ZPRÁVA KOMISE 31. VÝROČNÍ ZPRÁVA O KONTROLE UPLATŇOVÁNÍ PRÁVA EU (2013) /* COM/2014/0612 final */





Úvod Komise kontroluje, zda členské státy dodržují své závazky podle EU, tj. zda v plném rozsahu a správně provádějí směrnice EU a řádně uplatňují celé acquis EU. Za tímto účelem může Komise z vlastní iniciativy formálně vyzvat členské státy k provádění práva EU, ale koná také na základě petic Evropského parlamentu (EP) a stížností, které dostává od občanů, podniků, nevládních organizací a jiných zúčastněných stran, které poukazují na potenciální porušování právních předpisů EU, například na nesprávné provádění nebo chybné uplatňování práva EU. Dříve než přistoupí k formálním právním opatřením, snaží se Komise problémy napravit a zajistit správné provádění práva EU prostřednictvím strukturovaného dialogu s členskými státy v rámci projektu EU Pilot. Nevede-li to k úspěchu, zahájí Komise formální řízení (výzva dopisem členskému státu podle článku 258 Smlouvy o fungování EU).[1] Pokud v průběhu formálního řízení pro porušení práva členský stát nepřizpůsobí své právní předpisy nebo svou praxi právu EU, může Komise předložit případ Soudnímu dvoru podle článku 258 Smlouvy o fungování EU a může při tom požadovat uložení finančních sankcí (podle čl. 260 odst. 2 nebo podle čl. 260 odst. 3 Smlouvy o fungování EU). 31. výroční zpráva o kontrole uplatňování práva EU hodnotí výsledky u hlavních aspektů uplatňování práva EU a poukazuje na strategické otázky.[2] 1. Provádění směrnic 1.1. Opožděné provádění Opožděné provádění směrnic je i nadále problémem; brání tomu, aby mohly přinášet hmatatelný prospěch občanům. Omezení opožděného provádění je jednou z dlouhodobých priorit politiky Komise. „Priorita by měla být stanovena u těch případů porušení právních předpisů, které představují největší riziko, mají rozsáhlý dopad na občany a podniky … Tyto kategorie představují: neoznámení vnitrostátních opatření, kterými se provádějí směrnice do vnitrostátního práva, nebo nesplnění jiných oznamovacích povinností; …"[3] V roce 2013 mělo být ve srovnání s předchozím rokem provedeno více směrnic (74 oproti 56 v roce 2012), avšak méně než v roce 2011 (131). Počet nových případů opožděného provedení směrnic se však v roce 2013 proti předchozímu roku zvýšil jen mírně (v roce 2013 bylo otevřeno 478 nových případů opožděného provedení směrnic v porovnání s 447 řízeními v roce 2012; v roce 2011 to bylo 1 185 a v roce 2010 to bylo 855 případů). Na konci roku 2013 se řešilo 390 případů opožděného provedení, což představuje snížení o 6,7 % oproti 418 případům na konci roku 2012. Komise v letech 2012 a 2013 uzavřela více případů opožděného provedení, než kolik otevřela, což vedlo k tomu, že počet probíhajících případů tohoto druhu koncem roku 2013 dosáhl nejnižší úrovně za posledních pět let. Následující graf shrnuje hlavní údaje[4] o řízeních, která Komise zahájila v roce 2013 z důvodu opožděného provedení směrnic: Další graf znázorňuje srovnání počtu porušení Smlouvy z důvodu opožděného provedení směrnic podle členských států:[5] Čtyřmi oblastmi politik, v nichž bylo v roce 2013 zahájeno nejvíce nových řízení o porušení Smlouvy z důvodu opožděného provedení směrnic, byly životní prostředí (168 řízení), zdraví a spotřebitelé (58), vnitřní trh a služby (47) a doprava (36). U směrnice o průmyslových emisích[6] a směrnice zavádějící do kodexu Společenství týkajícího se humánních léčivých přípravků nová pravidla ohledně padělaných přípravků[7] bylo zahájeno řízení z důvodu jejich opožděného provedení proti 20 členským státům. Rovněž řízení z důvodu opožděného provedení směrnice upravující některá pravidla v oblasti práva usazování a práva volného pohybu služeb v důsledku přistoupení Chorvatska [8] se týkalo 19 členských států. Bylo zahájeno 17 řízení v souvislosti se směrnicí o minimálních zásobách ropy nebo ropných produktů.