Výzvy spojené s řízením migrace, zejména pokud jde o zajištění rychlého rozpoznání osob, které potřebují mezinárodní ochranu, nebo účinného navracení (osob, které mezinárodní ochranu nepotřebují), by měla řešit celá EU jednotným způsobem, jako jeden celek. Dostupné údaje ukazují, že příjezd státních příslušníků třetích zemí s jasnou potřebou mezinárodní ochrany, který byl pozorován v letech 2015–2016, byl částečně nahrazen příjezdy smíšených skupin osob. Je proto důležité vyvinout nový účinný proces umožňující lepší řízení smíšených migračních toků. Zejména je důležité vytvořit nástroj, který umožní co nejdříve identifikovat osoby, u kterých je nepravděpodobné, že by v EU získaly ochranu. Tento nástroj by měl být zakomponován do procesu kontrol na vnějších hranicích, měl by směřovat k rychlému výsledku, být založen na jasných a spravedlivých pravidlech, a měl by vést k zajištění přístupu k příslušnému řízení (azylovému řízení nebo řízení v souladu se směrnicí o navracení). Mělo by tak dojít k posílení synergií mezi kontrolami na vnějších hranicích, azylovým řízením a řízením o navrácení.

Schengenský hraniční kodex nestanoví žádnou zvláštní povinnost týkající se lékařských kontrol státních příslušníků třetích zemí zadržených během ostrahy hranic. Státní příslušníci třetích zemí, kteří se nacházejí na vnější hranici, aniž by splňovali podmínky vstupu, nebo kteří byli vyloděni po pátrací a záchranné operaci, mohli být vystaveni zdravotním hrozbám (např. při příjezdu z válečných zón nebo v důsledku vystavení infekčním onemocněním). Je proto důležité co nejdříve identifikovat všechny osoby, které potřebují okamžitou péči, a identifikovat nezletilé a zranitelné osoby, aby bylo možné je nasměrovat k azylovému řízení na hranicích nebo zrychlenému azylovému řízení v souladu s kritérii platnými pro tato řízení. Nedávné rozšíření onemocnění COVID-19 rovněž ukazuje potřebu zdravotních prohlídek za účelem identifikace osob vyžadujících izolaci z důvodu ochrany veřejného zdraví. Proto jsou zapotřebí jednotná pravidla pro předběžné zdravotní kontroly, která by se vztahovala na všechny prověřované státní příslušníky třetích zemí.

V souladu se stávajícím právním rámcem, zejména co se týče nařízení o Eurodacu a Schengenského informačního systému pro navracení, jakož i směrnice o azylovém řízení, by se povinné prověřování státních příslušníků třetích zemí zadržených mimo hraniční přechody mělo vztahovat na ty osoby, u nichž mají členské státy povinnost zjišťovat biometrické údaje v souladu s nařízením o Eurodacu.

Podle Schengenského hraničního kodexu lze vnější hranice překračovat pouze na oznámených hraničních přechodech. Ochrana hranic se skládá z hraničních kontrol prováděných na hraničních přechodech a z ostrahy hranic, která se provádí mezi hraničními přechody s cílem zabránit osobám v obcházení hraničních kontrol, čelit přeshraniční trestné činnosti a přijímat opatření proti osobám, které překročily hranice nedovoleně. Na státní příslušníky třetích zemí, kteří překročili vnější hranice nedovoleným způsobem a nemají právo pobývat na území dotčeného členského státu, se musí uplatnit řízení v souladu se směrnicí o navracení. V případě, že státní příslušník třetí země požádá o mezinárodní ochranu, musí být zajištěn přístup k azylovému řízení a tato osoba by měla být nasměrována k azylovým orgánům. Tato pravidla by se podle potřeby měla vztahovat také na státní příslušníky třetích zemí vyloděné po pátracích a záchranných operacích.

Návrh stanoví, že základní práva dotčených osob by měla být chráněna za pomoci nezávislého monitorovacího mechanismu, který zřídí členské státy. Tento monitorovací mechanismus by se měl vztahovat zejména na dodržování základních práv ve vztahu k prověřování, na dodržování platných vnitrostátních pravidel v případě zajištění a dodržování zásady nenavracení. Dále by měl zajistit, že stížnosti budou vyřizovány rychle a odpovídajícím způsobem.

–vytvoření jednotného nástroje pro nasměrování všech státních příslušníků třetích zemí, kteří se nacházejí na vnější hranici a nesplňují podmínky vstupu, nebo kteří byli vyloděni po pátrací a záchranné operaci, k příslušnému řízení: buď řízení podle směrnice o navracení nebo, v případě žádosti o mezinárodní ochranu, běžné azylové řízení, zrychlené řízení, azylové řízení na hranicích či relokace do jiného členského státu (aniž by tím byl dotčen výsledek takového řízení, nebo řízení nahrazeno), a

Prověřování osob zadržených na území členského státu (při dodržení výše uvedeného omezení) by mělo kompenzovat skutečnost, že se těmto osobám pravděpodobně podařilo vyhnout se hraničním kontrolám při vstupu do Evropské unie a schengenského prostoru. Zahrnutím těchto případů do oblasti působnosti navrhovaného nařízení je zajištěno, že i toto prověřování se bude řídit jednotnými pravidly a normami.

