[pic] | KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ | V Bruselu dne 10.7.2007 KOM(2007) 361 v konečném znění 2007/0143 (COD) Návrh SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY o přístupu k pojišťovací a zajišťovací činnosti a jejím výkonu SOLVENTNOST II (předložený Komisí){SEK(2007) 870}{SEK(2007) 871} DŮVODOVÁ ZPRÁVA OBECNÉ POZNÁMKY Vzhledem k hospodářskému a sociálnímu významu pojištění a zajištění je zásah orgánů veřejné moci ve formě obezřetnostního dozoru obecně uznáván jako nutný. Pojistitelé poskytují nejen ochranu před budoucími událostmi, které mohou vést ke ztrátě, ale také směrují úspory domácností na finanční trhy a do reálné ekonomiky. Pojistitelé a zajistitelé musí splňovat určité požadavky solventnosti, které zajišťují, že jsou schopni dostát svým slibům pojistníkům. Současná pravidla pro solventnost jsou zastaralá. Nejsou citlivá na rizika, ponechávají příliš velký prostor členským státům pro vnitrostátní odchylky, neupravují řádně dozor nad skupinou a v mezidobí byly překonány odvětvovým, mezinárodním a meziodvětvovým vývojem. Proto je nutný nový solventnostní režim, nazvaný Solventnost II, jenž plně odráží nejnovější vývoj v obezřetnostním dohledu, pojistné matematice a řízení rizik a jenž připouští možnost budoucích aktualizací. Projekt Solventnost II je jednou z předních otevřených položek Akčního plánu pro finanční služby (1999–2005). Solventnost I zvýšil v roce 2002 minimální garanční fond, jednalo se však jen o dočasné opatření potřebné ke zlepšení ochrany pojistníků, dokud se nezačal realizovat projekt zásadnější reformy. Solventnost II je výsledkem tohoto procesu a navrhuje širší revizi finanční situace pojišťoven/zajišťoven. Na základě programů Komise zaměřených na zlepšení a zjednodušení právní úpravy se revize současného solventnostního režimu využila jako příležitost k přepracování 13 pojišťovacích/zajišťovacích směrnic do jednoho dokumentu, do kterého jsou integrována nová pravidla pro solventnost. KONZULTACE ZÚčASTNěNÝCH A ZAINTERESOVANÝCH STRAN a) Konzultace zúčastněných a zainteresovaných stran V průběhu celého projektu udržovaly útvary Komise úzký kontakt se zainteresovanými stranami. Odborná pracovní skupina Komise pro solventnost, složená z odborníků členských států, se od zahájení projektu v roce 2004 scházela třikrát až pětkrát ročně k jednání o projektu Solventnost II. Evropský výbor orgánů dozoru nad pojišťovnictvím a zaměstnaneckým penzijním pojištěním (CEIOPS) představoval důležitý zdroj odborného posouzení projektu Solventnost II. Radil Komisi při tvorbě nového solventnostního režimu a zorganizoval řadu studií o kvantitativních dopadech. CEIOPS návrhy svých doporučení před jejich odesláním Komisi veřejně konzultoval. Jeho přínos pro projekt byl podstatný a jeho zapojení bude potřebné i v pozdějším období celého procesu. V červnu 2006 uspořádalo GŘ MARKT veřejné projednání, kterého se zúčastnilo 191 účastníků. Kromě toho útvary Komise připravily veřejný dotazník zveřejněný na internetovém portále „Váš hlas v Evropě“, na který přišlo 147 odpovědí. GŘ MARKT rovněž rozeslalo 58 podniků po celé Evropě podrobný dotazník, po kterém následovalo v řadě z těchto podniků (převážně malých nebo středních) osobní dotazování. Komise požádala řadu organizací o pomoc při posuzování potenciálních dopadů nového solventnostního režimu: Evropskou centrální banku (finanční stabilita), odvětví pojišťovnictví a zajišťovnictví (CEA/AISAM/ACME) (pojistné produkty a trhy), FIN-USE (spotřebitelé) a CEIOPS (orgány dozoru). Kromě toho GŘ ECFIN vypracovalo zprávu o dopadech projektu Solventnost II na makroekonomiku. b) Posouzení dopadů Provedená analýza a připomínky, které k ní přišly od zúčastněných a zainteresovaných stran, potvrzují, že zavedení nového solventnostního režimu, který vychází z ekonomických rizik, s plným využitím Lamfalussyho architektury, je nejefektivnějším a nejúčinnějším prostředkem k dosažení obecných cílů projektu Solventnost II. Jmenovitě se jedná o prohloubení integrace pojistného/zajistného trhu EU, zlepšení ochrany pojistníků a osob oprávněných k pojistnému plnění, zvýšení mezinárodní konkurenceschopnosti pojistitelů a zajistitelů EU a podpoření lepší právní úpravy. Systém založený na zásadách správného ekonomického oceňování odhalí skutečnou finanční situaci pojistitelů, zvýší transparentnost a důvěru v celé odvětví. Zavedení regulačních požadavků vycházejících z rizik zajistí dosažení správné rovnováhy mezi silnou ochranou pojistníků na jedné straně a přiměřenými náklady pojistitelů na straně druhé. Zejména kapitálové požadavky budou odrážet specifický rizikový profil každé pojišťovny/zajišťovny. Pojistitelé, kteří řídí svá rizika dobře – protože uplatňují přísnou politiku, používají vhodné metody zmírňování rizik či diverzifikují svoje činnosti – budou odměněni a bude jim povoleno držet méně kapitálu než podle současného režimu EU. Na druhé straně špatně řízené pojišťovny nebo pojišťovny s větší touhou riskovat budou žádány, aby držely více kapitálu a zajistily tak, že nároky pojistníků budou uhrazeny v okamžiku jejich splatnosti. Solventnost II bude znamenat kladení mnohem většího důrazu na řádné řízení rizik a důkladné vnitřní kontroly. Odpovědnost za finanční zdraví pojistitele připadne opět výrazně vedení, jak mu i přísluší. Pojistitelům bude dána větší volnost – tj. bude se od nich požadovat dodržování řádných zásad, nikoli svévolných pravidel. Regulativní požadavky a praxe odvětví budou sladěny a pojistitelé budou odměňováni za zavedení systémů řízení rizik a kapitálu, které budou nejlépe odpovídat jejich potřebám a celkovému rizikovému profilu. Na oplátku budou podléhat přísnější kontrole ze strany orgánů dozoru. Nový režim rovněž zlepší transparentnost a zveřejňování informací. Pojistitelé, kteří uplatní osvědčené postupy, budou dále odměněni ze strany investorů, účastníků trhu a spotřebitelů. Zavedení nového přístupu vycházejícího z ekonomických rizik však může být krátkodobě doprovázeno některými vedlejšími účinky. Solventnost II může vést ke snížení krytí u některých druhů pojištění, jelikož rizika budou regulována v souladu s jejich skutečnými ekonomickými náklady (například tradiční finanční záruky vložené v produktech dlouhodobého spoření). Obdobně může zvýšení transparentnosti vést ke snížení křížového financování mezi obory podnikání (např. z pojištění motorových vozidel na zdravotní a úrazové pojištění) a zvýšení cen v určitých oblastech nebo u specifických kategorií pojistníků představujících vyšší riziko. Z hlediska vytvoření efektivního a transparentního sektoru pojišťovnictví je to sice optimální, bude však nutné potenciální sociální dopady jakýchkoli výsledných změn v chování pojistitelů pečlivě monitorovat a zvažovat s cílem zabezpečit, aby se našla dlouhodobě udržitelná řešení jakýchkoli problémů, které po zavedení nového solventnostního režimu vzniknou. Pojistitelé a vnitrostátní orgány by měli být motivováni, aby zvážili pravděpodobnost, že k takovým změnám dojde, a pokud ano, jak by bylo možné výsledné negativní dopady zmírnit. A kromě toho, přestože by dopad projektu Solventnost II na investiční chování pojistitelů v oblasti životního pojištění neměl být výrazný, nedá se vyloučit, že pojistitelé v oblasti neživotního pojištění zvýší své investice do dluhopisů na úkor kmenových akcií. Akciové podíly pojistitelů v oblasti neživotního pojištění však představují pouze malý podíl na kapitalizaci cenných papírů v EU-25 (4 %) a očekává se hladký přechod na nové rozvržení aktiv. LEGISLATIVNÍ PřÍSTUP A PRÁVNÍ ZÁKLAD a) Legislativní přístup Následujících 13 směrnic v oblasti životního a neživotního pojištění, zajištění, pojišťovacích skupin a likvidace bylo u příležitosti připravovaných změn v rámci projektu Solventnost II přepracováno do jednoho textu: - směrnice Rady 64/225/EHS ze dne 25. února 1964 o odstranění omezení svobody usazování a volného pohybu služeb v oblasti zajištění a retrocese[1] - první směrnice Rady 73/239/EHS ze dne 24. července 1973 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti v přímém pojištění jiném než životním a jejího výkonu[2]; - směrnice Rady 73/240/EHS ze dne 24. července 1973, kterou se odstraňují omezení svobody usazování v oblasti přímého pojištění jiného než životního[3]; - směrnice Rady 76/580/EHS ze dne 29. června 1976, kterou se mění směrnice 73/239/EHS o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti v přímém pojištění jiném než životním a jejího výkonu[4]; - směrnice Rady 78/473/EHS ze dne 30. května 1978 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se soupojištění v rámci Společenství[5]; - směrnice Rady 84/641/EHS ze dne 10. prosince 1984, kterou se mění první směrnice 73/239/EHS o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti v přímém pojištění jiném než životním a jejího výkonu, a to zejména ve vztahu k asistenčním službám pro turisty[6]; - směrnice Rady 87/344/EHS ze dne 22. června 1987 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se pojištění právní ochrany[7]; - druhá směrnice Rady 88/357/EHS ze dne 22. června 1988 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přímého pojištění jiného než životního, kterou se stanoví opatření k usnadnění účinného výkonu volného pohybu služeb a kterou se mění směrnice 73/239/EHS[8]; - směrnice Rady 92/49/EHS ze dne 18. června 1992 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přímého pojištění jiného než životního (třetí směrnice o neživotním pojištění)[9]; - směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/78/ES ze dne 27. října 1998 o doplňkovém dozoru nad pojišťovnami v pojišťovací skupině[10]; - směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/17/ES ze dne 19. března 2001 o reorganizaci a likvidaci pojišťoven[11]; - směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/83/ES ze dne 5. listopadu 2002 o životním pojištění[12]; - směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/68/ES ze dne 16. listopadu 2005 o zajištění[13]; Jelikož by úplné přepsání stávajících směrnic překročilo rámec přepracování, sleduje přepracování strukturu stávajících pojišťovacích/zajišťovacích směrnic. Nová ustanovení Solventnost II se proto vkládají do různých kapitol a hlav předlohy směrnice a jsou vyznačeny šedě. Nebyly provedeny žádné podstatné změny stávajících směrnic, které byly přepracované, kromě těch změn, které jsou nezbytné pro zavedení nového solventnostního režimu. Návrh využívá „metodu přepracování“ (interinstitucionální dohoda 2002/C 77/01), jež umožňuje provedení podstatných změn stávajících právních předpisů bez samostatné pozměňující směrnice. Přepracování snižuje složitost a zajišťuje vyšší přístupnost a srozumitelnost právních předpisů EU. U velkého počtu ustanovení stávajících směrnic byly provedeny změny nepodstatného charakteru s cílem zlepšit redakční kvalitu a srozumitelnost. Články nebo části článků, které se staly bezpředmětnými, se zrušily. Všechny změny jsou v textu jasně vyznačeny. Nová solventnostní ustanovení vycházejí ze zásad a dodržují čtyřstupňovou strukturu Lamfalussyho architektury finančních služeb. Zásady se dále rozvinou prostřednictvím prováděcích opatření. Nová Lamfalussyho architektura umožní, aby nový režim solventnosti držel krok s budoucím vývojem trhu a technologií a stejně tak s mezinárodním vývojem v oblasti regulace účetnictví a pojištění/zajištění. b) Právní základ Návrh je založen na čl. 47 odst. 2 a článku 55 Smlouvy, což je právní základ pro přijímání opatření Společenství založených na dotvoření vnitřního trhu v oblasti finančních služeb. Vybraným nástrojem je směrnice, jakožto nejvhodnější právní prostředek k dosažení cílů. Navrhovaná nová ustanovení nepřekračují rámec toho, co je nezbytné pro dosažení sledovaných cílů. OBLAST PůSOBNOSTI Oblast působnosti stávajících směrnic se nezměnila. Návrh se proto vztahuje na všechny životní a neživotní pojišťovny a zajišťovny. Stávající vyloučení malých vzájemných pojišťoven se však rozšířilo na všechny malé pojišťovny definované v článku 4 bez ohledu na jejich právní formu. Směrnice se nevztahuje na penzijní fondy uvedené ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2003/41/ES ze dne 3. června 2003[14] o činnostech institucí zaměstnaneckého penzijního pojištění a dohledu nad nimi. Přezkoumání této směrnice bude provedeno v roce 2008. Komise v té době prozkoumá, zda a jak by se mohly nebo měly vypracovat vhodné solventnostní požadavky pro penzijní fondy. Obdobně směrnice