EVROPSKÁ KOMISE V Bruselu dne 30.3.2022 COM(2022) 142 final 2022/0095(COD) Návrh NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY o stanovení rámce pro určení požadavků na ekodesign udržitelných výrobků a o zrušení směrnice 2009/125/ES (Text s významem pro EHP) {SEC(2022) 165 final} - {SWD(2022) 81 final} - {SWD(2022) 82 final} - {SWD(2022) 83 final}



DŮVODOVÁ ZPRÁVA 1.SOUVISLOSTI NÁVRHU •Odůvodnění a cíle návrhu Hlavními cíli tohoto nařízení jsou snížení negativních dopadů životního cyklu výrobků na životní prostředí a zlepšení fungování vnitřního trhu. Tyto cíle se zaměřují na řešení problémů analyzovaných v posouzení dopadů a jejich příčin. Vycházejí ze skutečnosti, že na vnitřním trhu jsou k dispozici výrobky, které zbytečně způsobují nepříznivé dopady na životní prostředí. Toto nařízení rovněž přispívá k dosažení cílů průmyslové politiky EU zaměřených na zvýšení nabídky udržitelných výrobků a poptávky po nich, plnění závazků v oblasti udržitelné výroby a zajištění rovných podmínek pro výrobky prodávané na vnitřním trhu. Výrobní odvětví potřebuje harmonizované požadavky použitelné ve všech oblastech, účinné prostředky k jejich dodržování, řádné vymáhání, posílení dozoru nad trhem a celní kontroly založené na analýze rizik. Výrobky hrají zásadní roli v životě občanů EU a počet, sortiment a rozmanitost výrobků, které jsou nám nabízeny, se neustále zvyšují. Vzhledem k technologickému pokroku, k němuž v posledních desetiletích došlo, se také zvýšila naše závislost na nich: od produktů IKT, díky kterým jsme během krize COVID-19 mohli být ve spojení, až po nábytek a spotřebiče, které přispívají ke každodennímu fungování našich domácností. Volný oběh výrobků má zásadní význam pro zajištění fungování vnitřního trhu, který je i nadále základem konkurenceschopnosti podniků EU a možnosti výběru pro spotřebitele. Tím, že toto nařízení uplatňuje přístup založený na ekodesignu u velmi široké škály výrobků a umožňuje stanovit celou řadu cílených požadavků na výrobky, usiluje o řešení nejškodlivějších dopadů výrobků na životní prostředí. Vytváří tedy rámec pro stanovení požadavků na ekodesign na základě aspektů udržitelnosti a oběhovosti uvedených v akčním plánu pro oběhové hospodářství, jako je trvanlivost výrobků, jejich opětovná použitelnost, modernizovatelnost a opravitelnost, přítomnost látek vzbuzujících obavy ve výrobcích, energetická účinnost výrobků a jejich účinnost při využívání zdrojů, recyklovaný obsah výrobků, repasování a vysoce kvalitní recyklace výrobků, a pro snížení uhlíkové a environmentální stopy výrobků. Přispěje tak k dosažení celkových cílů EU v oblasti klimatu, životního prostředí a energetiky a současně podpoří hospodářský růst, vytváření pracovních míst a sociální začlenění. Zajištěním delší životnosti materiálů, co nejdelšího zachování jejich hodnoty a zvýšení využívání recyklovaného obsahu ve výrobcích podpoří oddělení hospodářského rozvoje od využívání přírodních zdrojů a snížení závislosti na materiálech, a tím posílí otevřenou strategickou autonomii a odolnost EU. Několik nedávných událostí nám připomnělo možnou zranitelnost globálních dodavatelských řetězců. Toto nařízení je součástí balíčku iniciativ předložených Komisí, které se týkají udržitelných výrobků a podporují výběr udržitelných výrobků. Balíček obsahuje cílené odvětvové iniciativy týkající se textilu a stavebních výrobků, které se zaměřují na výrobky s nejvýznamnějšími dopady na životní prostředí a klima, a iniciativu usilující o zlepšování postavení spotřebitelů v zájmu uskutečnění ekologické transformace, a to lepší ochranou před nekalými praktikami a lepší informovaností. Do doby, než bude toto nařízení zavedeno, Komise zajistí, aby i nadále pokračovalo úsilí v rámci stávající směrnice o ekodesignu, mimo jiné přijetím nového pracovního plánu pro ekodesign a označování energetickými štítky na období 2022–2024, který se bude zabývat novými výrobky spojenými se spotřebou energie a aktualizací a zvýšením ambicí výrobků, které jsou již regulovány. •Soulad s platnými předpisy v této oblasti politiky Toto nařízení rozšíří oblast působnosti směrnice o ekodesignu, a to jak z hlediska výrobků, tak z hlediska nových druhů požadavků. Z důvodu právní jasnosti by proto směrnice o ekodesignu měla být zrušena. Vzhledem k široké oblasti působnosti navrhovaného nařízení je nezbytné co nejpřesněji vymezit, jak souvisí se stávajícími právními předpisy týkajícími se výrobků, na něž se nařízení vztahuje, a s dalšími iniciativami, které se týkají jeho cílů nebo jsou pro ně relevantní. Cílem je zabránit zdvojování činností, aby se minimalizovala administrativní zátěž podniků a orgánů. Obecným záměrem je, že toto nařízení stanoví požadavky pro oblasti, které stávající právní předpisy neupravují nebo u kterých se nedostatečně zabývají aspekty environmentální udržitelnosti. Použije se tedy obecná právní zásada lex specialis derogat legi generali (kdy mají konkrétnější pravidla přednost před obecnějšími pravidly). Přesněji řečeno se tento záměr týká dvou kategorií: právních předpisů týkajících se konkrétních výrobků a právních předpisů upravujících horizontální aspekty. Právní předpisy týkající se konkrétních výrobků jsou právní předpisy zaměřené na konkrétní výrobek nebo přesně vymezenou skupinu výrobků, u kterých často upravují především bezpečnostní aspekty (např. u baterií, hraček, čisticích prostředků a obalů). Není možné stanovit specifikace pro každý stávající právní předpis týkající se konkrétních výrobků na obecné úrovni tohoto nařízení. Před stanovením konkrétních požadavků na úrovni jednotlivých výrobků prostřednictvím opatření podle tohoto nařízení však Komise podrobně posoudí případné překrývání nebo rozpor se stávajícími právními předpisy, aby se zabránilo zdvojování požadavků a nadměrnému zatěžování podniků. Toto nařízení se v zásadě bude týkat pouze výrobků, na něž se nevztahují stávající právní předpisy, nebo případů, kdy právní předpisy dostatečně neřeší udržitelnost těchto výrobků. Požadavky týkající se konkrétních výrobků podle tohoto nařízení budou navíc zahrnuty do aktů v přenesené pravomoci a jako takové nemohou nahradit požadavky stanovené legislativními akty, jako jsou směrnice nebo nařízení (i když mohou být konkrétnější), a to v souladu se zásadou hierarchie norem. Zejména pokud jde o stavební výrobky, ačkoli budou vzhledem k nutnosti řídit silné vzájemné vazby mezi jejich ekologickou účinností a konstrukční výkonností, včetně jejich zdravotních a bezpečnostních aspektů, spadat do oblasti působnosti tohoto nařízení, požadavky na ekodesign budou stanoveny v rámci revidovaného nařízení (EU) č. 305/2011 (dále jen „nařízení o stavebních výrobcích“), s výjimkou stavebních výrobků spojených se spotřebou energie, které již upravuje stávající směrnice o ekodesignu. Právní předpisy upravující horizontální aspekty jsou právní předpisy, které se týkají nebo mohou týkat horizontálních aspektů široké škály výrobků v rámci tohoto nařízení, například pravidla nařízení REACH, která upravují chemické látky a udělují zmocnění v souvislosti s chemickými látkami ve výrobcích. V případech, kdy právní předpisy již konkrétní aspekty, na něž se vztahuje toto nařízení, upravují nebo mohou upravovat horizontálnějším způsobem, existuje jasná potřeba a možnost upřesnit, jak se to týká tohoto nařízení na obecnější úrovni. Podobně bude toto nařízení vycházet rovněž z obecného rámce pro dozor nad trhem stanoveného v nařízení o dozoru nad trhem, přičemž tato ustanovení v případě potřeby přizpůsobí konkrétním cílům iniciativy. V oddíle 7.9 a příloze 14 posouzení dopadů je podrobně popsáno, v jakém vzájemném vztahu a souladu je iniciativa se stávajícími a nově vznikajícími právními předpisy. U výrobků spojených se spotřebou energie se bude souběžně s navrhovaným nařízením i nadále uplatňovat nařízení o označování energetickými štítky. Bude zajištěn jejich soulad. To například znamená, že tyto výrobky musí být v zásadě opatřeny energetickým štítkem pouze podle nařízení o označování energetickými štítky. •Soulad s ostatními politikami Unie Toto nařízení vychází z několika politik Unie. Základem této iniciativy je Zelená dohoda pro Evropu, strategie růstu, jejímž cílem je transformovat EU na spravedlivou a prosperující společnost s moderní a konkurenceschopnou ekonomikou efektivně využívající zdroje, která v roce 2050 nebude produkovat žádné emise skleníkových plynů a ve které bude hospodářský růst oddělen od využívání zdrojů. Zelená dohoda pro Evropu rovněž oznámila novou průmyslovou strategii pro Evropu a akční plán pro oběhové hospodářství, které byly společně zveřejněny v březnu 2020.

Průmyslová strategie Evropské komise pro Evropu z roku 2020 stanoví zastřešující cíl EU, kterým je podpora souběžné ekologické a digitální transformace ke klimatické neutralitě a vedoucí postavení v digitální oblasti. V souladu se Zelenou dohodou pro Evropu zdůrazňuje vedoucí úlohu, kterou v tomto ohledu musí hrát evropský průmysl, a to snížením své uhlíkové a materiálové stopy a začleněním oběhovosti do celého hospodářství. Zdůrazňuje nutnost odklonu od tradičních modelů a zásadní změny způsobu, jakým navrhujeme, vyrábíme, používáme a likvidujeme výrobky. V roce 2021 Komise zveřejnila aktualizaci průmyslové strategie, která posiluje hlavní poselství strategie 2020 a poskytuje řadu dalších prováděcích nástrojů. Cílem akčního plánu pro oběhové hospodářství je mimo jiné stimulovat rozvoj trhů rozhodujících pro klimaticky neutrální a udržitelné výrobky v EU i mimo ni. Za tímto účelem stanoví rámec udržitelné výrobkové politiky, jehož součástí jsou opatření spadající do tří základních oblastí: podpora udržitelného designu výrobků, posílení postavení spotřebitelů a zadavatelů veřejných zakázek a podpora oběhovosti ve výrobních procesech. Přestože jsou uvedené tři oblasti rámce udržitelné výrobkové politiky ve vzájemném souladu, toto nařízení se zaměřuje především na opatření stanovená v rámci první oblasti (udržitelný design výrobků), jejichž cílem je zajistit, aby výrobky byly vhodné pro klimaticky neutrální oběhové hospodářství účinně využívající zdroje, snížit množství odpadu a zajistit, aby se výsledky průkopníků v oblasti udržitelnosti postupně staly pravidlem. Jak bylo oznámeno v akčním plánu pro oběhové hospodářství, jádrem této legislativní iniciativy je rozšíření oblasti působnosti směrnice o ekodesignu nad rámec výrobků spojených se spotřebou energie tak, aby zahrnovala co nejširší škálu výrobků a přispívala k dosažení oběhového hospodářství. Požadavky na výrobky stanovené v tomto právním předpisu by měly doplňovat a posilovat požadavky stanovené v rámci ostatních iniciativ akčního plánu pro oběhové hospodářství. Požadavky na výrobky stanovené v tomto právním předpisu by měly zejména přispět k dosažení cílů a být v souladu s dalšími opatřeními týkajícími se klíčových hodnotových řetězců definovanými v rámci provádění akčního plánu pro oběhové hospodářství, jako je strategie EU pro udržitelné a oběhové textilní výrobky. Iniciativa Zlepšování postavení spotřebitelů v zájmu uskutečnění tzv. ekologické transformace navíc zlepší informovanost o výrobcích v místě prodeje, zejména pokud jde o jejich trvanlivost a opravitelnost, a pomůže předcházet tzv. „lakování nazeleno“ a předčasnému zastarávání. Opatření uvedená v tomto právním předpisu doplní rovněž připravovaná iniciativa Komise týkající se environmentálních tvrzení, a to zvýšením spolehlivosti, srovnatelnosti a ověřitelnosti environmentálních tvrzení o výrobcích prostřednictvím požadavků, aby tato tvrzení byla podložena a ověřena pomocí metod analýzy životního cyklu, včetně metody stanovení environmentální stopy produktu. Cíle tohoto právního předpisu navíc dále podpoří právní předpis o náležité péči podniků v oblasti udržitelnosti, zejména pravidly náležité péče v oblasti životního prostředí, která stanoví pro společnosti. A konečně tyto požadavky rovněž přispějí k dosahování cílů EU v oblasti klimatu: budou působit v součinnosti s nástroji, které jsou více zaměřené na klima, a tyto nástroje doplňovat tím, že půjdou nad rámec výroby základních materiálů/součástí základních materiálů a budou se vztahovat na samotné konečné výrobky. To umožní přijmout opatření v souvislosti s negativními dopady vznikajícími v celém hodnotovém řetězci (mimo jiné emisemi spojenými s celým životním cyklem výrobku nebo jinými negativními důsledky), která přímo podpoří cíle Zelené dohody a budou v souladu se zásadou „významně nepoškozovat“. 