V zájmu lepší ochrany schengenského prostoru a zajištění řádného řízení nelegální migrace by členské státy měly mít rovněž povinnost tyto osoby prověřit. Tato povinnost by se však neměla vztahovat na osoby překračující délku oprávněného pobytu (státní příslušníci třetích zemí, kteří překročili dobu pobytu uvedenou ve svých vízech, například zůstali v členských státech po dobu delší než 90 ze 180 dnů nebo zůstali po dobu delší, než k jaké je opravňuje povolení k pobytu či dlouhodobé vízum, jehož jsou držiteli), neboť osoby v takové situaci prošly při příjezdu hraniční kontrolou.

Se státními příslušníky třetích zemí zadrženými policií nebo jinými příslušnými orgány na území členského státu, kteří nesplňují podmínky vstupu a pobyt, musí být zahájeno řízení o navrácení v souladu se směrnicí o navracení, pokud nepožádají o mezinárodní ochranu. V takovém případě by jejich žádost měla být přezkoumána nebo by jim mělo být uděleno povolení či právo k pobytu v dotčeném členském státě.

Obdobně by se prověřování nemělo vztahovat na státní příslušníky třetích zemí, vůči kterým členský stát může nebo musí uplatňovat výjimku, pokud jde o podmínky vstupu. Úplný seznam takových případů je uveden v čl. 6 odst. 5 Schengenského hraničního kodexu a zahrnuje případy státních příslušníků třetích zemí, kteří jsou držiteli povolení k pobytu nebo dlouhodobého víza vydaného jiným členským státem a kterým je povolen vstup na území pro účely průjezdu, nebo státních příslušníků třetích zemí, kterým členský stát v individuálním rozhodnutí povolil vstup na své území z humanitárních důvodů (například za účelem poskytnutí lékařské péče). Pokud by se však členský stát domníval, že osoby žádající o mezinárodní ochranu by mohly využít individuálního rozhodnutí povolujícího vstup podle čl. 6 odst. 5 písm. c), měla by taková osoba být předána k prověření a povolení vstupu by mělo být pozdrženo až do výsledku příslušného řízení o přiznání mezinárodní ochrany.

Prověřování se nemá vztahovat na státní příslušníky třetích zemí, kteří splňují podmínky vstupu stanovené v článku 6 nařízení 2016/399 (Schengenský hraniční kodex). Pokud se během prověřování ukáže, že dotčení státní příslušníci třetích zemí tyto podmínky splňují, mělo by být prověřování okamžitě ukončeno a státnímu příslušníkovi třetí země by měl být povolen vstup na území členského státu. Tím není dotčena možnost ukládat sankce za nepovolené překročení vnější hranice, jak je uvedeno v čl. 5 odst. 3 Schengenského hraničního kodexu.

Všichni prověřovaní státní příslušníci třetích zemí, kteří v okamžiku zadržení, v průběhu činnosti na ochranu hranic vykonávané na hraničním přechodu nebo během prověřování požádají o mezinárodní ochranu, by měli být považováni za žadatele o mezinárodní ochranu. Články 26 a 27 nařízení XXXX [o azylovém řízení], jakož i právní účinky týkající se [směrnice o podmínkách přijímání] XXXX, by se však měly použít až po ukončení prověřování.

Je rovněž nutné vyjasnit, že během prověřování, tj. během provádění kontrol za účelem stanovení příslušných následujících řízení, by dotyčným státním příslušníkům třetích zemí neměl být povolen vstup na území členských států. Toto pravidlo by se mělo vztahovat na všechny státní příslušníky třetích zemí prověřované na vnějších hranicích.

Cílů tohoto návrhu nemůže být uspokojivě dosaženo členskými státy jednajícími samostatně, a může jich být lépe dosaženo na úrovni Unie. Je to z toho důvodu, že se týkají kontroly osob na vnějších hranicích a účinného dohledu nad překračováním těchto hranic. Jak je vysvětleno v 6. bodě odůvodnění Schengenského hraničního kodexu, „ochrana hranic je věcí zájmu nejen členského státu, na jehož hranicích se provádí, nýbrž všech členských států, které zrušily ochranu vnitřních hranic. Ochrana hranic by měla pomáhat v boji proti nedovolenému přistěhovalectví a obchodování s lidmi a zabránit jakékoliv hrozbě pro vnitřní bezpečnost, veřejný pořádek, veřejné zdraví a mezinárodní vztahy členských států.“

Činnost v prostoru svobody, bezpečnosti a práva spadá do oblasti sdílené pravomoci Unie a členských států podle čl. 4 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie. Zásada subsidiarity je tedy použitelná na základě čl. 5 odst. 3 Smlouvy o Evropské unii: Unie jedná pouze tehdy a do té míry, pokud cílů zamýšlené činnosti nemůže být dosaženo uspokojivě členskými státy (na úrovni ústřední, regionální či místní), ale spíše jich může být lépe dosaženo na úrovni Unie (z důvodu jejího rozsahu či účinků).

