[pic] | KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ |

V Bruselu dne 7.12.2005

KOM(2005) 627 v konečném znění

SDĚLENÍ KOMISE

Podpora elektřiny z obnovitelných zdrojů energie{SEK(2005) 1571}

OBSAH

1. Úvod 3

2. Posouzení stávajících systémů podpory 4

3. Hlediska vnitřního trhu a obchodní hlediska 10

4. Současná existence nebo harmonizace 12

5. Správní překážky 13

6. Otázky přístupu do distribuční soustavy 15

7. Záruky původu 16

8. Závěry 17

Annex 1 – Current share of electricity from renewable energy sources 20

Annex 2 – Inventory of current support systems 23

Annex 3 – Costs of current support systems and effectiveness 25

Annex 4 – Methodology for the investor’s perspective 42

Annex 5 – Intermittency in production and balancing power: need for an appropriate combination of internal market and renewables regulation 45

Annex 6 – Administrative barriers 47

Annex 7 – Guarantees of origin 49

SDĚLENÍ KOMISE

Podpora elektřiny z obnovitelných zdrojů energie (Text s významem pro EHP)

1. Úvod

1.1. Odůvodnění zprávy

Uznávaný přínos zvyšování podílu obnovitelných zdrojů v rámci objemu elektrické energie v EU spočívá především v tom, že:

- zásobování elektřinou je lépe zabezpečeno,

- v průmyslových odvětvích v oblasti technologií pro obnovitelné zdroje energie má EU výhodu oproti konkurenci,

- odvětví energetiky EU sníží emise skleníkových plynů,

- se v regionálním a místním měřítku sníží emise znečišťujících látek,

- se zlepší hospodářské a sociální vyhlídky zejména venkovských a izolovaných oblastí.

Proto si Evropská unie dává za cíl, aby do roku 2010 pocházelo 21 % elektřiny z obnovitelných zdrojů. (viz Příloha 1). Tento cíl je stanoven ve směrnici 2001/77/ES[1] o podpoře elektřiny vyrobené z obnovitelných zdrojů energie na vnitřním trhu s elektřinou, která rovněž stanovuje cíle odlišené pro jednotlivé členské státy. Směrnice dále stanoví, že členské státy musejí poskytnout zařízením vyrábějícím energii z obnovitelných zdrojů lepší přístup do distribuční soustavy, zefektivnit a usnadnit povolovací řízení a zavést systém záruk původu.

To, že se pronikání ekologické elektřiny na trh s elektřinou dostává zvláštní veřejné podpory, má své opodstatnění, protože výše zmíněné přínosy se neodrážejí (nebo pouze částečně) v čisté přidané hodnotě, kterou přinášejí provozovatelé v rámci hodnotového řetězce elektřiny získané z obnovitelných zdrojů.

Podle této směrnice si členské státy jednotlivě stanovily cíle pro oblast elektřiny z obnovitelných zdrojů energie (EOZE). V zájmu splnění těchto cílů si smějí si zvolit, který systém podpory považují za nejlepší, a/nebo tento proces volby může pokračovat po dobu přechodného období alespoň sedmi let poté, co bude přijat nový předpisový rámec na úrovni EU. Článek 4 této směrnice uvádí, že nejpozději 27. října 2005 Komise předloží podrobně dokumentovanou zprávu o zkušenostech získaných při uplatňování a současné existenci různých systémů používaných v členských státech. Zpráva posoudí úspěch, včetně účinnosti nákladů, systémů podpory, které podporují spotřebu elektřiny z obnovitelných zdrojů energie v souladu se státními směrnými cíli. Tento článek také uvádí, že zpráva může případně být doprovázena návrhem na rámec Společenství s ohledem na programy podpory.

1.2. Oblast působnosti

Toto sdělení slouží těmto třem účelům:

- Zpráva, kterou je Komise podle článku 4 směrnice 2001/77/ES povinna vypracovat, překládající soupis systémů a zkušenosti získané při uplatňování a současné existenci různých systémů používaných v členských státech k podpoře elektřiny z obnovitelných zdrojů energie.

- Zpráva, kterou je Komise povinna vypracovat podle článku 8, týkající se správních překážek a otázek souvisejících s distribuční soustavou a uplatňování záruky původu v případě obnovitelné elektrické energie.

- Plán koordinace stávajících systémů spočívající na dvou pilířích: spolupráci mezi zeměmi a optimalizaci vnitrostátních programů, které pravděpodobně povedou ke konvergenci systémů.

2. Posouzení stávajících systémů podpory

2.1. Stávající systémy podpory

V současné době funguje v EU řada různých systémů podpory, jež je možné rozdělit zhruba do čtyř skupin: výkupní ceny za elektřinu, zelená osvědčení, systémy výběrových řízení a daňové pobídky.

- Výkupní ceny existují ve většině členských států. Tyto systémy charakterizuje určitá cena, která se běžně stanoví na období několika let a kterou musejí platit elektroenergetické podniky, obvykle distributoři, domácím výrobcům ekologické elektřiny. Dodatečné náklady těchto programů platí dodavatelé v poměru k objemu svého prodeje a na spotřebitele elektřiny jsou přenášeny formou prémie k ceně za kWh pro koncového zákazníka. Výhodou těchto programů je bezpečnost investic, možnost jejich optimálního přizpůsobení daným potřebám a podpora střednědobých a dlouhodobých technologií. Na druhé straně je obtížně je sladit na úrovni EU, mohou být napadány v souvislosti se zásadami vnitřního trhu a je s nimi spojeno riziko přefinancování, pokud do nich ve formě postupného snižování financí není zapracována křivka osvojení pro každou technologii EOZE. V Dánsku a částečně i ve Španělsku se v současné době provádí varianta programu výkupních cen, kterou je program pevných prémií. V rámci tohoto programu stanoví vláda pevnou prémii nebo ekologickou prémii, která se vyplácí výrobcům EOZE k běžné nebo okamžité ceně elektřiny.