2.PRÁVNÍ ZÁKLAD, SUBSIDIARITA A PROPORCIONALITA •Právní základ Návrh vychází z článku 114 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU), který je třeba používat pro opatření zaměřená na vytvoření a fungování vnitřního trhu. Samotná směrnice o ekodesignu (kterou Komise tímto nařízením navrhuje zrušit) byla založena na článku 95 Smlouvy o založení Evropského společenství (nyní článek 114 SFEU). Otázky, jimiž se tato iniciativa zabývá, se týkají vnitřního trhu, mimo jiné nerovných podmínek pro společnosti, které se snaží uplatňovat udržitelnější postupy, nebo skutečnosti, že stávající pravidla EU se týkají aspektů udržitelnosti výrobků pouze částečně. To znamená, že neexistuje žádný komplexní soubor požadavků, který by zajišťoval, aby všechny výrobky uváděné na trh EU byly stále udržitelnější. V důsledku toho začaly členské státy přijímat různé přístupy na vnitrostátní úrovni (což vede k roztříštěnosti vnitřního trhu) a prosazování stávajících pravidel ekodesignu je nedostatečné a nerovnoměrné. Neexistence dostatečných a komplexních pravidel vnitřního trhu ponechává prostor pro iniciativy členských států nebo průmyslových odvětví, které narušují fungování vnitřního trhu vytvářením potenciálních překážek, roztříštěností a nesourodými přístupy. Při neexistenci komplexního souboru požadavků vymezujících environmentální udržitelnost výrobku nebo požadavků na ekodesign může být navíc tentýž výrobek, který je v jednom členském státě považován za udržitelný, v jiném členském státě považován za neudržitelný. Kromě toho je pravděpodobné, že nedávno přijaté vnitrostátní právní předpisy ukládají výrobcům (a maloobchodníkům) působícím přes hranice EU povinnost dodržovat řadu různých vnitrostátních povinností, které se v jednotlivých členských státech liší. Tyto nové vnitrostátní povinnosti sahající od požadavků na informace o technických činnostech prováděných u renovovaných elektronických zařízení, na dobu kompatibility softwaru ve Francii až po ohlašovací povinnosti při manipulaci s neprodaným zbožím dlouhodobé spotřeby v Německu, jsou jasným ukazatelem trendu přijímat regulační opatření stanovením požadavků na ekodesign výrobků. V důsledku toho bez opatření na úrovni EU nevyhnutelně dojde ke zvýšení počtu vnitrostátních povinností a větší roztříštěnosti trhu. Výše uvedené problémy jsou důvodem skutečnosti, že tento návrh vychází z článku 114 SFEU. •Subsidiarita (v případě nevýlučné pravomoci) Test nezbytnosti zkoumá, zda lze cílů návrhu uspokojivě dosáhnout prostřednictvím opatření přijatých samotnými členskými státy. Na základě tohoto testu je nezbytné zavést harmonizovaný soubor pravidel pro dosažení harmonizovaného a dobře fungujícího vnitřního trhu s udržitelnými výrobky ve všech členských státech, a tedy rovné podmínky pro podniky působící na vnitřním trhu. To se týká požadavků na výrobky a povinnosti poskytovat spolehlivé informace uživatelům. Členské státy samy o sobě by nebyly schopny přijmout opatření takového rozsahu, aniž by vznikaly rozdíly v požadavcích na obchodní činnost a překážky volného pohybu výrobků, regulační zátěž a nadměrné náklady pro podniky. Opatření přijatá samotnými členskými státy by navíc nevyhnutelně vedla ke vzniku různých nástrojů, které by komplikovaly rozhodování spotřebitelů. Pokud by členské státy přijímaly individuální opatření, hrozilo by tedy značné riziko, že vzniknou různé konkurenční systémy založené na odlišných metodách a přístupech, a to zejména u výrobků obchodovaných na celém vnitřním trhu. To by vedlo k roztříštěnosti trhu a pravděpodobně k různým úrovním povědomí a informovanosti o vlivu výrobků na životní prostředí v EU a k dodatečným nákladům pro společnosti obchodující v členských státech EU. Test účinnosti prověřuje, zda jsou opatření na úrovni EU účinnější než opatření na vnitrostátní úrovni. Na základě tohoto testu mohou harmonizované požadavky na výrobky a požadavky na informace týkající se aspektů udržitelnosti platné v celé EU, které zajišťují volný pohyb zboží a poskytují spotřebitelům relevantní a spolehlivé informace o parametrech udržitelnosti a prvcích oběhovosti výrobků v jakémkoli členském státě, kde jsou výrobky nakupovány, stanovit pouze opatření na úrovni EU. Stanovení požadavků na úrovni EU přináší jasnou přidanou hodnotu, neboť se tak vytvoří harmonizovaný a dobře fungující vnitřní trh ve všech členských státech, a tím i rovné podmínky pro podniky působící na vnitřním trhu. S harmonizovanými minimálními požadavky a požadavky na informace stanovenými na úrovni EU budou udržitelné výrobky a postupy oběhového hospodářství podporovány ve všech členských státech, což povede ke vzniku většího a efektivnějšího trhu, a tím i větší motivace pro průmysl k jejich rozvoji. A konečně velikost vnitřního trhu poskytuje kritické množství, které EU umožňuje podporovat udržitelnost výrobků a ovlivňovat design výrobků i řízení hodnotového řetězce po celém světě. •Proporcionalita Návrh nepřekračuje rámec toho, co je nezbytné pro vytvoření regulačního rámce pro vypracování požadavků na ekodesign u co nejširší škály výrobků. Komise bude pokračovat v přístupu, který uplatňuje u směrnice o ekodesignu a který spočívá ve vydávání prováděcích opatření, a to na základě posouzení dopadů provedených v souladu s pokyny Komise pro zlepšování právní úpravy. Proto u každého souboru požadavků provede analýzu hospodářských a environmentálních dopadů různých možností. To umožní zachování proporcionality. Návrh je koncipován jako flexibilní rámec, který představuje prostředek k zajištění proporcionality. Proto nestanoví pro požadavky žádná kritéria ani cíle, pokud nejsou odůvodněny na základě předchozího posouzení. V zájmu zajištění proporcionality musí být každý jednotlivý požadavek před tím, než se uplatní u některé skupiny výrobků, odůvodněn. Stanovení požadavků, kritérií nebo cílů na úrovni přesně vymezených skupin výrobků umožní pečlivé posouzení dopadů. To Komisi umožní zohlednit přidanou hodnotu a proporcionalitu stanovení požadavků, cílů nebo kritérií v závislosti na charakteristických vlastnostech výrobků, jejich výrobních postupech a situaci na trhu.

•Volba nástroje Nařízení stanoví přímé požadavky na všechny hospodářské subjekty, a zajistí tak potřebnou právní jistotu a prostor k prosazování plně integrovaného trhu v EU. Nařízení také zajišťuje, aby povinnosti byly plněny ve stejné době a stejným způsobem ve všech 27 členských státech. 3.VÝSLEDKY HODNOCENÍ EX POST, KONZULTACÍ SE ZÚČASTNĚNÝMI STRANAMI A POSOUZENÍ DOPADŮ •Hodnocení ex post / kontroly účelnosti platných právních předpisů V březnu 2019 zveřejnila Komise pracovní dokument útvarů Komise nazvaný Udržitelné výrobky v oběhovém hospodářství – Směrem k rámci EU pro výrobkovou politiku přispívajícímu k oběhovému hospodářství. V tomto dokumentu se zkoumalo, do jaké míry přispívají politiky EU, které mají dopad na výrobky, k přechodu na oběhové hospodářství a ve kterých oblastech existuje potenciál k výraznějšímu přispění. Bylo zjištěno, že neexistuje žádný zastřešující integrovaný politický nástroj EU, který by se vztahoval na udržitelnou výrobu a spotřebu všech výrobků a/nebo dostupnost a spolehlivost informací o těchto výrobcích pro spotřebitele. Ačkoli následná hodnocení směrnice o ekodesignu potvrdila, že jako regulační nástroj je jednoznačně relevantní a účinná, identifikovala potenciál pro zlepšení provádění a prosazování. V těchto hodnoceních se například uvádí, že „ačkoli se obecně uznává, že aspekty energetické účinnosti v akčním plánu pro udržitelnou spotřebu a výrobu a udržitelnou průmyslovou politiku a v politice EU v oblasti účinného využívání zdrojů může řešit směrnice o ekodesignu a prováděcí opatření, někteří zástupci členských států a nevládní organizace působící v oblasti životního prostředí rovněž namítají, že v důsledku omezeného pokrytí dalších environmentálních aspektů prováděcími opatřeními došlo i k promarnění některých příležitostí“. Toto hodnocení rovněž zdůraznilo nevyužitý potenciál směrnice řešit aspekty mimo rámec energetické účinnosti a dospělo k závěru, že „mohla být provedena jiná zlepšení než v oblasti využívání energie, která nebyla zohledněna v důsledku definice výrobku, politických rozhodnutí nebo související technické analýzy“. •Konzultace se zúčastněnými stranami V souladu s pokyny pro zlepšování právní úpravy se uskutečnilo několik konzultací: –konzultace týkající se počátečního posouzení dopadů od 14. září do 16. listopadu 2020. Bylo obdrženo 193 odpovědí, –otevřená veřejná konzultace proběhla v období od 17. března do 9. června 2021. Bylo obdrženo 626 odpovědí, –řada seminářů na různá témata související s iniciativou pro udržitelné výrobky od dubna do července 2021, na kterých byli přítomni účastníci z několika skupin zúčastněných stran, –průzkum mezi malými a středními podniky od 26. dubna do 15. června 2021. Bylo obdrženo 332 odpovědí, –druhý cílený průzkum mezi malými a středními podniky od 20. října do 4. listopadu 2021. Vycházel především z odborných znalostí organizací zastupujících malé a střední podniky. Bylo obdrženo 35 odpovědí, –přizpůsobené dotazníky předložené vybraným zástupcům zúčastněných stran od 20. května do 9. června 2021, –řada rozhovorů se zúčastněnými stranami uskutečněných s vybranými zástupci zúčastněných stran. Konzultační činnosti celkově ukázaly silnou obecnou podporu regulační iniciativy týkající se udržitelnosti výrobků. Většina zúčastněných stran se vyslovila pro to, aby se iniciativa vztahovala na širokou škálu výrobků a aby se regulace výrobků týkala celého jejich životního cyklu. Byla vyjádřena silná podpora pro rozšíření oblasti působnosti stávající směrnice o ekodesignu a panovala obecná shoda na tom, že by měla být upřednostněna odvětví stanovená v akčním plánu pro oběhové hospodářství na rok 2020. Zpětná vazba ukázala, že je upřednostňován (zejména výrobci/dovozci) přístup, který důsledně zohledňuje specifické vlastnosti výrobků. Panuje všeobecná shoda na tom, že nedostatek jasných, komplexních a závazných právních předpisů a nedostatek důvěryhodných informací, stejně jako nerovnoměrné prosazování požadavků na ekodesign, představují překážky pro zvýšení dostupnosti udržitelných výrobků na trhu EU. Myšlenku zavedení digitálního pasu výrobku obecně podporuje jasná většina všech skupin zúčastněných stran, stejně jako pobídky a nástroje ke stimulaci poptávky po udržitelných výrobcích. Je pokládáno za nezbytné, aby provádění této iniciativy doprovázely důslednější činnosti v oblasti vymáhání právních předpisů a dozoru nad trhem (např. inspekce nebo audity). Podrobné závěry z konzultací se zúčastněnými stranami jsou uvedeny v příloze 2 posouzení dopadů. •Shromáždění a využití odborných poznatků Komise zadala externím odborníkům zakázku na provedení studie, která bude podkladem pro posouzení dopadů připojené k tomuto návrhu. Tato studie poskytla část údajů, z nichž vycházela analýza možností politiky stanovených v uvedeném dokumentu, a následně se stala podkladem pro opatření uvedená ve stávajícím návrhu. Externí odborníci ve všech fázích studie úzce spolupracovali s Komisí. •Posouzení dopadů