Biometrické údaje uvedené v nařízení XXXX [nařízení o Eurodacu], které byly shromážděny během prověřování, by měly být spolu s údaji uvedenými v článcích [12, 13, 14 a 14a] uvedeného nařízení předány do systému Eurodac, pokud jde o státní příslušníky třetích zemí, u nichž mají členské státy povinnost snímat otisky prstů. Stanovením povinnosti shromažďovat a předávat údaje během prověřování nařízení časově vymezuje, a tak i potvrzuje, povinnosti týkající se snímání otisků prstů a registrace státních příslušníků třetích zemí. Prověřování rovněž usnadní kontrolu v dalších rozsáhlých informačních systémech, jako je Schengenský informační systém, pro účely navracení.

Informace shromážděné během prověřování by tedy měly přispět k účinnějšímu dosažení účelů příslušných postupů. Měly by zejména pomoci příslušným azylovým orgánům identifikovat ty žadatele o mezinárodní ochranu, kteří v souladu s navrhovanými změnami nařízení o azylovém řízení spadají do oblasti působnosti řízení na hranicích. Měly by také pomoci v boji proti převaděčství a zlepšit ochranu hranic díky lepšímu porozumění migračním tokům.

Mechanismus pro monitorování prověřování by měl být součástí systému správy a monitorování migrační situace, který je stanoven v novém nařízení o řízení azylu a migrace. Členské státy by měly začlenit výsledky svých vnitrostátních monitorovacích mechanismů podle tohoto nařízení do svých vnitrostátních strategií stanovených v nařízení o řízení azylu a migrace.

Návrh rovněž stanoví, že prověřování se má vztahovat na státní příslušníky třetích zemí, kteří se nacházejí na území členských států a u kterých nic nenasvědčuje tomu, že překročili vnější hranici a vstoupili na území členských států povoleným způsobem. To se netýká „osob překračujících délku oprávněného pobytu“, například držitelů krátkodobých víz, kteří překročí délku pobytu tři měsíce, nebo osob s povolením k pobytu, které na území pobývají po skončení jeho platnosti. Tyto osoby prošly při vstupu do schengenského prostoru hraniční kontrolou, nelegálnost jejich pobytu nesouvisí se způsobem, kterým vstoupili na území, ale vyplývá ze skutečnosti, že území neopustili včas.

Návrh objasňuje, že během prověřování na vnějších hranicích by příslušným státním příslušníkům třetích zemí neměl být povolen vstup na území členského státu. Očekává se, že to pomůže zejména při řešení případů, kdy osoba vyjádří záměr požádat o mezinárodní ochranu během hraniční kontroly, ale pak v této věci nepodniká žádné další kroky, nebo je podniká v jiném členském státě. Pravidlo, podle kterého během prověřování není osobě povolen vstup na území, odráží povinnost pohraniční stráže zajistit, aby státním příslušníkům třetích zemí, kteří nesplňují podmínky vstupu, nebyl vstup povolen. Určení situací, ve kterých prověřování vyžaduje zajištění osoby, a způsoby provedení takového zajištění jsou ponechány na vnitrostátním právu.

Obdobně, navrhovaná jednotná pravidla pro zdravotní prohlídky a identifikaci zranitelných státních příslušníků třetích zemí na vnějších hranicích se omezují na to, co je naprosto nezbytné pro dosažení cíle návrhu, tj. identifikace státních příslušníků třetích zemí, kteří potřebují okamžitou péči nebo vyžadují izolaci z důvodů ochrany veřejného zdraví, jakož i zranitelných osob nebo osob se zvláštními potřebami při přijetí či zvláštními procesními potřebami, a zajištění odpovídající podpory. Návrh rovněž požaduje, aby byly informace týkající se prověřování poskytovány způsobem, který je přizpůsobený potřebám nezletilých osob, a aby byla zajištěna přítomnost pracovníků odborně připravených a kvalifikovaných pro jednání s nezletilými.

Cílem návrhu je vytvořit synergie mezi různými postupy a fázemi, pokud jde o řízení problematiky migrantů a žadatelů o azyl. Například během prověřování bude nutné zohlednit jakékoli případné předchozí nahlížení do příslušných databází, zejména do Schengenského informačního systému. To je obzvláště důležité, pokud jde o osoby žádající o mezinárodní ochranu na hraničním přechodu, u kterých mělo dojít k nahlédnutí do databází již při hraniční kontrole.

Bezpečnostní kontrola by měla využívat příslušné evropské informační systémy, a pokud je to možné, měla by být prováděna na základě biometrických údajů, aby se minimalizovalo riziko nesprávného zjištění totožnosti.