- V rámci programu zelených osvědčení , který v současné době existuje v SE, UK, IT, BE a PL, se EOZE prodává za běžné ceny na trhu s elektřinou. Za účelem financování dodatečných nákladů výroby ekologické elektřiny a za účelem zajištění výroby žádoucí ekologické elektřiny jsou všichni spotřebitelé (nebo v některých zemích výrobci) povinni kupovat určitý počet zelených osvědčení od výrobců EOZE ve výši pevně stanoveného procentuálního podílu či kvóty z jejich celkové spotřeby/výroby elektřiny. Částky sankčních plateb za nesplnění požadavků jsou převedeny do fondu výzkumu, vývoje a demonstrací (RD&D) nebo do rozpočtu veřejných financí. Jelikož si výrobci/spotřebitelé přejí kupovat tato osvědčení co nejlevněji, vyvíjí se druhotný trh s osvědčeními, na němž si v prodeji zelených osvědčení výrobci EOZE konkurují. Zelená osvědčení jsou tedy tržními nástroji, které, pokud dobře fungují, mohou teoreticky zajistit nejvyšší hospodárnost investice. Tyto systémy by mohly dobře fungovat v rámci jednotného evropského trhu a teoreticky je u nich nižší riziko přefinancování. Zelená osvědčení však mohou představovat vyšší riziko pro investory a velmi nákladné technologie se v současné době v rámci těchto programů těžko rozvíjejí. S těmito systémy jsou spojeny vyšší správní náklady.

- Ve dvou členských státech (IE a FR) existovaly systémy založené čistě na výběrových řízeních. Francie však nedávno přetvořila svůj systém na systém výkupních cen kombinovaný v některých případech s výběrovými řízeními a Irsko právě oznámilo podobný krok. V rámci výběrového řízení státy předloží řadu nabídek na dodávku EOZE, která se poté dodává na smluvním základě za cenu plynoucí z nabídky. Dodatečné náklady vzniklé koupí EOZE se přenesou na koncového spotřebitele elektřiny prostřednictvím zvláštní dávky. Systémy výběrových řízení teoreticky využívají tržních sil optimálním způsobem, jejich nárazový charakter však nevytváří stabilní podmínky. S tímto typem programu je rovněž spojeno riziko, že následkem nízkých nabídek se projekty neuskuteční.

- Na Maltě a ve Finsku se používají systémy založené pouze na daňových pobídkách . Ve většině případů (např. Kypr, Spojené království a Česká republika) se však tohoto nástroje užívá jako doplňkového nástroje politiky.

Výše uvedeným rozdělením do čtyř kategorií byla situace nastíněna velmi zjednodušeně. Existuje několik systémů, které prvky mísí, volí se kombinace zvláště s daňovými pobídkami. Přehled programů podpory v EU-25 podává Příloha 2.

2.2. Posouzení výkonnosti

Náklady na výrobu energií z obnovitelných zdrojů se značně liší. Státní, regionální a zemědělské zdroje jsou v členských státech poněkud odlišné. Jakékoliv posouzení programů podpory by se tudíž mělo věnovat každému odvětví jednotlivě.

Stávající výše podpory EOZE se mezi členskými státy EU významně liší. Příloha 3 podává podrobné zhodnocení rozdílů mezi celkovými částkami obdrženými za energii z obnovitelných zdrojů a náklady na výrobu[2] a poukazuje tedy na účinnost nákladů různých programů. Čím větší je rozdíl mezi „náklady na výrobu“ a „podporou“, tím je daný program méně hospodárný. V důsledku složitosti a různosti energií z obnovitelných zdrojů a v důsledku rozdílů mezi situací v jednotlivých zemích byl zvolen rozbor každého odvětví zvlášť. Grafy v Příloze 3 současně zobrazují, jak jsou jednotlivé programy hospodárné a účinné.

V případě větrné energie systémy zelených osvědčení prokazují velký rozdíl mezí výrobou a podporou. Důvody pro vyšší náklady je možné nalézt ve vyšším investičním riziku u těchto programů a pravděpodobně v nízké vyspělosti trhu se zelenými osvědčeními.

V devíti z pětadvaceti členských států má využívání větru slabou podporu. V těch zemích, kde jsou celkové částky obdržené výrobci nižší než náklady na výrobu, nedojde v tomto odvětví k žádné změně.

V případě biomasy z lesního hospodářství polovina členských států neposkytuje dostatečnou podporu, která by pokryla náklady na výrobu. U bioplynu téměř tři čtvrtiny členských států neposkytuje podporu postačující k rozšíření jeho využití.

Velmi důležitým ukazatelem pro toto posouzení je vedle nákladů také účinnost různých systémů podpory.

Účinností se rozumí schopnost programu podpory dodávat ekologickou elektřinu.

Pokud jde o posouzení účinnosti, je obtížné vyhodnotit účinek novějších programů. Především, zkušenosti se zelenými osvědčeními jsou omezenější než s výkupními cenami. Množství dodané ekologické elektřiny je navíc nutno posuzovat ve vztahu ke skutečnému potenciálu[3]dané země.

V případě větrné energie Příloha 3 dokládá, že všechny země, kde účinnost přesahuje průměr EU, používají výkupní ceny. Pro větrnou energii vykazuje tento typ systému v současné době nejlepší výkonnost.

Rozbory týkající se odvětví biomasy nejsou tak průkazné jako v případě využití větru. U biomasy se náklady na výrobu výrazně liší[4]. Tyto velké rozdíly jsou způsobeny: odlišnými zdroji (lesní zbytky, rychle rostoucí mlaziny, sláma, živočišný odpad atd.), odlišnými procesy při přeměně energie (spoluspalování, zplyňování atd.) a odlišným objemem (existují výrobní zařízení dvěstěkrát větší než jiná). Je tedy potřeba mít daleko přesnější rozbory, které rozlišují jednotlivé suroviny a technologie.

Rozbor však ukazuje, že v případě bioplynu vedlo uplatnění jak výkupních cen, tak zelených osvědčení k dobrým výsledkům (čtyři země používající výkupní ceny a dvě země používající zelená osvědčení dosáhly vyšší účinnosti než činí evropský průměr). V odvětví biomasy z lesního hospodářství není možné dojít k závěru, že jeden systém je lepší než jiný. Složitost tohoto odvětví a regionální rozdíly způsobují, že větší úlohu hrají jiné faktory[5]. Motivace k většímu využití lesů obecně napomůže širšímu využití lesní biomasy ve prospěch všech uživatelů.