nemění režim uplatňovaný na finanční konglomeráty. Pokud však budou zjištěny jakékoliv problémy, budou řešeny v průběhu přezkumu směrnice o finančních konglomerátech (2002/87/ES), který se uskuteční v roce 2008. POZNÁMKY K čLÁNKůM Poznámky se týkají jen těch článků, které jsou nové nebo které se změnily v důsledku zavedení nových pravidel pro solventnost. a) Kvalitativní požadavky a dozor Kvalitativní požadavky a pravidla o dozoru platné pro pojišťovny/zajišťovny („pilíř II“ rámce Solventnost II) jsou stanoveny ve dvou oddílech, orgány dozoru a obecná pravidla a systém správy. Orgány dozoru a obecná pravidla – články 27–38 Hlavní cíl dozoru – článek 27 Hlavním cílem úpravy v oblasti pojištění/zajištění a dozoru nad touto oblastí je přiměřená ochrana pojistníků. Zohlednit by se měly i další cíle, jako je finanční stabilita a spravedlivé a stabilní trhy, ale neměly by ohrožovat hlavní cíl. Obecné zásady dozoru – článek 28 Dozor je založen na prospektivním a rizikově orientovaném přístupu. Solventnost II proto používá přístup vycházející z ekonomických rizik, který počítá se systémem, jenž odráží skutečný rizikový profil pojišťoven/zajišťoven. Tento systém by se měl opírat o řádné ekonomické zásady a měl by optimálně využívat informace, které poskytují finanční trhy. Zvláštní pozornost byla věnována zajištění toho, aby nový solventnostní režim nepředstavoval pro malé a střední pojišťovny a zajišťovny příliš velkou zátěž. Důležitost se proto přikládá zásadě proporcionality, která se uplatňuje u všech požadavků této směrnice, nicméně je významná zejména při uplatňování kvantitativních a kvalitativních požadavků solventnostního režimu a pravidel pro dozor. Bude dále specifikováno v prováděcích opatřeních. Transparentnost a odpovědnost – článek 30 Transparentnost a odpovědnost přispívají k legitimitě a integritě orgánů dozoru a věrohodnosti systému dozoru. Tento článek proto stanoví, že orgány dozoru plní své úkoly transparentním a odpovědným způsobem. Zveřejňování informací podporuje transparentnost a umožňuje účelné srovnávání přístupů přijatých členskými státy. Důležitým aspektem transparentnosti a odpovědnosti je stanovení transparentních postupů týkajících se jmenování a odvolání členů řídících a správních subjektů orgánů dozoru. Pravomoci dozoru – článek 34 Za účelem zajištění účinnosti dozoru musí být orgány dozoru plně zmocněny k plnění svých úkolů. Článek 34 proto stanoví, že členské státy musí zajistit, že jsou orgány dozoru oprávněny přijmout jakékoli opatření nezbytné k zajištění toho, aby pojišťovny dodržovaly regulační požadavky stanovené touto směrnicí, a k zabránění nebo odstranění jakýchkoli nesrovnalostí. V této souvislosti je zejména důležité, aby byly rovněž stanoveny pravomoci dozoru vztahující se na činnosti zajišťované externě nebo dále zajišťované externě. Všechny pravomoci se uplatní včasným a přiměřeným způsobem. Za účelem zajištění účinného dozoru je nezbytné, aby se tento dozor prováděl jak na místě, tak mimo místo; orgánům dozoru je proto dána pravomoc provádět kontroly přímo na místě v objektu pojistitele nebo zajistitele. Proces kontroly orgánem dozoru – článek 36 Nedodržování kvalitativních a kvantitativních požadavků může mít závažné důsledky pro finanční zdraví pojistitele nebo zajistitele. Kontrola orgánem dozoru má proto za cíl určit instituce s finančními, organizačními nebo jinými rysy náchylnými k vytváření rizikovějšího profilu. V rámci procesu kontroly orgánem dozoru (PKOD) orgány dozoru kontrolují a hodnotí strategie, procesy a postupy oznamování zavedené pojistiteli a zajistiteli za účelem dodržování této směrnice a rizika, jimž pojišťovna nebo zajišťovna čelí nebo může čelit, a její schopnost tato rizika posuzovat. Kontrola rovněž zahrnuje posouzení přiměřenosti metod pojišťovny nebo zajišťovny a postupů, které mají určovat možné události nebo budoucí změny v hospodářských podmínkách, které by mohly mít nepříznivé účinky na celkovou finanční situaci. Za účelem zajištění účinnosti PKOD je důležité, aby byla orgánům dozoru udělena pravomoc odstraňovat slabé stránky a nedostatky určené v procesu kontroly orgánem dozoru včetně postupu navazujícího na zjištění. Je navíc nezbytné, aby měly orgány dozoru přiměřené nástroje sledování, které umožní určit a napravit zhoršující se finanční podmínky. Výsledky PKOD jsou pro orgány dozoru velmi užitečné pro stanovení priorit budoucí práce, zajištění vhodné míry shody přístupů dozoru mezi orgány dozoru a poskytování zpětné vazby pojišťovně nebo zajišťovně. Navýšení kapitálu – článek 37 Výchozím bodem pro přiměřenost kvantitativních požadavků v pojišťovnictví/zajišťovnictví je solventnostní kapitálový požadavek. Orgány dozoru proto mohou požadovat, aby pojišťovna/zajišťovna navýšila kapitál, jen za přísně vymezených výjimečných okolností po procesu kontroly orgány dozoru. Ačkoliv je cílem standardního vzorce zachytit rizikový profil většiny pojišťoven/zajišťoven ve Společenství, mohou se vyskytovat případy, v nichž standardizovaný přístup zcela nezohledňuje velmi specifický rizikový profil pojišťovny nebo zajišťovny. V případě podstatných nedostatků úplného nebo částečného interního modelu (viz písmeno e) níže) nebo podstatných správních pochybení je nezbytné, aby orgán dozoru zajistil, aby pojišťovna nebo zajišťovna vyvinula veškeré úsilí pro odstranění nedostatků, které vedly k uložení navýšení kapitálu za účelem ochrany pojistníka. Orgán dozoru je povinen alespoň jednou ročně prozkoumat pokrok pojišťovny/zajišťovny při řešení jejích nedostatků. Pouze v případech, v nichž je takové odchýlení rizikového profilu pojišťovny nebo zajišťovny podstatné a vypracování částečného nebo úplného interního modelu není účinné, může být navýšení kapitálu trvalé povahy. Harmonizovanější a ekonomický přístup přijatý pro odvětví pojišťovnictví/zajišťovnictví ve srovnání se směrnicí o kapitálových požadavcích vyžaduje harmonizovanější přístup ke zvyšování kapitálu. Odpovědnost správního nebo řídícího orgánu – článek 40 Od pojišťoven/zajišťoven se bude vyžadovat spíše dodržování zásad než pravidel, což klade větší odpovědnost na řídící orgány, než je tomu v současné době. Směrnice jasně stanoví, že správní nebo řídící orgán pojišťovny/zajišťovny má konečnou odpovědnost za to, že pojišťovna/zajišťovna tuto směrnici dodržuje. Systém správy – články 41 až 49 Obecné požadavky v oblasti správy – článek 41 Provázanost požadavků na správu v oblasti bankovnictví, cenných papírů a pojišťovnictví/zajišťovnictví je nezbytná pro zajištění provázanosti mezi odvětvími. Požadavky v oblasti správy stanovené v této směrnici jsou zaměřené na dosažení tohoto cíle. Požadavky na silnou správu jsou nezbytným předpokladem účinného solventnostního systému. Některá rizika lze řešit pouze požadavky v oblasti správy a ne stanovením kvantitativním požadavků. Systém silné správy má tudíž klíčový význam pro přiměřené řízení pojistitele a má zásadní význam pro účinnost systému dozoru. Systém správy zahrnuje soulad s požadavky na vhodnost a náležitost, řízení rizik, posouzení vlastních rizik a solventnosti, vnitřní kontrolu, vnitřní audit, pojistně-matematickou funkci a externí zajištění. V prováděcích opatřeních týkajících se požadavků v oblasti správy se stanoví zásada proporcionality. Určení funkcí správy ve směrnici by mělo pojišťovnám/zajišťovnám pomoci při rozhodování o provádění systému správy. Funkce je administrativní schopnost vykonávat konkrétní úkoly. Určení konkrétní funkce nebrání pojišťovně/zajišťovně ve svobodném rozhodování, jak tuto funkci organizovat v praxi, pokud to v této směrnici není stanoveno jinak. Nemělo by to vést k nadměrně zatěžujícím požadavkům, jelikož by se mělo přihlížet k povaze, rozsahu a komplexnosti operací pojišťovny/zajišťovny. Funkce správy proto mohou vykonávat vlastní zaměstnanci nebo lze využít poradenství externích odborníků nebo je zajistit externě u odborníků v mezích stanovených touto směrnicí. V menších a méně složitých pojišťovnách/zajišťovnách může jedna osoba nebo organizační jednotka vykonávat více než jen jednu funkci. Za účelem dobrého fungování systému správy se požaduje, aby pojišťovny/zajišťovny měly zavedeny písemné koncepce, ve kterých se jasně stanoví, jak se přistupuje k vnitřní kontrole, vnitřnímu auditu, řízení rizik a případně k externímu zajištění. Je nezbytné, aby se správní nebo řídící orgán na systému správy aktivně podílel. Písemné koncepce by proto měly být schváleny správním nebo řídícím orgánem a přezkoumány alespoň jednou za rok nebo před zavedením jakékoliv významné změny v systému. Změna koncepcí před změnou v systému je nezbytná, jelikož by v opačném případě pojišťovna/zajišťovna již nedosahovala souladu s vlastními vnitřními strategiemi a procesy. Kontrola a hodnocení systému správy je v PKOD úkolem orgánu dozoru. Vlastní posouzení rizik a solventnosti (VPRS) – článek 44 Jako součást svého systému řízení rizik by všechny pojišťovny/zajišťovny měly, jako nedílnou součást své obchodní strategie, pravidelně posuzovat svoje celkové solventnostní potřeby se zřetelem na svůj specifický rizikový profil. VPRS má dvojí povahu. Je to vnitřní proces posuzování v rámci pojišťovny/zajišťovny a jako takový je zakotvený ve strategických rozhodnutích pojišťovny/zajišťovny. Je to rovněž nástroj dozoru pro orgány dozoru, které musí být informovány o výsledcích vlastního posouzení rizik a solventnosti pojišťovny/zajišťovny. VPRS nevyžaduje, aby pojišťovna/zajišťovna vypracovala nebo použila úplný nebo částečný interní model. Pokud však pojišťovna/zajišťovna již používá schválený úplný nebo částečný interní model pro výpočet solventnostního kapitálového požadavku, měly by se výstupy tohoto modelu používat při VPRS. VPRS netvoří třetí solventnostní kapitálový požadavek. VPRS by nemělo představovat nadměrnou zátěž pro malé nebo méně složité pojišťovny/zajišťovny. Orgán dozoru přezkoumá vlastní posouzení rizik a solventnosti jako součást procesu kontroly orgánem dozoru v pojišťovně/zajišťovně. Výsledky každého provedeného VPRS by měly být sděleny orgánu dozoru v rámci informací, které se mají poskytovat pro účely dozoru podle článku 35. Externí zajištění služeb nebo činností – článek 38 a 48 Vzhledem k tomu, že význam externího zajišťování služeb nebo činností stále roste, je důležité přijmout v této oblasti jednotnější přístup. Za účelem zajištění účinného dozoru nad externě zajištěnými činnostmi je nezbytné, aby orgány dozoru pojišťoven a zajišťoven, které si dávají externě zajišťovat činnosti, měly právo provádět inspekce externě zajišťované činnosti na místě v prostorách poskytovatelů služeb a měly přístup ke všem příslušným údajům, které má v držení poskytovatel externích služeb, ať je tento poskytovatel regulovaným subjektem či nikoli. V případě, že je činnost zajišťovaná externě poskytovatelem služeb ve třetí zemi, je nezbytné, aby měl orgán dozoru pojišťovny/zajišťovny, která si dává externě zajišťovat činnost, přístup ke všem příslušným údajům, které má v držení poskytovatel externích služeb, ať je tento poskytovatel regulovaným subjektem či nikoli. Externí zajišťování služeb nebo činností zahrnuje další externí zajišťování. Jedním ze způsobů, jak toho dosáhnout, zejména je-li poskytovatel služeb neregulovaným subjektem, je věnování zvláštní pozornosti smlouvě mezi pojišťovnou/zajišťovnou, která si dává externě zajišťovat služby, a poskytovatelem externích služeb. Orgány dozoru musí být přiměřeným a včasným způsobem informovány před externím zajištěním důležitých činnosti nebo před jeho jakýmikoli následnými podstatnými změnami. Požadavky stanovené v této směrnici zohledňují činnost společného fóra a jsou v souladu se stávajícími pravidly a praxí v bankovnictví a se směrnicí o trzích finančních nástrojů 2004/39/ES a jejím použitím na úvěrové instituce. b) Oznamování orgánům dozoru a zveřejňování informací Oznamování orgánům dozoru a zveřejňování informací představují „pilíř III“ rámce Solventnost II. Informace, které se poskytují pro účely dozoru – článek 35 Návrh v zásadě zachovává současnou filozofii acquis a ukládá pojišťovnám/zajišťovnám obecný požadavek předkládat jakékoli informace nezbytné pro účely dozoru. V souladu s Lamfalussyho přístupem však návrh zavádí řadu klíčových zásad, které musí oznamování orgánům dozoru splňovat, a připouští přijetí prováděcích opatření za účelem zajištění přiměřeného sbližování. Zveřejňování informací – články 50 až 55 Návrh vyžaduje, aby pojišťovny/zajišťovny každoročně