Tento návrh je založen na posouzení dopadů. Po vyřešení otázek vznesených v záporném stanovisku Výboru pro kontrolu regulace vydaném dne 17. září 2021 obdrželo posouzení dopadů dne 21. ledna 2022 kladné stanovisko. Ve svém konečném stanovisku výbor požádal o další podrobnosti týkající se výběru z různých možností, metody, která má být podle nařízení použita, a způsobu, jakým budou v praxi stanovena pravidla pro digitální pasy výrobků. Hlavní problém, který se tato iniciativa snaží napravit, související dílčí problémy a stanovené možnosti politiky jsou podrobně popsány v oddílech 2 a 5.2 posouzení dopadů. Upřednostňovaná kombinace možností je podrobně popsána v oddíle 7 posouzení dopadů. Příloha 10 posouzení dopadů obsahuje souhrnný přehled nákladů a přínosů všech analyzovaných dílčích možností, přičemž příloha 12 uvádí další informace o nákladech a přínosech, které budou pravděpodobně spojeny s upřednostňovanou kombinací možností. Všechny tyto aspekty jsou shrnuty v souhrnném přehledu přiloženém k posouzení dopadů. Vzhledem k předpokládané rámcové architektuře je obtížné přesně odhadnout přesné náklady vyplývající z jednotlivých požadavků. Většina z nich bude vynaložena až ve druhé fázi po přijetí sekundárních právních předpisů. Cílená posouzení dopadů, která budou v budoucnu vypracována v souvislosti s každým aktem v přenesené pravomoci, podrobně posoudí očekávané dopady, včetně dopadů na hospodářské subjekty ze třetích zemí, a to i s ohledem na jejich oznámení určená WTO. Je třeba upozornit, že vzhledem k tomu, že v průběhu přípravy této iniciativy byl přijat návrh směrnice Komise o náležité péči podniků v oblasti udržitelnosti, bylo považováno za vhodné vyloučit z oblasti působnosti tohoto legislativního návrhu požadavky na sociální aspekty. Jak je uvedeno v právním textu, po osmi letech ode dne použitelnosti tohoto nařízení proběhne hodnocení. Toto hodnocení může mimo jiné zvážit začlenění sociálních požadavků do regulačního rámce. •Účelnost právních předpisů a zjednodušení Předpokládá se, že toto nařízení vytvoří rovné podmínky pro podniky působící na vnitřním trhu. Harmonizované požadavky navrhované na úrovni EU pravděpodobně sníží celkové náklady na dodržování předpisů, neboť pravděpodobně nahradí větší počet stávajících nebo plánovaných požadavků na vnitrostátní úrovni. Očekává se, že výrobci, jejichž výroba je udržitelnější a kteří používají transparentní dodavatelské řetězce, získají podíl na trhu EU a zvýší svou konkurenceschopnost oproti výrobcům, kteří používají méně udržitelné metody. Ačkoli malé a střední podniky naznačovaly, že z některých opatření v rámci upřednostňované kombinace možností politiky uvedených v posouzení dopadů mohou vyplývat některé negativní dopady, řada z nich rovněž vyjádřila přesvědčení, že je lze v průběhu času kompenzovat a dosáhnout přidané hodnoty (kvůli nižším výdajům na materiál, větší loajalitě zákazníků, lepšímu přístupu na trh pro ekologičtější výrobky, přínosům pro dobré jméno atd.). Komise se navíc konkrétně zabývala způsoby, jak negativní dopady na malé a střední podniky zmírnit. Ty jsou podrobně popsány v příloze 19 přiloženého posouzení dopadů a ve zvláštních ustanoveních stávajícího návrhu. Pro účely konzultací a v návaznosti na úspěšný příklad stávajícího konzultačního fóra zřízeného v rámci směrnice o ekodesignu zřizuje návrh fórum o ekodesignu s vyváženou účastí zástupců členských států a všech zúčastněných stran, jako jsou výrobní odvětví, včetně malých a středních podniků a řemeslníků, odborové organizace, velkoobchodníci, maloobchodníci, dovozci, skupiny zabývající se ochranou životního prostředí a organizace spotřebitelů. Fórum o ekodesignu je omezeno na poskytování odborných poznatků ohledně pracovního plánu a přípravy požadavků na ekodesign Komisi předtím, než bude Komise formálně vykonávat své přenesené pravomoci. Podle interinstitucionální dohody ze dne 13. dubna 2016 o zdokonalení tvorby právních předpisů může Komise zřídit další skupinu odborníků za účelem konzultací s členskými státy ohledně aktů v přenesené pravomoci, které mají být podle tohoto nařízení přijaty. Součástí návrhu je rovněž vytvoření digitálního pasu výrobku pro elektronickou registraci, zpracování a sdílení informací týkajících se výrobků mezi podniky v dodavatelském řetězci, orgány a spotřebiteli. Očekává se, že se tím zvýší transparentnost jak pro podniky v dodavatelském řetězci, tak pro širokou veřejnost, i účinnost, pokud jde o předávání informací. Zejména je pravděpodobné, že to pomůže usnadnit a zefektivnit monitorování a prosazování předpisů ze strany orgánů EU a členských států. Rovněž je pravděpodobné, že tím vznikne nástroj pro získávání informací o trhu, který lze použít pro revizi a upřesnění povinností v budoucnu. Ve stanovisku platformy Fit pro budoucnost k ekodesignu byla uznána nutnost zlepšení udržitelnosti výrobků i nutnost zavedení nových povinností a zároveň omezení zátěže podniků na minimum. Platforma předložila devět návrhů, které byly zohledněny při navrhování nových právních předpisů o digitalizaci s ohledem na zátěž pro malé a střední podniky a při zajištění soudržnosti a jasnosti. Například umožnit spotřebitelům lepší přístup k informacím a zároveň zajistit, aby digitální pas výrobků umožňoval efektivní informační toky v souladu s osvědčenými postupy, a možnost doplnit opatření podle tohoto nařízení o zmírňující opatření, aby bylo možné očekávat, že dopady na malé a střední podniky zůstanou přiměřené. •Základní práva Požadavky na ekodesign mohou mít přínos pro ochranu a podporu základních práv stanovených v Listině základních práv Evropské unie, mimo jiné svobody podnikání (článek 16), práva na ochranu životního prostředí (článek 37) a práva na ochranu spotřebitele (článek 38). 4.ROZPOČTOVÉ DŮSLEDKY Návrh má omezené důsledky pro rozpočet Komise. Provedení nařízení a souvisejících aktů v přenesené pravomoci v plném rozsahu konkrétně vyžaduje 54 ekvivalentů plného pracovního úvazku v období 2022–2027 víceletého finančního rámce EU (VFR). Ve stávajících rozpočtových položkách by byly zapotřebí nové závazky ve výši 23 338 milionů EUR v okruhu 1 víceletého finančního rámce (Jednotný trh, inovace a digitální oblast), 43 912 milionů EUR v okruhu 3 (Přírodní zdroje a životní prostředí) a 38 621 milionů EUR v okruhu 7 (Správní výdaje). Nové závazky budou pokryty ze stávajících rozpočtových rámců příslušných programů. Důsledky pro rozpočet vyplývají především z následujících činností: –přezkum 33 nařízení Komise a přijetí 5 nových opatření podle stávající směrnice o ekodesignu v letech 2022 až 2026, což nemohou provádět zaměstnanci, kteří v současné době pracují na provádění směrnice, –příprava a přijetí až 18 nových aktů v přenesené pravomoci v letech 2024 až 2027. 12 nových aktů v přenesené pravomoci by bylo přijato rovněž v letech 2028 až 2030, což by mělo dopad na zaměstnance a rozpočet v letech 2025–2027,

–příprava prováděcích aktů (průměrně jeden za rok od roku 2024), pokud to bude nezbytné k zajištění jednotných podmínek pro provádění tohoto nařízení, například v souvislosti s dozorem nad trhem, poskytováním informací o zničení neprodaných spotřebních výrobků nebo uznáním samoregulačních opatření, a –plnění horizontálních úkolů v souvislosti s digitálním pasem výrobku, podporou dozoru nad trhem a celní kontrolou a Evropským centrem pro oběhové hospodářství na podporu výměny zkušeností mezi hospodářskými subjekty při začleňování oběhového hospodářství do navrhování a výroby výrobků. Pokud jde o potřeby zajištění personálu, Komise pečlivě zvážila způsoby rozdělení práce mezi odpovědná GŘ, přerozdělení zaměstnanců, pokud je to možné, a zadání vědecké a technické podpory pro přípravu aktů v přenesené pravomoci a prováděcích aktů i mezioborových úkolů externím dodavatelům. 5.OSTATNÍ PRVKY •Plány provádění a způsoby kontroly, hodnocení a podávání zpráv Po přijetí legislativního návrhu spolunormotvůrci vypracuje Komise v souladu s pokyny pro zlepšování právní úpravy zveřejněnými v listopadu 2021, a zejména s nástrojem 38, prováděcí strategii. Představí různé nástroje na podporu dodržování předpisů, které budou použity, a zahrne aspekty související s digitálním prováděním. •Podrobné vysvětlení konkrétních ustanovení návrhu Článek 1 stanoví předmět tohoto nařízení, a to rámec pro stanovení požadavků na ekodesign, vytvoření digitálního pasu výrobků a zákaz ničení neprodaných spotřebních výrobků. Stanoví aspekty výrobků, jichž se požadavky na ekodesign týkají, jako je trvanlivost a spolehlivost, opětovná použitelnost, modernizovatelnost, opravitelnost a možnost údržby a renovace, přítomnost látek vzbuzujících obavy, účinné využívání energie a zdrojů, recyklovaný obsah. Dále stanoví oblast působnosti nařízení – výjimka se vztahuje pouze na několik odvětví, jako jsou potraviny, krmiva a léčivé přípravky. Článek 2 stanoví definice nezbytné pro účely tohoto nařízení. Řada těchto definic je převzata z nového legislativního rámce (nařízení (ES) č. 765/2008 a rozhodnutí 768/2008/ES), ze zrušené směrnice o ekodesignu nebo ze stávajících právních předpisů Unie v oblasti životního prostředí (jako je rámcová směrnice o odpadech). Zavádí se soubor nových definic, například v souvislosti s ustanoveními týkajícími se pasu výrobku a ničení neprodaných spotřebních výrobků. Článek 3 stanoví obecnou zásadu týkající se volného pohybu výrobků, které jsou v souladu s akty v přenesené pravomoci přijatými podle tohoto nařízení. Článek 4 stanoví zmocnění Komise k přijímání aktů v přenesené pravomoci za účelem doplnění tohoto nařízení stanovením požadavků na ekodesign, požadavků týkajících se postupů posuzování shody, požadavků na měření spotřeby energie nebo výkonnosti ve vztahu k jiným parametrům, požadavků na výrobce, zplnomocněné zástupce nebo dovozce, aby poskytovali informace Komisi nebo orgánům dozoru nad trhem, požadavků na používání on-line nástrojů pro výpočet výkonnosti výrobků, požadavků na alternativní pravidla pro prohlášení o shodě nebo pro označení a konečně požadavků na pobídky členských států a na kritéria pro zadávání veřejných zakázek. Článek 5 stanoví obecný rámec pro přijímání požadavků na ekodesign. Stanoví aspekty výrobků, které tyto požadavky mohou zlepšit. Vysvětluje, že tyto požadavky se mohou vztahovat na jednu konkrétní skupinu výrobků nebo horizontálně na více skupin výrobků, pokud technická podobnost umožňuje stanovení společných požadavků. Upřesňuje, že požadavky na ekodesign zahrnují požadavky na výkonnost a požadavky na informace). Dále stanoví řadu podmínek, které musí Komise splnit při přípravě požadavků na ekodesign, jakož i řadu kritérií, která by tyto požadavky musely splňovat. Umožňuje také Komisi požadovat, aby účastníci dodavatelského řetězce při ověřování shody výrobků s požadavky na ekodesign spolupracovali s výrobci, oznámenými subjekty a příslušnými vnitrostátními orgány. Článek 6 uvádí další podrobnosti o požadavcích na výkonnost, například že mohou mít podobu buď kvantitativní úrovně, nebo nekvantitativního požadavku, který je stanoven za účelem zlepšení určitého aspektu výrobku na základě vybraného parametru (vybraných parametrů) výrobku (jejichž seznam je uveden v příloze I). Článek 7 se zaměřuje na požadavky na informace. Stanoví, že součástí těchto požadavků musí být vždy požadavky týkající se pasu výrobku a požadavky týkající se látek vzbuzujících obavy. Dále článek podrobně uvádí další typy informací, které mohou být poskytnuty, např. informace o výkonnosti výrobku nebo informace pro spotřebitele o tom, jak výrobek nainstalovat nebo používat. V zájmu usnadnění porovnání výrobků mohou mít tyto informace podobu „tříd výkonnosti“, například v rozmezí od A do G. A konečně článek uvádí různé způsoby, jakými mohou být tyto informace poskytovány (např. v pasu, na internetových stránkách, na štítku atd.). Článek 8 stanoví prvky, které musí Komise specifikovat v požadavcích na informace v souvislosti s digitálním pasem výrobku, například informace, které v něm mají být uvedeny, a kdo má k jakým informacím přístup. Články 9 až 11 stanoví ustanovení nezbytná k zavedení pasu výrobku. Článek 9 stanoví obecný požadavek týkající se pasu výrobku. Článek 10 stanoví základní požadavky na technický návrh a fungování pasu výrobku. Článek 11 stanoví pravidla týkající se jedinečných identifikátorů provozovatele a identifikátorů zařízení. Článek 12 stanoví zřízení registru, v němž budou uloženy informace uvedené v pasu výrobku, a umožňuje Komisi stanovit, které informace je třeba nahrát. Článek 13 obsahuje ustanovení, která upřesňují, co se v souvislosti s pasem výrobku očekává od celních orgánů a k jakým informacím by měly mít přístup pro usnadnění práce. Článek 14 stanoví požadavky týkající se štítků, pokud mají být použity pro danou skupinu výrobků. Je v něm vysvětleno, že v takových případech musí obsah štítku (včetně tříd výkonnosti), jeho podoba a způsob jeho zobrazení spotřebitelům specifikovat akty v přenesené pravomoci. Pokud je výrobek již opatřen štítkem, který stanoví nařízení (EU) 2017/1369 o označování energetickými štítky, a informace o jiných parametrech, včetně jiných tříd výkonnosti, na něm nelze uvést, mohou být tyto informace uvedeny na samostatném štítku, bude-li to Komise považovat za vhodné.