Je rovněž důležité porovnat zisky z pohledu investora a účinnost. Toto porovnání je provedeno pro omezený počet členských států v Příloze 4, přičemž se vycházelo z předpokladu, že ceny zůstanou ve stávající výši delší dobu. Z toho je patrné, zda je úspěch určité politiky prvotně založen na vysokých finančních pobídkách, nebo zda mají v posuzovaných zemích nejdůležitější dopad na rozšíření trhu jiná hlediska.

2.3. Hlavní závěry – výkon odvětví (viz Přílohy 3 a 4)

Větrná energie

- Systémy zelených osvědčení v současné době představují značně vyšší úroveň podpory, než je tomu u výkupních cen. Vysvětlením mohou být vyšší požadavky investorů na rizikové pojistné, správní náklady a rovněž nízká vyspělost trhu se zelenými osvědčeními. Otázkou je, jak se bude výše cen vyvíjet ve střednědobém a dlouhodobém horizontu.

- Nejúčinnější systémy pro větrnou energii jsou v současnosti systémy výkupních cen v Německu, Španělsku a Dánsku.

- Návratnost kapitálu je v případě zelených osvědčení vyšší než u výkupních cen. Tato vysoká návratnost (roční splátky), se vypočítává extrapolací z cen za osvědčení, které byly zaznamenány v poslední době.[6] Návratnost kapitálu bude odvislá od budoucího vývoje cen.

- Rozbory ukazují, že ve čtvrtině členských států je výše podpory příliš nízká na to, aby došlo k jakémukoliv rozmachu odvětví. Další čtvrtina států poskytuje dostatečnou podporu, dosažené výsledky jsou však stále průměrné. To je možné vysvětlit existencí distribučních a správních překážek.

- Pokud jde o zisk, jsou zkoumané systémy výkupních cen účinné s poměrně nízkým ziskem výrobce. Na druhé straně zelená osvědčení mají v současnosti vysoká zisková rozpětí. Je třeba zdůraznit, že systémy zelených osvědčení jsou poměrně novými nástroji. Na situaci, která byla zaznamenána, se tedy stále může vyznačovat významnými jevy přechodového charakteru.

Biomasa z lesního hospodářství

- Dánský systém s výkupními cenami a centralizovanými zařízeními pro kombinovanou výrobu elektřiny a tepla využívající spalování slámy[7] a finský hybridní systém podpory (daňové úlevy a investice) jednoznačně prokazují nejlepší výkonnost, a to jak v účinnosti, tak v hospodárnosti podpory. Za hlavní důvody tohoto rozvoje lze považovat dlouhou tradici vysoce technologicky náročného využití biomasy k energetickým účelům, stabilní podmínky plánování a kombinaci s výrobou tepla.

- Rozbor odvětví biomasy z lesního hospodářství je složitější, jelikož z obecného pohledu sice výkupní ceny vykazují lepší výsledky, avšak zdá se, že v případě zelených osvědčení brání skutečnému rozmachu odvětví biomasy investiční rizika. Účinnost systémů je značně ovlivněna jinými faktory, než je volba finančního nástroje (překážky v oblasti infrastruktury, velikost zařízení, optimální hospodaření s lesy a existence druhotných nástrojů atd.).

V téměř polovině evropských zemí podpora biomasy z lesního hospodářství nepostačuje k dalšímu využití velkého potenciálu tohoto odvětví. V mnoha regionech by bylo zapotřebí pobídek zaměřených na využívání lesa, aby se zvýšil objem přesunu dřeva z lesů EU ke všem uživatelům a aby se tak předešlo možným narušením trhu s dřevními zbytky.

Odvětví bioplynu[8]

Šest zemí má účinnost vyšší než průměr EU, čtyři z nich za použití výkupních cen (DK, DE, GR, LU) a dvě za použití zelených osvědčení (UK, IT). Podobně jako v případě odvětví biomasy z lesního hospodářství jsou tyto výsledky ovlivněny jinými faktory:

- Agroekonomickými možnostmi a výběrem velikosti zařízení. Velká zařízení mají větší účinnost. Malá zařízení mají mít větší význam pro hospodářství venkova, jsou s nimi však spojeny vyšší náklady.

- Existencí doplňkového programu podpory. Odvětví bioplynu je úzce spojeno s environmentální politikou pro oblast zpracování odpadu. Země jako Spojené království podporují bioplyn za pomoci druhotného nástroje, jímž je např. daňová úleva. Rychlejšímu rozvoji této technologie může také pomoci doplňková investiční podpora.

- Tím, že náklady na výrobu energie jsou u zemědělského bioplynu[9] vyšší, ale vyšší je rovněž přínos z hlediska životního prostředí. V případě skládkového plynu jsou náklady nižší, přínos pro životní prostředí je však omezený.

Téměř 70 % zemí EU neposkytuje podporu, která by postačovala k rozvoji této technologie.

Jiné obnovitelné zdroje energie

Odvětví malých vodních elektráren vykazuje značné rozdíly co do podpor i nákladů na výrobu. Rozvoj této technologie pro obnovitelné zdroje energie je významně ovlivněn existencí překážek.

Sluneční fotovoltaická energie se v současnosti aktivně podporuje v DE (vedoucí postavení na světě), NL, ES, LU a AT.

Podrobné rozbory využívání malých vodních elektráren a sluneční fotovoltaické energie jsou obsaženy v Příloze 3.

Elektřina se vyrábí i z dalších obnovitelných zdrojů energií, které tento dokument nezahrnuje. Jedním z příkladů je vodní energie ve velkých vodních elektrárnách, což je rozvinutý způsob využívání obnovitelných zdrojů, který obecně nepotřebuje žádnou podporu. Geotermální energie, energie vln, přílivová energie a solárně-termální přeměna energie jsou dalšími obnovitelnými zdroji energie, které v této zprávě nejsou obsaženy, jelikož jsou podporovány pouze v některých členských státech nebo se dosud nepoužívají průmyslovým způsobem.