[9] 16 členských států neprovedlo a/nebo ve stanovené lhůtě neoznámilo své prováděcí předpisy ke směrnici o správcích alternativních investičních fondů[10] a směrnici o právu na tlumočení a překlad v trestním řízení.[11] 15 členských států obdrželo výzvu z důvodu opožděného provedení směrnice omezující používání různých nebezpečných látek v elektronických zařízeních.[12] 1.2. Předložení věci Soudnímu dvoru podle článku 258 / čl. 260 odst. 3 Smlouvy o fungování EU Podle čl. 260 odst. 3 Smlouvy o fungování EU, když se Soudnímu dvoru předloží řízení ve věci opožděného provedení podle článku 258 Smlouvy o fungování EU, může Komise navrhnout finanční sankce, aniž by musela čekat na první rozsudek. Cílem této změny v Lisabonské smlouvě je důrazněji motivovat členské státy k tomu, aby prováděly směrnice ve lhůtách stanovených zákonodárcem. Navrhovanou výši sankcí stanoví Komise v souladu se svým sdělením[13] o provádění čl. 260 odst. 3 Smlouvy o fungování EU. V roce 2013 Komise opět předložila Soudnímu dvoru řadu případů opožděného provedení s žádostí o denní penále podle čl. 260 odst. 3 Smlouvy o fungování EU. Čtrnáct takových rozhodnutí v roce 2013 se týkalo devíti členských států: Belgie, Bulharska, Estonska, Rumunska, Spojeného království (všichni po dvou případech) a Rakouska, Kypru, Polska a Portugalska (po jednom případu). Navrhované denní penále se pohybovalo v rozmezí od 4 224 do 148 177,92 EUR. Většina navrhovaných penále v souvislosti s opožděným provedením směrnic byla v oblasti energetiky. Komise zatím nenavrhla Soudnímu dvoru uplatňovat paušální platby.[14] Členské státy v roce 2013 zvýšily úsilí s cílem dosáhnout úplného provedení před vynesením rozsudku Soudního dvora. Spolu s ostatními případy založenými na článku 258 a čl. 260 odst. 2 Smlouvy o fungování EU, jež byly zahájeny v předchozích letech, však zůstalo otevřeno celkem dvanáct případů opožděného provedení, u kterých rozhodnutí o postoupení[15] navrhuje uplatnit denní penále: ve dvou případech proti Estonsku, Rumunsku a Slovinsku a v jednom případě proti Belgii, Kypru, Německu, Polsku, Portugalsku a Rakousku.[16] 2. Fáze předcházející zahájení řízení z důvodu porušení práva EU Problémy s provedením a/nebo uplatňováním práva EU zkoumá Komise buď z vlastní iniciativy, nebo pokud jsou jí oznámeny nedostatky. Ke kontrole dodržování závazků vyplývajících z práva EU ovšem významně přispívají stížnosti občanů, podniků a organizací zúčastněných stran tím, že poukazují na nedostatky ze strany orgánů členských států. Jakmile jsou problémy zjištěny, následuje strukturovaný dialog mezi Komisí a dotčeným členským státem prostřednictvím platformy EU Pilot s cílem zjednat nápravu. 2.1. Detekce problémů 2.1.1. Stížnosti a petice Občané, podniky, nevládní i jiné organizace často podávají Komisi stížnosti. Komise stanovila pravidla šetření stížností ve sdělení z roku 2002 a v roce 2012 je aktualizovala .[17] Také v roce 2013 občané, podniky a organizace i nadále velmi aktivně oznamovali potenciální porušení práva EU. Komise obdržela více nových stížností (3 505) než v kterémkoli z předcházejících tří let (3 141 stížností bylo předloženo v roce 2012, 3 115 v roce 2011 a 3 349 v roce 2010). V důsledku toho se v roce 2013 celkový počet otevřených stížností zvýšil přibližně o 19 %. Níže uvedený graf uvádí hlavní údaje[18] o stížnostech: Nové stížnosti – Tři členské státy, proti kterým bylo podáno nejvíce stížností, byly: Itálie: 472 stížnosti, většina se týkala zaměstnanosti (120 stížností), vnitřního trhu a služeb (81) a životního prostředí (64), Španělsko: 439 stížností, zejména v souvislosti se zaměstnaností (100 stížností), spravedlností a životním prostředím (po 65), a Německo: 297 stížností, týkaly se hlavně spravedlnosti (64 stížnosti), vnitřního trhu a služeb (57) a životního prostředí (53). 