Článek 15 stanoví, že hospodářské subjekty nesmí opatřovat výrobky štítky napodobujícími štítky stanovené tímto nařízením. Článek 16 stanoví, že Komise přijme pracovní plán, který musí pokrývat dobu nejméně tří let a uvádět kritéria stanovení priorit pro výrobky. Pracovní plán obsahuje orientační seznam skupin výrobků, kterými se Komise hodlá v nadcházejících letech zabývat. Článek 17 zřizuje fórum o ekodesignu (skupina odborníků). Vychází ze stávajícího konzultačního fóra zřízeného podle směrnice 2009/125/ES. Článek 18 se týká samoregulačních opatření. Jedná se o opatření vycházející z daného odvětví, která lze použít jako alternativu k aktům v přenesené pravomoci, které stanoví požadavky na ekodesign přijaté podle článku 5. Směrnice 2009/125/ES již obsahovala článek o dobrovolných dohodách. Článek 17 tohoto nařízení rozšiřuje původní článek směrnice 2009/125/ES. Zejména stanoví, co by mělo samoregulační opatření obsahovat, co by mělo dané odvětví předložit Komisi jako důkaz, a postup, jakým Komise uzná samoregulační opatření jako platnou alternativu k aktu v přenesené pravomoci. Článek 19 stanoví řadu opatření, která musí členské státy a Komise přijmout, aby pomohly malým a středním podnikům při obecném provádění tohoto nařízení i budoucích aktů v přenesené pravomoci. Mezi tato opatření patří pokyny, finanční pomoc a odborná příprava. Článek 20 nejprve stanoví obecnou povinnost transparentnosti pro hospodářské subjekty, které vyřazují neprodané spotřební výrobky. Stanoví rovněž možnost přijímat akty v přenesené pravomoci s cílem zakázat hospodářským subjektům, aby neprodané spotřební výrobky ničily. Tyto akty v přenesené pravomoci mohou rovněž obsahovat výjimky z obecného zákazu, například z důvodů ochrany zdraví a bezpečnosti. Pokud se tato výjimka použije, mají hospodářské subjekty rovněž povinnost transparentnosti (tj. zveřejnění počtu zničených výrobků, důvodů pro zničení atd.). Tento článek se nevztahuje na malé a střední podniky, ale akt v přenesené pravomoci zakazující zničení výrobků může stanovit, že některé povinnosti se týkají určitých kategorií malých a středních podniků (mikropodniků a malých či středních podniků). Články 21, 22, 23 a 24 stanoví povinnosti výrobců, zplnomocněných zástupců, dovozců a distributorů. Vycházejí ze standardních ustanovení rozhodnutí 768/2008/ES. Článek 25 stanoví povinnosti obchodníků (typicky maloobchodníků nebo prodejců), zejména pokud jde o použití štítků a přístup k pasu výrobku, a to i v případě (online) prodeje na dálku. V článku 26 jsou uvedeny různé povinnosti, které musí hospodářské subjekty splňovat, vyžaduje-li akt v přenesené pravomoci, aby byl výrobek označen štítkem (např. poskytování štítků obchodníkům). Článek 27 se týká povinností poskytovatelů služeb kompletního vyřízení objednávek, zejména zajištění toho, aby podmínky při manipulaci s výrobkem během skladování, balení, opatření adresou nebo odesílání neohrožovaly soulad výrobků s požadavky na ekodesign. Článek 28 je standardní článek z rozhodnutí 768/2008/ES, který stanoví dva případy, kdy se povinnosti výrobců vztahují na dovozce a distributory. Článek 29 stanoví povinnosti on-line tržišť a internetových vyhledávačů, zejména pokud jde o spolupráci s orgány dozoru nad trhem. Rovněž stanoví, že orgány dozoru nad trhem by měly mít pravomoc nařídit on-line tržišti odstranění nezákonného obsahu. Článek 30 stanoví možnost, aby budoucí akty v přenesené pravomoci od hospodářských subjektů vyžadovaly digitální zpřístupnění technické dokumentace bez vyžádání. Aby bylo možné posoudit u výrobků, pro něž byly stanoveny požadavky na ekodesign, pronikání na trh, vyžaduje článek, aby hospodářské subjekty poskytovaly informace o dodaných výrobcích. Článek 31 stanoví, že u výrobků by případně mělo být možné měřit energii, kterou spotřebují při používání, nebo jejich výkonnost ve vztahu k jiným relevantním parametrům a tyto údaje zpřístupnit konečnému uživateli. Bude-li to stanoveno v aktu v přenesené pravomoci, výrobci tyto údaje shromažďují, anonymizují a oznamují Komisi. Kapitola VIII týkající se shody výrobků obsahuje převážně standardní ustanovení o tom, jak posuzovat shodu výrobků. Týká se: –používání spolehlivých, přesných a reprodukovatelných metod zkoušení, měření a výpočtů (článek 32), –harmonizovaných norem, které stanoví předpoklad shody (článek 34), –možnosti, aby Komise přijala společné specifikace, nejsou-li k dispozici harmonizované normy (článek 35), –postupů posuzování shody (článek 36), –EU prohlášení o shodě (článek 37) a

–označení CE (články 38 a 39) a možnosti používat alternativní označení (článek 40). V této standardní kapitole stojí za zmínku předpoklad shody s požadavky na ekodesign u výrobků označených ekoznačkou Unie (článek 34) a možnost změnit aktem v přenesené pravomoci příslušný modul posuzování shody v závislosti na daném výrobku (článek 36). Článek 33 se týká prevence obcházení. Například výrobkům navrženým tak, aby byly schopny zjistit, že jsou zkoušeny, a automaticky změnit svou výkonnost na příznivější výsledek, nebude povolen přístup na trh. Kapitola IX (články 41 až 56) se týká oznamování subjektů posuzování shody a sestává ze standardních ustanovení vycházejících z rozhodnutí č. 768/2008/ES a z cílených vylepšení těchto ustanovení s cílem zajistit právní jasnost a dále posílit nezávislost, způsobilost a kontrolu oznámených subjektů. Článek 57 stanoví, že pokud členské státy přijmou pobídky k odměňování výrobků, měly by se tyto pobídky v zásadě zaměřovat na dvě nejvyšší zastoupené třídy nebo třídy, které nesou ekoznačku EU. V případě, že není stanovena žádná třída výkonnosti nebo je třída výkonnosti založena na několika parametrech výrobku, může Komise aktem v přenesené pravomoci dále upřesnit, jak mají pobídky členských států fungovat. Článek 58 se týká zelených veřejných zakázek, konkrétně možnosti, aby akty v přenesené pravomoci přijaté podle tohoto nařízení mohly stanovit požadavky použitelné u veřejných zakázek (např. technické specifikace, kritéria výběru, kritéria pro zadání zakázky atd.) na základě parametrů výrobků uvedených v příloze tohoto nařízení. Kapitola XI se týká dozoru nad trhem. Obecně vychází z povinností, které platí podle nařízení (EU) 2019/1020 o dozoru nad trhem, a zároveň stanoví některé konkrétnější povinnosti v případech, kdy je to pro toto nařízení relevantní. Článek 59 vyžaduje, aby členské státy vypracovaly akční plán pro činnosti dozoru nad trhem, který musí obsahovat „priority v oblasti dozoru nad trhem“, jež budou určeny na základě řady kritérií stanovených v uvedeném článku, a povahu a počet plánovaných kontrol. Článek 60 zmocňuje Komisi k přijímání aktů v přenesené pravomoci, které stanoví minimální počet kontrol, jež mají být u konkrétních výrobků provedeny. Článek 61 odkazuje na informační a komunikační systém podle nařízení o dozoru nad trhem (ICSMS) a požaduje, aby do něj členské státy vkládaly informace o sankcích uložených podle tohoto nařízení. Na základě toho musí Komise přijmout zprávu obsahující orientační referenční hodnoty týkající se četnosti kontrol a povahy a přísnosti uložených sankcí. Článek 62 odkazuje na skupinu pro správní spolupráci zřízenou podle nařízení o dozoru nad trhem a stanoví její úlohu v souvislosti s tímto nařízením. Tato úloha zahrnuje stanovení společných priorit pro akční plány členských států nebo priorit pro podporu Unie (jako jsou projekty společného dozoru nad trhem a zkušební projekty, společné investice do kapacit dozoru nad trhem, včetně vybavení a nástrojů IT, společná školení a pokyny). Kapitola XII se týká ochranných postupů a je založena na standardních ustanoveních. Článek 61 stanoví postup, který má použít vnitrostátní orgán dozoru nad trhem, pokud se domnívá, že výrobek představuje riziko. V takovém případě musí vnitrostátní orgán dozoru nad trhem zahájit postup informování ostatních orgánů dozoru nad trhem o přijatých opatřeních (zákazu nebo omezení týkajícím se dodávání výrobku na trh, stažení z trhu nebo z oběhu). Článek 64 stanoví ochranný postup Unie, který se použije, pokud některý členský stát nebo Komise nesouhlasí s opatřením přijatým na vnitrostátní úrovni podle ochranného postupu stanoveného v článku 63. Po konzultaci přijme Komise prováděcí akt, kterým rozhodne, zda je opatření oprávněné, či nikoli. Po jeho přijetí musí všechny členské státy zajistit, aby byl nevyhovující výrobek stažen z jejich trhu. Článek 65 se vztahuje na zvláštní případ, kdy se nedodržení požadavků týká formální povinnosti (umístění označení CE, EU prohlášení o shodě atd.) Kapitola XIII je standardní kapitola s články o aktech v přenesené pravomoci (článek 66) a o prováděcích aktech (článek 67). Kapitola XIV je standardní kapitola o závěrečných ustanoveních s články o sankcích (článek 68), o provedení hodnocení nařízení 8 let po přijetí (článek 69) a o zrušení a přechodných ustanoveních (článek 70). Za zmínku stojí skutečnost, že prováděcí opatření přijatá podle směrnice o ekodesignu zůstávají v platnosti, dokud nejsou zrušena aktem v přenesené pravomoci přijatým podle tohoto nařízení. Příloha I stanoví parametry výrobků, které se použijí pro stanovení požadavků na výkonnost a informace u výrobků podle tohoto nařízení. Příloha II stanoví postup pro stanovení těchto požadavků na výkonnost. Příloha III uvádí informace, které mohou být uvedeny v pasu výrobku, a specifikuje informace, které v něm mají být uvedeny. V příloze IV je uveden standardní modul posuzování shody uvedený v článku 35 (z rozhodnutí 768/2008/ES).

V příloze V je uvedeno standardní EU prohlášení o shodě. V příloze VI jsou uvedeny podrobnější informace o obsahu aktů v přenesené pravomoci stanovujících požadavky na ekodesign, které mají být přijaty podle tohoto nařízení. Příloha VII stanoví obecná kritéria platná pro samoregulační opatření (článek 18). Příloha VIII je standardní přílohou obsahující srovnávací tabulku se směrnicí o ekodesignu. 2022/0095 (COD) Návrh NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY o stanovení rámce pro určení požadavků na ekodesign udržitelných výrobků a o zrušení směrnice 2009/125/ES (Text s významem pro EHP) EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE, S ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 114 této smlouvy, s ohledem na návrh Evropské komise, po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům, s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru, v souladu s řádným legislativním postupem, vzhledem k těmto důvodům: (1)Zelená dohoda pro Evropu je evropská strategie udržitelného růstu, jejímž cílem je transformovat Unii na spravedlivou a prosperující společnost s moderním, konkurenceschopným, klimaticky neutrálním a oběhovým hospodářstvím. Stanoví ambiciózní cíl, kterým je zajistit, aby se Unie stala do roku 2050 prvním klimaticky neutrálním kontinentem. Uznává výhody investic do konkurenceschopné udržitelnosti Unie budováním spravedlivější, ekologičtější a digitálnější Evropy. V této ekologické transformaci hrají klíčovou úlohu výrobky. S poukazem na skutečnost, že stávající výrobní procesy a spotřební návyky jsou dosud příliš lineární a závislé na spotřebě nových materiálů, které se těží, prodávají a zpracovávají na zboží, aby nakonec skončily jako odpad či emise, Zelená dohoda pro Evropu zdůrazňuje naléhavou nutnost přechodu na model oběhového hospodářství a upozorňuje na to, že ještě zbývá dosáhnout značného pokroku. Za prioritu pro dekarbonizaci odvětví energetiky a pro dosažení cílů v oblasti klimatu v letech 2030 a 2050 rovněž označuje energetickou účinnost. (2)V zájmu urychlení přechodu na model oběhového hospodářství navrhla Komise ve svém akčním plánu EU pro oběhové hospodářství pro čistou a konkurenceschopnou Evropu program zaměřený na budoucnost s cílem zajistit vhodnost regulačního rámce pro udržitelnou budoucnost. Jak je v daném plánu uvedeno, v současné době neexistuje žádný komplexní soubor požadavků, který by zajišťoval stálé zvyšování úrovně udržitelnosti všech výrobků uváděných na trh Unie a dodržování podmínky oběhovosti. Jedná se především o to, že design výrobků dostatečně nepodporuje udržitelnost během celého životního cyklu. V důsledku toho jsou výrobky často nahrazovány novými, což je spojeno se značnou spotřebou energie a zdrojů za účelem výroby a distribuce nových výrobků a likvidace starých. Pro hospodářské subjekty i občany je stále příliš obtížné rozhodovat se souvislosti s výrobky udržitelně, neboť k tomu nemají dostatek informací a cenově dostupných možností. To vede k promarnění příležitostí v oblasti udržitelnosti a v oblasti činností zaměřených na zachování hodnoty, k omezení poptávky po druhotných materiálech a k překážkám při přijímání modelů oběhového hospodářství. (3)Průmyslová strategie pro Evropu stanoví zastřešující cíl Unie, kterým je podpora „souběžné ekologické a digitální transformace“ ke klimatické neutralitě a vedoucí postavení v digitální oblasti. Podobně jako Zelená dohoda pro Evropu poukazuje na vedoucí úlohu, kterou v tomto ohledu musí hrát evropský průmysl snížením své uhlíkové a materiálové stopy a začleněním oběhovosti do celého hospodářství, a zdůrazňuje nutnost odklonit se od tradičních modelů a převratně změnit způsob, jakým navrhujeme, vyrábíme, používáme a odstraňujeme výrobky. Aktualizace průmyslové strategie z roku 2021 zdůrazňuje hlavní myšlenky strategie z roku 2020 a zaměřuje se na ponaučení z krize COVID-19, včetně nutnosti podpořit odolnost. (4)Vzhledem k neexistenci právních předpisů na úrovni Unie se již objevily rozdílné vnitrostátní přístupy ke zlepšení environmentální udržitelnosti výrobků, od požadavků na informace o době trvání kompatibility softwaru elektronických zařízení až po povinnosti podávat zprávy o nakládání s neprodanými výrobky dlouhodobé spotřeby. Z toho lze vyvodit, že další úsilí jednotlivých členských států o dosažení cílů tohoto nařízení pravděpodobně povede k další roztříštěnosti vnitřního trhu. V zájmu zajištění fungování vnitřního trhu a zároveň vysoké úrovně ochrany životního prostředí je tedy zapotřebí vytvořit regulační rámec pro postupné zavádění požadavků na ekodesign výrobků. Takový rámec poskytne toto nařízení tím, že zajistí, aby se přístup založený na ekodesignu původně stanovený ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2009/125/ES uplatnil na co nejširší škálu výrobků.