Aby bylo v souvislosti s prověřováním zajištěno dodržování Listiny základních práv a dalších unijních a mezinárodních závazků, včetně skutečnosti, že bude vždy nutné zajistit přístup k řízením, mají členské státy povinnost zřídit nezávislý monitorovací mechanismus. Tento monitorovací mechanismus by se měl vztahovat zejména na dodržování základních práv po celou dobu prověřování a na dodržování platných vnitrostátních pravidel v případě zajištění. Agentura pro základní práva by měla stanovit obecné pokyny pro zřízení a nezávislé fungování tohoto mechanismu. Dále může na žádost členského státu podporovat příslušné vnitrostátní orgány při vývoji vnitrostátního monitorovacího mechanismu, zejména pokud jde o stanovení záruk jeho nezávislosti a stanovení metodiky monitorování a opatření v oblasti odborné přípravy. Členské státy by rovněž měly zajistit, aby jejich vnitrostátní právní předpisy upravovaly vyšetřování obvinění z porušení základních práv během prověřování mimo jiné tím, že zajistí rychlé vyřizování stížností odpovídajícím způsobem.

Vzhledem k tomu, že prověřování jako takové je pouhou fází shromažďování informací, která prodlužuje nebo doplňuje kontroly na hraničních přechodech na vnějších hranicích a nezahrnuje vydání žádného rozhodnutí ovlivňujícího práva dotčené osoby, nestanoví se soudní přezkum výsledku prověřování. Po ukončení prověřování bude s prověřovanou osobou zahájeno řízení o navrácení nebo azylové řízení, v rámci něhož bude přijato rozhodnutí, které může být předmětem soudního přezkumu, nebo bude dané osobě odepřen vstup, což lze také napadnout před soudním orgánem. Prověřování by mělo trvat nejkratší možnou dobu a maximální doby trvání by mělo být využito pouze ve výjimečných, obtížných případech nebo v situacích, kdy je třeba prověřovat mnoho osob současně. Pokud je u určité osoby dosaženo maximální doby pěti dnů, ve výjimečných situacích deseti dnů, mělo by být prověřování okamžitě ukončeno a s danou osobou by mělo být neprodleně zahájeno řízení vedoucí k vydání rozhodnutí, které může být soudně přezkoumáno.

Za prvé, nahlédnutí do cestovních dokladů, zpracování biometrických údajů a nahlédnutí do databází v rámci zjišťování totožnosti a provádění bezpečnostní kontroly představují formy zpracování osobních údajů, které jsou neodmyslitelnou součástí snahy zjistit, kdo je osoba, která chce nebo se pokouší překročit vnější hranice, a zda tato osoba představuje pro členské státy bezpečnostní riziko. Tyto formy zpracování osobních údajů stanoví již Schengenský hraniční kodex. V tomto nařízení jsou specifikovány pro tři konkrétní situace, kdy se státní příslušníci třetích zemí nacházejí na vnějších hranicích, aniž by splňovali podmínky vstupu, a kdy je prověřování považováno za nezbytné ke zvýšení bezpečnosti schengenského prostoru a zajištění hladkého procesu nasměrování dotčených osob k příslušnému azylovému řízení nebo řízení o navrácení.

Článek 14 stanoví možné výsledky prověřování státních příslušníků třetích zemí, kteří jsou mu podrobeni. Zejména odkazuje na řízení podle směrnice (EU) 2008/115/ES (směrnice o navracení), pokud jde o státní příslušníky třetích zemí, kteří nepožádali o mezinárodní ochranu a u nichž prověřování nepotvrdilo splnění podmínek vstupu. Rovněž stanoví, že státní příslušníci třetích zemí, kteří požádali o mezinárodní ochranu, by měli být nasměrováni k orgánům uvedeným v článku [XY] uvedeného nařízení. Formulář uvedený v článku 13 tohoto nařízení se předává současně s nasměrováním dotčené osoby k příslušným orgánům. Článek 14 uvádí rovněž možnost relokace v rámci mechanismu solidarity stanoveného v článku XX nařízení (EU) č. XXXX/XXXX [nařízení o řízení migrace a azylu]. Toto ustanovení se týká také státních příslušníků třetích zemí, kteří jsou prověřováni poté, co byli zadrženi na území členského státu. Na tyto státní příslušníky třetích zemí se vztahují buď postupy podle směrnice 2008/115/ES nebo řízení uvedená v čl. 25 odst. 2 nařízení (EU) č. XXX/XXX (nařízení o azylovém řízení). Toto ustanovení dále uvádí, že příslušné orgány během prověřování sejmou biometrické údaje uvedené v článcích [10, 13, 14 a 14a] nařízení EU č. XXX/XXX [nařízení o Eurodacu] u všech osob, na které se uvedené nařízení vztahuje, a pokud k tomu dosud nedošlo, předají údaje v souladu s uvedeným nařízením.

Článek 13 upravuje informační formulář, který by měly příslušné orgány do konce prověřování vyplnit.

Článek 11 stanoví zvláštní pravidla týkající se bezpečnostních kontrol. Vyžaduje, aby příslušné orgány nahlížely do databází EES, ETIAS, VIS, ECRIS-TCN a do databáze cestovních dokladů s údaji uvedenými v oběžnících (TDAWN) vedené Interpolem za účelem ověření, zda státní příslušníci třetích zemí nepředstavují bezpečnostní hrozbu. Všechny tyto kontroly by měly být v maximální možné míře prováděny na základě biometrických údajů, aby se minimalizovalo riziko nesprávného zjištění totožnosti, a výsledky vyhledávání by měly být omezeny pouze na spolehlivé údaje.