3. Hlediska vnitřního trhu a obchodní hlediska

3.1. Úvod

Vnitřní trh s elektřinou a podpora EOZE spolu úzce souvisejí. S energiemi z obnovitelných zdrojů se objevují nová zařízení, která přispívají k bezpečnosti zásobování a rozšiřují skladbu zdrojů energie pro výrobce elektřiny. Naopak hlediska vnitřního trku, jako je volný obchod, průhlednost, právní oddělení činností, poskytování informací a propojovací vedení, mohou zavedení EOZE na vnitřním trhu s elektřinou urychlit. Podpory obnovitelným zdrojům energie se v mnoha případech týkají obecné pokyny Společenství ke státní podpoře na ochranu životního prostředí[10].Pravidla státní podpory mohou koncepci programu podpory ovlivnit.

3.2. Právní oddělení činností, průhlednost a subjekty s vůdčím postavením

Na právně rozčleněném trhu[11] jsou nezávislý provozovatel přenosové soustavy a nezávislý provozovatel distribuční soustavy povinni zaručit všem výrobcům korektní přístup do distribuční soustavy, musejí rozvíjet síťovou infrastrukturu v souladu s dlouhodobou strategií a při tom brát v úvahu včlenění obnovitelných zdrojů energie.

Některé země stále charakterizuje vůdčí postavení jednoho nebo několika energetických podniků, často vertikálně integrovaných. Tato situace se blíží situaci monopolního postavení, což by mohlo bránit rozvoji EOZE.

Skutečná nezávislost provozovatelů přenosové a distribuční soustavy je velmi důležitým faktorem pro to, aby dobře fungovaly všechny systémy podpory EOZE.

Vlády musejí zlepšit informovanost spotřebitelů o způsobech, jimiž se náklady na podporu energie z obnovitelných zdrojů přenášejí na uživatele. Podle odhadů Evropské komise představuje podpora obnovitelných zdrojů energie od4 % do 5 % sazeb za elektřinu ve Španělsku, Spojeném království a Německu a v Dánsku odpovídá dokonce 15 % sazebních nákladů. Podíl jiných než vodní EOZE v těchto zemích v současnosti činí 3,5 % v UK, 9 % v DE, 7 % v ES a 20 % v DK (viz Příloha 5).

3.3. Volatilita ve výrobě a vyrovnávání soustavy: potřeba vhodného právního předpisu kombinujícího předpis o vnitřním trhu a obnovitelných zdrojích energie

Větrná energie je – jako i jiné obnovitelné zdroje – volatilním zdrojem energie. Obzvláštní význam mají tyto otázky:

- Předpověď intenzity větru. V zemích jako Dánsko, Spojené království a Španělsko musejí výrobci EOZE uvádět prognózu své výroby, tak jako jakýkoliv jiný výrobce elektřiny. Čím je tato prognóza přesnější, tím větší hodnotu mají volatilní zdrojů EOZE.

- Doba uzavírky[12].Čím blíže je doba uzavírky k zahájení obchodní doby, tím přesnější prognózu mohou technologie volatilní EOZE podat ohledně toho, jak velkou dodávku elektřiny budou schopné uskutečnit.

- Účtování nákladů na vyrovnávání. UK, DK a ES[13] mají systémy účtování poplatků za odchylku od prognózy výroby elektřiny, ať už je jakéhokoliv původu, včetně elektřiny z větrné energie. Podrobnější rozbor nákladů na vyrovnávání se nachází v Příloze 5.

Pokud je program podpory inteligentně koncipován, napomůže to zmírnění problému volatility.

V případech, kdy se výroba elektřiny z volatilních zdrojů podílí na domácí spotřebě elektřiny z velké části, je pro výrobce EOZE důležité, aby byli schopni lépe reagovat na ceny elektřiny v rámci okamžitého stavu trhu. Včlenění velkých podílů elektřiny z volatilní EOZE do systému proto může být usnadněno systémem podpory, který zahrnuje vazbu na okamžitou cenu elektřiny, a tedy rozložení rizika. To je případ systému prémií[14], systému zelených osvědčení a některých systémů výkupních cen, např. španělského[15].

3.4. Obchod s elektřinou

Dopad různých systémů podpory na obchod je důležitým hlediskem slučitelnosti opatření na podporu OZE s vnitřním trhem. Je třeba rozlišovat mezi fyzickým obchodem s energií (elektřinou) a ekologickou hodnotou elektřiny.

Fyzický obchod s EOZE podléhá stejným omezením, jež se vztahují na konvenční elektřinu[16]. Ten je obecně vzato možný a v současnosti již probíhá. Využití EOZE by pravděpodobně zvýšilo potřebu přeshraničního obchodu s elektřinou a silnějšího přepojovacího vedení.

Ustanovení čl. 3 odst. 6 směrnice 2003/54/ES stanoví závazný systém poskytování informací, v jehož rámci musejí být zákazníci informováni o podílu každého zdroje energie na celkové skladbě zdrojů. Pokud by takové poskytování informací probíhalo v plné míře, zvýšilo by to ekologickou hodnotu obnovitelné elektrické energie. Poskytování informací o původu elektřiny by rovněž přineslo přidanou hodnotu do portfolia výrobce, v němž má OZE vyšší podíl.

3.5. Pravidla státní podpory

V rámci diskuse o hospodářské soutěži ve spojitosti s trhem s OZE a evropskými ekonomikami obecně by se měla věnovat pozornost tomu, že v důsledku podpory může být narušeno řádné fungování trhu. Jak se uvádí v odrážce 12 preambule směrnice 2001/77/ES, pravidla Smlouvy, a zejména články 87 a 88, se vztahují na veřejnou podporu. Na takovou podporu se obvykle vztahují obecné pokyny Společenství ke státní podpoře na ochranu životního prostředí a lze je ekonomicky odůvodnit řadou argumentů, poněvadž kladné účinky takových opatření na životní prostředí převažují nad účinky narušení hospodářské soutěže. Jelikož využívání obnovitelných zdrojů energie patří mezi priority politiky Společenství, jsou zmíněné obecné pokyny vůči takovým programům podpory poměrně velkorysé. Na základě toho Komise v letech 2001 až 2004 schválila na 60 programů podpory obnovitelných zdrojů energie.