(5)Toto nařízení přispěje k tomu, aby byly výrobky vhodné pro klimaticky neutrální oběhové hospodářství účinně využívající zdroje, ke snížení množství odpadu a zajištění toho, aby se výsledky průkopníků v oblasti udržitelnosti postupně staly pravidlem. Mělo by zajistit stanovení nových požadavků na ekodesign s cílem zlepšit trvanlivost výrobků, jejich opětovnou použitelnost, modernizovatelnost a opravitelnost, zlepšit možnosti jejich renovace a údržby, řešit přítomnost nebezpečných chemických látek ve výrobcích, zvýšit jejich energetickou účinnost a účinné využívání zdrojů, snížit předpokládané množství vyprodukovaných odpadních materiálů a zvýšit obsah recyklovaných materiálů ve výrobcích a zároveň zajistit jejich výkonnost a bezpečnost, umožnit repasování a vysoce kvalitní recyklaci a snížit uhlíkovou a environmentální stopu. (6)Evropský parlament ve svém usnesení ze dne 25. listopadu 2020 „Směrem k udržitelnějšímu jednotnému trhu pro podniky a spotřebitele“ uvítal podporu trvanlivých výrobků, které lze snadněji opravovat, opětovně používat a recyklovat. Ve své zprávě o novém akčním plánu pro oběhové hospodářství přijaté dne 16. února 2021 Evropský parlament dále podpořil program předložený Komisí v akčním plánu pro oběhové hospodářství. Vyjádřil názor, že přechod na oběhové hospodářství může poskytnout řešení současných problémů v oblasti životního prostředí a hospodářské krize vyvolané pandemií COVID-19. Rada ve svých závěrech o „zajištění oběhového a ekologického oživení“ přijatých dne 11. prosince 2020 rovněž uvítala záměr Komise předložit legislativní návrhy jako součást komplexního a integrovaného rámce udržitelné výrobkové politiky, který podporuje klimatickou neutralitu, energetickou účinnost a účinné využívání zdrojů a netoxické oběhové hospodářství, chrání veřejné zdraví a biologickou rozmanitost a posiluje postavení spotřebitelů a zadavatelů veřejných zakázek a chrání je. (7)Toto nařízení by mělo přispět k dosažení cílů Unie v oblasti klimatu a energetiky. V souladu s cíli stanovenými v Pařížské dohodě, kterou Unie ratifikovala v roce 2016, stanoví „evropský právní rámec pro klima“ v nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2021/1119 závazek Unie snížit do roku 2030 domácí čisté emise skleníkových plynů alespoň o 55 % a právně zakotvuje cíl klimatické neutrality celého hospodářství do roku 2050. V roce 2021 přijala Komise balíček „Fit for 55“ s cílem zajistit, aby byly politiky Unie v oblasti klimatu a energetiky připraveny k dosažení těchto cílů. Za tímto účelem je třeba výrazně zintenzivnit zvyšování energetické účinnosti v souladu se zásadou „energetická účinnost v první řadě“ zakotvenou ve směrnici Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/2002 a do roku 2030 dosáhnout přibližně 36 % ve vyjádření konečnou spotřebou energie. Při plnění tohoto cíle by měly hrát významnou roli požadavky na výrobky stanovené tímto nařízením, a to podstatným snížením energetické stopy výrobků. Požadavky na energetickou účinnost rovněž sníží zranitelnost spotřebitelů vůči zvyšování cen energie. Jak uznává Pařížská dohoda, zlepšení udržitelnosti spotřeby a výroby bude hrát důležitou roli i při řešení otázek spojených se změnou klimatu. (8)Toto nařízení by mělo rovněž přispět k dosažení širších cílů Unie v oblasti životního prostředí. Osmý akční program pro životní prostředí zakotvuje v právním rámci cíl Unie zůstat v mezích možností naší planety a stanoví podmínky umožňující dosažení prioritních cílů, mezi něž patří přechod k netoxickému oběhovému hospodářství. Zelená dohoda pro Evropu rovněž vyzývá Unii, aby lépe monitorovala znečištění ovzduší, vod, půdy a spotřebních výrobků, podávala o něm zprávy, předcházela jeho vzniku a napravovala stávající situaci. To znamená, že chemické látky, materiály a výrobky musí být co nejbezpečnější a nejudržitelnější, a to jak konstrukcí, tak během svého životního cyklu, aby bylo dosaženo koloběhu netoxických materiálů. Kromě toho jak Zelená dohoda pro Evropu, tak akční plán pro oběhové hospodářství uznávají, že vnitřní trh Unie představuje kritické množství, které může ovlivnit celosvětové normy týkající se udržitelnosti a designu výrobků. Toto nařízení by proto mělo hrát významnou roli při dosahování několika cílů stanovených v rámci cílů udržitelného rozvoje OSN na základě Agendy OSN pro udržitelný rozvoj 2030 „Odpovědná spotřeba a výroba“, a to jak v Unii, tak mimo ni. (9)Směrnice 2009/125/ES stanoví rámec pro určení požadavků na ekodesign výrobků spojených se spotřebou energie. Ve spojení s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1369 výrazně snížila poptávku po primární energii u výrobků v EU a odhaduje se, že tyto úspory se budou nadále zvyšovat. Prováděcí opatření přijatá podle směrnice 2009/125/ES rovněž zahrnovala požadavky týkající se aspektů oběhovosti, jako je trvanlivost, opravitelnost a recyklovatelnost. Další nástroje, jako je ekoznačka EU zavedená nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 66/2010 nebo kritéria EU pro zelené veřejné zakázky, mají širší oblast působnosti, ale v důsledku limitů dobrovolných přístupů mají omezený dopad. (10)Směrnice 2009/125/ES byla obecně úspěšná při podpoře energetické účinnosti a některých aspektů oběhovosti výrobků spojených se spotřebou energie a její koncepce má potenciál postupně řešit otázky udržitelnosti všech výrobků. Aby bylo možné plnit závazky Zelené dohody, měla by být tato koncepce rozšířena i na další skupiny výrobků a měla by se systematicky zabývat aspekty, které jsou klíčové pro zvýšení environmentální udržitelnosti výrobků, a to prostřednictvím závazných požadavků. Zajištěním toho, aby byly na trh Unie uváděny pouze výrobky, které tyto požadavky splňují, by toto nařízení mělo nejen zlepšit volný pohyb těchto výrobků odstraněním rozdílů mezi jednotlivými státy, ale také snížit negativní dopady na životní prostředí během životního cyklu výrobků, pro něž jsou tyto požadavky stanoveny. (11)Za účelem vytvoření účinného regulačního rámce, který obstojí i v budoucnu, je nezbytné umožnit stanovení požadavků na ekodesign pro veškeré fyzické výrobky uváděné na trh nebo do provozu, včetně součástí a meziproduktů. To by mělo Komisi umožnit, aby při stanovování priorit pro vytváření požadavků na ekodesign zohlednila co možná nejširší škálu výrobků, a tím maximalizovala účinnost takových požadavků. V případě potřeby by měly být při stanovování požadavků na ekodesign uděleny zvláštní výjimky, například u výrobků se zvláštním účelem, který by při dodržení požadavků na ekodesign nemohl být splněn. Kromě toho by měly být uděleny výjimky na úrovni rámce u těch výrobků, u nichž je již zřejmé, že požadavky na ekodesign by nebyly vhodné, nebo v jejichž případě je stanovení těchto požadavků upraveno jinými rámci. Mělo by tomu tak být v případě potravin a krmiv definovaných v nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 178/2002, humánních léčivých přípravků definovaných ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2001/83/ES, veterinárních léčivých přípravků definovaných v nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2019/6, živých rostlin, živočichů a mikroorganismů, produktů lidského původu a rostlinných a živočišných produktů, které přímo souvisejí s jejich budoucí reprodukcí. (12)Návrh směrnice Evropského parlamentu a Rady o energetické náročnosti budov (přepracované znění) vyžaduje, aby členské státy stanovily minimální požadavky na energetickou náročnost prvků budov, jež jsou součástí obvodového pláště budovy, a systémové požadavky na celkovou energetickou náročnost, řádnou instalaci a odpovídající dimenzování, úpravu a kontrolu technických systémů budov nainstalovaných v nových nebo stávajících budovách. Je v souladu s cíli tohoto nařízení, že tyto minimální požadavky na energetickou náročnost mohou za určitých okolností omezovat instalování výrobků spojených se spotřebou energie, které vyhovují tomuto nařízení a jeho aktům v přenesené pravomoci, za předpokladu, že takové požadavky nepředstavují neodůvodněnou překážku na trhu. (13)Za účelem zlepšení environmentální udržitelnosti výrobků a zajištění volného pohybu výrobků na vnitřním trhu by měla být na Komisi přenesena pravomoc přijímat v souladu s článkem 290 SFEU akty, kterými doplní toto nařízení stanovením požadavků na ekodesign. Tyto požadavky na ekodesign by se v zásadě měly vztahovat na určité skupiny výrobků, jako jsou pračky nebo myčky nádobí a pračky se sušičkou. Aby se maximalizovala účinnost požadavků na ekodesign a účinně zlepšila environmentální udržitelnost výrobků, mělo by také být možné stanovit jeden nebo více horizontálních požadavků na ekodesign pro širší škálu skupin výrobků, jako jsou elektronická zařízení nebo textil. Horizontální požadavky na ekodesign by měly by být stanoveny v případech, kdy technická podobnost skupin výrobků umožňuje zlepšení jejich environmentální udržitelnosti na základě stejných požadavků. (14)Aby mohla Komise stanovit požadavky vhodné pro dané skupiny výrobků, měly by požadavky na ekodesign zahrnovat požadavky na výkonnost a požadavky na informace. Tyto požadavky by měly sloužit ke zlepšení aspektů výrobku důležitých pro environmentální udržitelnost, jako je energetická účinnost, trvanlivost, opravitelnost a uhlíková a environmentální stopa. Požadavky na ekodesign by měly být transparentní, objektivní, přiměřené a v souladu s pravidly mezinárodního obchodu. (15)Jakmile Komise přijme akt v přenesené pravomoci, kterým se stanoví požadavky na ekodesign pro danou skupinu výrobků, nemělo by již být členským státům v zájmu zajištění fungování vnitřního trhu povoleno, aby stanovovaly vnitrostátní požadavky na výkonnost na základě parametrů výrobku, na které se vztahují požadavky na výkonnost stanovené v uvedeném aktu v přenesené pravomoci, a nemělo by jim být již povoleno stanovovat vnitrostátní požadavky na informace na základě parametrů výrobku, na které se vztahují požadavky na informace stanovené v uvedeném aktu v přenesené pravomoci. V zájmu zajištění fungování vnitřního trhu by měla být Komise zmocněna stanovit, že ve vztahu ke konkrétnímu parametru výrobku nejsou nutné žádné požadavky na ekodesign ve formě požadavků na výkon a/nebo ve formě požadavků na informace. (16)Při stanovování požadavků na ekodesign by Komise měla zohlednit povahu a účel dotčených výrobků a také charakteristiky příslušných trhů. Například obranné vybavení musí být schopné pracovat ve zvláštních a někdy drsných podmínkách, které je třeba při stanovování požadavků na ekodesign vzít v úvahu. Některé informace o obranném vybavení se nesmějí zveřejňovat a musí být chráněny. Požadavky na ekodesign vojenského nebo citlivého vybavení by proto měly zohledňovat bezpečnostní potřeby a charakteristiky trhu s obranným vybavením definované ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2009/81/ES. Stejně tak strategický je pro Evropu a pro její technologickou nezávislost kosmický průmysl. Vzhledem k tomu, že kosmické technologie pracují v extrémních podmínkách, měly by všechny požadavky na ekodesign kosmických výrobků zajišťovat vyváženost hledisek udržitelnosti s odolností a očekávaným výkonem. Dále u zdravotnických prostředků definovaných v čl. 2 odst. 1 nařízení (EU) 2017/745 o zdravotnických prostředcích a u diagnostických zdravotnických prostředků in vitro definovaných v čl. 2 odst. 2 nařízení (EU) 2017/746 o diagnostických zdravotnických prostředcích in vitro by Komise měla vzít v úvahu, že je nutné, aby nedošlo k negativnímu vlivu na zdraví a bezpečnost pacientů a uživatelů. (17)Aby se zamezilo zdvojování úsilí a regulační zátěži, měl by být zajištěn soulad mezi tímto nařízením a požadavky stanovenými v jiných právních předpisech Unie nebo v souladu s nimi, zejména v právních předpisech týkajících se výrobků, chemických látek a odpadů. Existence zmocnění podle jiných právních předpisů Unie ke stanovení požadavků se stejnými nebo podobnými účinky, jako jsou požadavky podle tohoto nařízení, však neomezuje zmocnění uvedená v tomto nařízení, pokud to není v tomto nařízení výslovně stanoveno. (18)Akty v přenesené pravomoci včetně požadavků na ekodesign by měly být, podobně jako v případě směrnice 2009/125/ES, podrobeny zvláštnímu posouzení dopadů a konzultaci se zúčastněnými stranami a měly by být vypracovány v souladu s pokyny Komise pro zlepšování právní úpravy a zahrnovat posouzení mezinárodního rozměru a dopadů na třetí země. Komise by při tom měla náležitě zohlednit všechny aspekty životního cyklu výrobku a své posouzení