Článek 10 stanoví konkrétní pravidla týkající se zjišťování totožnosti státních příslušníků třetích zemí prostřednictvím nahlížení do společného úložiště údajů o totožnosti (CIR) zřízeného nařízením o interoperabilitě. Nahlížení do CIR umožňuje v jednom kroku rychle a spolehlivě prohlížet údaje o totožnosti uložené v EES, VIS, ETIAS, Eurodacu a ECRIS-TCN, a to při zajištění maximální ochrany údajů a zabránění zbytečnému zpracování nebo zdvojování údajů.

Článek 6 stanoví pravidla pro místo a délku prověřování. Místo je na vnějších hranicích, s výjimkou případů spadajících pod článek 5. Navrhovaná doba trvání procesu prověřování je pět dnů, pokud dotčená osoba již nebyla držena na hranici po dobu 72 hodin podle čl. 14 odst. 3 nařízení (EU) č. 603/2013 [nařízení o Eurodacu] v souvislosti s nedovoleným překročením vnější hranice. V takovém případě by doba prověřování neměla přesáhnout dva dny. V případě prověřování osob zadržených na území členského státu by doba prověřování neměla přesáhnout tři dny. Tento článek rovněž vyjmenovává všechny prvky prověřování a stanoví, že členské státy mohou být při prověřování podporovány příslušnými agenturami EU v rámci jejich příslušných mandátů. Uznává rovněž, že je zapotřebí, aby členské státy v případě zranitelných osob či nezletilých osob zapojily orgány pro ochranu dětí a národní zpravodaje pro boj proti obchodování s lidmi.

Prověřování nepodléhají státní příslušníci třetích zemí, jejichž vstup je povolen na základě odchylek uvedených v čl. 6 odst. 5 Schengenského hraničního kodexu (držitelé povolení k pobytu nebo dlouhodobého víza pro účely průjezdu, státní příslušníci třetích zemí, kteří potřebují ke vstupu na území vízum a kterým je vízum uděleno na hranicích, a osoby, kterým členský stát umožní vstup na základě individuálního rozhodnutí z humanitárních důvodů, z důvodů národního zájmu anebo vzhledem ke svým mezinárodním závazkům, a to s výjimkou osob žádajících o mezinárodní ochranu, které by měly být nasměrovány k prověření).

(12)Prověřování by mělo být prováděno na vnější hranici nebo v její blízkosti před tím, než je dotčeným osobám povoleno vstoupit na území. Členské státy by měly přijmout opatření v souladu s vnitrostátními právními předpisy, která dotčeným osobám zabrání ve vstupu na území v průběhu prověřování. Pokud to bude zapotřebí, mohou v individuálních případech zahrnovat zajištění podle vnitrostátních právních předpisů, které tuto záležitost upravují.

(11)Toto nařízení by se mělo vztahovat na státní příslušníky třetích zemí a osoby bez státní příslušnosti, kteří jsou zadrženi v souvislosti s nedovoleným překročením vnější hranice členského státu po zemi, po moři nebo vzduchem, s výjimkou státních příslušníků třetích zemí, u nichž se od členského státu nevyžaduje, aby odebíral biometrické údaje podle čl. 14 odst. 1 a 3 nařízení o Eurodacu z jiných důvodů, než je jejich věk, jakož i na osoby po vylodění po pátracích a záchranných operacích, a to bez ohledu na to, zda žádají o mezinárodní ochranu či nikoli. Toto nařízení by se mělo vztahovat také na osoby, které žádají o mezinárodní ochranu na hraničních přechodech nebo v tranzitních prostorech a které nesplňují podmínky vstupu na území.

(9)Pokud jde o osoby, které žádají o mezinárodní ochranu, mělo by po prověřování následovat posouzení potřeby mezinárodní ochrany. To by mělo umožnit shromažďovat a sdílet veškeré informace s orgány příslušnými pro toto posouzení, jež jsou pro ně relevantní, aby mohly určit vhodný postup pro posouzení žádosti, čímž se toto posouzení urychlí. Prověřování by také mělo zajistit brzkou identifikaci osob se zvláštními potřebami tak, aby byly při určování a provádění použitelného řízení plně zohledněny veškeré zvláštní potřeby v oblasti přijímání a procesními potřebami.

(8)Prověřování by mělo zejména pomoci zajistit, aby byli dotčení státní příslušníci třetích zemí co nejdříve nasměrováni k příslušným řízením a aby tato řízení pokračovala bez přerušení a zpoždění. Prověřování by mělo zároveň pomoci čelit situaci, kdy se někteří žadatelé o mezinárodní ochranu skrývají poté, co jim bylo na základě jejich žádosti o mezinárodní ochranu povoleno vstoupit na území členského státu, s cílem pokračovat v projednávání takových žádostí v jiném členském státě, nebo v něm nepokračovat vůbec.