zveřejňovaly zprávu obsahující podstatné a stručné informace o jejich solventnosti a finační situaci. Výjimka je možná v případě jednotlivých navýšení kapitálu během přechodného období. Pojišťovny/zajišťovny musí případně aktualizovat zveřejněné údaje (specifická ustanovení upravují případy nedodržování minimálního kapitálového požadavku nebo solventnostního kapitálového požadavku) a mohou poskytovat dodatečné informace na základě vlastního rozhodnutí. Pojišťovny/zajišťovny musí mít politiku zveřejňování informací a před zveřejněním zprávy o solventnosti a finanční situaci musí získat schválení ze strany správního nebo řídícího orgánu. Návrh také připouští přijetí prováděcích opatření za účelem zajištění přiměřeného sbližování. c) Podpora sbližování dozoru – článek 69 Výbor pro finanční služby stanovil podporu sbližování dozoru z hlediska postupů pro dozor jako jeden z hlavních úkolů v nadcházejících letech. Ačkoliv je společný regulační rámec základem, skutečně rovných podmínek lze dosáhnout jedině prostřednictvím jednotnějších a společných postupů rozhodování a prosazování v rámci orgánů dozoru. Sbližování dozoru zahrnuje zejména společné a jednotné každodenní uplatňování právních předpisů Společenství a zlepšování každodenního jednotného dozoru a prosazování jednotného trhu. Důležitou roli v rámci podpory sbližování dozoru může sehrát vzájemné hodnocení a zprostředkovací mechanismy. CEIOPS má zvláštní úlohu v přispívání k jednotnému uplatňování této směrnice a sbližování postupů dozoru ve Společenství. Tento článek proto stanoví, že členské státy musí přijmout nezbytná opatření, která zajistí, aby se orgány dozoru účastnily na činnostech CEIOPS. d) Kvantitativní požadavky Kvantitativní požadavky platné pro pojišťovny/zajišťovny („pilíř I“ rámce Solventnost II) jsou stanoveny v šesti oddílech: pravidla pro oceňování aktiv a závazků, technické rezervy, vlastní zdroje, solventnostní kapitálový požadavek, minimální kapitálový požadavek a investice. Požadavky pilíře I jsou založeny na ekonomickém přístupu vycházejícího z celkové rozvahy. Tento přístup vychází z hodnocení celkové rozvahy pojišťoven a zajišťoven na integrovaném základě, ve kterém se aktiva a závazky oceňují jednotně. Takový přístup znamená, že výše dostupných finančních zdrojů pojišťoven a zajišťoven by měla pokrýt jejich celkové finanční požadavky, tj. součet nepodřízených závazků a kapitálových požadavků. V důsledku tohoto přístupu musí být použitelné vlastní zdroje (viz níže) vyšší než solventnostní kapitálový požadavek. Oceňování aktiv a závazků – článek 73 Článek 73 zavádí normy pro oceňování všech aktiv a závazků na základě současné definice reálné hodnoty v mezinárodních standardech účetního výkaznictví. Vypracují se prováděcí opatření, která stanoví, jak se má počítat reálná hodnota specifických rozvahových položek, aby se zajistilo, že tyto položky jsou oceňovány jednotně ve všech členských státech. Pokud jde o závazky, normy pro oceňování nepřihlížejí k vlastnímu kreditnímu ratingu, zatímco pokud jde o aktiva, tyto normy přihlížejí k současným úvěrovým a likviditním charakteristikám. Technické rezervy – články 74 až 84 Vytvoření technických rezerv je potřebné pro to, aby pojišťovna/zajišťovna splnila své zajišťovací či pojišťovací závazky vůči pojistníkům a oprávněným osobám. Jejich výpočet je založen na obecných ustanoveních stanovených v článku 74: - Výpočet technických rezerv se zakládá na jejich stávající výstupní hodnotě. Stávající výstupní hodnota odráží částku, která odpovídá očekávané částce, kterou by potřebovaly pojišťovny a zajišťovny k vyplacení dnes, pokud by okamžitě převedly svoje smluvní práva a závazky na jinou pojišťovnu/zajišťovnu. Použití stávající výstupní hodnoty by nemělo znamenat, že by pojišťovna/zajišťovna tyto závazky skutečně mohla převést, převedla nebo měla převést. - Výpočet technických rezerv musí být v souladu s trhem a pro výpočet technických rezerv se použijí informace týkající se konkrétní pojišťovny/zajišťovny pouze v případě, že tyto informace umožní pojišťovnám/zajišťovnám lépe zohlednit povahu pojistného portfolia. Články 75 až 78 a články 80 až 84 popisují výpočet technických rezerv. Vypočítají se jako součet nejlepšího odhadu a rizikové přirážky, s výjimkou případů zajistitelných rizik vyplývajících z pojistných a zajistných závazků (viz níže): - Nejlepší odhad odpovídá očekávané současné hodnotě budoucích peněžních toků se zohledněním veškerých přírůstků a úbytků peněžních prostředků (očištěných o inflaci) nezbytných k vypořádání pojistných a zajistných závazků po dobu jejich trvání, včetně všech výdajů, budoucích dobrovolných bonusů, vložených finančních záruk a smluvních opcí. Výpočet nejlepšího odhadu se má zakládat na správných pojistně-matematických technikách a dobré kvalitě údajů a má se pravidelně kontrolovat podle zkušeností z praxe. - Riziková přirážka zajišťuje, že se celková hodnota technických rezerv rovná očekávané částce, kterou by pojišťovny a zajišťovny potřebovaly k vyplacení dnes, pokud by okamžitě převedly svoje smluvní práva a závazky na jinou pojišťovnu/zajišťovnu; nebo alternativně dodatečné náklady, nad úroveň nejlepšího odhadu, na poskytování kapitálu na podporu pojistných/zajistných závazků po dobu trvání pojistného portfolia. Pokud jde o zajistitelné riziko – tj. riziko, které lze účinně neutralizovat nákupem nebo prodejem finančních nástrojů – hodnota technických rezerv se vypočítá přímo jako celek a získá se použitím hodnot těchto finančních nástrojů (viz čl. 75 odst. 4). Pokud jde o nezajistitelná rizika, riziková přirážka se vypočítá pomocí tak zvané sazby nákladů na kapitál (viz čl. 75 odst. 5). V tomto případě je použitá sazba nákladů na kapitál stejná pro všechny pojišťovny/zajišťovny (např. pevná procentní sazba) a odpovídá rozpětí přesahujícímu bezrizikovou úrokovou míru, již by pojišťovna/zajišťovna s ratingem BBB zaplatila za obstarání použitelných vlastních zdrojů. Vlastní zdroje – článek 85 až 98 Vlastní zdroje představují dostupné finanční zdroje pojišťoven/zajišťoven, které mohou sloužit jako nárazník proti rizikům a případně k absorbování ztrát. Určení výše použitelných vlastních zdrojů na pokrytí dvou kapitálových požadavků je založeno na třístupňovém postupu. Každý stupeň odpovídá pododdílu: určení vlastních zdrojů, zařazení vlastních zdrojů, použitelnost vlastních zdrojů. V prvním stupni se musí určit výše dostupných vlastních zdrojů. Vlastní zdroje jsou součtem: - rozvahových položek nebo „položek základních vlastních zdrojů“ (viz článek 86); - podrozvahových položek nebo „položek doplňkových vlastních zdrojů“ (viz článek 87). Základní vlastní zdroje tvoří ekonomický kapitál (tj. aktiva převyšující závazky, oceňované podle oddílu 1 a 2) a podřízené závazky (jelikož tyto závazky mohou sloužit jako kapitál, například v případě likvidace). Doplňkové vlastní zdroje tvoří závazky, které si mohou pojišťovny/zajišťovny vyžádat za účelem zvýšení svých finančních zdrojů, jako jsou výzvy členů a akreditivy. Jelikož se na tyto doplňkové vlastní zdroje nevztahují normy pro oceňování stanovené v oddílech 1 a 2, je určení jejich výše předmětem předchozího schválení orgány dozoru. Vzhledem k tomu, že položky vlastních zdrojů mají různou kvalitu a poskytují různé úrovně absorpce ztrát, jsou tyto vlastní zdroje ve druhém stupni zařazeny do tří tříd v závislosti na jejich povaze a míře, v jaké splňují pět klíčových kritérií (tj. podřízenost, schopnost absorbovat ztrátu, permanence, perpetualita a absence správních nákladů), jak se stanoví v článku 92. - Zařazení vlastních zdrojů do tříd se opírá o kvalitativní kritéria, která budou blíže specifikována prováděcími opatřeními (viz článek 96); pro ulehčení tohoto zařazení se však v těchto prováděcích opatřeních rovněž stanoví seznam již zařazených položek. Povaha Kvalita | Rozvahové (základní vlastní zdroje) | Podrozvahové (doplňkové vlastní zdroje) | Vysoká | Třída 1 | Třída 2 | Střední | Třída 2 | Třída 3 | Nízká | Třída 3 | − | Vzhledem k tomu, že položky třídy 2 a třídy 3 neumožňují úplnou absorpci jakýchkoli ztrát za všech okolností, zdá se být nezbytné ve třetím stupni omezit jejich uznávání pro účely dozoru. Jak se stanoví v článku 97, na dostupné vlastní zdroje se pro účely stanovení použitelné výše pro účely dozoru vztahují dvě sady omezení: - Pokud jde o solventnostní kapitálový požadavek, měl by podíl položek třídy 1 v rámci použitelných vlastních zdrojů dosáhnout alespoň jedné třetiny a podíl položek třídy 3 by neměl přesáhnout jednu třetinu. - Pokud jde o minimální kapitálový požadavek, nejsou použitelné položky doplňkových vlastních zdrojů a podíl použitelných položek třídy 2 by měl být omezen na jednu polovinu. Solventnostní kapitálový požadavek – články 99 až 124 Oddíl 4 o solventnostním kapitálovém požadavku je rozdělen do tří částí: obecná ustanovení týkající se tohoto kapitálového požadavku, standardní vzorec pro výpočet solventnostního kapitálového požadavku a použití interních modelů pro účely solventnosti. Obecná ustanovení o solventnostním kapitálovém požadavku, využití standardního vzorce nebo interního modelu Solventnostní kapitálový požadavek představuje ekonomický kapitál, který pojišťovna/zajišťovna musí držet, aby omezila pravděpodobnost úpadku na 0,5 %, tj. úpadek by nastal jednou za 200 let (viz článek 100). Solventnostní kapitálový požadavek se vypočítá použitím metody hodnoty v riziku, a to buď podle standardního vzorce nebo využitím interního modelu: je nutné posoudit všechny potenciální ztráty, včetně nepříznivého přecenění aktiv a závazků, v nadcházejících dvanácti měsících. Solventnostní kapitálový požadavek odráží skutečný rizikový profil pojišťovny/zajišťovny a přihlíží ke všem kvantifikovatelným rizikům i čistému dopadu technik snižování úvěrového rizika. Solventnostní kapitálový požadavek se vypočítá alespoň jednou ročně, trvale se sleduje a přepočítává se, jakmile se rizikový profil pojišťovny/zajišťovny významně odchýlí; solventnostní kapitálový požadavek musí krýt rovnocenná výše použitelných vlastních zdrojů (viz článek 99). Standardní vzorec pro solventnostní kapitálový požadavek V článcích 102 až 108 jsou popsány cíle, konstrukce a celková kalibrace standardního vzorce pro solventnostní kapitálový požadavek. „Modulová“ konstrukce, založená na metodách lineární agregace, je podrobněji popsána v příloze IV směrnice. Rizika zachycená v různých modulech a podmodulech standardního vzorce jsou definována v článcích 13, 103 a 104. Podrobné specifikace těchto modulů a podmodulů se přijmou v prováděcích opatřeních, jelikož se budou vyvíjet v čase. Cílem standardního vzorce pro solventnostní kapitálový požadavek je dosáhnout správné rovnováhy mezi citlivostí vůči riziku a účelností. Počítá jak s případným použitím konkrétních parametrů pojišťovny nebo zajišťovny (viz čl. 103 odst. 7), tak se standardizovanými zjednodušeními pro malé a střední podniky (viz článek 107). Vzhledem k tomu, že nové normy pro oceňování přihlížejí k úvěrovým a likviditním charakteristikám aktiv, že solventnostní kapitálový požadavek zachycuje všechna kvantifikovatelná rizika a že se na veškeré investice vztahuje zásada „obezřetné osoby“, nezachovají se kvantitativní investiční limity ani kritéria použitelnosti aktiv. Pokud se však vzhledem k tržnímu vývoji objeví nová rizika, která nejsou kryta standardním vzorcem pro solventnostní kapitálový požadavek, čl. 108 odst. 2 umožňuje Komisi přijmout dočasná prováděcí opatření, kterými se stanoví investiční limity a kritéria použitelnosti aktiv, po dobu aktualizace vzorce. Interní modely V článcích 109 až 124 jsou uvedeny požadavky vztahující se na pojišťovny/zajišťovny, které při výpočtu solventnostního kapitálového požadavku používají nebo chtějí používat částečný nebo úplný interní model. Dříve než orgány dozoru schválí použití interního modelu, musí pojišťovny/zajišťovny předložit žádost (viz článek 109) schválenou správním nebo řídícím orgánem pojišťovny/zajišťovny (viz článek 113), ve které prokáží, že splňují kontrolu používání, normy statistické kvality, kalibrační normy, normy pro ověřování platnosti a dokumentační normy (viz články 117 až 122). Orgány dozoru musí rozhodnout, zda žádost přijmou nebo odmítnou, do šesti měsíců od obdržení žádosti pojišťovny/zajišťovny se všemi náležitostmi. V souvislosti s používáním částečných interních modelů se zavádějí dodatečné požadavky s cílem zamezit, aby pojišťovny/zajišťovny takzvaně „vybíraly třešničky“ (viz článek 110). Kromě toho článek 111 Komisi umožňuje přijmout prováděcí opatření upravující normy, stanovené v článcích 117 až 122, pokud jde o částečné interní modely, za účelem zohlednění omezené oblasti působnosti těchto modelů. Článkem 116 se orgánům dozoru uděluje pravomoc vyžadovat, aby pojišťovna/zajišťovna, která vypočítává solventnostní kapitálový požadavek použitím standardního vzorce, vypracovala úplný nebo částečný interní model v případě, že standardní vzorec pro solventnostní kapitálový požadavek nezachycuje přesně rizikový profil dané pojišťovny/zajišťovny. Minimální kapitálový požadavek – články 125 až 128 Minimální kapitálový požadavek představuje úroveň kapitálu, pod kterou by byly zájmy pojistníků vážně ohroženy, pokud by pojišťovně/zajišťovně bylo povoleno pokračovat v jejích operacích. V případě, že dojde k porušení minimálního kapitálového požadavku, přistoupí se ke krajním opatřením dozoru, tj. odejme se povolení (viz články 126 a 136). Pojišťovny/zajišťovny jsou proto povinny mít v držení použitelné základní vlastní zdroje na krytí minimálního kapitálového požadavku (viz článek 125). Jelikož krajní opatření dozoru může vyžadovat povolení od vnitrostátního soudu, je třeba minimální kapitálový požadavek vypočítávat čtvrtletně, podle jednoduchého a spolehlivého vzorce, na základě kontrolovatelných údajů. Článek 126 o specifickém návrhu a kalibraci minimálního kapitálového požadavku obsahuje stručný seznam obecných zásad. Do doby, než budou známy výsledky QIS3, byl zvolen otevřený přístup, jelikož nebylo o minimálním kapitálovém požadavku dosaženo konečného rozhodnutí. Znění především umožňuje vyzkoušení těchto dvou přístupů: - minimální kapitálový požadavek vypočítaný použitím zjednodušené verze standardního vzorce (modulový přístup) zohledňující životní upisovací rizika, neživotní upisovací rizika a tržní rizika a kalibrovaná na 90% hodnotu v riziku v časovém horizontu jednoho roku; - minimální kapitálový požadavek vypočítaný jako procento solventnostního kapitálového požadavku (kompaktní přístup), kalibrovaný na 1/3 solventnostního kapitálového požadavku. Například čl. 126 odst. 1 písm. c) umožňuje, aby se minimální kapitálový požadavek kalibroval na hladině spolehlivosti v rozmezí 80 % (jelikož 1/3 solventnostního kapitálového požadavku kalibrovaná na 99,5% hodnotu v riziku se rovná 80% hodnotě v riziku, za předpokladu normálního rozdělení) až 90 % (úroveň používaná v modulovém přístupu, který se zkouší). V zájmu hladkého přechodu na nový režim (viz článek 128) pojišťovny/zajišťovny, které splňují Solventnost I v den vstupu této směrnice v platnost, ale nesplňují minimální kapitálový požadavek, mají jeden rok na dosažení souladu s novým režimem. Investice – články 129 až 132 Veškeré investice držené pojišťovnami/zajišťovnami (tj. aktiva kryjící technické rezervy, plus aktiva kryjící solventnostní kapitálový požadavek a volná aktiva) musí být investovány, řízeny a sledovány v souladu se zásadou „obezřetné osoby“ stanovenou v článku 129. Zásada obezřetné osoby vyžaduje, aby pojišťovny/zajišťovny investovaly aktiva v nejlepším zájmu pojistníků, přiměřeně slaďovaly investice a závazky a věnovaly náležitou pozornost finančním rizikům, jako je riziko likvidity a riziko koncentrace. e) Dozor nad skupinou – články 219 až 277 Úvod Způsob, jakým bude prováděn dozor nad pojišťovnami/zajišťovnami ve skupině je klíčovým faktorem úspěchu jednotného trhu a režimu Solventnost II. Návrh proto usiluje o nalezení vhodných způsobů zjednodušení dozoru nad pojišťovnami/zajišťovnami ve skupině v EU. Hlavní zlepšení vztahující se na všechny skupiny pojišťoven/zajišťoven - Orgán dozoru nad skupinou – určení a jmenování: Návrh zavádí pojetí „orgánu dozoru nad skupinou“. Pro každou skupinu se jmenuje jediný orgán s konkrétními koordinačními a rozhodovacími pravomocemi. Ponechaná kritéria jsou inspirovaná směrnicí o finančních konglomerátech, návrh však zavádí větší pružnost v případě potřeby. - Orgán dozoru nad skupinou – práva a povinnosti : Orgánu dozoru nad skupinou je udělena hlavní odpovědnost za všechny klíčové aspekty dozoru nad skupinou (solventnost skupiny, transakce uvnitř skupiny, rizika koncentrace, řízení rizik a vnitřní kontrola). Taková odpovědnost musí být vykonávána ve spolupráci a po dohodě s místními orgány dozoru. Kromě toho musí být mezi všemi orgány, které se účastní dozoru, stanovena koordinační ujednání pro každou skupinu. - Další klíčová opatření pro zajištění účinného dozoru nad skupinou: návrh zavádí, v souladu se směrnicí o finančních konglomerátech, úplný soubor ustanovení, která ukládají všem zúčastněným orgánům dozoru povinnost vyměňovat si informace automaticky (podstatné informace) nebo na základě vyžádání (důležité informace), vzájemně se konzultovat před přijetím důležitých rozhodnutí a řádně vyřizovat žádosti o ověřování informací. - Skupinová solventnost – výběr metody : S cílem zabezpečit, aby skupiny měly co největší prospěch z diverzifikace, návrh výslovně silně upřednostňuje konsolidační metodu. - Skupinová solventnost – interní model skupiny : Návrh umožňuje skupině žádat o povolení používat interní model pro výpočet solventnostního kapitálového požadavku skupiny a jednotlivých solventnostních kapitálových požadavků přidružených subjektů. Tento postup je do velké míry inspirovaný směrnicí o kapitálových požadavcích (2006/48/ES / článek 129). Na žádost mateřské společnosti nebo kteréhokoliv jiného zúčastněného orgánu dozoru lze konzultovat CEIOPS. - Dozor nad podskupinami : V zájmu omezení zátěže skupin návrh v podstatě stanoví, že a) dozor nad skupinou by měl být v EU obvykle vykonáván jen na vrcholové úrovni a že b) členské státy mohou povolit svým orgánům dozoru, aby vykonávaly dozor na skupinou na vrcholové úrovni v členském státě. V praxi by to mělo vést ke snížení počtu úrovní dozoru na maximálně tři (skupina v EU, vnitrostátní podskupiny, samostatné subjekty), což je v souladu se směrnicí o kapitálových požadavcích. - Prováděcí opatření : V zájmu zajištění co největšího sbližování rozhodování a postupů orgánů dozoru nad skupinami obsahuje návrh pro několik klíčových ustanovení odkaz na další prováděcí opatření. Dodatečná zlepšení vztahující se na skupiny používající podporu ze strany skupiny Návrh zavádí nový režim, který usiluje o usnadnění řízení kapitálu skupinami v podstatě tím, že a) za určitých podmínek povoluje mateřské společnosti používat přísliby podpory ze strany skupiny ke splnění části solventnostního kapitálového požadavku dceřiných společností a b) zavádí pro některé články odchylky o případném samostatném dozoru. Návrh povoluje přijetí prováděcích opatření a ukládá přezkum celého systému po pěti letech od provedení směrnice do vnitrostátního práva. Obecné zjištění: dozor nad skupinami není jen doplňkový Stávající acquis EU považuje dozor nad skupinami jako pouhý doplněk k samostatnému dozoru (samostatný dozor se vykonává stejným způsobem u všech subjektů, ať jsou či nejsou součástí skupiny, a skupinový dozor se pouze k samostatnému dozoru přidává). Návrh tuto filozofii podstatně mění. Text týkající se skupin obsahuje řadu ustanovení, která přímo ovlivní způsob, jakým se vykonává samostatný dozor nad subjekty, které patří do skupiny. V zájmu explicitního vyjádření této zásadní změny bylo na všech místech (včetně názvu) vypuštěno slovo „doplňkový“. PROVÁDěCÍ OPATřENÍ Směrnice svěřuje prováděcí pravomoci Komisi. Případy, ve kterých byly prováděcí pravomoci svěřeny, jsou jmenovitě uvedeny v každém příslušném článku. Při výkonu těchto prováděcích pravomocí je Komisi nápomocen Evropský výbor pro pojišťovnictví a zaměstnanecké penzijní pojištění, zřízený rozhodnutím Komise 2004/9/ES. Opatření přijímaná Komisí budou podléhat poradnímu postupu nebo regulativnímu postupu s kontrolou, které jsou stanoveny v článku 3, čl. 5a odst. 1 až 4 a článku 7 rozhodnutí 1999/468/ES. Prováděcí opatření se použijí pro další vymezení zásad uvedených v této směrnici s cílem zlepšit harmonizaci a sbližování dozoru. Budou vypracovány na základě pověření udělených výboru CEIOPS Komisí a budou předmětem konzultací se zúčastněnými stranami a posouzení dopadů. 2002/83/ES (přizpůsobený) 2007/0143 (COD) Návrh SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY …/…/ES ze dne […] o životním pojištění √ o přístupu k pojišťovací a zajišťovací činnosti a jejím výkonu (Text s významem pro EHP) EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 47 odst. 2 a článek 55 této smlouvy, s ohledem na návrh Komise[15], s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru[16], po konzultaci s Výborem regionů[17], v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy[18], vzhledem k těmto důvodům: ò nový 1. Mělo by být provedeno několik podstatných změn v první směrnici Rady 73/239/EHS ze dne 24. července 1973 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti v přímém pojištění jiném než životním a jejího výkonu[19], směrnici Rady 78/473/EHS ze dne 30. května 1978 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se soupojištění v rámci Společenství[20], směrnici Rady 87/344/EHS ze dne 22. června 1987 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se pojištění právní ochrany[21], druhé směrnici Rady 88/357/EHS ze dne 22. června 1988 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přímého pojištění jiného než životního, kterou se stanoví opatření k usnadnění účinného výkonu volného pohybu služeb a kterou se mění směrnice 73/239/EHS[22], směrnici Rady 92/49/EHS ze dne 18. června 1992 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přímého pojištění jiného než životního a o změně směrnic 73/239/EHS a 88/357/EHS (třetí směrnice o neživotním pojištění)[23], směrnici Evropského parlamentu a Rady 98/78/ES ze dne 27. října 1998 o doplňkovém dozoru nad pojišťovnami v pojišťovací skupině[24], směrnici Evropského parlamentu a Rady 2001/17/ES ze dne 19. března 2001 o reorganizaci a likvidaci pojišťoven[25], směrnici Evropského parlamentu a Rady 2002/83/ES ze dne 5. listopadu 2002 o životním pojištění[26] a směrnici Evropského parlamentu a Rady 2005/68/ES ze dne 16. listopadu 2005 o zajištění a o změně směrnic Rady 73/239/EHS, 92/49/EHS, jakož i směrnic 98/78/ES a 2002/83/ES[27]. Z důvodu srozumitelnosti by měly být uvedené směrnice přepracovány. 2. Aby se usnadnil přístup k pojišťovacím a zajišťovacím činnostem a k jejich výkonu, je třeba odstranit nejvážnější rozdíly mezi právními předpisy členských států týkajících se pravidel, která se vztahují na pojišťovny a zajišťovny. Pojišťovnám a zajišťovnám by se proto měl poskytnout právní rámec pro výkon pojistné činnosti na celém vnitřním trhu, čímž by se pojišťovnám a zajišťovnám se sídlem ve Společenství mělo usnadnit krytí závazků a rizik nacházejících se na jeho území. 3. Je v zájmu řádného fungování vnitřního trhu a ochrany věřitelů, aby byla na úrovni Společenství zavedena koordinovaná pravidla pro dozor nad pojišťovacími skupinami a pro reorganizaci a likvidační řízení týkající se pojišťoven za účelem ochrany věřitelů. 4. Je vhodné, aby se systém stanovený touto směrnicí nevztahoval na určité podniky poskytující pojišťovací služby, a to z důvodu jejich velikosti, právního postavení, charakteru a souvisejícího úzkého propojení se systémy veřejného pojištění nebo z důvodu jejich nabídky zvláštních služeb. Dále je žádoucí vyloučit určité instituce v několika členských státech, jejichž činnost se vztahuje jen na velmi úzkou oblast a je omezena zákonem na konkrétní území nebo na určité osoby. 5. Směrnice Rady 72/166/EHS ze dne 24. dubna 1972 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a kontroly povinnosti uzavřít pro případ takové odpovědnosti pojištění[28], sedmá směrnice Rady 83/349/EHS ze dne 13. června 1983, založená na čl. 54 odst. 3 písm. g) Smlouvy o konsolidovaných účetních závěrkách[29], druhá směrnice Rady 84/5/EHS ze dne 30. prosince 1983 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel[30], směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/39/ES ze dne 21. dubna 2004 o trzích finančních nástrojů, o změně směrnice Rady 85/611/EHS a 93/6/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/12/ES a o zrušení směrnice Rady 93/22/EHS[31] a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/48/ES ze dne 14. června 2006 o přístupu k činnosti úvěrových institucí a o jejím výkonu[32] stanoví obecná pravidla v oblasti účetnictví, odpovědnosti z provozu motorových vozidel, finančních nástrojů a úvěrových institucí a pro tyto oblasti stanoví definice. Je vhodné, aby se některé z uvedených definic použily pro účely této směrnice. 