dopadů založit na nejlepších dostupných důkazech. Při přípravě požadavků na ekodesign by Komise měla uplatnit vědecký přístup a zohlednit rovněž příslušné technické informace, zejména z nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 66/2010, směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/75/EU, technická screeningová kritéria přijatá podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2020/852 a kritéria pro ekologické veřejné zakázky. (19)V zájmu zohlednění rozmanitosti výrobků by Komise měla vybrat metody pro posouzení stanovení požadavků na ekodesign a případně je dále rozvíjet na základě povahy výrobku, jeho nejdůležitějších aspektů a jeho dopadů během jeho životního cyklu. Komise by při tom měla vzít v úvahu své zkušenosti s posuzováním stanovení požadavků podle směrnice 2009/125/ES a pokračující úsilí o vývoj a zlepšování nástrojů pro posuzování na základě vědeckých poznatků, jako je aktualizace metodiky pro ekodesign výrobků spojených se spotřebou energie a metoda stanovení environmentální stopy produktu stanovená v doporučení Komise (EU) 2021/2279, a to i pokud jde o dočasné ukládání uhlíku, jakož i vypracování norem mezinárodními a evropskými normalizačními organizacemi, včetně norem týkajících se materiálové účinnosti výrobků spojených se spotřebou energie. V návaznosti na tyto nástroje a v případě potřeby s použitím specializovaných studií by Komise měla při posuzování výrobků a při přípravě požadavků na ekodesign dále posílit aspekty oběhovosti (jako je trvanlivost, opravitelnost včetně hodnocení opravitelnosti, identifikace chemických látek, které brání opětovnému použití a recyklaci) a v případě potřeby vyvíjet nové metody nebo nástroje. Nové přístupy mohou být nutné rovněž pro přípravu povinných kritérií pro zadávání veřejných zakázek a pro zákaz ničení neprodaných spotřebních výrobků. (20)Požadavky na výkonnost by se měly týkat vybraného parametru výrobku, který je relevantní pro cílový aspekt výrobku, u nějž byl zjištěn potenciál pro zlepšení environmentální udržitelnosti. Mezi tyto požadavky mohou patřit minimální nebo maximální úrovně výkonnosti ve vztahu k parametru výrobku, nekvantitativní požadavky, jejichž cílem je zlepšit výkonnost ve vztahu k parametru výrobku, nebo požadavky související s funkční výkonností výrobku za účelem zajištění toho, aby vybrané požadavky na výkonnost neměly negativní dopad na schopnost výrobku vykonávat funkci, pro kterou byl navržen a uveden na trh. Pokud jde o minimální nebo maximální úrovně, mohou mít podobu například omezení spotřeby energie ve fázi používání nebo omezení množství určitého materiálu zabudovaného do výrobku, požadavku na minimální množství recyklovaného obsahu nebo omezení konkrétní kategorie dopadu na životní prostředí nebo souhrnu všech příslušných dopadů na životní prostředí. Příkladem nekvantitativního požadavku je zákaz určitého technického řešení, které by mělo negativní dopad na opravitelnost výrobku. Požadavky na výkonnost budou využity k zajištění odstranění výrobků s nejhorší výkonností z trhu, bude-li to nezbytné v rámci dosažení cílů environmentální udržitelnosti stanovených v nařízení. (21)V zájmu zajištění souladu by měly požadavky na výkonnost doplňovat provádění právních předpisů Unie o odpadech. Zatímco požadavky na obaly, které jsou na trh uváděny jako konečný výrobek, jsou stanoveny směrnicí Evropského parlamentu a Rady 94/62/ES, toto nařízení může uvedenou směrnici doplnit stanovením požadavků na výrobky, které se zaměří na balení určitých výrobků při jejich uvádění na trh. Tyto vzájemně se doplňující požadavky by měly v příslušných případech přispívat zejména k minimalizaci množství použitých obalů, což by následně přispělo k předcházení vzniku odpadu v Unii. (22)Uznávaným prvkem udržitelnosti výrobku je chemická bezpečnost. Vychází z vnitřních rizik chemických látek pro zdraví nebo životní prostředí v kombinaci se specifickou nebo celkovou expozicí a je upravena právními předpisy týkajícími se chemických látek, jako jsou nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1935/2004, nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006, nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1223/2009, nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/745 a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/48/ES. Toto nařízení by nemělo umožňovat omezení látek na základě chemické bezpečnosti, jako je tomu v jiném právním předpisu Unie. Podobně by toto nařízení nemělo umožňovat omezení látek z důvodů souvisejících s bezpečností potravin. Právní předpisy Unie o chemických látkách a potravinách však neumožňují řešit prostřednictvím omezení vztahujících se na určité látky dopady na udržitelnost, které nesouvisí s chemickou bezpečností nebo bezpečností potravin. Aby bylo možné toto omezení překonat, mělo by toto nařízení za určitých podmínek umožňovat omezení látek přítomných ve výrobcích nebo používaných v jejich výrobních procesech, které mají negativní vliv na udržitelnost výrobků, především z jiných důvodů než z důvodu chemické bezpečnosti nebo bezpečnosti potravin. Toto nařízení by rovněž nemělo vést ke zdvojení nebo k náhradě omezení látek, na něž se vztahuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/65/EU, jehož cílem je ochrana lidského zdraví a životního prostředí včetně environmentálně šetrného využití a zneškodnění odpadních elektrických a elektronických zařízení. (23)V zájmu zlepšení environmentální udržitelnosti výrobků by se měly požadavky na informace vztahovat k vybranému parametru výrobku, který je relevantní pro daný aspekt výrobku, jako je environmentální stopa výrobku nebo jeho trvanlivost. Tyto požadavky mohou vyžadovat, aby výrobce poskytl informace o výkonnosti výrobku ve vztahu k vybranému parametru výrobku nebo jiné informace, které mohou ovlivnit způsob, jakým je s výrobkem nakládáno jinými stranami než výrobcem za účelem zlepšení výkonu ve vztahu k tomuto parametru. Tyto požadavky na informace by měly být stanoveny buď jako doplnění, nebo jako nahrazení požadavků na výkonnost týkajících se stejného parametru výrobku. Pokud akt v přenesené pravomoci obsahuje požadavky na informace, měl by uvádět způsob zpřístupnění požadovaných informací, např. jejich zveřejnění na volně přístupných internetových stránkách, v pasu výrobku nebo na štítku výrobku. Požadavky na informace jsou nezbytné k tomu, aby došlo ke změně chování, která je nutná k zajištění dosažení cílů environmentální udržitelnosti stanovených v tomto nařízení. Předpokládá se, že poskytnutím pevného základu pro porovnání výrobků na základě jejich environmentální udržitelnosti pro kupující a orgány veřejné moci budou požadavky na informace vést spotřebitele a orgány veřejné moci k udržitelnějším rozhodnutím. (24)Pokud akty v přenesené pravomoci obsahují požadavky na informace, mohou navíc stanovit třídy výkonnosti ve vztahu k jednomu nebo více příslušným parametrům výrobku, a usnadnit tak srovnání výrobků na základě tohoto parametru. Třídy výkonnosti by měly umožňovat rozlišování výrobků na základě jejich relativní udržitelnosti a mohli by je používat jak spotřebitelé, tak veřejné orgány. Jsou tedy určeny k tomu, aby posouvaly trh směrem k udržitelnějším výrobkům.

(25)Klíčovým prvkem pro identifikaci a propagaci udržitelných výrobků jsou informace o tom, zda jsou ve výrobcích přítomny látky, které vzbuzují obavy. Chemické složení výrobků do značné míry určuje jejich funkce a dopady i možnosti jejich opětovného použití nebo využití, jakmile se stanou odpadem. Strategie pro udržitelnost v oblasti chemických látek vyzývá k minimalizaci přítomnosti látek vzbuzujících obavy ve výrobcích a k zajištění dostupnosti informací o obsahu chemických látek a bezpečném používání zavedením požadavků na informace a sledováním přítomnosti látek vzbuzujících obavy v průběhu celého životního cyklu materiálů a výrobků. Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1272/2008 a další stávající právní předpisy týkající se chemických látek, jako je nařízení (ES) č. 1223/2009, již zajišťují oznamování nebezpečí pro zdraví nebo životní prostředí, které představují určité látky vzbuzující obavy samy o sobě nebo ve směsi. Uživatelé látek a směsí by měli rovněž obdržet relevantní informace související s udržitelností, které se primárně netýkají nebezpečí pro zdraví nebo životní prostředí. Kromě toho by informace týkající se udržitelnosti, včetně informací, které se primárně týkají nebezpečí chemických látek pro zdraví nebo životní prostředí, měli obdržet také uživatelé jiných výrobků než látek nebo směsí a správci odpadů z těchto výrobků. Toto nařízení by proto mělo umožnit stanovení požadavků týkajících se sledování a sdělování informací o udržitelnosti, mimo jiné o přítomnosti látek vzbuzujících obavy ve výrobcích po celou dobu jejich životního cyklu, a to i s ohledem na jejich dekontaminaci a využití, jakmile se stanou odpadem. Cílem celého rámce by mělo být postupně pokrýt všechny látky, které vzbuzující obavy, ve všech výrobcích, které jsou uvedeny v pracovních plánech vymezujících skupiny výrobků, na něž se Komise hodlá zaměřit. (26)Požadavky na informace stanovené tímto nařízením by měly zahrnovat požadavek na poskytnutí pasu výrobku. Pas výrobku je důležitým nástrojem pro zpřístupnění informací subjektům v celém hodnotovém řetězci a dostupnost pasu výrobku by měla významně zvýšit úplnou sledovatelnost výrobku v rámci celého hodnotového řetězce. Mimo jiné by měl pas výrobku pomáhat spotřebitelům činit informovaná rozhodnutí zlepšením jejich přístupu k relevantním informacím o výrobku, umožnit hospodářským subjektům jiným než aktérům hodnotového řetězce, jako jsou opraváři nebo recyklační subjekty, přístup k relevantním informacím a umožnit příslušným vnitrostátním orgánům plnit své povinnosti. Za tímto účelem by pas výrobku neměl nahrazovat nedigitální formy předávání informací, jako jsou informace v návodu k výrobku nebo na štítku, ale doplňovat je. Kromě toho by mělo být možné použít pas výrobku pro uvedení informací o jiných aspektech udržitelnosti, které jsou pro příslušnou skupinu výrobků relevantní podle jiných právních předpisů Unie. (27)Pro zohlednění povahy výrobku a jeho trhu by mělo být při přípravě pravidel pro jednotlivé výrobky pečlivě a individuálně posouzeno, které informace bude nutné v pasu výrobku uvádět. V zájmu optimalizace přístupu k výsledným informacím a současně ochrany práv duševního vlastnictví je třeba pas výrobku navrhnout a zavést tak, aby byl umožněn diferencovaný přístup k informacím uvedeným v pasu výrobku v závislosti na typu informací a typologii zúčastněných stran. Podobně aby se zabránilo tomu, že by náklady pro podniky i veřejnost byly nepřiměřené širším přínosům, měl by být pas výrobku specifický pro určitý výrobek, sérii nebo model výrobku, například v závislosti na složitosti hodnotového řetězce, velikosti, povaze nebo dopadu zvažovaných výrobků. (28)Pro zajištění interoperability by měly být specifikovány typy povolených nosičů údajů. Ze stejného důvodu by měl být nosič údajů a jedinečný identifikátor výrobku vydáván v souladu s mezinárodně uznávanými normami. Na Komisi by měla být přenesena pravomoc přijímat v souladu s článkem 290 SFEU akty za účelem změny tohoto nařízení nahrazením nebo doplněním norem, podle nichž mohou být nosiče údajů a jedinečné identifikátory vydávány, a to s ohledem na technický nebo vědecký pokrok. Tím by mělo být zajištěno, aby informace uvedené v pasu výrobku mohly být zaznamenávány a předávány všemi hospodářskými subjekty, a měla by být zaručena kompatibilita jedinečného identifikátoru s externími složkami, jako jsou skenovací zařízení. (29)Aby nebylo zbytečně oddalováno stanovení jiných požadavků na ekodesign, než jsou požadavky na pas výrobku, nebo aby bylo zajištěno účinné zavádění pasů výrobku, měla by mít Komise možnost vyjmout některé skupiny výrobků z požadavků na pas výrobku v případě, kdy nejsou k dispozici technické specifikace týkající se základních požadavků na technický návrh a fungování pasu výrobku. Aby se obdobně zabránilo zbytečné administrativní zátěži pro hospodářský subjekt, měla by mít Komise možnost vyjmout některé skupiny výrobků z požadavků na pas výrobku v případě, že systém pro digitální poskytování informací o výrobku, který subjektům v hodnotovém řetězci umožňuje přístup k příslušným informacím o výrobku a vnitrostátním orgánům usnadňuje ověřování souladu výrobku s předpisy, již obsahují jiné právní předpisy Unie. Tyto výjimky by měly být pravidelně