(6)Příslušníci pohraniční stráže jsou často konfrontováni se státními příslušníky třetích zemí, kteří žádají o mezinárodní ochranu bez cestovních dokladů, a to jak po zadržení při provádění ostrahy hranic, tak i při kontrolách na hraničních přechodech. Na některých úsecích hranic je navíc pohraniční stráž konfrontována s velkým počtem osob přicházejících současně. Za takových okolností je obzvláště obtížné zajistit nahlížení do všech příslušných databází a okamžitě určit vhodné azylové řízení nebo řízení o navrácení.

(13)Kdykoli během prověřování vyjde najevo, že státní příslušník třetí země, který je mu podroben, splňuje podmínky článku 6 nařízení (EU) 2016/399, mělo by být prověřování ukončeno a dotčenému státnímu příslušníkovi třetí země by mělo být povoleno vstoupit na území, aniž je dotčeno uplatnění sankcí podle čl. 5 odst. 3 uvedeného nařízení.

(14)S ohledem na účel výjimky uvedené v čl. 6 odst. 5 nařízení (EU) 2016/399 by osoby, jejichž vstup byl členským státem povolen podle uvedeného ustanovení v individuálním rozhodnutí, neměly být prověřovány, a to navzdory skutečnosti, že nesplňují všechny podmínky vstupu na území.

(15)Všechny osoby podrobené prověřování by měly projít kontrolami s cílem zjistit jejich totožnost a určit, zda nepředstavují hrozbu pro vnitřní bezpečnost nebo veřejné zdraví. V případě osob žádajících o mezinárodní ochranu na hraničních přechodech by mělo být zohledněno zjišťování totožnosti a bezpečnostní kontroly prováděné v souvislosti s hraničními kontrolami, aby se zabránilo duplicitě.

(16)Po dokončení prověřování by dotčení státní příslušníci třetích zemí měli být nasměrováni k příslušnému řízení za účelem určení příslušnosti k posouzení žádosti o mezinárodní ochranu a posouzení potřeby mezinárodní ochrany, nebo by s nimi mělo být zahájeno řízení v souladu se směrnicí 2008/115 (směrnice o navracení). Relevantní informace získané během prověřování by měly být poskytnuty příslušným orgánům na podporu dalšího posouzení každého jednotlivého případu při plném dodržování základních práv. Postupy stanovené směrnicí 2008/115 by se měly začít uplatňovat až po ukončení prověřování. Články 26 a 27 nařízení o azylovém řízení by se měly použít až po ukončení prověřování. Tím by neměla být dotčena skutečnost, že osoby žádající o mezinárodní ochranu v okamžiku zadržení, v průběhu provádění opatření na ochranu hranic na hraničním přechodu nebo během prověřování, by měly být považovány za žadatele.

(17)Po prověřování by mohla také následovat relokace v rámci mechanismu solidarity zavedeného nařízením (EU) XXX/XXX [nařízení o řízení azylu a migrace], pokud členský stát dobrovolně přispívá k úsilí v oblasti solidarity nebo žadatelé o mezinárodní ochranu nepodléhají řízení na hranicích podle nařízení (EU) XXX/XXX (nařízení o azylovém řízení), nebo v rámci mechanismu řešení krizových situací zavedeného nařízením (EU) XXX/XXX [nařízení o krizových situacích].

(18)V souladu s článkem 12 nařízení (EU) 2016/399 je splnění podmínek pro vstup na území a povolení vstupu vyjádřeno otiskem vstupního razítka v cestovním dokladu. V případě chybějícího vstupního razítka nebo cestovního dokladu se lze domnívat, že daná osoba nesplňuje podmínky vstupu na území. Se spuštěním provozu Systému vstupu/výstupu, který povede k nahrazení razítek záznamem v elektronickém systému, se tato domněnka stane spolehlivější. Členské státy by proto měly provádět prověřování u státních příslušníků třetích zemí, kteří se již nacházejí na daném území a nejsou schopni prokázat, že splnili podmínky vstupu na území členských států. Prověřování takovýchto státních příslušníků třetích zemí je nezbytné, aby se kompenzovala skutečnost, že se jim při příjezdu do schengenského prostoru pravděpodobně podařilo vyhnout se vstupním kontrolám, a proto jim nemohl být odepřen vstup nebo nemohli být na základě prověření nasměrováni k příslušnému řízení. Prostřednictvím nahlížení do databází uvedených v tomto nařízení by prověřování rovněž mohlo pomoci zjistit, zda dotyčná osoba nepředstavuje hrozbu pro vnitřní bezpečnost. Po ukončení prověřování na území by s dotčenými státními příslušníky třetích zemí mělo být zahájeno řízení o navrácení, nebo pokud požádají o mezinárodní ochranu, příslušné azylové řízení. Je třeba se v maximální možné míře vyhnout tomu, aby byl týž státní příslušník třetí země prověřován opakovaně.

(19)Prověřování by mělo být dokončeno co nejdříve a nemělo by trvat déle než pět dnů, pokud se provádí na vnější hranici, a tři dny, pokud se provádí na území členského státu. Jakékoli prodloužení pětidenní lhůty by mělo být vyhrazeno pro výjimečné situace na vnějších hranicích, kdy jsou překročeny kapacity členského státu provádět prověřování z důvodů, které nemůže ovlivnit, jako jsou krizové situace uvedené v článku 1 nařízení XXX/XXX [ návrh nařízení o krizích].