3.6. Hlavní závěry

Ve střednědobém a dlouhodobém horizontu je velmi důležitá slučitelnost všech různých programů podpory obnovitelných zdrojů energie s rozvojem vnitřního trhu s elektřinou. Vybudování evropského vnitřního trhu s elektřinou by mělo být dosaženo prostřednictvím příslušných právních předpisů s ohledem na kroky, jež je nutné učinit v zájmu rozvoje EOZE. To, jak je trh koncipován, je pro rozvoj a rozmach EOZE velmi důležité. Při tvorbě programů podpory je nutné příslušným způsobem pravidla státní podpory brát v úvahu.

4. Současná existence nebo harmonizace

V důsledku značně se lišícího potenciálu a stupně rozvoje v různých členských státech, pokud jde o obnovitelné zdroje energie, se zdá, že dosáhnout harmonizace by bylo v krátkodobém horizontu velmi obtížné. Navíc krátkodobé změny systému by mohly narušit některé trhy a ztížit některým členským států splnění cílů. Je nicméně třeba provést rozbor výhod a nevýhod harmonizace různých stávajících systémů a jejich střednědobý a dlouhodobý vývoj nadále sledovat.

4.1. Případné výhody

- Ze řady studií vyplývá, že celkové náklady na dosažení cílového podílu EOZE v roce 2010 by mohly být podstatně nižší v případě harmonizace systémů zelených osvědčení nebo výkupních cen ve srovnání s pokračováním nynějších rozdílných vnitrostátních politik.. Nicméně k dosažení této účinnosti nákladů je potřeba, aby vnitřní trh s elektřinou fungoval lépe a aby se zvětšila propojovací a obchodní kapacita, přičemž by měla být odstraněna narušení v podobě podpory konvenčních zdrojů energie.

- Včlenění energie z obnovitelných zdrojů do rámce vnitřního trhu s jedním základním souborem pravidel by mohlo přinést úspory nutné pro rozmach a větší konkurenceschopnost průmyslu obnovitelné elektrické energie.

- Celoevropský program zelených osvědčení by pravděpodobně vedl k většímu, a tudíž likvidnějšímu trhu s osvědčeními, což by vyústilo ve stabilnější ceny zelených osvědčení, než jaké panují na menších (vnitrostátních) trzích. Bylo by však zapotřebí posoudit správní náklady takového systému oproti správním nákladům, jež jsou spojeny se stávající situací.

- Celoevropský program výkupních cen zohledňující dostupnost místních zdrojů by mohl snížit náklady všech technologií OZE v různých členských státech, jelikož zařízení se neomezují na určité členské státy. Takový systém výkupních cen by mohl obsahovat buď pevné sazby nebo sazby „prémií“ k základní ceně odvozené od průměrné ceny elektřiny.

4.2. Případné nevýhody

- Harmonizovaný program zelených osvědčení by mohl fungovat pouze v tom případě, že by po celé EU vedl ke korektním cenám a sankcím za osvědčení, a tudíž k nejefektivnějšímu způsobu budování zařízení EOZ v různých zemích. Významnější výkyvy cen zelených osvědčení mohou způsobit větší nejistotu investorů a zpomalit rozvoj EOZ.

- K optimalizaci sazeb a k udržení nízkých nákladů na harmonizovaný systém výkupních cen je nutná široká informovanost o technologiích a značné náklady. Pokud tedy tyto záležitosti nejsou náležitě řízeny, hrozí, že by se systém mohl prodražit a ztratit flexibilitu.

- Harmonizace provedená prostřednictvím systému zelených osvědčení bez rozlišování jednotlivých technologií by negativně ovlivnila dynamickou účinnost. Jelikož by takový program prosazoval v první řadě účinnost nákladů, rozšířily by se jen technologie, které by byly v daném okamžiku nejkonkurenceschopnější. Takový výsledek by byl sice prospěšný z krátkodobého hlediska, ale investice do jiných slibných technologií by prostřednictvím programu zelených osvědčení nemusely být dostatečně stimulovány. Takový program by tedy bylo nutné doplnit jinými politikami.

- Členské státy, jež zahájily dovoz OZE v harmonizovaném systému by možná nebyly ochotny přispívat, když se jich nebude týkat místní přínos (zaměstnanost a rozvoj venkova, rozmanitost a z ní vyplývající bezpečnost domácích dodávek a omezení místního znečištění životního prostředí), který by nastal, pokud by se energie z obnovitelných zdrojů vyráběly na jejich území.

- Na druhé straně dokonce ani vyvážející země by nemusely souhlasit s tím, že budou mít větší kapacity OZE, než potřebují ke splnění cílů, poněvadž by to mohlo mezi obyvatelstvem vyvolat protesty proti budoucím zařízením OZE (tzv. nimbyismus[17]).

5. Správní překážky

Diskusi o programech podpory nelze oddělovat od otázky správních překážek. Pro hospodárné splnění cílů v oblasti proniknutí OZE na trh je nutné vytvořit postup, díky němuž se zvýšení výroby EOZE usnadní v příhodný okamžik a jednoduše.

Tato kapitola – v souladu s článkem 6 směrnice 2001/77/ES – provede rozbor různých problémů a navrhne některá řešení, jak omezit správní zatížení (další informace viz Příloha 6) .

5.1. Zjištěné překážky

Překážky, na něž narážejí tvůrci projektů a investoři při budování nových kapacit mohou být správní, distribuční, sociální a finanční povahy. Komise nedávno zahájila veřejné konzultace s cílem zjistit, v čem jsou překážky spatřovány[18].

Zjištěné správní překážky lze rozdělit do těchto kategorií:

1. Zapojení velkého množství orgánů a nedostatečná koordinace mezi nimi

Důležitou otázkou, která by mohla bránit většímu rozšíření obnovitelných zdrojů energie, je existence několika úrovní kompetence při povolovacím řízení pro výrobní zařízení. Požadavky kladené četnými orgány, které se účastní řízení (celostátními, regionálními a obecními) vedou často ke zpožděním, nejistotě investorů, znásobení úsilí a potenciálně větším požadavkům tvůrců projektů o pobídky, jež by měly kompenzovat investiční rizika nebo počáteční kapitálovou náročnost daného projektu.