6. Přístup k pojišťovací nebo zajišťovací činnosti by měl podléhat předchozímu povolení. Je proto nezbytné stanovit podmínky a postup pro vydávání daného povolení, jakož i pro odmítnutí je vydat. 7. Vzhledem ke skutečnosti, že tato směrnice představuje zásadní nástroj k vytvoření vnitřního trhu, měly by mít pojišťovny a zajišťovny povolené ve svém domovském státě možnost provozovat prostřednictvím poboček nebo v podobě poskytování služeb některé nebo všechny své činnosti v celém Společenství. Je proto vhodné provést takovou harmonizaci, která je nutná a dostatečná k dosažení vzájemného uznávání povolení a systémů dozoru, aby tak platilo pro celé Společenství jediné povolení a umožnilo se, aby dozor nad pojišťovnou nebo zajišťovnou prováděl domovský členský stát. 8. Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/26/ES ze dne 16. května 2000 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a o změně směrnic Rady 73/239/EHS a 88/357/EHS (čtvrtá směrnice o pojištění motorových vozidel)[33] stanoví pravidla pro jmenování škodních zástupců. Uvedená pravidla by se měla použít pro účely této směrnice. 9. Zajišťovny by měly omezit předmět své činnosti na zajišťovací činnost a související operace. Takový požadavek by zajišťovně neměl bránit v provozování takových činností, jakými je například poskytování statistického nebo pojistně-matematického poradenství, analýza rizik nebo průzkum pro klienty. Může též zahrnovat funkci holdingové společnosti a činnosti související s činnostmi finančního sektoru ve smyslu čl. 2 bodu 8 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/87/ES ze dne 16. prosince 2002 o doplňkovém dozoru nad úvěrovými institucemi, pojišťovnami a investičními podniky ve finančním konglomerátu a o změně směrnice Rady 73/239/EHS, 79/267/EHS, 92/49/EHS, 92/96/EHS, 93/6/EHS a 93/22/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/78/ES a 2000/12/ES[34]. V žádném případě tento požadavek neumožňuje provádění nesouvisejících bankovních a finančních činností. 10. Ochrana pojistníků přepokládá, že na pojišťovny a zajišťovny se vztahují účinné solventnostní požadavky. Vzhledem k tržnímu vývoji již není stávající systém přiměřený. Je proto nezbytné zavést nový regulační rámec. 11. V souladu s nejnovějším vývojem v oblasti řízení rizik v rámci Mezinárodní asociace orgánů pro dozor v pojišťovnictví, Rady pro mezinárodní účetní standardy a Mezinárodní aktuárské asociace a v souladu s aktuálním vývojem v ostatních finančních odvětvích by měl být přijat přístup vycházející z ekonomického rizika, který poskytuje pojišťovnám a zajišťovnám pobídky k tomu, aby řádně měřily a řídily svá rizika. Harmonizace by se měla zvýšit tím, že se stanoví zvláštní pravidla pro oceňování aktiv a závazků, včetně technických rezerv. 12. Nový solventnostní režim by neměl pro malé a střední pojišťovny představovat příliš velkou zátěž. 13. Hlavním cílem úpravy v oblasti pojištění a zajištění a dozoru nad touto oblastí, je přiměřená ochrana pojistníků. V potaz by měly být brány i další cíle úpravy v oblasti pojištění a zajištění a dozoru nad touto oblastí, jakými jsou finanční stabilita a stabilní trhy, ovšem neměly by ohrožovat hlavní cíl. 14. Orgány dozoru členských států musí mít k dispozici veškeré prostředky, které jsou nezbytné k zajištění řádného výkonu činnosti pojišťoven a zajišťoven v rámci celého Společenství na základě práva usazování nebo volného pohybu služeb. Aby se zajistil účinný dozor, měla by být veškerá opatření orgánů dozoru, nehledě na význam dotyčné pojišťovny nebo zajišťovny pro celkovou finanční stabilitu trhu, přiměřená povaze a komplexnosti rizik spojených s činností pojišťovny nebo zajišťovny. 15. Orgány dozoru by měly být schopny získat od pojišťoven a zajišťoven informace, které jsou nezbytné pro účely dozoru. 16. Orgány dozoru domovského členského státu by měly odpovídat za sledování finančního zdraví pojišťoven a zajišťoven. K tomuto účelu by měly pravidelně provádět přezkumy a hodnocení. 17. Výchozím bodem pro přiměřenost kvantitativních požadavků v pojišťovnictví je solventnostní kapitálový požadavek. Orgány dozoru by proto měly k solventnostnímu kapitálovému požadavku uložit navýšení kapitálu jen za přísně vymezených výjimečných okolností po procesu kontroly orgány dozoru. Standardní vzorec solventnostního kapitálového požadavku by měl zohledňovat rizikový profil většiny pojišťoven a zajišťoven. Mohou se však vyskytnout i případy, v nichž standardizovaný přístup přiměřeně nezohledňuje velmi specifický rizikový profil pojišťovny nebo zajišťovny. Pokud je takové odchýlení rizikového profilu pojišťovny nebo zajišťovny podstatné a vypracování částečného nebo úplného modelu není účinné, může být navýšení kapitálu trvalé povahy. V případě podstatných nedostatků nebo úplného nebo částečného modelu nebo podstatných správních pochybení orgán dozoru zajistí, aby pojišťovna nebo zajišťovna vyvinula veškeré úsilí pro odstranění nedostatků, které vedly k uložení navýšení kapitálu. 18. Některá rizika je možné řádně řešit pouze prostřednictvím požadavků v oblasti správy namísto kvantitativních požadavků zohledněných v solventnostním kapitálovém požadavku. Pro přiměřené řízení pojišťovny a regulační systém je proto nezbytný účinný systém správy. 19. Nedílnou součástí obchodní strategie všech pojišťoven a zajišťoven by mělo být pravidelné posuzování jejich celkových solventnostních potřeb se zřetelem na jejich specifický rizikový profil. Výsledky každého dozoru by měly být sděleny orgánu dozoru v rámci informací, které se mají poskytovat pro účely dozoru. 20. Za účelem zajištění účinného dozoru nad externě zajištěnými činnostmi je nezbytné, aby orgány dozoru pojišťoven a zajišťoven, které si dávají externě zajišťovat činnosti, měly právo provádět inspekce na místě a měly přístup ke všem příslušným údajům, které má v držení poskytovatel externích služeb, ať je tento poskytovatel regulovaným subjektem, či nikoli. Aby se přihlédlo k tržnímu vývoji a zajistilo se, že budou dále plněny podmínky pro zajištění služeb nebo činností, je třeba vyrozumět orgány dozoru dříve, než se významné činnosti nechají externě zajistit. Uvedené požadavky tak zohledňují činnost společného fóra a jsou v souladu se stávajícími pravidly a praxí v bankovnictví, jakož i se směrnicí o trzích finančních nástrojů a jejím použitím na úvěrové instituce. 21. V zájmu zaručení transparentnosti by měly pojišťovny a zajišťovny alespoň jednou za rok sdělit podstatné informace o své solventnosti a finanční situaci. Pojišťovny a zajišťovny by měly mít možnost poskytnout na základě vlastního rozhodnutí i dodatečné informace. 22. Je třeba zavést ustanovení o výměně informací mezi orgány dozoru a orgány nebo subjekty, jež z titulu své funkce pomáhají posilovat stabilitu finančního systému. Je proto nutné stanovit podmínky, za kterých by byla tato výměna informací možná. Navíc, pokud je stanoveno, že informace lze sdělit jen s výslovným souhlasem orgánů dozoru, měly by tyto orgány mít možnost svůj souhlas případně podmínit splněním přísných podmínek. 23. Je třeba podporovat sbližování dozoru nejen z hlediska nástrojů dozoru, ale též z hlediska postupů pro dozor. V tomto ohledu by měl sehrávat významnou úlohu Evropský výbor orgánů dozoru nad pojišťovnictvím a zaměstnaneckým penzijním pojištěním, zřízený rozhodnutím Komise 2004/6/ES[35], jenž by měl pravidelně informovat o dosaženém pokroku. 24. Orgány dozoru by měly spolupracovat a vyměňovat si informace, aby tak omezily administrativní zátěž a zabránily zdvojování úkolů. 25. Pro účely posílení dozoru nad pojišťovnami a zajišťovnami a v zájmu ochrany pojistníků by statutární auditoři ve smyslu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/43/ES ze dne 17. května 2006 o povinném auditu ročních a konsolidovaných účetních závěrek, o změně směrnic Rady 78/660/EHS a 83/349/EHS a o zrušení směrnice Rady 84/253/EHS[36] měli mít povinnost bezodkladně sdělit jakékoli skutečnosti, které by mohly závažně ovlivnit finanční situaci nebo administrativní uspořádání pojišťovny nebo zajišťovny. 26. Pojišťovny vykonávající činnosti životního a neživotního pojištění by měly v zájmu ochrany pojistníků v životním pojištění uvedené činnosti řídit odděleně. Na uvedené pojišťovny by se měly vztahovat tytéž kapitálové požadavky, které jsou použitelné pro rovnocennou pojišťovací skupinu, tvořenou životní a neživotní pojišťovnou, přičemž se přihlédne ke zvýšené převoditelnosti kapitálu v případě kompozitních pojišťoven. 27. Při posuzování finanční situace pojišťoven a zajišťoven by se mělo vycházet z řádných ekonomických zásad a měly by se optimálně využívat informace, které poskytují finanční trhy, jakož i obecně dostupné údaje o technických rizikách pojištění. 28. Normy pro oceňování pro účely dozoru by měly být v co nejvyšší možné míře slučitelné s mezinárodním vývojem v účetnictví, aby se tak omezila administrativní zátěž pojišťoven a zajišťoven. 29. V souladu s uvedeným přístupem by kapitálové požadavky měly být kryty rozvahovými nebo podrozvahovými položkami vlastních zdrojů. Vzhledem k tomu, že v případě likvidace nedokáží všechny finanční zdroje plně a průběžně absorbovat ztráty, měly by být položky vlastních zdrojů zařazovány podle kritérií kvality a odpovídajícím způsobem by měla být omezena i použitelná výše vlastních zdrojů na krytí kapitálových požadavků. Limity použitelné pro položky vlastních zdrojů by se měly použít pouze k určení solventnostní situace pojišťoven a zajišťoven a neměly by dále omezovat volnost pojišťoven a zajišťoven při interním řízení kapitálu. 30. Aby mohly pojišťovny a zajišťovny splnit své závazky vůči pojistníkům a oprávněným osobám, členské státy by měly požadovat, aby uvedené pojišťovny a zajišťovny vytvořily dostatečné technické rezervy. Výpočet uvedených technických rezerv by měl být v celém Společenství harmonizován, aby se tak dosáhlo lepší srovnatelnosti a transparentnosti. 31. Výpočet technických rezerv by se měl být ve shodě s oceňováním aktiv a dalších závazků, konzistentní s trhem a v souladu s mezinárodním vývojem v účetnictví a dozoru. 32. Výše technických rezerv by měla zohledňovat povahu pojistného kmene. Konkrétní informace o určité pojišťovně nebo zajišťovně by se měly při výpočtu použít pouze v případě, že uvedená informace umožní pojišťovnám a zajišťovnám lépe zohlednit povahu pojistného kmene. 33. V zájmu ekonomického oceňování pojistných a zajistných závazků je nezbytné, aby se očekávaná současná hodnota pojistných závazků vypočítala na základě stávajících a důvěryhodných informací i reálných předpokladů a přihlédlo se k finančním zárukám a opcím v pojistných a zajistných smlouvách. Mělo by se požadovat, aby se používaly účinné a harmonizované pojistně-matematické techniky. 34. Pro výpočet technických rezerv by měly být stanoveny zjednodušené přístupy, aby se zohlednila zvláštní situace malých a středních pojišťoven nebo zajišťoven. 35. Režimu dozoru by měl stanovit požadavek citlivý na rizika, který je založen na prospektivním výpočtu pro zajištění přesné a včasné intervence orgánů dozoru (solventnostní kapitálový požadavek), jakož i minimální úroveň zabezpečení, pod níž by neměly klesnout finanční zdroje (minimální kapitálový požadavek). V zájmu dosažení jednotné úrovně ochrany pojistníků by se měly kapitálové požadavky harmonizovat v celém Společenství. 36. Solventnostní kapitálový požadavek by měl zohledňovat úroveň použitelných vlastních zdrojů, která pojišťovnám a zajišťovnám umožňuje absorbovat významné ztráty a poskytuje pojistníkům a oprávněným osobám přiměřenou záruku, že platby budou provedeny v okamžiku jejich splatnosti. 37. V zájmu podpory řádného řízení rizik a přizpůsobení regulačních kapitálových požadavků praxi v daném odvětví by měl být solventnostní kapitálový požadavek určen jako ekonomický kapitál, který mají mít v držení pojišťovny a zajišťovny, aby se zajistilo, že úpadek může nastat nejvýše jednou za 200 let. Ekonomický kapitál by se měl vypočítat na základě skutečného rizikového profilu uvedených pojišťoven a zajišťoven a přihlédnout by se mělo k dopadu možných technik snižování úvěrového rizika, jakož i k účinkům diverzifikace. 