72 % nových stížností se zaměřilo na těchto pět oblastí politiky: spravedlnost (590), životní prostředí (520), vnitřní obchod a služby (494), zaměstnanost (470), daně a celní unie (452). Zpracované stížnosti – Na základě počátečního hodnocení více než 3 000 stížností v roce 2013 zahájila Komise v souvislosti s 487 stížnostmi dvoustranná jednání s členskými státy s cílem objasnit, zda byly porušeny právní předpisy EU.[19] Stížnosti, které vedly k dvoustranným jednáním, se nejčastěji týkaly životního prostředí, daní a celní unie a vnitřního trhu a služeb (82, 78 a 70 případů otevřených v rámci projektu EU Pilot) a vztahovaly se zejména na tyto členské státy: Itálie: 57 nově otevřených případů v rámci projektu EU Pilot, z nichž většina se týkala vnitřního trhu a služeb (14 nových případů v rámci projektu EU Pilot), životního prostředí (11) a daní a celní unie (6), Francie: 50 nově otevřených případů v rámci projektu EU Pilot, z nichž se většina týkala záležitostí z oblasti daní a celní unie (13), zaměstnanosti (7) a podniků a průmyslu (7), a Španělsko: 42 nově otevřených případů v rámci projektu EU Pilot, zejména v souvislosti se stížnostmi týkajícími se zaměstnanosti (9 nových případů v rámci projektu EU Pilot), podniků a průmyslu (8) a životního prostředí (8). Evropský parlament prostřednictvím petic a otázek upozorňoval Komisi na nedostatky ve způsobu, jak členské státy provádějí a uplatňují právo EU v následujících oblastech: Životní prostředí: Byla již zahájena formální řízení pro porušení Smlouvy proti Itálii v souvislosti s údajným neplněním právních předpisů EU o průmyslových emisích a nedodržením zásady „znečišťovatel platí“ v případě ocelárny ILVA (nacházející se v Tarantu)[20] a s potenciálně nesprávným provedením určitých pravidel obsažených ve směrnici o posuzování vlivů na životní prostředí[21], a v rámci platformy EU Pilot bylo zahájeno šetření v souvislosti s jinými možnými porušeními právních předpisů týkajících se nakládání s odpady, vodního hospodářství a ochrany přírody v šesti dalších členských státech. Vnitřní věci: čekací doby na hranici Španělska s Gibraltarem[22], na něž poukázal Evropský parlament a rovněž četné stížnosti občanů, vedly k provedením kontroly na místě ze strany Komise a k následným doporučením pro španělské i britské orgány.[23] Spravedlnost: Komise otevřela šetření týkající se diskriminace na základě náboženství a dalším zasláním výzvy navázala na řízení pro porušení Smlouvy, zahájené dříve proti Belgii v souvislosti s nesprávným uplatňováním nařízení o evropském exekučním titulu.[24] Doprava: Komise zaslala výzvu Rakousku týkající se možného porušení zásady nediskriminace při stanovení mýtného na hraničním přechodu Felbertauern. Zdraví: Komise zahájila šest šetření týkajících se údajného porušení právních předpisů EU o bezpečnosti potravin, kosmetických přípravcích a dobrých životních podmínkách zvířat. Daně: podněty od Evropského parlamentu vedly Komisi ke zvýšení pozornosti k daňovým předpisům vztahujícím se na mobilní pracovníky. Zemědělství a rozvoj venkova: bylo zahájeno šetření Komise na základě otázky vznesené v Evropském parlamentu ohledně údajného porušování právních předpisů o ekologickém zemědělství. 2.1.2. Případy zahájené z vlastní iniciativy Kromě případů, kdy Komise koná na základě stížností, zkoumá správné provádění práva EU i z vlastní iniciativy. V roce 2013 bylo zahájeno 1 023 šetření (v roce 2012 bylo zahájeno 791 šetření). Třemi oblastmi politik, v nichž bylo nalezeno nejvíce potenciálních porušení práva, byly doprava (256 nových případů v rámci projektu EU Pilot), životní prostředí (199) a spravedlnost (144). Pokud jde o členské státy, jednalo se především o Itálii (67 nových případů v rámci projektu EU Pilot), Řecko (61) a Španělsko (58). 