(20)Členské státy by měly určit vhodná místa pro prověřování na vnějších hranicích nebo v jejich blízkosti s přihlédnutím ke geografii a stávající infrastruktuře a zajistit, že prověřování zadržených státních příslušníků třetích zemí i osob, které se dostaví na hraniční přechod, proběhne rychle. Úkoly spojené s prověřováním lze provádět v hotspotech uvedených v čl. 2 bodu 23 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2019/1896.

(21)Za účelem dosažení cílů prověřování by měla být zajištěna úzká spolupráce mezi příslušnými vnitrostátními orgány uvedenými v článku 16 nařízení 2016/399, orgány uvedenými v článku 5 [nařízení o azylovém řízení] a orgány odpovědnými za provádění řízení o navrácení podle směrnice 2008/115. Kdykoli je to nutné, měly by být do prověřování úzce zapojeny také orgány ochrany dětí, aby bylo zajištěno, že během prověřování bude náležitě zohledněn nejlepší zájem dítěte. Členské státy by měly mít možnost využívat podpory v mezích mandátů příslušných agentur, zejména Evropské agentury pro pohraniční a pobřežní stráž a [Agentury Evropské unie pro azyl]. Kdykoli prověřování odhalí skutečnosti související s obchodováním s lidmi v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2011/36/EU, členské státy by měly zapojit národní zpravodaje pro boj proti obchodování s lidmi.

(22)Příslušné orgány by měly při provádění prověřování dodržovat Listinu základních práv Evropské unie, zajistit respektování lidské důstojnosti a zajistit, aby nedocházelo k diskriminaci osob založené na pohlaví, rase, barvě pleti, etnickém nebo sociálním původu, genetických rysech, jazyku, náboženském vyznání nebo přesvědčení, politických názorech či jakýchkoli jiných názorech, příslušnosti k národnostní menšině, zdravotním postižení, věku nebo sexuální orientaci. Zvláštní pozornost by měla být věnována nejlepšímu zájmu dítěte.

(23)Aby bylo během prověřování zajištěno dodržování právních předpisů EU a mezinárodního práva, včetně Listiny základních práv, každý členský stát by měl zřídit monitorovací mechanismus a zavést odpovídající záruky jeho nezávislosti. Monitorovací mechanismus by se měl vztahovat zejména na dodržování základních práv v souvislosti s prověřováním, jakož i na dodržování platných vnitrostátních pravidel týkajících se zajištění a dodržování zásady nenavracení podle čl. 3 písm. b) nařízení (EU) 2016/399. Agentura pro základní práva by měla stanovit obecné pokyny pro zřízení a nezávislé fungování takového monitorovacího mechanismu. Členské státy by dále měly mít možnost požádat o podporu Agentury pro základní práva při vývoji svých vnitrostátních monitorovacích mechanismů. Členské státy by rovněž měly mít možnost požádat Agenturu pro základní práva o radu ohledně stanovení metodiky pro tento monitorovací mechanismus a ohledně vhodných opatření v oblasti odborné přípravy. Členským státům by také mělo být umožněno přizvat k účasti na monitorování relevantní a příslušné vnitrostátní, mezinárodní a nevládní organizace a subjekty. Fungováním nezávislého monitorovacího mechanismu by nemělo být dotčeno monitorování základních práv prováděné osobami pověřenými sledováním základních práv Evropské agentury pro pohraniční a pobřežní stráž podle nařízení (EU) 2019/1896. Členské státy by měly vyšetřovat obvinění z porušení základních práv během prověřování mimo jiné tím, že zajistí, aby stížnosti byly vyřizovány rychle a odpovídajícím způsobem.

(24)Do konce prověřování by orgány odpovědné za prověřování měly vyplnit informační formulář. Formulář by měl být předán orgánům, které posuzují žádosti o mezinárodní ochranu, nebo orgánům příslušným pro navracení – podle toho, ke kterému orgánu je dotyčná osoba nasměrována. V prvním případě by orgány odpovědné za prověřování měly rovněž uvést veškeré prvky, které se mohou zdát relevantní pro určení, zda by příslušné orgány měly žádost dotčeného státního příslušníka třetí země předložit v rámci zrychleného řízení nebo řízení na hranicích.

(25)Biometrické údaje shromážděné během prověřování by příslušné orgány měly spolu s údaji uvedenými v článcích [12, 13, 14 a 14a] nařízení o Eurodacu předat do systému Eurodac ve lhůtách stanovených v uvedeném nařízení.

(26)U všech osob prověřovaných na vnějších hranicích by měla být provedena předběžná zdravotní prohlídka za účelem identifikace osob, které potřebují okamžitou péči nebo vyžadují přijetí dalších opatření, například izolaci z důvodů ochrany veřejného zdraví. Je třeba zohlednit specifické potřeby nezletilých a zranitelných osob. Je-li z okolností zřejmé, že taková prohlídka není nutná, zejména proto, že se celkový stav osoby jeví jako velmi dobrý, nemělo by se prohlídka provádět a dotyčná osoba by o této skutečnosti měla být informována. Předběžná zdravotní prohlídka by měla být provedena zdravotnickými orgány dotčeného členského státu. U státních příslušníků třetích zemí zadržených na území členského státu by předběžná zdravotní prohlídka měla být provedena, pokud je to na první pohled považováno za nezbytné.