přezkoumávány s ohledem na další dostupnost technických specifikací. (30)Jedinečná identifikace výrobků je základním prvkem, který umožňuje sledovatelnost v celém dodavatelském řetězci. Proto by měl být pas výrobku spojen s jedinečným identifikátorem výrobku. Kromě toho by měl pas v příslušných případech umožňovat sledování subjektů a výrobních zařízení souvisejících s tímto výrobkem. V zájmu zajištění interoperability by měly být v souladu s mezinárodně uznávanými normami vydávány jedinečné identifikátory subjektu a jedinečné identifikátory zařízení, které by umožňovaly sledovatelnost. Na Komisi by měla být přenesena pravomoc přijímat v souladu s článkem 290 SFEU akty za účelem změny tohoto nařízení nahrazením nebo doplněním norem, podle nichž mohou být vydávány jedinečné identifikátory subjektu a jedinečné identifikátory zařízení, a to s ohledem na technický nebo vědecký pokrok. (31)Digitalizované informace o výrobku a jeho životním cyklu nebo případně jeho pas by měly být snadno dostupné naskenováním nosiče údajů, jako je vodoznak nebo kód rychlé odezvy (QR). Je-li to možné, měl by být nosič údajů na samotném výrobku, aby bylo zajištěno, že příslušné informace budou dostupné po celou dobu jeho životního cyklu. Jsou však možné výjimky v závislosti na povaze, velikosti nebo použití dotčených výrobků. (32)Aby bylo zajištěno, že pas výrobku je flexibilní, rychle použitelný a tržně orientovaný a vyvíjí se v souladu s obchodními modely, trhy a inovacemi, měl by vycházet z decentralizovaného datového systému, který by zřídily a udržovaly hospodářské subjekty. Pro účely vymáhání a sledování však může být nezbytné, aby příslušné vnitrostátní orgány a Komise měly přímý přístup k záznamům o všech nosičích údajů a jedinečných identifikátorech spojených s výrobky uváděnými na trh nebo uváděnými do provozu měly. (33)V zájmu účinného zavedení pasu výrobku by se měl technický návrh, požadavky na údaje a fungování pasu výrobku řídit souborem základních technických požadavků. Tyto požadavky by měly být základem jednotného zavádění pasu výrobků napříč odvětvími. Měly by být stanoveny technické specifikace, které by zajistily účinné provádění těchto základních požadavků, a to buď ve formě harmonizované normy uvedené v Úředním věstníku, nebo alternativně ve formě společných specifikací přijatých Komisí. Technický návrh by měl zajistit, aby pas výrobku přenášel údaje bezpečným způsobem a při respektování zásad ochrany údajů. Digitální pas výrobku bude vyvinut v rámci otevřeného dialogu s mezinárodními partnery s cílem zohlednit jejich názory při vytváření technických specifikací a zajistit jejich příspěvek k odstranění obchodních překážek pro ekologičtější výrobky a ke snížení nákladů na udržitelné investice, marketing a dodržování předpisů. Technické specifikace a požadavky týkající se sledovatelnosti v celém hodnotovém řetězci by v zájmu účinného provádění měly být v maximální možné míře vypracovány na základě konsensuálního přístupu a zapojení, podpory a účinné spolupráce rozmanitého souboru subjektů, mimo jiné normalizačních subjektů, průmyslových sdružení, spotřebitelských organizací, odborníků, nevládních organizací a mezinárodních partnerů, včetně rozvojových ekonomik. (34)Za účelem lepšího vymáhání požadavků na ekodesign je nezbytné, aby přímý přístup k záznamům o všech nosičích údajů a jedinečných identifikátorech spojených s výrobky uváděnými na trh nebo uváděnými do provozu měly příslušné vnitrostátní orgány a Komise. Komise by proto měla zřídit a vést registr pasů výrobků, v němž by byly tyto údaje uchovávány. V zájmu dalšího usnadnění vymáhání by Komise měla specifikovat případné další informace uvedené v pasu výrobku, které je třeba do tohoto registru uložit. (35)Jakékoli zpracovávání osobních údajů podle tohoto nařízení by mělo být v souladu s příslušnými pravidly na ochranu osobních údajů. Osobní údaje by měly být zpracovávány příslušnými vnitrostátními orgány v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/679. Komise by měla osobní údaje zpracovávat v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/1725. (36)Pro dosažení cílů tohoto nařízení je nezbytné, aby nařízení bylo účinně vymáháno ve vztahu k výrobkům uváděným na trh Unie, ať již vyráběným na domácím trhu nebo dováženým. V případech, kdy Komise zřídí registr, by k němu proto měly mít přímý přístup celní orgány prostřednictvím prostředí jednotného portálu EU pro oblast celnictví zřízeného nařízením (EU) …/…. Celní orgány by měly zajistit, aby byl odkaz na pas výrobku uveden v celním prohlášení a aby tento odkaz odpovídal jedinečnému identifikátoru výrobku, který je uložen v registru. To by celním orgánům umožnilo ověřit, že pro dovážené výrobky existuje pas výrobku. (37)Pokud jsou v registru uloženy určité informace uvedené v pasu výrobku nad rámec informací na nosičích údajů a v jedinečných identifikátorech, měla by mít Komise možnost v případě potřeby stanovit, aby celní orgány ověřovaly soulad mezi těmito informacemi a celním prohlášením v zájmu zlepšení souladu výrobků s požadavky na ekodesign a s ohledem na nutnost vyhnout se nepřiměřené zátěži pro celní orgány. (38)Informace uvedené v pasu výrobku mohou celním orgánům poskytnout více podkladů pro řízení rizik, a tím ho usnadnit a umožnit lepší zaměření kontrol na hranicích. Celní orgány by proto měly mít možnost získávat a používat informace uvedené v pasu výrobku a souvisejícím registru pro plnění svých úkolů v souladu s právními předpisy Unie, mimo jiné pro řízení rizik v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 952/2013. (39)Za účelem vedení spotřebitelů k výběru udržitelnějších možností by měly štítky, vyžadují-li to akty v přenesené pravomoci přijaté podle tohoto nařízení, poskytovat informace umožňující účinné srovnání výrobků, například uváděním tříd výkonnosti. Konkrétně pro spotřebitele mohou být fyzické štítky dalším zdrojem informací v místě prodeje. Mohou se pro ně stát vizuálním základem pro rychlé rozlišení mezi výrobky na základě jejich výkonnosti ve vztahu k určitému parametru výrobku nebo souboru parametrů výrobku. V případě potřeby by měly rovněž umožňovat přístup k dalším informacím tím, že budou obsahovat konkrétní odkazy, jako jsou adresy internetových stránek, dynamické kódy QR, odkazy na on-line štítky nebo jakékoli vhodné prostředky orientované na spotřebitele. Komise by měla v příslušném aktu v přenesené pravomoci stanovit nejúčinnější způsob zobrazení těchto štítků, a to i v případě on-line prodeje na dálku, s přihlédnutím k důsledkům pro zákazníky a hospodářské subjekty a k vlastnostem dotčených výrobků. Komise může rovněž požadovat, aby byl štítek vytištěn na obalu výrobku. (40)Na výrobky spojené se spotřebou energie se souběžně s tímto nařízením vztahuje nařízení (EU) 2017/1369, kterým se stanoví rámec pro označování energetickými štítky. To znamená, že primárním nástrojem, který spotřebitelům poskytuje příslušné informace o výrobcích spojených se spotřebou energie, jsou energetické štítky a že třídy výkonnosti stanovené tímto nařízením by měly být případně uvedeny na štítku jako doplňující informace podle článku 16 nařízení (EU) 2017/1369. V případech, kdy příslušné informace o výkonnosti výrobku ve vztahu k parametru výrobku nelze uvést jako doplňující informace na energetickém štítku stanoveném pro výrobek související se spotřebou energie podle nařízení (EU) 2017/1369, by měla Komise posoudit, zda má být zaveden štítek vycházející z tohoto nařízení, a to jednak s ohledem na nutnost informovat spotřebitele o nejdůležitějších parametrech výrobku a jednak na nevýhody související s rizikem záměny v očích veřejnosti a s nadměrnou administrativní zátěží pro hospodářské subjekty. (41)Spotřebitelé by měli být chráněni před zavádějícími informacemi, které by jim bránily ve výběru udržitelnějších výrobků. Z těchto důvodů by mělo být zakázáno uvádět na trh výrobky opatřené štítkem napodobujícím štítky stanovené tímto nařízením. (42)V zájmu co nejúčinnějšího plnění cílů Zelené dohody pro Evropu a v zájmu toho, aby se právní úprava nejdříve zaměřila na výrobky s největším dopadem, by měla Komise stanovit pořadí důležitosti výrobků, které mají být tímto nařízením upraveny, a požadavků, které se na ně budou vztahovat. Komise by měla na základě postupu stanovení priorit podle směrnice 2009/125/ES přijmout pracovní plán, který by pokrýval období nejméně 3 let a kterým by stanovila seznam skupin výrobků, pro něž hodlá přijmout akty v přenesené pravomoci, i seznam aspektů výrobků, pro něž hodlá přijmout akty v přenesené pravomoci s horizontální působností. Při stanovování priorit by Komise měla vycházet ze souboru kritérií, která se týkají zejména možného přínosu aktů v přenesené pravomoci k cílům Unie v oblasti klimatu, životního prostředí a energetiky a jejich potenciálu pro zlepšení aspektů vybraných výrobků bez nepřiměřených nákladů pro veřejnost a hospodářské subjekty. Vzhledem k významu pracovních plánů pro plnění energetických cílů Unie by tyto plány měly zahrnovat přiměřený podíl opatření souvisejících s výrobky spojenými se spotřebou energie. Rovněž by měly být konzultovány členské státy a zúčastněné strany, a to prostřednictvím fóra o ekodesignu. Vzhledem k doplňkovosti tohoto nařízení a nařízení (EU) 2017/1369 týkajícího se výrobků spojených se spotřebou energie by měl být časový harmonogram pro pracovní plán podle tohoto nařízení sladěn s harmonogramem stanoveným podle článku 15 nařízení (EU) 2017/1369. (43)V případě stavebních výrobků by toto nařízení mělo stanovit požadavky na konečné výrobky pouze tehdy, pokud není pravděpodobné, že povinnosti vzniklé na základě [revidovaného nařízení o stavebních výrobcích] a jeho provádění povedou k uspokojivému dosažení cílů environmentální udržitelnosti stanovených tímto nařízením. Kromě toho by měla Komise při vytváření pracovních plánů vzít v úvahu, že v souladu se stávající praxí bude [revidované nařízení o stavebních výrobcích] u výrobků spojených se spotřebou energie, které jsou zároveň stavebními výrobky, upřednostňovat požadavky na udržitelnost stanovené tímto nařízením. To by se mělo týkat například ohřívačů, kotlů, tepelných čerpadel, zařízení pro ohřev vody a vytápění vnitřních prostor, ventilátorů, chladicích a ventilačních systémů a fotovoltaických výrobků (kromě fotovoltaických panelů integrovaných do budov). U těchto výrobků může [revidované nařízení o stavebních výrobcích] v případě potřeby zasahovat doplňujícím způsobem, zejména pokud jde o aspekty bezpečnosti, rovněž s ohledem na jiné právní předpisy Unie týkající se výrobků, jako jsou plynové spotřebiče, zařízení nízkého napětí a strojní zařízení. (44)V rámci podpory samoregulace jako platné alternativy k regulačním přístupům by mělo toto nařízení v návaznosti na směrnici 2009/125/ES obsahovat možnost, aby mohla průmyslová odvětví předkládat samoregulační opatření. Komise by měla samoregulační opatření navržené průmyslovým odvětvím posoudit společně s informacemi a důkazy předloženými signatáři, a to i s ohledem na mezinárodní obchodní závazky Unie a potřebu zajistit soulad s právem Unie. Za účelem zajištění jednotných podmínek pro provádění tohoto nařízení by měly být Komisi svěřeny prováděcí pravomoci k přijetí a aktualizaci aktu, který by obsahoval seznam samoregulačních opatření považovaných za platné alternativy aktu v přenesené pravomoci, kterým se stanoví požadavky na ekodesign. Bylo by rovněž vhodné, například s ohledem na relevantní vývoj trhu nebo technologie v rámci dotčené skupiny výrobků, aby Komise mohla požádat o revidovanou verzi samoregulačního opatření, kdykoli to bude považovat za nezbytné. Jakmile bude samoregulační opatření uvedeno na seznamu obsaženém v prováděcím aktu, budou hospodářské subjekty oprávněně očekávat, že Komise u této konkrétní skupiny výrobků nepřijme akt v přenesené pravomoci, kterým se stanoví požadavky na ekodesign. Není však vyloučeno, že Komise přijme horizontální požadavky na ekodesign, které se budou vztahovat rovněž na výrobky, jichž se týká uznané samoregulační opatření, pokud jde o aspekty výrobků, na něž se toto samoregulační opatření nevztahuje. Bude-li se Komise domnívat, že některé samoregulační opatření již nesplňuje kritéria stanovená v tomto nařízení, měla by toto samoregulační opatření ze seznamu uznaných samoregulačních opatření uvedeného v prováděcím aktu vyjmout. Následně tedy mohou být požadavky na ekodesign v souladu s tímto nařízením stanoveny i pro skupiny výrobků, na něž se předtím vztahovalo samoregulační opatření.