2.2. Řešení problémů Účelem politiky Komise ve vztahu k porušením práva je podporovat správné uplatnění práva EU v co nejkratší době. Projekt EU Pilot je iniciativou Komise, jejímž cílem je řešit v souladu s právem EU problémy spojené s uplatňováním práva EU a odpovídat na otázky. Projekt EU Pilot se opírá o on-line databázi a komunikační nástroj a poskytuje příležitost k rychlému řešení problémů, neboť celý postup by v zásadě měl být dokončen do 20 týdnů. Dialog v rámci projektu EU Pilot usnadňuje dosažení dodržování povinností vyplývajících z práva EU pomocí rychlého řešení problémů v zájmu občanů a podniků. Počet nových případů zahájených v rámci projektu EU Pilot se v posledních třech letech postupně zvyšoval (v roce 2011 bylo zahájeno 1 201 nových případů a v roce 2012 bylo zahájeno 1 405 nových případů). Vzhledem k tomu, ačkoli Komise v roce 2013 v rámci projektu EU Pilot vyřešila o 16 % více nových případů (1 366 oproti 1 175 případům v roce 2012), je počet nevyřešených případů o 10 % vyšší než v předchozím roce. Hlavní údaje o případech řešených v rámci projektu EU Pilot v roce 2013 obsahuje následující diagram:[25] 1 502 nových případů za rok 2013 – Tento údaj je složen z 479 případů vyvolaných stížnostmi a 1 023 nových případů z vlastní iniciativy Komise. 1 366 uzavřených případů během roku 2013 – Z 1 330 případů zpracovaných v rámci projektu EU Pilot Komise v roce 2013 ukončila 934 případů, protože členský stát poskytl uspokojivou odpověď. Podíl vyřešených případů je tedy 70,22 %, což je mírné zvýšení ve srovnání s rokem 2012 (68,34 %).[26] V 396 případech v rámci projektu EU Pilot v roce 2013 následovalo formální řízení o porušení Smlouvy (v roce 2012 bylo 334 takových případů). Z toho v oblasti dopravy 79 případů, životního prostředí 71 a daní a celní unie 50 případů. Nejvíce takových případů v rámci projektu EU Pilot, v nichž následovalo řízení o porušení Smlouvy, se týkalo Španělska (34), Itálie (33) a Francie (32). 1 462 nevyřešených případů v rámci projektu EU Pilot – Ke konci roku 2013 se největší počet nevyřešených případů EU Pilot týkal Itálie (147), poté následovala Francie (112) a Španělsko (107). Z hlediska oblastí politik zůstalo na prvním místě životní prostředí s 396 zahájenými případy, poté následovala spravedlnost (210) a doprava (200). 3. Řízení pro porušení Smlouvy Pokud členský stát nevyřeší údajné porušení práva EU a pokud má Komise za to, že došlo k porušení povinností podle práva EU, může Komise zahájit řízení o porušení Smlouvy podle článku 258 Smlouvy o fungování EU[27] a může spor případně předložit Soudnímu dvoru. V roce 2013 zahájila Komise 761 nových řízení o porušení Smlouvy. Nejvíce výzev od Komise obdržela Itálie (58), dále následovaly Francie (44) a Španělsko (41). Pokud jde o oblasti politik, nejvíce nových řízení se týkalo životního prostředí (223 výzev), dopravy (94) a zdraví (69). Komise kromě toho v roce 2013 zaslala členským státům 217 odůvodněných stanovisek. Nejvíce odůvodněných stanovisek obdržela Itálie (20), Rumunsko (15) a Belgie (14). Pokud jde o oblasti politik, zaslala Komise členským státům nejvíce odůvodněných stanovisek týkajících se životního prostředí (52), energetiky (38) a daní a celní unie (29). Na konci loňského roku probíhalo 1 300 řízení o porušení Smlouvy.[28] Počet otevřených případů trvale klesal – z téměř 2 100 případů v roce 2010 na 1 775 případů v roce 2011 a na 1 343 případů v roce 2012. Následující grafy znázorňují celkový počet otevřených případů porušení Smlouvy, počet případů porušení Smlouvy z důvodu opožděného provedení směrnic a případů nesprávného provedení / nesprávného uplatňování směrnic podle členských států a podle oblastí politik: Modrá část sloupců: případy porušení Smlouvy z důvodu opožděného provedení směrnic Červená část sloupců: případy porušení Smlouvy z důvodu nesprávného provedení / nesprávného uplatňování právních předpisů EU Černá čísla: celkový počet probíhajících řízení proti členskému státu o porušení Smlouvy. Dialog mezi členským státem a Komisí v průběhu formálního řízení pokračuje s cílem podpořit uvedení vnitrostátních právních předpisů do souladu s právními předpisy EU v