38. Je třeba zavést ustanovení ke stanovení standardního vzorce pro výpočet solventnostního kapitálového požadavku, aby svůj ekonomický kapitál mohly posuzovat všechny pojišťovny a zajišťovny. Z hlediska struktury standardního vzorce je třeba zaujmout modulový přístup, což znamená, že jednotlivá vystavení každé kategorii rizik je třeba v první fázi posoudit, a až ve druhé fázi je agregovat. Použití konkrétních parametrů pojišťovny nebo zajišťovny by se mělo povolit, pokud umožňuje lépe zohlednit skutečný profil upisovacího rizika, a to za předpokladu, že by tyto parametry byly odvozeny s využitím standardizované metodiky. 39. Pro výpočet solventnostního kapitálového požadavku by měly být v souladu se standardním vzorcem stanoveny zjednodušené přístupy, aby se zohlednila zvláštní situace malých a středních pojišťoven nebo zajišťoven. 40. V souladu s rizikově orientovaným přístupem k solventnostnímu kapitálovému požadavku by mělo být za zvláštních okolností možné použít pro výpočet uvedeného požadavku namísto standardního vzorce částečné nebo úplné interní modely. Uvedené interní modely by měly podléhat předchozímu schválení orgány dozoru, které bude vycházet z harmonizovaných postupů a norem, aby se pojistníkům a oprávněným osobám poskytla rovnocenná úroveň ochrany. 41. Nový přístup, který vychází z rizik, v zásadě nezahrnuje pojem kvantitativních investičních limitů ani kritéria použitelnosti aktiv. Investiční limity a kritéria použitelnosti aktiv by však mělo být možné zavést k řešení rizik, na která se v dostatečné míře nevztahuje podmodul standardního vzorce. 42. Pokud výše použitelných základních vlastních zdrojů klesne pod úroveň minimálního kapitálového požadavku, mělo by být pojišťovnám a zajišťovnám odejmuto povolení, nejsou-li uvedené pojišťovny a zajišťovny schopny v krátkém časovém období výši použitelných základních vlastních zdrojů opětovně vytvořit na úroveň minimálního kapitálového požadavku. 43. Je nezbytné, aby minimální kapitálový požadavek byl vypočten podle jednoduchého vzorce a vycházel z údajů, které lze revidovat. 44. Pojišťovny a zajišťovny by měly disponovat dostatečně kvalitními aktivy, které by měly pokrýt jejich celkové finanční požadavky. Veškeré investice pojišťoven a zajišťoven by se měly řídit zásadou „obezřetné osoby“. 45. Členské stát by neměly na pojišťovnách a zajišťovnách požadovat, aby svá aktiva investovaly do určitých kategorií aktiv, protože tento požadavek by nebyl v souladu s liberalizací pohybu kapitálu stanovenou v článku 56 Smlouvy. 46. Je nezbytné zrušit veškerá ustanovení, která členským státům umožňují požadovat jištění aktiv kryjících technické rezervy pojišťovny nebo zajišťovny, bez ohledu na formu tohoto požadavku, v případech, kdy je pojistitel zajištěn u pojišťovny nebo zajišťovny povolené podle této směrnice nebo u pojišťovny nebo zajišťovny ve třetí zemi, jejíž režim dozoru je považován za rovnocenný. 47. Vzhledem k rostoucí se mobilitě evropských občanů se čím dál častěji nabízí pojištění odpovědnosti z provozu motorových vozidel přeshraničně. S cílem zajistit další řádné fungování systému zelených karet a dohod mezi národními kancelářemi pojistitelů motorových vozidel je vhodné, aby členské státy mohly na pojišťovnách poskytujících na jejich území v rámci svých služeb pojištění odpovědnosti z provozu motorových vozidel požadovat, aby se zapojily do činnosti národní kanceláře, jakož i garančního fondu zřízeného v uvedeném členském státě, a podílely se na jejich financování. Členský stát, ve kterém jsou poskytovány služby, by měl na pojišťovnách poskytujících pojištění odpovědnosti z provozu motorových vozidel požadovat, aby na jeho území jmenovaly zástupce, který by shromažďoval všechny nutné informace o škodných případech a zastupoval dotyčnou pojišťovnu. 48. V rámci vnitřního trhu je v zájmu pojistníků, aby měli přístup k co nejširšímu rozsahu pojistných produktů dostupných ve Společenství. Členský stát závazku nebo členský stát, ve kterém se nachází riziko, by proto měl zajistit, aby nic na jeho území nebránilo v uvádění všech nabízených pojistných produktů na trh ve Společenství, pokud nejsou v rozporu s právními předpisy chránícími obecný zájem platnými v členském státě závazku a v rozsahu, ve kterém obecný zájem není chráněn právními předpisy domovského členského státu. 49. Je třeba zavést ustanovení o systému sankcí ukládaných v případě, že v členském státě, ve kterém se nachází riziko, pojišťovna nedodržuje předpisy na ochranu obecného zájmu, které se na ni vztahují. 50. Na vnitřním pojistném trhu mají spotřebitelé širší a rozmanitější výběr smluv. Pokud mají mít z této rozmanitosti a ze zvýšené hospodářské soutěže plný užitek, měli by před uzavřením smlouvy i po dobu jejího trvání obdržet všechny nutné informace umožňující jim zvolit si smlouvu nejlépe odpovídající jejich potřebám. 51. Pojišťovna nabízející asistenční dohody by měla mít prostředky nezbytné k poskytnutí věcného plnění v přiměřené lhůtě. Měla by být stanovena zvláštní ustanovení pro výpočet solventnostního kapitálového požadavku a absolutní dolní mez minimálních kapitálových požadavků, které by taková pojišťovna měla mít. 52. Účinné provádění soupojištění v rámci Společenství u činností, které s ohledem na svou povahu nebo rozsah bývají zpravidla kryty mezinárodním soupojištěním, by mělo být usnadněno minimální harmonizací, aby se předešlo narušení hospodářské soutěže a nerovnému zacházení. V této souvislosti by měly vedoucí pojišťovny posuzovat pojistné události a stanovit výši technických rezerv. V oblasti soupojištění v rámci Společenství by měla být navíc umožněna zvláštní spolupráce jak mezi orgány dozoru členských států, tak mezi těmito orgány a Komisí. 53. V zájmu ochrany pojištěných osob by měly být harmonizovány vnitrostátní předpisy týkající se pojištění právní ochrany. Jakékoli střety zájmů vyplývající zejména ze skutečnosti, že pojišťovna pojišťuje jinou osobu nebo pojišťuje osobu jak pro případ právní ochrany, tak i v jiném pojistném odvětví, by měly být pokud možno vyloučeny nebo by je mělo být možné vyřešit. Za tímto účelem lze vhodné úrovně ochrany pojistníků dosáhnout různými způsoby. Ať je přijato jakékoli řešení, měly by být zájmy osob, které mají pojištění právní ochrany, zabezpečeny rovnocenným způsobem. 54. Spory mezi pojišťovnami poskytujícími pojištění právní ochrany a pojištěnými osobami by se měly urovnat co nejkorektněji a nejrychleji. Je proto vhodné, aby členské státy stanovily rozhodčí řízení nebo řízení, které by skýtalo srovnatelné záruky. 55. V některých členských státech slouží soukromé nebo dobrovolné zdravotní pojištění jako částečná nebo úplná alternativa zdravotního pojištění poskytovaného systémy sociálního zabezpečení. Zvláštní povaha zdravotního pojištění odlišuje toto pojištění od jiných odvětví pojištění náhrady škody a životního pojištění natolik, že je nutné zajistit, aby pojistníci měli bez ohledu na svůj věk nebo rizikový profil skutečný přístup k soukromému zdravotnímu pojištění nebo zdravotnímu pojištění sjednávanému na dobrovolném základě. Vzhledem k povaze a sociálním důsledkům smluv zdravotního pojištění by orgány dozoru členského státu, ve kterém se nachází riziko, měly požadovat soustavné oznamování všeobecných a zvláštních pojistných podmínek, aby mohly ověřovat, že tyto smlouvy jsou částečnou nebo úplnou alternativou zdravotního pojištění, které poskytuje systém sociálního zabezpečení. Toto ověřování by nemělo být předběžnou podmínkou pro uvádění produktů na trh. 56. Za tímto účelem přijaly některé členské státy zvláštní právní předpisy. Takové právní předpisy by mělo být možné přijmout k ochraně obecného zájmu nebo je zachovat, pokud nepatřičně neomezují právo usazování nebo volný pohyb služeb, s tím, že by se tyto předpisy měly používat stejným způsobem. Povaha právních předpisů se může lišit podle podmínek v jednotlivých členských státech. Ochrany obecného zájmu je možno docílit také tím, že od pojišťoven nabízejících soukromé zdravotní pojištění nebo zdravotní pojištění sjednávané na základě dobrovolnosti bude požadováno, aby nabízely standardní pojistky v souladu s krytím poskytovaným zákonnými systémy sociálního zabezpečení za sazby pojistného na úrovni předepsaného maxima nebo pod ní a podílely se na systémech kompenzace ztrát. Jako další možnost může být požadováno, aby technický základ soukromého zdravotního pojištění nebo zdravotního krytí sjednávaného na dobrovolném základě byl podobný životnímu pojištění. 57. Hostitelské členské státy by měly požadovat, aby každá pojišťovna nabízející na jejich území povinné pojištění pro případ pracovních úrazů na vlastní riziko dodržovala zvláštní ustanovení jejich vnitrostátního práva o tomto pojištění. Tento požadavek by se však neměl vztahovat na právní předpisy o finančním dozoru, které by měly zůstat ve výlučné pravomoci domovského členského státu. 58. Je třeba stanovit vhodná pravidla pro zvláštní účelové nástroje, které od pojišťoven a zajišťoven přebírají rizika, aniž jsou samy pojišťovnou nebo zajišťovnou. Vymahatelné částky od zvláštního účelového nástroje by měly být považovány za odečitatelné položky v rámci zajišťovacích nebo retrocesních smluv. 59. Vzhledem ke zvláštní povaze finitního zajištění by měly členské státy zajistit, aby pojišťovny a zajišťovny, které uzavírají smlouvy o finitním zajištění nebo vykonávají činnosti finitního zajištění, byly schopny řádně identifikovat, ohodnotit a kontrolovat rizika, která z těchto smluv nebo činností vyplývají. 60. S cílem zohlednit mezinárodní aspekty zajišťovnictví je třeba zavést ustanovení, které by umožnilo uzavírání mezinárodních dohod s třetí zemí, které by se zaměřily na určení prostředků pro dozor nad zajišťovacími subjekty, jež svoje činnosti provozují na území všech smluvních stran. Kromě toho je třeba stanovit pružný postup, jímž by bylo možné posoudit na úrovni celého Společenství rovnocennost obezřetnosti vůči třetím zemím s cílem zlepšit liberalizaci zajišťovacích služeb v třetích zemích prostřednictvím usazování nebo přeshraničním poskytováním služeb. 61. Opatření týkající se dozoru nad pojišťovnami a zajišťovnami ve skupině by měla umožnit orgánům vykonávajícím dozor nad pojišťovnami a zajišťovnami vytvořit si podloženější úsudek o jejich finanční situaci. 62. Při tomto dozoru nad skupinou by se měly v nutném rozsahu brát v potaz holdingové pojišťovny a holdingové pojišťovny se smíšenou činností. Z této směrnice by však v žádném případě nemělo vyplývat, že by členské státy musely vykonávat dozor nad těmito podniky jednotlivě. 63. Dohled nad jednotlivými pojišťovnami a zajišťovnami zůstává hlavní zásadou pojišťovacího dozoru, je však též nutno určit, které pojišťovny a zajišťovny spadají do působnosti dozoru na úrovni skupiny. 64. Dozor nad skupinou by se měl v každém případě uplatňovat na úrovni poslední pojišťovny nebo zajišťovny držící účast, která má sídlo ve Společenství. Členské státy by však měly umožnit svým orgánům dozoru, aby dozor nad skupinou uplatňovaly i v omezeném počtu nižších úrovní, pokud to považují za nutnost. 65. U pojišťoven a zajišťoven, které tvoří součást pojišťovací skupiny, je nezbytné vypočítat solventnost na úrovni skupiny. 66. Pojišťovny a zajišťovny, které přísluší ke skupině, by měly mít možnost požádat o schválení interního modelu, který se na úrovni skupiny i jednotlivě použije pro výpočet solventnosti. 67. Je třeba zajistit, aby vlastní zdroje byly náležitým způsobem rozděleny v rámci skupiny a případně byly k dispozici na ochranu pojistníků a oprávněných osob. Pro tyto účely by měly pojišťovny a zajišťovny v rámci skupiny disponovat dostatečnými vlastními zdroji na krytí svého solventnostního kapitálového požadavku, pokud nelze dosáhnout účinné ochrany pojistníků jiným způsobem. Pojišťovnám a zajišťovnám v rámci skupiny by proto mělo být za přesně vymezených okolností povoleno krýt svůj solventnostní kapitálový požadavek prostřednictvím podpory ze strany skupiny, kterou jim přislíbil jejich mateřský podnik. Aby se posoudila nutnost případné budoucí revize režimu podpory ze strany skupiny a její následná příprava, Komise by měla podat zprávu o pravidlech členských států a postupech orgánů dozoru v dané oblasti. 68. Solventnost dceřiné pojišťovny nebo zajišťovny holdingové pojišťovny, pojišťovny nebo zajišťovny ze třetí země může být ovlivněna finančními zdroji skupiny, jejíž je součástí, a rozdělením finančních zdrojů uvnitř této skupiny. Orgánům dozoru proto mělo být umožněno provádění dozoru nad skupinou a přijímání odpovídajících opatření na úrovni pojišťovny nebo zajišťovny, pokud její solventnost je nebo může být ohrožena. 