(45)Mikropodniky a malé a střední podniky by mohly mít ze zvýšení poptávky po udržitelných výrobcích velký prospěch, ale v souvislosti s některými požadavky by se také mohly potýkat s náklady a obtížemi. Členské státy a Komise by měly v příslušných oblastech své odpovědnosti poskytovat odpovídající informace, zajistit cílená a specializovaná školení a poskytovat zvláštní pomoc a podporu, včetně finanční, malým a středním podnikům zabývajícím se výrobou výrobků, pro které jsou požadavky na ekodesign stanoveny. Tato opatření by se měla týkat například výpočtu environmentální stopy produktu a technického provedení pasu výrobku. Členské státy by měly přijímat opatření s ohledem na platná pravidla státní podpory. (46)Ničení neprodaných spotřebních výrobků, jako je textil a obuv, hospodářskými subjekty se v celé Unii stává rozšířeným ekologickým problémem, zejména z důvodu rychlého růstu prodeje on-line. Dochází tak ke ztrátě cenných hospodářských zdrojů, neboť výrobky jsou vyráběny, přepravovány a následně zničeny, aniž by byly použity k účelu, pro nějž byly vyrobeny. V zájmu ochrany životního prostředí je proto nezbytné, aby toto nařízení stanovilo rámec, který by zabránil ničení neprodaných výrobků primárně určených pro spotřebitele podle směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2019/771, včetně výrobků, které byly vráceny spotřebitelem s ohledem na jeho právo na odstoupení od smlouvy stanovené ve směrnici Evropského parlamentu a Rady (EU) 2011/83/EU. Tím se sníží dopad těchto výrobků na životní prostředí snížením produkce odpadu a motivací ke snížení nadměrné produkce výrobků. Navíc vzhledem k tomu, že několik členských států zavedlo vnitrostátní právní předpisy týkající se ničení neprodaných spotřebních výrobků, čímž došlo k narušení trhu, je nezbytné přijmout harmonizovaná pravidla týkající se ničení neprodaných spotřebních výrobků, která by zajistila, že distributoři, maloobchodníci i další hospodářské subjekty budou podléhat stejným pravidlům a pobídkám ve všech členských státech. (47)Za účelem snížení motivace k ničení neprodaných spotřebních výrobků a pro získání dalších údajů o výskytu této praxe by mělo toto nařízení pro hospodářské subjekty v Unii disponující spotřebními výrobky zavést povinnost transparentnosti a požadovat, aby zveřejňovaly informace o počtu vyřazených neprodaných spotřebních výrobků za rok. Hospodářský subjekt by měl uvést typ nebo kategorii výrobků, důvody jejich vyřazení a jejich dodání k následnému zpracování odpadu. I když by hospodářské subjekty měly mít možnost si svobodně určit, jak tyto informace zveřejní způsobem odpovídajícím jejich podnikatelskému prostředí, mělo by se v příslušných případech za osvědčený postup považovat zahrnutí do veřejně dostupného přehledu nefinančních informací vypracovaného v souladu s článkem 19a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/34/EU. (48)Za účelem zamezení ničení neprodaných spotřebních výrobků v případech, kdy je ničení těchto výrobků obvyklé, by měla být na Komisi přenesena pravomoc přijímat akty v souladu s článkem 290 SFEU, kterými doplní toto nařízení o zákaz ničení těchto výrobků. Vzhledem k široké škále výrobků, které mohou být potenciálně zničeny, aniž by byly někdy prodány nebo použity, je nezbytné stanovit toto zmocnění v tomto nařízení. Zákaz stanovený v aktech v přenesené pravomoci by se však měl vztahovat na konkrétní skupiny výrobků, které budou určeny na základě posouzení Komise týkajícího se rozsahu, v jakém ničení těchto výrobků probíhá v praxi, případně se zohledněním informací, které poskytnou hospodářské subjekty. V zájmu zajištění přiměřenosti této povinnosti by Komise měla zvážit udělení zvláštních výjimek, na jejichž základě může být ničení neprodaných spotřebních výrobků přesto povoleno, například s ohledem na otázky bezpečnosti a ochrany zdraví. Aby bylo možné sledovat účinnost tohoto zákazu a snížit motivaci k jeho obcházení, mělo by být požadováno, aby hospodářské subjekty zveřejňovaly počet zničených neprodaných spotřebních výrobků a důvody jejich zničení na základě platných výjimek. A konečně aby se zabránilo nepřiměřené administrativní zátěži malých a středních podniků, měly by být tyto podniky od povinnosti zveřejňovat své neprodané vyřazené výrobky a od zákazu vyřazovat určité skupiny výrobků stanovené v aktech v přenesené pravomoci osvobozeny. Pokud však existují dostatečné důkazy o tom, že malé a střední podniky mohou být využívány k obcházení těchto povinností, měla by mít Komise možnost požadovat v uvedených aktech v přenesené pravomoci u některých skupin výrobků, aby se tyto povinnosti vztahovaly i na mikropodniky a malé a střední podniky. (49)Hospodářské subjekty by podle své role, kterou mají v dodavatelském řetězci, měly být podle tohoto nařízení odpovědné za soulad výrobků s požadavky na ekodesign, aby byl zajištěn volný pohyb těchto výrobků na vnitřním trhu a aby se zlepšila jejich udržitelnost. Hospodářské subjekty zapojené do dodavatelského a distribučního řetězce by měly přijmout vhodná opatření, která zajistí, aby na trh dodávaly pouze výrobky, které jsou ve shodě s tímto nařízením a s akty v přenesené pravomoci přijatými podle tohoto nařízení. (50)Vzhledem k tomu, že výrobce zná podrobně proces navrhování a výroby, má nejlepší možnosti provést postup posuzování shody. Posuzování shody by tedy mělo být výhradně povinností výrobce. (51)V zájmu zabezpečení fungování vnitřního trhu je nezbytné zajistit, aby výrobky ze třetích zemí vstupující na trh Unie byly v souladu s tímto nařízením a akty v přenesené pravomoci přijatými na jeho základě bez ohledu na to, zda jsou dováženy jako výrobky, součásti nebo meziprodukty. Zejména je nezbytné zajistit, aby výrobci u těchto výrobků prováděli vhodné postupy posuzování shody. Měla by být tedy stanovena povinnost dovozců zajistit, aby výrobky, které uvádějí na trh, byly ve shodě s uvedenými požadavky a aby označení CE a dokumentace vypracovaná výrobcem byly k dispozici příslušným vnitrostátním orgánům ke kontrole. Rovněž by mělo být stanoveno, že dovozci musí případně zajistit, aby byl u těchto výrobků k dispozici pas výrobku. (52)Při uvádění výrobku na trh by měl každý dovozce na výrobku uvést své jméno, zapsaný obchodní název nebo zapsanou ochrannou známku i svou poštovní adresu a případně elektronické komunikační prostředky, jejichž prostřednictvím ho lze kontaktovat. Pokud to rozměr výrobku neumožňuje, jsou možné výjimky. To zahrnuje případy, kdy by dovozce musel otevřít obal, aby mohl uvést jméno a adresu na výrobek, nebo kdy je výrobek na umístění těchto informací příliš malý. (53)Vzhledem k tomu, že distributor dodává výrobek na trh poté, co jej tam uvedl výrobce nebo dovozce, měl by řádně dbát na soulad s použitelnými požadavky na ekodesign. Distributor by měl rovněž zajistit, aby jeho nakládání s výrobkem nemělo nepříznivý vliv na jeho soulad s požadavky tohoto nařízení nebo aktů v přenesené pravomoci přijatých na jeho základě. (54)Vzhledem k tomu, že distributoři a dovozci jsou blízko trhu a hrají důležitou roli při zajišťování shody výrobku s předpisy, měli by být zapojeni do úkolů dozoru nad trhem, které provádějí příslušné vnitrostátní orgány, a měli by být připraveni aktivně se zúčastnit a poskytovat těmto orgánům všechny nezbytné informace týkající se dotčeného výrobku. (55)Vzhledem k tomu, že obchodník nabízí výrobek ke koupi, pronájmu či koupi na splátky nebo předvádí výrobky zákazníkům nebo osobám provádějícím instalaci, je nezbytné, aby svým zákazníkům zajistil účinný přístup k informacím požadovaným podle tohoto nařízení, a to i v případě prodeje na dálku. Toto nařízení by mělo zejména vyžadovat, aby obchodníci zajistili, že jejich zákazníkům bude přístupný pas výrobku a že budou zřetelně zobrazeny štítky v souladu s platnými požadavky. Tuto povinnost by měl prodejce splnit při každém nabízení výrobku k pronájmu. (56)V zájmu snazšího výběru udržitelnějších výrobků by měly být štítky v příslušných případech zobrazeny tak, aby byly jasně viditelné a identifikovatelné. Měly by být identifikovatelné jako štítek patřící k danému výrobku, aniž by si zákazník musel přečíst značku a číslo modelu na štítku. Štítky by měly upoutat pozornost zákazníka, který si prohlíží vystavené výrobky. Aby byl štítek přístupný zákazníkům při zvažování nákupu, měl by obchodník i odpovědný hospodářský subjekt štítek zobrazovat při každé propagaci výrobku, a to i v případě prodeje na dálku, včetně prodeje on-line. (57)Dovozce nebo distributor, který buď uvádí na trh výrobek, na nějž se vztahuje akt v přenesené pravomoci přijatý podle tohoto nařízení, pod vlastním jménem nebo ochrannou známkou dovozce nebo distributora, nebo takový výrobek změní tak, že by to mohlo mít vliv na soulad s tímto nařízením nebo s příslušným aktem v přenesené pravomoci, by měl být považován za výrobce a měl by převzít povinnosti výrobce. (58)Klíčovou roli v dodavatelském řetězci hrají on-line tržiště, která hospodářským subjektům umožňují oslovit velký počet zákazníků. Vzhledem k jejich významné úloze při zprostředkovávání prodeje výrobků mezi hospodářskými subjekty a zákazníky by měla on-line tržiště převzít odpovědnost za zajištění prodeje výrobků, které nesplňují požadavky na ekodesign, a měla by spolupracovat s orgány dozoru nad trhem. Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/31/ES poskytuje obecný rámec pro elektronický obchod a stanoví určité povinnosti on-line platforem. Nařízení […/…] o jednotném trhu digitálních služeb (akt o digitálních službách) a o změně směrnice 2000/31/ES upravuje odpovědnost a povinnost poskytovatelů zprostředkovatelských služeb on-line, pokud jde o nezákonný obsah, včetně výrobků, které nesplňují požadavky na ekodesign. Na základě tohoto obecného rámce by měly být stanoveny zvláštní požadavky, které budou účinně řešit prodej nevyhovujících výrobků online. (59)Je nezbytné, aby on-line tržiště úzce spolupracovala s orgány dozoru nad trhem. Povinnost spolupráce s orgány dozoru nad trhem je uložena poskytovatelům služeb informační společnosti podle čl. 7 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2019/1020 ve vztahu k výrobkům, na něž se vztahuje uvedené nařízení, včetně výrobků, pro něž jsou stanoveny požadavky na ekodesign. Za účelem dalšího zlepšení spolupráce v boji proti nezákonnému obsahu souvisejícímu s nevyhovujícími výrobky by toto nařízení mělo obsahovat konkrétní povinnosti uvést tuto spolupráci do praxe, pokud jde o on-line tržiště. Například orgány dozoru nad trhem neustále zdokonalují technologické nástroje, které používají pro on-line dozor nad trhem ke zjištění nevyhovujících výrobků prodávaných on-line. Aby tyto nástroje byly funkční, měla by on-line tržiště poskytovat přístup ke svým rozhraním. Navíc je možné, že orgány dozoru nad trhem musí také údaje z on-line tržišť extrahovat. (60)Ustanovení čl. 14 odst. 4 nařízení (EU) 2019/1020 uděluje orgánům dozoru nad trhem pravomoc požadovat odstranění obsahu odkazujícího na nevyhovující výrobky z on-line rozhraní nebo explicitní zobrazení varovného upozornění konečným uživatelům v okamžiku jejich přístupu do on-line rozhraní, jestliže neexistují žádné jiné dostupné účinné prostředky, jak vyloučit vážné riziko. Pravomoci svěřené orgánům dozoru nad trhem podle čl. 14 odst. 4 nařízení (EU) 2019/1020 by se měly vztahovat i na toto nařízení. Aby však byl zajištěn účinný dozor nad trhem podle tohoto nařízení a předešlo se přítomnosti nevyhovujících výrobků na trhu v Unii, měla by se tato pravomoc použít v nezbytných a přiměřených případech, včetně výrobků, které představují menší než vážné riziko. Tato pravomoc by měla být vykonávána v souladu s [článkem 8] [aktu o digitálních službách]. (61)Zajištění sledovatelnosti výrobku v celém dodavatelském ře