co nejkratší době. Statistiky potvrzují, že členské státy vyvíjejí značné úsilí k odstranění porušování Smlouvy dříve, než vynese své rozhodnutí Soudní dvůr. [29] Během roku 2013: • Komise uzavřela 484 případů porušení Smlouvy poté, co zaslala výzvu, • dalších 200 případů bylo vyřešeno poté, co bylo členskému státu zasláno odůvodněné stanovisko, a 47 případů bylo uzavřeno (nebo staženo ve fázi soudního řízení) poté, co se Komise rozhodla předložit věc Soudnímu dvoru. Celkem bylo uzavřeno 731 případů porušení Smlouvy dříve, než Soudní dvůr vydal rozsudek podle článku 258 Smlouvy o fungování EU, protože členský stát prokázal soulad s právem EU. Soudní dvůr v roce 2013 vydal 52 rozsudků podle článku 258 Smlouvy o fungování EU, z čehož 31 rozhodnutí (59,6 %) bylo ve prospěch Komise. Nejvíce rozsudků vydal Soudní dvůr vůči Francii (8, z toho 2 ve prospěch členského státu), Polsku (6/2), Španělsku (5/0), Itálii (4/1), Irsku (4,1) a Nizozemsku (4/2). Třemi oblastmi politiky, v nichž vydal Soudní dvůr v roce 2013 nejvíce rozhodnutí, byly daně (24), doprava (11) a životní prostředí (7). Členské státy často přijímají nezbytná opatření vyplývající z rozsudku Soudního dvora včas. Na konci roku 2013 však Komise měla za to, že 113 rozsudků vydaných podle článku 258 Smlouvy o fungování EU stále ještě nebylo členskými státy v plném rozsahu splněno. Nejvíce těchto případů se týkalo Španělska (14), Řecka (13) a Itálie (12) a dotýkaly se oblasti životního prostředí (40), dopravy (18) a daní a celní unie (17). Devět z těchto 113 případů již bylo předloženo podle čl. 260 odst. 2 Soudnímu dvoru podruhé. Soudním rozhodnutím podle čl. 260 odst. 2 Smlouvy o fungování EU se v zásadě může členskému státu porušujícímu Smlouvu uložit zaplacení paušální částky a/nebo (denního nebo jiného) penále; členský stát musí paušální částku zaplatit ihned, zatímco penále platí až do dosažení úplného souladu s prvním a druhým rozsudkem Soudního dvora. V roce 2013 bylo vyneseno pět rozsudků Soudního dvora podle čl. 260 odst. 2 Smlouvy o fungování EU. Soudní dvůr uložil penále Belgii,[30] České republice,[31] Lucembursku[32] a Švédsku[33], avšak zamítl žalobu Komise proti Německu.[34] 4. Vývoj politiky Součástí širší agendy inteligentní regulace Komise je přesné a včasné provádění a uplatňování práva EU. 4.1. Účelnost právních předpisů EU V návaznosti na své sdělení o účelnosti právních předpisů[35] z roku 2012 uskutečňovala Komise v roce 2013 program pro účelnost a účinnost právních předpisů (REFIT). Program REFIT zahrnuje zmapování a šetření acquis s cílem zajistit, aby právní předpisy byly bezprostředně použitelné a odstraněna zbytečná byrokracie a zátěž a aby současně byl zachován prospěch vyplývající z právních předpisů EU. Program REFIT vymezuje oblasti, v nichž Komise navrhne zjednodušení právních předpisů a snížení regulační zátěže, nebude přijímat opatření, stáhne nebo zruší předložené návrhy a v nichž provede analýzu s cílem zjistit, kde je možné zmírnit zátěž. První výsledky byly zveřejněny formou pracovního dokumentu útvarů Komise[36], po němž následovalo sdělení[37], které stanovilo konkrétní opatření zaměřená na změny a zrušení právních předpisů, stažení podnětů a posouzení účelnosti právních předpisů. Sdělení potvrdilo, že v rámci programu REFIT by rovněž měly být řešeny opakující se problémy při uplatňování práva EU. 4.2. Prováděcí plány S cílem podpořit příslušné vnitrostátní orgány při zajišťování správného provedení a uplatňování právních předpisů EU Komise zintenzívnila spolupráci s členskými státy při přípravě prováděcích plánů. Tyto plány vymezují hlavní rizika ohrožující včasné a správné provádění nových (nebo změněných) právních předpisů EU a navrhují opatření, jež by vnitrostátní orgány měly přijmout za účelem snížení těchto rizik. Prováděcí plány byly vypracovány mimo jiné k návrhům Komise, které se týkají: • snížení vnitrostátních emisí některých