V případech, kdy je zapojeno více správních úrovní, by členské státy měly jmenovat jedno správní místo pro účely povolování, odpovědné za koordinaci několika správní úkonů, jako je v Německu orgán Bundesamt für Seeschifffahrt und Hydrographie v případě energie větru na moři. Různé orgány by rovněž měly používat standardní formuláře a požadavky. |

2. Dlouhé lhůty na vydání nezbytných povolení

Povolovací řízení může u projektů týkajících se energie větru na pevnině trvat od dvou do sedmi let[19] a v některých případech se objevily náznaky, že v důsledku toho se rozvoj tohoto trhu zcela „zmrazil“. Zkušenosti s povolovacím řízením ohledně projektů týkajících se energie větrů na moři jsou ještě méně uspokojivé, neboť doposud nebyl stanoven žádný jasný postup pro rozdělení odpovědnosti mezi jednotlivé dotčené vládní orgány.

Doporučují se jasné pokyny k povolovacímu řízení a povinná lhůta na odpověď, kterou orgány účastné řízení musejí do postupu zahrnout. Stanovení počtu schválených případů[20] je vynikajícím nástrojem pro kontrolu racionalizace povolování.

3. OZE nedostatečně zohledňovány při územním plánování

V mnoha zemích a regionech není budoucí rozvoj projektů OZE zohledněn při sestavování územních plánů. To znamená, že je třeba v zájmu uskutečnění určitého projektu EOZE pro danou oblast přijmout nové územní plány. Tento proces se může značně protáhnout. Získávání povolení spojených s územním plánováním často představuje nejdelší úsek celkového období, které je nezbytné pro vývoj určitého projektu. To platí obzvláště pro projekty v oblasti energie větru a biomasy. Orgány by měly být povzbuzovány k tomu, aby formou určení vhodných lokalit předvídaly vývoj budoucích projektů OZE (předplánování) ve svém regionu.

V případech, kdy je zapojeno více správních úrovní, by mohlo být řešením předplánování jaké se provádí v Dánsku a Německu, kde jsou obce povinny určit lokality, které jsou k dispozici tvůrcům projektů na stanovení úrovni kapacity pro výrobu elektřiny z obnovitelných zdrojů. V případě těchto předplánováných lokalit jsou požadavky na povolení omezené a vyřizují se rychleji. Ve Švédsku se tyto lokality nazývají „oblasti národního zájmu významné pro větrnou energii“. |

Proces plánování a povolování rovněž souvisí s evropskými právními předpisy pro oblast životního prostředí, jakými jsou rámcová směrnice o vodě a směrnici o stanovištích a o ptácích. Komise bude nadále pracovat na tom, – probíhá např. iniciativa Komise týkající se vazby mezi rámcovou směrnicí o vodě a směrnicí o elektrické energii z obnovitelných zdrojů energie, jako je např. vodní energie – aby se zvýšila průhlednost a srozumitelnost při používání těchto směrnic ve vztahu k obnovitelným zdrojům energie.

5.2. Doporučení ohledně správních překážek

Jelikož se situace v oblasti povolovacího řízení v jednotlivých členských státech znační liší, lze doporučení k jejímu zlepšení formulovat pouze v obecné rovině. Směrnice o obnovitelných zdrojích energie (2001/77/ES) vyzývá ke zkrácení celého povolovacího řízení. Toho lze dosáhnout pouze plným odhodláním a zapojením ústředních vlád spolu s regionálními a obecními orgány – avšak s naprosto jasně danými pravomocemi pro každou úroveň. Komise doporučuje tyto kroky:

- Mělo by být zřízeno vždy jedno správní místo pro účely povolování, které převezme odpovědnost za vyřizování žádostí o povolení a poskytování pomoci žadatelům.

- Členské státy by měly sestavit jasné pokyny k povolovacímu řízení s jasně rozdělenou odpovědností. Jak uvádí judikatura Soudní dvora, povolovací řízení musí být založeno na objektivních, nediskriminačních kritériích, jež jsou příslušným podnikům známa předem, způsobem, který vymezuje vlastní uvážení vnitrostátních orgánů tak, aby se neužívalo svévolně[21]

- Členské státy by měly zavést předplánovací mechanismy , v jejichž rámci mají regiony a obce povinnost určit lokality významné z hlediska různých energií z obnovitelných zdrojů.

- Pro menší projekty by mělo být vytvořeno jednodušší řízení .

- Poradenství ohledně vztahu k evropským právním předpisům o životním prostředí.

6. Otázky přístupu do distribuční soustavy

Přístup do distribuční soustavy za rozumnou a průhlednou cenu je hlavním cílem článku 7 směrnice 2001/77/ES a pro rozvoj výroby obnovitelné elektrické energie je nesmírně důležitý. Vyžaduje, aby členské státy uskutečnily opatření s cílem usnadnit obnovitelné elektrické energii přístup do distribuční soustavy.

Infrastruktura distribuční soustavy byla převážně vybudována v době, kdy bylo odvětví elektroenergetiky ve veřejném vlastnictví a utvářelo se tak, aby bylo možné umísťovat velké elektrárny blízko dolů a řek nebo blízko hlavních spotřebitelských center. Výroba obnovitelné elektrické energie běžně neprobíhá na stejných místech jako výroba konvenční elektřiny a obecně vzato má jiné měřítko. Třebaže některá výrobní zařízení pro biomasu mají kapacitu okolo 200 MW a větrné farmy rostou do podobného rozsahu, mají výrobní zařízení pro obnovitelnou elektrickou energii obvykle menší měřítko. Výroba obnovitelné elektrické energie je často napojena na distribuční soustavu a je podmíněna rozšířeními a posíleními distribuční soustavy a rovněž investicemi do připojení k této soustavě. Členské státy, až na několik výjimek, zavedly právní předpisy zajišťující, že provozovatelé distribuční soustavy zaručují přenos a distribuci obnovitelné elektrické energie. V mnoha případech však přednostní přístup na úrovni přenosu není stanoven.

Průhledná pravidla úhrady a sdílení nutných investičních nákladů na distribuční soustavu jsou nezbytná, protože mnoho distribučních překážek je způsobeno jejich neexistencí. V pravidlech, která již byla zavedena, a ve stupni jejich průhlednosti jsou mezi členskými státy značné rozdíly. Mnoho je ještě třeba učinit v otázce průhlednosti sdílení nákladů.