69. Finanční situaci pojišťovny nebo zajišťovny mohou ovlivnit koncentrace rizik a transakce uvnitř skupiny. Orgány dozoru by proto měly mít možnost provádět obecný dozor nad určitými druhy těchto koncentrací rizik a transakcí uvnitř skupiny a přijímat odpovídající opatření na úrovni pojišťovny nebo zajišťovny, pokud její solventnost je nebo může být ohrožena. 70. Pojišťovny a zajišťovny v rámci skupiny by měly disponovat vhodnými systémy správy, které by měly podléhat kontrole orgány dozoru. 71. Ze zúčastněných orgánů dozoru by měl být jmenován pro všechny pojišťovací a zajišťovací skupiny orgán dozoru nad skupinou. Práva a povinnosti orgánu dozoru nad skupinou by měly zahrnovat příslušné koordinační a rozhodovací pravomoci. Orgány, které se účastní dozoru nad pojišťovnami a zajišťovnami příslušícími k téže skupině, by měly stanovit koordinační ujednání. 72. Orgány dozoru by měly mít přístup ke všem informacím důležitým pro výkon dozoru nad skupinou. Měla by se navázat spolupráce mezi orgány dozoru nad pojišťovnami a zajišťovnami, jakož i mezi těmito orgány a orgány příslušnými pro dozor nad podniky působícími v jiných finančních odvětvích. 73. Na pojišťovny a zajišťovny, které jsou členy skupiny, jejíž sídlo je mimo Společenství, by se měla vztahovat rovnocenná a vhodná ujednání pro dozor nad skupinami. Je proto nezbytné zajistit transparentnost pravidel a výměny informací o všech závažných záležitostech s orgány třetích zemí. 74. Vzhledem k tomu, že vnitrostátní předpisy o reorganizačních opatřeních a likvidačních řízeních nejsou harmonizovány, je vhodné zajistit v rámci vnitřního trhu vzájemné uznávání reorganizačních opatření a právních předpisů členských států o likvidačních řízeních ve vztahu k pojišťovnám, jakož i k nutnou spolupráci, přičemž je v rámci těchto kroků třeba brát v potaz jednotu, univerzálnost, koordinaci, zveřejňování, jakož i rovné zacházení a ochranu věřitelů z pojištění. 75. Mělo by se zajistit, aby reorganizační opatření, která přijal příslušný orgán členského státu z důvodu zachování nebo obnovení zdravé finanční situace pojišťovny a s cílem v co nejširším měřítku předcházet likvidaci, byla plně účinná v rámci celého Společenství. Vůči třetím zemím by se však účinky těchto reorganizačních opatření a likvidačních řízení neměly nikterak projevit. 76. Mělo by se rozlišovat mezi orgány příslušnými pro účely reorganizačních opatření a likvidačních řízení a orgány pro dozor nad pojišťovnami. 77. Definice „pobočky“ pro účely nesolventnosti by měla v souladu se stávajícími zásadami nesolventnosti zohlednit skutečnost, že právní subjektivitu má výlučně pojišťovna. Právní předpisy domovského členského státu by však měly stanovit způsob, jakým by se při likvidaci pojišťovny mělo naložit s aktivy a závazky v držení nezávislé osoby, která má stálé oprávnění jednat jako zástupce pojišťovny. 78. Měly by být stanoveny podmínky, za kterých by do oblasti působnosti této směrnice spadala likvidační řízení, která nejsou způsobena insolventností a která při vyplacení pohledávek z pojištění berou v úvahu pořadí priorit. Pohledávky zaměstnanců pojišťovny, které vznikly na základě pracovních smluv a pracovních poměrů, by mělo být možno převést na vnitrostátní záruční systém mezd. S těmito převedenými pohledávkami by se mělo zacházet podle práva domovského členského státu (lex concursus). 79. Reorganizačními opatřeními se předem nevylučuje zahájení likvidačního řízení. Likvidační řízení by proto mělo být možno zahájit v případě, že nebyla přijata reorganizační a opatření, nebo může být zahájeno po přijetí těchto opatření a může skončit vyrovnáním nebo jinými obdobnými opatřeními, včetně reorganizačních opatření. 80. Přijímat rozhodnutí o likvidačních řízeních pojišťoven by měly být zmocněny pouze příslušné orgány domovského členského státu. Tato rozhodnutí by měla být účinná po celém Společenství a měly by je uznat všechny členské státy. Měla by být zveřejňována v Úředním věstníku Evropské unie a v souladu s postupy domovského členského státu. K informacím by měli mít přístup známí věřitelé se sídlem ve Společenství, kteří by měli mít právo přihlásit pohledávky a předložit vysvětlení. 81. Do likvidačních řízení by měla být zahrnuta veškerá aktiva a závazky pojišťovny. 82. Všechny podmínky pro zahájení, vedení a ukončení likvidačního řízení by se měly řídit právem domovského členského státu. 83. V zájmu zajištění koordinovaného postupu v rámci členských států by měly být orgány dozoru domovského členského státu a orgány všech ostatních členských států neprodleně informovány o zahájení likvidačního řízení. 84. Je nanejvýš důležité, aby pojištěné osoby, pojistníci, oprávněné osoby a všichni poškození, kteří mají přímé právo žalovat pojišťovnu z pohledávky vzniklé na základě pojišťovacích operací, byli v průběhu likvidačních řízení chráněni; rozumí se tím, že by se tato ochrana neměla vztahovat na pohledávky, které nevznikly ze závazků vyplývajících z pojistných smluv nebo pojišťovacích operací, ale na základě občanskoprávní odpovědnosti zástupce při jednáních, za která podle práva rozhodného pro pojistnou smlouvy nebo operaci zástupce sám podle této pojistné smlouvy nebo operace nenese odpovědnost. Aby se dosáhlo tohoto cíle, měly by mít členské státy možnost volby rovnocenných metod, jimiž by se zajistila zvláštní úprava pro věřitele z pojištění, přičemž žádná z uvedených metod by členskému státu nebránila, aby zavedl rozlišení pořadí mezi různými kategoriemi pohledávek z pojištění. Dále je třeba zajistit žádoucí rovnováhu mezi ochranou věřitelů z pojištění a ostatních přednostních věřitelů, kteří jsou chráněni právními předpisy dotyčného členského státu. 85. Součástí zahájení likvidačního řízení by mělo být odnětí povolení k výkonu činnosti, které bylo vydáno pojišťovně, pokud se tak již nestalo. 86. Věřitelé by v likvidačním řízení měli mít právo přihlásit pohledávky nebo předložit písemná vysvětlení. Pohledávky věřitelů s bydlištěm nebo sídlem v členském státě, který není totožný s domovským členským státem, by měly být posuzovány stejným způsobem jako stejné pohledávky v domovském státě bez jakékoli diskriminace na základě státní příslušnosti nebo bydliště. 87. Na ochranu oprávněných očekávání a právní jistoty u některých transakcí v jiných členských státech, než je domovský členský stát, je nutno určit právo rozhodné pro účinky reorganizačních opatření a likvidačních řízení k probíhajícím soudním řízením a k výkonu individuálních práv na základě těchto soudních řízení. 88. Opatření nezbytná k provedení této směrnice by měla být přijata na v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi[37]. Komisi by měla být zejména svěřena pravomoc pro přijetí opatření týkajících se úpravy příloh a opatření, kterými se zejména upřesňují pravomoci a činnosti, jež mají vykonávat orgány dozoru, a jimiž se stanoví podrobnější požadavky v oblastech, jakými je například systém správy, zveřejňování informací, výpočet technických rezerv a kapitálových požadavků, investiční pravidla a dozor nad skupinou. Jelikož jde o opatření obecného významu, jejichž účelem je změna jiných než podstatných prvků této směrnice jejím doplněním o nové nepodstatné prvky, musí se tato opatření přijmout podle regulativního postupu s kontrolou uvedeného v článku 5a rozhodnutí 1999/468/ES. 89. Jelikož cílů zamýšleného opatření nemůže být dosaženo uspokojivě na úrovni členských států, a proto jich z důvodu rozsahu a účinků tohoto opatření může být lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné k dosažení těchto cílů. 90. Ustanovení směrnice Rady 64/225/EHS ze dne 25. února 1964 o odstranění omezení svobody usazování a volného pohybu služeb v oblasti zajištění a retrocese[38], směrnice Rady 73/240/EHS ze dne 24. července 1973, kterou se odstraňují omezení svobody usazování v oblasti přímého pojištění jiného než životního[39], směrnice Rady 76/580/EHS ze dne 29. června 1976, kterou se mění směrnice 73/239/EHS o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti v přímém pojištění jiném než životním a jejího výkonu[40] a směrnice Rady 84/641/EHS ze dne 10. prosince 1984, kterou se mění první směrnice (73/239/EHS) o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti v přímém pojištění jiném než životním a jejího výkonu, a to zejména ve vztahu k asistenčním službám pro turisty[41], se stala zastaralými, a proto by měla být zrušena. 91. Povinnost provést tuto směrnici ve vnitrostátním právu by se měla omezovat na ustanovení, která v porovnání s předchozími směrnicemi představují podstatnou změnu. Povinnost provést ve vnitrostátním právu nezměněná ustanovení totiž vyplývá z předchozích směrnic. 92. Touto směrnicí by neměly být dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení směrnic uvedených v příloze VI části B ve vnitrostátním právu, 2002/83/ES (přizpůsobený) PŘIJALY TUTO SMĚRNICI: HLAVA I √ OBECNÁ PRAVIDLA PRO PŘÍSTUP K ČINNOSTI V PŘÍMÉM POJIŠTĚNÍ A ZAJIŠTĚNÍ A PRO JEJÍ VÝKON KAPITOLA I √ PŘEDMĚT, OBLAST PŮSOBNOSTI A DEFINICE A OBLAST PŮSOBNOSTI ODDÍL 1 – PřEDMěT A OBLAST PůSOBNOSTI 2002/83/ES článek 2 (přizpůsobený) Článek 1 √ Předmět Tato směrnice se týká √ stanoví pravidla týkající se: 1) přístupu k samostatné výdělečné činnosti √ samostatným výdělečným činnostem v přímém pojištění √ a zajištění a jejímu jejich výkonu √ ve Společenství pojišťovnami, které jsou usazeny v členském státě nebo si přejí být v tomto státě usazeny, pokud jde o; √ 2) doplňkového dozoru v případě pojišťovacích a zajišťovacích skupin; √ 3) reorganizace a likvidace pojišťoven poskytujících přímé pojištění. 84/641/EHS článek 1 a 2002/83/ES článek 2 (přizpůsobený) Článek 2 √ Oblast působnosti 1. Tato směrnice se vztahuje na přístup k samostatné výdělečné činnosti v přímém pojištění, včetně poskytování asistence uvedené v odstavci 2, prováděné pojišťovnami √ pojišťovny poskytující přímé životní a neživotní pojištění a usazenýmié nebo hodlajícími se usadit na území členského státu. 2005/68/ES článek 1 (přizpůsobený) 1. Tato směrnice stanoví pravidla pro přístup k samostatně výdělečné zajišťovací činnosti a výkonu této činnosti √ Vztahuje se rovněž na zajišťovnamiy, které uskutečňují jenom zajišťovací činnosti a které jsou usazeny √ na území členského státu nebo zamýšlejí se tam usadit, √ s výjimkou hlavy IV . 84/641/EHS článek 1 (přizpůsobený) 2. √ Pro účely prvního pododstavce odstavce 1 neživotní pojištění zahrnuje Aasistencíi se rozumí pomoc poskytovanáou osobám, které se dostanou do nesnází na cestách, při pobytu mimo domov nebo při pobytu mimo trvalé √ obvyklé bydliště. Spočívá v závazku poskytnout na základě předchozí úhrady pojistného okamžitě dostupnou pomoc osobě oprávněné podle asistenční dohody, jestliže se tato osoba dostane do nesnází v důsledku nahodilé události v případech a za podmínek uvedených v dohodě. Tato pomoc může spočívat v poskytnutí peněžního nebo věcného plnění. Věcné plnění může být také poskytováno pomocí zaměstnanců a vybavení poskytovatele. Pod asistenční činnost nespadá servis, údržba, doplňkové služby ani pouhé informace o poskytování pomoci nebo zprostředkování pomoci. 3. Klasifikace činností uvedených v tomto článku podle odvětví je obsažena v příloze. 