látek znečišťujících ovzduší,[38] • změny směrnice[39], kterou se stanoví rámec Společenství pro jadernou bezpečnost jaderných zařízení,[40] • regulace platebních služeb na vnitřním trhu,[41] • posílení presumpce neviny a práva být přítomen při trestním řízení před soudem,[42] • procesní záruky pro děti podezřelé nebo obviněné v trestním řízení[43] • prozatímní právní pomoci pro podezřelé nebo obviněné osoby zbavené osobní svobody a právní pomoci v rámci řízení týkajícího se evropského zatýkacího rozkazu,[44] • souborných cestovních služeb a cest s asistovanou přípravou[45] a • určitých pravidel upravujících žaloby o náhradu škody podle vnitrostátního práva v případě porušení právních předpisů v oblasti hospodářské soutěže.[46] 4.3. Informativní dokumenty Za přesné a včasné provedení směrnic do vnitrostátního práva jsou sice odpovědné členské státy, avšak Komise, jíž přísluší chránit Smlouvy, musí ověřit, že se tak skutečně děje. Informace, které členské státy poskytují Komisi, proto musí být jasné a přesné. V roce 2011 zavedly evropské orgány a členské státy nový rámec, podle nějž členské státy poskytují příslušné informace o provedení směrnic do svých právních předpisů. Bylo dohodnuto, že tyto příslušné informace („informativní dokumenty“) budou v odůvodněných případech podávány při oznamování opatření přijatých za účelem provedení směrnic. V listopadu 2013 předložila Komise zprávu o provádění nového rámce,[47] ze které vyplynulo, že za období od 1. listopadu 2011 si Komise při přípravě návrhů směrnic vyžádala 29 informativních dokumentů. Dalších 19 informativních dokumentů si Komise vyžádala k návrhům, které k 1. listopadu 2011 byly v legislativním procesu. Nový rámec v roce 2013 nebylo možno úplně vyhodnotit, jelikož první směrnici, přijatou v prosinci 2011, musely členské státy provést do svého vnitrostátního práva až do konce roku 2013.[48] Ucelenější posouzení bude proto možné až poté, co Komise obdrží informativní dokumenty pro reprezentativnější počet směrnic. Komise o vývoji podá zprávu Evropskému parlamentu a Radě v příštích výročních zprávách. 4.4. Transparentnost – přístup k dokumentům týkajícím se řízení o porušení Smlouvy Soudní dvůr vydal rozhodnutí ve věci, v níž jedna organizace požadovala přístup k dokumentům Komise týkajícím se šetření potenciálního porušení práva EU ze strany členského státu.[49] Soudní dvůr potvrdil, že z hlediska přístupu veřejnosti k dokumentům by Komise ve fázi vyšetřování v rámci řízení o porušení Smlouvy (včetně projektu EU Pilot) mohla na celý obsah svého administrativního spisu pohlížet tak, že patří do jediné kategorie dokumentů. Komise může vycházet z obecného předpokladu, že zveřejnění jakéhokoli dokumentu v této fázi by ohrozilo ochranu účelu vyšetřování, a sice dát členskému státu příležitost splnit povinnosti a uplatnit právo na svoji obranu. Komise proto neporušila nařízení o přístupu k dokumentům, které mají v držení orgány EU[50], když v období vyšetřování odmítla udělit přístup k celé dokumentaci. Soudní dvůr dále potvrdil svou dřívější judikaturu[51], pokud jde o právo Komise postupovat dle vlastního uvážení v souvislosti s řízením o porušení Smlouvy podle článku 258 Smlouvy o fungování EU. Přesněji řečeno, stěžovatel nemá právo v souvislosti s tímto řízením požadovat, aby Komise vůči členskému zaujala konkrétní postoj nebo přijala vůči němu opatření. Je také na Komisi, aby posoudila vhodnost přijetí opatření vůči členskému státu, určila, které právní předpisy EU byly porušeny, a stanovila časové termíny svých kroků v rámci řízení. 