Osvědčené postupy je možno nalézt v řadě zemí jako Dánsko, Finsko, Německo a Nizozemsko. V těchto zemích se již postupuje podle průhledných pravidel úhrady a sdílení různých investičních nákladů na distribuční soustavu. Tyto země si vybraly přístup „přijatelných“ nákladů (shallow cost approach), v jehož rámci nesou náklady na připojení k distribuční soustavě tvůrci projektu, kteří připojení požadují, nebo se tyto náklady sdílejí s provozovateli distribuční soustavy, kdežto náklady spojené s nutnými rozšířeními a posíleními soustavy na přenosové i distribuční úrovni hradí provozovatelé distribuční soustavy a přenášejí se dále prostřednictvím systému distribučních sazeb. V Dánsku nese některé náklady na připojení v souvislosti s větrnou energií rovněž provozovatel distribuční soustavy a ekonomická zátěž výrobců elektřiny z větrné energie, pokud jde o náklady na investice do distribuční soustavy, se tím snižuje. V Nizozemsku se sice přednostní přístup neposkytuje, ale všechny náklady na připojení obecně hradí provozovatelé distribuční soustavy.

EOZE se může potýkat s nedostatečnou kapacitou distribuční soustavy. Tato překážka se ještě umocňuje v důsledku neexistence jasně dodržovaných pravidel úhrady a sdílení různých investičních nákladů, jakož i v důsledku vertikální integrace a dominantního postavení veřejných služeb.

K zajištění toho, aby EOZE představovalo významný podíl na skladbě zdrojů elektrické energie, je potřeba zlepšit plánování a celkové řízení soustav. Program transevropské energetické sítě, jakož i rámcové programy výzkumu a vývoje technologií Evropské unie, již začaly s podporou studií o úpravách a optimalizaci distribuční soustavy za účelem včlenění projektů EOZE.

Komise zaprvé doporučuje, aby zásady úhrady a sdílení nákladů byly naprosto průhledné a nediskriminační. Zadruhé by se měl zajistit nezbytný rozvoj infrastruktury distribuční soustavy, aby vyhovovala dalšímu vývoji v oblasti výroby obnovitelné elektrické energie. Zatřetí by náklady spojené s rozvojem infrastruktury distribuční soustavy měli hradit provozovatelé distribuční soustavy. Začtvrté by tvorba cen elektřiny po celé elektrizační síti měla být korektní a průhledná a měla by zohledňovat přínos včleněných výrobních zařízení.

7. Záruky původu

Členské státy musejí mít funkční systém zaručující původ elektřiny vyrobené z obnovitelných zdrojů energie v zájmu usnadnění obchodu a větší průhlednosti ve vztahu ke spotřebiteli[22]. Jsou povinny zajistit, aby za tímto účelem byla na požádání vydávána záruka původu. Jak je patrné z Přílohy 7, způsob uplatňování záruk původu se v současné době v jednotlivých členských státech liší.

Po směrnici 2001/77/ES byla přijata nová směrnice o vnitřním trhu s elektřinou[23]. V souladu s čl. 3 odst. 6 směrnice 2003/54/ES jsou členské státy povinny provádět program poskytování informací o skladbě zdrojů energie. Komise považuje toto ustanovení za důležité opatření pro splnění cíle průhlednosti ve vztahu ke spotřebiteli, jelikož se týká celého odvětví elektroenergetiky a nikoliv pouze elektřiny z obnovitelných zdrojů energie. Záruku původu by bylo možné používat jako základ pro tyto informace.

Obchod s ekologickou elektřinou probíhá, ale prozatím nedochází k přenosům ekologické elektřiny vyrobené v jedné zemi do jiné země s cílem plnit tamější cíle. Aby nedošlo k dvojímu započítání, není nezbytně nutné mít jednotnou záruku původu. Pokud však má být systém odolný proti zneužití, musí mít dohodnuty podmínky odkupu „použitých“ zelených osvědčení. Takový systém existuje v několika členských státech a je možné jej dále koordinovat nebo, bude-li potřeba, dokonce harmonizovat pro případ velkých objemů přeshraničního obchodu..

8. Závěry

Příhodná doba pro koordinaci

V rámci získávání důležitých zkušeností s programy obnovitelných zdrojů energie v EU by se mělo na konkurující si vnitrostátní programy nahlížet jako na prospěšnou věc alespoň v rámci přechodného období. Konkurence mezi programy by měla vést k větší rozmanitosti řešení a rovněž znamenat přínos: např. pro systém zelených osvědčení je existence programu výkupních cen prospěšná, jelikož náklady méně účinných technologií díky procesu osvojování technologií klesají, což zase snižuje náklady přenášené na spotřebitele. Navíc je příliš brzo porovnávat výhody a nevýhody dobře zavedených mechanismů podpory se systémy, jež se používají poměrně krátce. Z těchto důvodů a na základě rozborů v tomto sdělení Komise nepovažuje za vhodné v tomto stadiu předkládat harmonizovaný evropský systém.

Podle názoru Komise je vhodný koordinovaný přístup k systémům podpory obnovitelným zdrojům energie, založený na dvou pilířích: spolupráce mezi zeměmi a optimalizace dopadu vnitrostátních programů.

8.1. Spolupráce

Pro rozvoj různých systémů podpory v Evropě by mohlo být užitečné zintenzívnit koordinaci mezi zeměmi formou „ spolupráce “. Jako příklad pro ostatní může sloužit rostoucí spolupráce mezi systémy výkupních cen v Německu, Španělsku a Francii nebo na trhu iberského poloostrova a nově plánovaný společný švédsko-norský systém zelených osvědčení. Systémy členských států, jež jsou dostatečně podobné, by mohly později být předmětem nižšího stupně harmonizace.

8.2. Optimalizace

Komise navrhuje postup optimalizace vnitrostátních systémů a připomíná, že nestabilita nebo neúčinnost systémů se obvykle projevuje vyššími náklady pro spotřebitele. Optimalizace se týká hospodářských mechanismů a účinnosti nákladů, ale rovněž vyzývá k odstranění správních a distribučních překážek.