(27)Během prověřování by všem dotčeným osobám měla být zaručena životní úroveň v souladu s Listinou základních práv Evropské unie a tyto osoby by měly mít přístup k neodkladné zdravotní péči a základní léčbě v případě onemocnění. Zvláštní pozornost by měla být věnována zranitelným osobám, jako jsou těhotné ženy, starší osoby, rodiny s jedním rodičem, osoby s okamžitě identifikovatelným fyzickým nebo mentálním postižením, osoby, které zjevně utrpěly psychické nebo fyzické trauma a nezletilé osoby bez doprovodu. Zejména v případě nezletilé osoby by informace měly být poskytovány způsobem vhodným pro dítě a odpovídajícím věku dítěte. Všechny orgány podílející se na plnění úkolů souvisejících s prověřováním by měly respektovat lidskou důstojnost, soukromí a zdržet se jakýchkoli diskriminujících jednání nebo chování.

(28)Vzhledem k tomu, že státní příslušníci třetích zemí, kteří jsou podrobeni prověřování, u sebe nemusí mít nezbytné doklady totožnosti a cestovní doklady potřebné k legálnímu překročení vnější hranice, měl by být v rámci prověřování stanoven postup zjištění totožnosti.

(29)Společné úložiště údajů o totožnosti („CIR“) bylo zřízeno nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) 2019/817 (nařízení o interoperabilitě) s cílem usnadnit a podpořit správné zjištění totožnosti osob registrovaných v Systému vstupu/výstupu („EES“), ve Vízovém informačním systému („VIS“), v Evropském systému pro cestovní informace a povolení („ETIAS“), v Eurodacu a v Evropském informačním systému rejstříků trestů pro státní příslušníky třetích zemí („ECRIS-TCN“), včetně případů neznámých osob, které nedokážou prokázat svou totožnost. Za tímto účelem obsahuje CIR pouze logicky oddělené údaje o totožnosti, cestovních dokladech a biometrické údaje uložené v systémech EES, VIS, ETIAS, Eurodac a ECRIS-TCN. V CIR jsou uloženy pouze osobní údaje nezbytně nutné k provedení přesného zjištění totožnosti. Osobní údaje zaznamenané v CIR nejsou uchovávány déle, než je nezbytně nutné pro potřeby základních systémů, a měly by být automaticky vymazány, jakmile jsou údaje vymazány ze základních systémů. Nahlížení do CIR umožňuje spolehlivé a úplné zjištění totožnosti osob, neboť v jednom kroku lze rychle a spolehlivě prohlížet údaje o totožnosti uložené v EES, VIS, ETIAS, Eurodacu a ECRIS-TCN, a to při zajištění maximální ochrany údajů a zabránění zbytečnému zpracování nebo duplikaci údajů.

(30)Za účelem zjištění totožnosti prověřovaných osob by mělo být ověřování v CIR zahájeno za přítomnosti prověřované osoby. Během uvedeného ověřování by měly být biometrické údaje této osoby porovnány s údaji obsaženými v CIR. Pokud nelze biometrické údaje osoby použít nebo pokud vyhledávání na základě těchto údajů není úspěšné, lze pro vyhledávání použít údaje o totožnosti dané osoby ve spojení s údaji o cestovním dokladu, pokud jsou tyto údaje k dispozici. V souladu se zásadami nezbytnosti a proporcionality a v případě, kdy vyhledávání ukáže, že údaje o této osobě jsou uložené v CIR, měly by mít orgány členského státu přístup do CIR za účelem nahlížení do údajů o totožnosti, údajů o cestovním dokladu a biometrických údajů této osoby, aniž by bylo v CIR jakkoli uvedeno, do kterého informačního systému EU tyto údaje patří.

(31)Vzhledem k tomu, že použití CIR pro účely zjištění totožnosti bylo nařízením (EU) 2019/817 omezeno na usnadnění a podporu správného zjištění totožnosti osob registrovaných v EES, VIS, ETIAS, Eurodacu a ECRIS-TCN v situacích policejních kontrol na území členských států, je třeba uvedené nařízení pozměnit tak, aby zahrnovalo další účel použití CIR k zjištění totožnosti osob v průběhu prověřování stanoveného tímto nařízením.

(32)Vzhledem k tomu, že řada prověřovaných osob u sebe nemusí mít žádné cestovní doklady, měly by mít orgány provádějící prověřování přístup ke všem dalším relevantním dokumentům v držení dotčených osob v případech, kdy nejsou biometrické údaje těchto osob použitelné nebo kdy vyhledávání v CIR není úspěšné. Orgány by měly mít možnost využívat i jiné než biometrické údaje z těchto dokumentů s cílem provádět kontroly v příslušných databázích.