5. Závěry Vysoký a rostoucí počet stížností naznačuje, že občané si stále více uvědomují, jaký prospěch vyplývá z úplného a správného uplatňování právních předpisů EU. Současně je to známkou očekávání, že provedení práva EU vyžaduje zvýšené úsilí členských států a průběžnou kontrolu ze strany Komise. Včasné provedení směrnic do vnitrostátního práva zůstává nejvyšší prioritou politiky Komise v oblasti práva EU a dodržení lhůt pro provedení bude přísně vyžadováno. Pro mnohé členské státy včasné provedení směrnic stále představuje problém, avšak Dánsko, Lotyšsko a Malta v posledních třech letech i nadále vykazovaly velmi malý počet řízení pro porušení Smlouvy z důvodu opožděného provedení. Značného pokroku při snižování počtu řízení z důvodu opožděného provedení práva EU ve stejném období dosáhly Řecko a Česká republika. Celkové snížení počtu řízení pro porušení Smlouvy za posledních pět let (z téměř 2 900 na 1 300 případů) je částečně odrazem toto, že problémy byly vyřešeny pomocí projektu EU Pilot. Strukturovaný dialog prostřednictvím projektu EU Pilot se osvědčil jako účinný při řešení potenciálních porušení práva EU v rané fázi, v zájmu občanů i podniků. Situace v jednotlivých členských státech se liší. Česká republika a Portugalsko dokázaly v tomto období snížit počet porušení práva EU na polovinu a také výsledky Nizozemska a Lucemburska se významně zlepšily. U Slovinska, Kypru a Rumunska se počet řízení pro porušení Smlouvy za posledních pět let zvýšil, avšak celkový počet případů je na průměrné úrovni. Komise bude i nadále aktivně sledovat uplatňování práva EU. V rámci toho bude poskytovat proaktivní pomoc členským státům a v nezbytných případech zahajovat formální řízení pro porušení Smlouvy, s cílem zajistit plné dodržování povinností vyplývajících z práva EU v celé Unii. [1] Je třeba poznamenat, že postupy pro případ porušení mohou být zahájeny také podle jiných ustanovení právních předpisů EU, například podle článku 106 Smlouvy o fungování EU ve spojení s články 101 nebo 102 Smlouvy o fungování EU. [2] Podrobné informace o každém z členských států a o každé oblasti politiky jsou uvedeny v pracovním dokumentu útvarů Komise, který bude zveřejněn elektronicky na webových stránkách Komise. [3] Sdělení Komise „Evropa přinášející výsledky – uplatňování práva Společenství“, KOM(2007)502 v konečném znění, s. 9. [4] Od součtu otevřených případů opožděného provedení za rok 2012 a nových případů za rok 2013 (418 + 478 = 896) se odečte počet uzavřených případů opožděného provedení (896 – 506 = 390). [5] Níže uvedený graf uvádí počet řízení z důvodu opožděného provedení otevřených ke dni 31. prosince 2013, bez ohledu na rok, kdy bylo řízení zahájeno. Pro porovnání, v oddíle „Provádění směrnic“ na stránkách členských států v části I pracovního dokumentu útvarů Komise bude uvedeno, kolik nových řízení z důvodu opožděného provedení směrnic bylo proti členským státům zahájeno v roce 2013. [6] Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/75/EU ze dne 24. listopadu 2010 o průmyslových emisích (integrované prevenci a omezování znečištění). [7] Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/62/EU ze dne 8. června 2011, kterou se mění směrnice 2001/83/ES o kodexu Společenství týkajícím se humánních léčivých přípravků, pokud jde o zabránění vstupu padělaných léčivých přípravků do legálního dodavatelského řetězce. [8] Směrnice Rady 2013/25/EU ze dne 13. května 2013, kterou se v důsledku přistoupení Chorvatské republiky upravují některé směrnice v oblasti práva usazování a volného pohybu služeb. [9] Směrnice Rady 2009/119/EC ze dne 14. září 2009, kterou se členským státům ukládá povinnost udržovat minimální zásoby ropy nebo ropných produktů. [10] Směrnice Evropského parlamentu a 2011/61/EU ze dne 8. června 2011 o správcích alternativních investičních fondů a o změně směrnic 2003/41/ES a 2009/65/ES a nařízení (ES) č. 1060/2009 a (EU) č. 1095/2010. [11] Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/64/EU ze dne 20. října 2010 o právu na tlumočení a překlad v trestním řízení. [12] Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/65/EU ze dne 8. června 2011 o omezení používání některých nebezpečných látek v elektrických a elektronických zařízeních. [13] Sdělení