro dohodu, jak je uvedeno v čl. 29 odst. 1 návrhu, měla být nahrazena konkrétnějšími kritérii; dohoda by měla být zejména vyloučena od okamžiku obžaloby a vždy také v případech, které mohou být odloženy podle článku 28 návrhu, jakož i v závažných případech; x) vzhledem k tomu, že pravomoci evropského veřejného žalobce vyžadují nejen soudní přezkum ze strany Soudního dvora, ale také dohled ze strany Evropského parlamentu a národních parlamentů, musí být zavedena příslušná ustanovení, zejména s cílem zajistit účinné a soudržné postupy mezi členskými státy a slučitelnost s právním státem;