2002/83/ES (přizpůsobený) ð nový √ 3. Pokud jde o životní pojištění, tato směrnice se vztahuje na: a) 1. poskytování těchtoyto druhů pojištění √ činnosti životního pojištění , pokud vyplývají ze smlouvy: ai) životní pojištění, což je pojistné odvětví, které zahrnuje zejména pojištění pouze pro případ dožití se stanoveného věku, pojištění pouze pro případ smrti, pojištění pro případ dožití se stanoveného věku nebo pro případ dřívější smrti, životní pojištění s výplatou zaplaceného pojistného, pojištění manželství, pojištění prostředků na výživu dětí; bii) pojištění důchodu; ciii) doplňkové pojištění √ sjednávané doplňkově k životnímu pojištění provozované životními pojišťovnami, což je, zejména pojištění pro případ úrazu včetně pracovní neschopnosti, pojištění smrti následkem úrazu a pojištění invalidity následkem úrazu nebo nemoci, kde tyto různé druhy pojištění jsou sjednávány doplňkově k životnímu pojištění; div) typ √ trvalé zdravotní pojištění √ , které nelze zrušit a které v současnosti existujícíe v Irsku a Spojeném království známé jako trvalé zdravotní pojištění (permanent health insurance), které nelze zrušit; b) 2. následující operace, pokud jsou na smluvním základě a pokud podléhají dozoru správních orgánů odpovědných za dozor nad soukromým pojištěním: ai) tontiny √ operace , u kterých je založen spolek přispěvatelů s cílem společné kapitalizace příspěvků a následného rozdělení takto akumulovaných aktiv mezi přeživší osoby nebo mezi oprávněné osoby po zemřelých √ (tontiny) ; bii) operace umořování kapitálu založené na pojistně matematických výpočtech, u kterých se za předem dohodnuté jednorázové nebo pravidelně se opakující platby stanoví závazky určitých výplat po určitou dobu; ciii) správa skupinových penzijních fondů, např. činnosti spočívající pro dotyčný podnik ve správě ð zahrnující ï √ správu investic, a zejména aktiv tvořících rezervy subjektů, které provádějí platbu v případě smrti nebo dožití se stanoveného věku nebo v případě přerušení nebo omezení činnosti; div) operace uvedené v písmenu bodě ciii), pokud jsou doprovázeny pojištěním kryjícím buď zachování kapitálu, nebo minimální úrokový výnos; ev) operace prováděné √ životními pojišťovnami, které jsou uvedeny v kapitole 1 hlavy 4 knihy IV francouzského „code des assurances“ (pojišťovacího řádu); 3. c) operace závisející na délce lidského života, které jsou předepsány nebo stanoveny v právních předpisech o sociálním pojištění, jsou-li vykonávány nebo spravovány √ životními pojišťovnami na jejich vlastní riziko v souladu s právními předpisy členského státu. 73/239/EHS čl. 2 odst. 1 písm. d) a 2002/83/ES čl. 3 odst. 4 (přizpůsobený) ð nový √ ODDÍL 2 – VYNěTÍ Z OBLASTI PůSOBNOSTI √ PODODDÍL 1 – OBECNě ČLÁNEK 3 √ Zákonné systémy s výhradou použití √ Aniž je dotčen čl. 2 odst. 3 √ písm. c) , √ tato směrnice se nevztahuje na pojištění tvořícího část zákonného systému sociálního zabezpečení; ò nový Článek 4Vynětí z oblasti působnosti z důvodu velikosti 1. Aniž jsou dotčeny články 5 až 10, tato směrnice se nevztahuje na pojišťovny, jejichž roční příjem z pojistného nepřesahuje 5 milionů EUR. 2. Pokud je částka uvedená v odstavci 1 překročena ve třech po sobě následujících letech, tato směrnice se použije od čtvrtého roku. 73/239/EHS článek 2 (přizpůsobený) √ PODODDÍL 2 – NEžIVOTNÍ POJIšTěNÍ ČLÁNEK 5 √ Operace √ U neživotních pojišťoven se Ttato směrnice se nevztahuje na 1. tyto druhy pojištění: a) životní pojištění, tj. pojistné odvětví, které zahrnuje zejména pojištění pouze pro případ dožití sjednaného věku, pojištění pouze pro případ smrti, pojištění smíšené pro případ dožití sjednaného věku nebo pro případ dřívější smrti, životní pojištění s výplatou zaplaceného pojistného, tontiny, svatební pojištění (pojištění věna), pojištění pro případ narození dítěte; b) pojištění důchodu; c) doplňková pojištění provozovaná životními pojišťovnami, tj. zejména pojištění pro případ úrazu včetně pracovní neschopnosti, pojištění pro případ smrti následkem úrazu a pojištění invalidity následkem úrazu nebo nemoci, pokud tyto různé druhy pojištění jsou sjednány doplňkově k životnímu pojištění; e) pojištění existující v Irsku a ve Spojeném království, pod názvem „permanent health insurance not subject to cancelation“ (pojištění příjmů pro případ dlouhodobé pracovní neschopnosti, které nelze vypovědět). 2. tyto operace: a)1) operace umořování kapitálu, jak jsou stanoveny právními předpisy každého členského státu; b)2) operace vzájemných pojišťoven, u nichž se plnění mění podle dostupných zdrojů a kde jsou stanoveny paušální členské příspěvky; c)3) operace prováděné organizacemi bez právní subjektivity za účelem poskytování vzájemného zabezpečení pro své členy, aniž by bylo se placenotí pojistné nebo se vytvářelyjí technické rezervy; 87/343/EHS čl. 1 bod 1 (přizpůsobený) d)4) až do další koordinace operace pojištění exportních úvěrů na účet státu nebo se zárukou státu, nebo když je stát pojistitelem. 84/641/EHS článek 2 (přizpůsobený) ð nový Článek 6 √ Asistence √ 1. Tato směrnice se nevztahuje na asistenční činnost, √ která splňuje všechny tyto podmínky: a) u níž je odpovědnost omezena na dále uvedené výkony √ asistence se poskytovanéuje v případě nehody nebo poruchy silničního vozidla, k nimž obvykle √ pokud k nehodě nebo poruše docházíjde na území členského státu pojišťovny poskytující pojistnou ochranu:; √ b) odpovědnost za asistenci je omezena na dále uvedené operace: i) havarijní službau na místě, k níž pojišťovna poskytující ochranu využívá převážně svých vlastních zaměstnanců a vybavení, ii) převoz vozidla do nejbližšího nebo nejvhodnějšího místa, kde může být opraveno, a případná přeprava řidiče a spolucestujících, obvykle uskutečněná týmiž prostředky asistence, do nejbližšího místa, z něhož mohou pokračovat v cestě jinými prostředky,; iii) převoz vozidla, případně i s řidičem a spolucestujícími, domů, do místa odjezdu nebo do původního cíle cesty ve stejném státě, jestliže to umožňuje členský stát pojišťovny poskytující pojistnou ochranu,; c) kromě případů, kdy jsou tyto výkony √ asistence není prováděnya pojišťovnou spadající do působnosti této směrnice. 2. V případech uvedených v prvních dvou odrážkách odst. 1 písm. b) podbodech i) a ii) podmínka, že k nehodě nebo poruše musí dojít na území členského státu pojišťovny poskytující ochranu, a) neplatí, jestliže se jedná o instituci, jíž je oprávněná osoba členem, √ instituce poskytující ochranu a jestliže havarijní služba na místě nebo převoz vozidla jsou poskytovány, prostě proti předložení členské karty bez zaplacení jakékoli přirážky k pojistnému podobnou institucí v dotyčné zemi na základě dohody o vzájemnosti;,b) nevylučuje poskytování takové asistence v √ nebo v případě Irskua a ve Spojenémho království √ , pokud asistenční výkony poskytuje stejnouá institucíe vykonávající činnost v obou státech. √ 3. Tato směrnice se nepoužije v případě operací uvedených v odst. 1 písm. b) podobodu iii), Jjestliže dojde k nehodě nebo poruše na území Irska nebo v případě Spojeného království na území Severního Irska √ a , může být vozidlo za okolností uvedených ve třetí odrážce, případně i s řidičem a spolucestujícími, √ je přepraveno domů, do místa odjezdu nebo původního cíle cesty na území kteréhokoli z těchto dvou států. 4. Tato směrnice se dále nevztahuje na asistenci prováděnou √ Automobilovým klubem Lucemburského velkovévodství, pokud přik nehodě nebo poruše silničního vozidla √ došlo mimo území Lucemburského velkovévodství a spočívající √ asistence spočívá v převozu vozidla, které mělo √ uvedenou nehodu nebo u něhož došlo k √ uvedené poruše mimo území Lucemburského velkovévodství, případně i s řidičem a spolucestujícími, domů, jestliže je tato činnost prováděna Automobilovým klubem Lucemburského velkovévodství. Pojišťovny spadající do působnosti této směrnice mohou provozovat činnost uvedenou v tomto bodě, pouze pokud jim bylo vydáno povolení pro odvětví 18 v bodě A přílohy, aniž je dotčen bod C uvedené přílohy. V tom případě se tato směrnice na danou činnost vztahuje. 2002/13/ES čl. 1 bod 1 (přizpůsobený) Tato směrnice se nevztahuje na pojišťovny, které splňují všechny tyto podmínky: pojišťovna nevykonává žádnou jinou činnost spadající do oblasti působnosti této směrnice kromě činnosti uvedené v odvětví 18 v bodě A přílohy, tato činnost je vykonávána výhradně na místní úrovni a spočívá pouze ve věcných plněních a celkový roční příjem inkasovaný z asistence poskytnuté osobám, které se dostaly do nesnází, nepřesahuje 200 000 EUR. Článek 7 √ Vzájemné pojišťovny 1. Tato směrnice se nevztahuje na vzájemné pojišťovny, pokud splňují všechny tyto podmínky: a) stanovy obsahují možnost výzvy ke zvýšení příspěvků nebo snížení plnění, b) jejich činnost nezahrnuje odpovědnostní rizika – ledaže se jedná o doplňkové krytí ve smyslu bodu C přílohy I – ani úvěrová a ručitelská rizika, c) roční příjem z příspěvků na činnosti, na něž se vztahuje tato směrnice, nepřesahuje 5 miliónů EUR a d) nejméně polovina příjmů z činností, na něž se vztahuje tato směrnice, pochází od osob, které jsou členy vzájemné pojišťovny. 73/239/EHS článek 3 (přizpůsobený) 2. Tato směrnice se navíc nevztahuje na vzájemné pojišťovny √ vykonávající činnosti neživotního pojištění , které uzavřely s jinýmou podnikem téhož druhu √ vzájemnou pojišťovnou dohodu poskytující plné zajištění pojistným smlouvám jimi vydaným nebo podle níž určitýá podnik √ pojišťovna přebírá za postupující podnik √ pojišťovnu závazky vyplývající z těchto smluv. V tom případě se na přebírající podnik √ pojišťovnu vztahuje tato směrnice. 73/239/EHS článek 4 (přizpůsobený) Článek 8 √ Instituce Tato směrnice se nevztahuje na následující instituce √ vykonávající činnosti neživotního pojištění , ledaže dojde ke změně jejich stanov nebo zákonných předpisů, pokud jde o rozsah jejich působnosti: 84/641/EHS článek 4 (přizpůsobený) f)1) v Dánsku Falcks Redningskorps A/S, København √ Danmark ; 73/239/EHS článek 4 (přizpůsobený) a)2) v Německu Tyto veřejnoprávní instituce s monopolním postavením (Monopolanstalten): 1. Badische Gebäudeversicherungsanstalt, Karlsruhe, 2. Bayerische Landesbrandversicherungsanstalt, Munich, 3. Bayerische Landestierversicherungsanstalt, Schlachtviehversicherung, Munich, 4. Braunschweigische Landesbrandversicherungsanstalt, Brunswick, 5. Hamburger Feuerkasse, Hamburg, 6. Hessische Brandversicherungsanstalt (Hessische Brandversicherungskammer), Darmstadt, 7. Hessische Brandversicherungsanstalt, Kassel, 8. Hohenzollernsche Feuerversicherungsanstalt, Sigmaringen, 9. Lippische Landesbrandversicherungsanstalt, Detmold, 10. Nassauische Brandversicherungsanstalt, Wiesbaden, 11. Oldenburgische Landesbrandkasse, Oldenburg, 12. Ostfriesische Landschaftliche Brandkasse, Aurich, 13. Feuersozietät Berlin, Berlin, 14. Württembergische Gebäudebrandversicherungsanstalt, Stuttgart. Místní působnost se však nepokládá za pozměněnou v případě fúze mezi těmito institucemi, která zachová ve prospěch nové instituce místní působnosti institucí, které se sloučily nebo splynuly, a také působnost, pokud jde o pojistná odvětví, se nepokládá za změněnou, jestliže jedna z těchto institucí převezme na stejném území jedno nebo více pojistných odvětví od jiné takové instituce. Ttyto instituce, jež jsou částečně veřejnoprávní: 1.a) Postbeamtenkrankenkasse, 2. b) Krankenversorgung der Bundesbahnbeamten; b) ve Francii Tyto veřejnoprávní instituce: 1. Caisse départementale des incendiés des Ardennes, 2. Caisse départementale des incendiés de la Côte-d'Or, 3. Caisse départementale des incendiés de la Marne, 4. Caisse départementale des incendiés de la Meuse, 5. Caisse départementale des incendiés de la Somme, 6. Caisse départementale grêle du Gers, 7. Caisse départementale grêle de l'Hérault; c)3) v Irsku √ the Voluntary Health Insurance Board; Akt o přistoupení Španělska a Portugalska článek 26 a příloha I, s. 156 (přizpůsobený) ð nový g)4) ve Španělsku Tyto veřejnoprávní instituce: 1. Comisaría del Seguro Obligatori de Viajerous; 2. Consorcio de Compensación de Seguros;. 3. Fondo Nacional de Garantía de Riesgos de la Circulación. 73/239/EHS článek 4 d)5) v Itálii Il-Cassa di Previdenza per l’assicurazione degli sportivi (Sportass); e) ve Spojeném království The Crown Agents; 2002/83/ES článek 3 (přizpůsobený) ð nový √ PODODDÍL 3 – ŽIVOTNÍ POJIšTěNÍ ČLÁNEK 9 √ Operace a Vyňaté činnosti a orgány √ Pokud jde o životní pojišťovny, Ttato směrnice se netýká √ nevztahuje na tyto operace a činnosti : 1) s výhradou použití čl. 2 odst. 1 písm. c) odvětví určených v příloze ke směrnici 73/239/EHS; 1) 2) operacíe vzájemných pojišťoven, u nichž se plnění liší podle dostupných zdrojů a které požadují na každém ze svých členů stejný příspěvek; 2) 3) operacíe prováděnýché jinými subjekty, než jsou podniky uvedené v článku 2, jejichž účelem je poskytovat plnění zaměstnaným a samostatně výdělečným osobám patřícím do jednoho podniku nebo skupiny podniků nebo do jednoho oboru nebo skupiny oborů v případě smrti nebo dožití se stanoveného věku nebo v případě přerušení nebo omezení činnosti, ať již jsou nebo nejsou závazky vyplývající z těchto operací vždy plně kryty matematickými rezervami; 3) 8) penzijních činnostíi penzijních pojišťoven stanovenýché v zákonu o penzijním pojištění zaměstnanců (TEL) a souvisejících finských právních předpisech, pokud √ : a) penzijní pojišťovny, které již podle finských právních předpisů mají povinnost mít pro své penzijní činnosti oddělené účetnictví a systémy správy, ode dne přístupu √ 1. ledna 1995 vytvoří ještě samostatné právní subjekty pro výkon těchto činností; b) finské orgány nediskriminačním způsobem umožní √ umožňují všem státním příslušníkům a společnostem z členských států vykonávat podle finský