Komise – Provádění čl. 260 odst. 3 Smlouvy o fungování EU, Úř. věst. C 12, 15.1.2011. [14] Sdělení Komise – Provádění čl. 260 odst. 3 Smlouvy o fungování EU, Úř. věst. C 12, 15.1.2011, bod 21. [15] Některými z těchto dvanácti případů se již zabývá Soudní dvůr. Pokud jde o další případy, v současnosti se dokončuje dokumentace k nim, aby mohly být předloženy Soudnímu dvoru. [16] Pro podrobnosti o směrnicích, které členské státy neprovedly, a o souvisejících navrhovaných sankcích viz pracovní dokument útvarů Komise. [17] Sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu Aktualizace sdělení o vztazích se stěžovatelem v případech uplatňování práva Unie, COM(2012) 154 final [18] Od součtu otevřených stížností z roku 2012 a nových stížností z roku 2013 (2 516 + 3 505 = 6 021) se odečte počet vyřízených stížností (6 021 – 3 029 = 2 992). [19] Ostatní stížnosti nebyly dále šetřeny, protože nedošlo k porušení právních předpisů EU, Komise nebyla způsobilá nebo podání nebylo považováno za stížnost. Rovněž je třeba poznamenat, že v naléhavých a výjimečných případech může Komise rozhodnout o zaslání výzvy (článek 258 Smlouvy o fungování EU) členskému státu bez předchozího dvoustranného jednání. [20] IP/13/866. [21] Směrnice 2011/92/EU o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí. [22] Úř. věst. 2013/C 246/07. [23] Úř. věst. 2013/C 357/04. [24] Nařízení (ES) č. 805/2004, kterým se zavádí evropský exekuční titul pro nesporné nároky. [25] Od součtu otevřených případů EU Pilot za rok 2012 a nových případů EU Pilot za rok 2013 (1 326 + 1 502 = 2 828) se odečte počet zpracovaných případů (2 828 – 1 366 = 1 462). [26] Zpráva komise – Třicátá výroční zpráva o kontrole uplatňování práva EU (2012), COM(2013) 726 final, s. 7. [27] Nebo podle jiných ustanovení Smlouvy o fungování EU, viz poznámku pod čarou 2 výše. [28] Tento údaj zahrnuje veškerá řízení, při nichž členský stát obdržel alespoň výzvu Komise podle článku 258 Smlouvy o fungování EU. [29] Tyto údaje byly vypočteny pro všechny případy porušení Smlouvy bez ohledu na jejich druh (tj. stížnost, vlastní iniciativa Komise nebo pozdní provedení směrnic členskými státy). [30] Komise v. Belgie, C-533/11 (paušální platba: 10 000 000 EUR; penále: 859 404 EUR za každých šest měsíců, kdy nebylo dosaženo souladu s rozsudkem podle článku 258 Smlouvy o fungování EU). [31] Komise v. Česká republika, C-241/11 (paušální platba: 250 000 EUR; žádné denní penále). [32] Komise v. Lucembursko, C-576/11 (paušální platba: 2 000 000 EUR; penále: 2 800 EUR za každý den, kdy nebylo dosaženo souladu s rozsudkem podle článku 258 Smlouvy o fungování EU). [33] Komise v. Švédsko, C-270/11 (paušální platba: 3 000 000 EUR; žádné denní penále). [34] Komise v. Německo, C-95/12 (žádné sankce). [35] Sdělení Komise o účelnosti právních předpisů EU (COM(2012) 746 final). Na toto sdělení navázalo jiné sdělení o výsledcích programu REFIT a dalších krocích (COM(2013) 685 final). [36] REFIT: zmapování acquis, první výsledky – SWD(2013)401 final. [37] Sdělení Komise Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů – Program pro účelnost a účinnost právních předpisů (REFIT): výsledky a další kroky, COM(2013) 685 final. [38] COM(2013) 920. [39] Směrnice 2009/71/EURATOM, kterou se stanoví rámec Společenství pro jadernou bezpečnost jaderných zařízení. [40] COM(2013) 343. [41] COM(2013) 547. [42] COM(2013) 821 a SWD(2013) 500. [43] COM(2013) 822 a SWD(2013) 492. [44] COM(2013) 824 a SWD(2013) 499. [45] COM(2013) 512 a SWD(2013) 266. [46] COM(2013) 404. [47] COM(2013) 788 final. [48] Směrnice 2011/98/EU. [49] Spojené věci C-514/11 P a C-605/11 P. [50] Nařízení (ES) č. 1049/2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise. [51] Star Fruit v. Komise, C-247/87 (bod 11); Sonito a další v. Komise, C-87/89 (bod 6) a P Ruipérez Aguirre a ATC Petition v. Komise, C-111/11 (rozhodnutí ze dne 14. července 2011, body 11 a 12).