13.

V uplynulých letech byl společný podnik F4E vyzván k realizaci projektu, který je neodmyslitelně spjat s technickými obtížemi a mezními podmínkami v oblasti řízení, které mají jen stěží ve světě obdoby: v kontextu již tak velkých problémů s realizací technicky složitého zařízení, jediného svého druhu, jako ITER, technické specifikace vycházejí ze vstupů poskytovaných do značné míry jiným subjektem, Organizací ITER (OI), a odchylky od specifikací i během realizace zakázky jsou extrémně časté. Dopadají pak na společný podnik F4E, který je musí realizovat, povětšinou bez jakékoliv finanční náhrady. Přijetí tzv. „Pokynů MAC-10“ radou ITER v roce 2011, které vymezují odpovědnosti za financování konstrukčních změn a původně byly přijaty s cílem zefektivnit rozhodovací procesy, výše popsanou situaci ještě zhoršilo místo toho, aby ji zlepšilo. Výsledkem byl v rámci integrace OI nevelký projekt v oblasti systémového/hodnotového inženýrství, u kterého došlo k překročení nákladů a který podnítil vznik dalšího napětí mezi OI a všemi vnitrostátními agenturami. Tento problém je závažný pro všechny vnitrostátní agentury, ale zejména pro společný podnik F4E, kde dopad neustálých změn komponent ovlivňuje budovy téměř „běžně“, což dokládají podklady předložené správní radě společného podniku F4E na jejím zasedání v prosinci 2014. Náklady zjevně závisí na rozsahu práce (tj. konstrukčním návrhu), a to ještě více v případě, že jsou vyžadovány úpravy během samotné fáze výstavby. Skutečnost, že to druhé je z velké části pod kontrolou Organizace ITER a jejího vedení, zatímco to první spadá do kompetencí společného podniku F4E, jasně ukazuje na nevyváženost odpovědností. Právě to je jedním z nejproblematičtějších aspektů projektu ITER, který identifikovala i studie Evropského parlamentu z r. 2013 o efektivitě nákladů projektu ITER, vypracovaná společností Ernst and Young. V záhlaví shrnutí této studie se uvádí, že „Zvýšení nákladů z velké části vycházejí z projektové úrovně a jsou mimo přímou kontrolu společného podniku F4E“ a „Společný podnik F4E je organizací sui generis, působící ve složitém prostředí, které omezuje možnost dosahovat nákladové efektivity“. Stručně řečeno vzhledem k samotnému nastavení smlouvy a jejích nástrojů společný podnik F4E nemá přímou kontrolu nad výraznou částí nákladů, které musí vstřebat. Konkrétně v otázce kontroly nákladů, která je jedním z hlavních cílů společného podniku F4E, by na základě dřívějších pokynů MAC-10 jakýkoliv kontrolní systém omezující se na společný podnik F4E nebyl schopen omezit příliv změn přicházejících z OI (která vystupuje jako vlastník a integrátor). Teprve nyní se zrušením pokynů MAC-10 a zavedením systému, který je má nahradit s cílem dosáhnout zamýšleného účelu (rezervní fond OI), i s příslibem nového vedení OI, že dojde k zavedení komplexního systému řízení konfigurace, může nakonec být možné prostřednictvím postupné integrace technických řídicích procesů zavést efektivnější systém kontroly nákladů. Z velké části na základě výše uvedeného účastníci projektu (OI a vnitrostátní agentury – včetně společného podniku F4E) došli k závěru, že současný harmonogram není realistický, což v posledních dvou letech (2013–2014) potvrdilo i několik nezávislých posudků. Z tohoto důvodu OI/F4E spolu s vnitrostátními agenturami ostatních zúčastněných stran připravují nový revidovaný harmonogram, který by měl být radě ITER předložen v listopadu 2015. Revidovaný harmonogram by měl být následně posouzen zúčastněnými stranami ITER, přičemž by se rovněž mělo přihlížet k dostupným zdrojům a rozsahu nákladů, neboť tyto prvky jsou úzce propojeny. Je tudíž velmi pravděpodobné, že v důsledku revidovaného harmonogramu bude nutné projednat a navrhnout celkový odhad nákladů. To neovlivní zdroje potřebné v aktuálním víceletém finančním rámci MFF (Multiannual Financial Framework), avšak může to mít dlouhodobější důsledky.