Členské státy optimalizují a vyladí programy podpory:

- zvýšením stability právních předpisů a snížením investičního rizika . Jedním z hlavních problémů vnitrostátních programů podpory je případný nárazový charakter činnosti systému. Jakákoliv nestabilita v systému vytváří vyšší investiční rizika, což se obvykle projeví ve formě vyšších nákladů pro spotřebitele. Účastníci trhu tedy musejí daný systém dlouhodobě vnímat jako stabilní a spolehlivý, aby se pociťovaná rizika snížila. Snížení investičního rizika a zvýšení likvidity představují důležitou otázku, zejména pokud jde o trh se zelenými osvědčeními. Koncepce mechanismu podpory musí zbytečné tržní riziko snížit. Vyšší likvidita by mohla napomoci uzavírání dlouhodobých smluv a udávat jasnější tržní cenu.

- omezením správních překážek, včetně zefektivnění správních postupů. Správní požadavky, jejichž splnění je nutné pro přístup do programů podpory, by se měly omezit tak, aby se zátěž spotřebitelů snížila na minimum. Členským státům se kromě toho, že by měly zcela provést směrnici o EOZE, konkrétně navrhují jasné pokyny, jedno správní místo pro účely povolování, zavedení předplánovacích mechanismů a jednodušší řízení.

- řešením otázek spojených s distribuční soustavou a průhledností podmínek připojení. Posílení přenosu je nutné plánovat a vyvíjet předem spolu s náležitým financováním. Komise zaprvé doporučuje, aby zásady úhrady a sdílení nákladů byly naprosto průhledné a nediskriminační. Zadruhé by se měl zajistit nezbytný rozvoj infrastruktury distribuční soustavy, aby vyhovovala dalšímu vývoji v oblasti výroby obnovitelné elektrické energie. Zatřetí by náklady spojené s rozvojem infrastruktury distribuční soustavy obvykle měli hradit provozovatelé distribuční soustavy. Začtvrté by tvorba cen elektřiny po celé elektrizační síti měla být korektní a průhledná a měla by zohledňovat přínos včleněných výrobních zařízení.

- podporou rozmanitosti technologií . Některé programy podpory mají tendenci podporovat pouze ty technologie obnovitelných zdrojů, které jsou nejvíce konkurenceschopné z hlediska nákladů. Například využití energie větru na moři by se běžně nerozvíjelo, pokud by spadalo do téhož finančního rámce jako využití energie větru na pevnině. Takové programy by tudíž mohly být doplněny jinými nástroji podpory, aby byl rozvoj technologií rozmanitější. Dobrá celková politika podpory obnovitelné elektrické energie by se pokud možno měla vztahovat na různé technologie obnovitelných zdrojů.

- tím, že by členské státy lépe využívaly možností osvobození od daně a snížení daně , jež se nabízejí obnovitelným zdrojům energie podle směrnice o zdanění energetických produktů[24].

- zajištěním slučitelnosti s vnitřním trhem s elektřinou. Členské státy EU v současné době liberalizují svůj trh s elektřinou. Na základě tohoto kritéria je možno posoudit, jak snadno lze program podpory včlenit do liberalizovaného trhu s elektřinou, a posoudit jeho účinnost v součinnosti se stávajícími a novými nástroji politiky.

- podporou zaměstnanosti a místního a regionálního přínosu. Podstatná část veřejného přínosu, jež sledují politiky podporující obnovitelné zdroje energie, souvisí s politikou zaměstnanosti a sociální politikou, s rozvojem venkova, přičemž další cíle vnitrostátní politiky je třeba dodržovat a náležitě zohledňovat.

- spojením s činnostmi týkajícími se energetické účinnosti a řízení poptávky . Pokroky ve výrobě elektřiny z obnovitelných zdrojů energie vyrovnává nadměrný růst spotřeby, jehož je nutné se vyvarovat. Pouze spojení opatření na podporu EOZE s opatřeními, jejichž je účelem je účinnost při koncové spotřebě elektřiny, posune Evropu blíže ke splnění cílů její energetické politiky.

8.3. Další kroky

V krátkodobém horizontu se vzhledem k splnění cílů do roku 2010 nedoporučují významné regulativní změny na úrovni Společenství. Komise však bude vzhledem k úsilí o dotvoření vnitřního trhu s elektřinou a k potenciálu dosáhnout vyšší účinnosti nákladů nadále analyzovat možnosti a dopady intenzivnější optimalizace, koordinace a případné harmonizace a podmínky větší liberalizace a kapacity přenosu, přičemž využije dalších zkušeností získaných s různými programy podpory v členských státech.

Komise bude pečlivě sledovat stav politiky EU pro energii z obnovitelných zdrojů a nejpozději do prosince 2007 vypracuje zprávu o stavu systémů členských států podporujících obnovitelnou elektrickou energii v souvislosti s probíhajícím posuzováním cílů pro rok 2020 a rámcem politiky pro energii z obnovitelných zdrojů po roce 2010. Na základě výsledků tohoto hodnocení může Komise navrhnout jiný přístup a rámec programů pro podporu elektřině vyráběné z obnovitelných zdrojů energie v Evropské unii, přičemž zohlední potřebu náležitého přechodného období a předpisů. Zejména bude proveden rozbor výhod a nevýhod další harmonizace.

Evropský parlament před nedávnem přijal usnesení o energiích z obnovitelných zdrojů[25] které objasnilo kritéria pro případný budoucí harmonizovaný evropský systém pobídek.

Podle článku 4 směrnice 2001/77/ES bude Komise nadále posuzovat úspěch systémů podpory, včetně účinnosti nákladů. Tato zpráva bude případně doprovázena návrhem na rámec Společenství s ohledem na programy podpory pro elektřinu vyrobenou z obnovitelných zdrojů energie. Návrh na rámec by měl:

a) přispět k dosažení státních směrných cílů;

b) být slučitelný se zásadami vnitřního trhu s elektřinou;

c) zohlednit povahu různých obnovitelných zdrojů energie, společně s různými technologiemi a zeměpisnými rozdíly;

d) podporovat využívání obnovitelných zdrojů energie účinným způsobem, být jednoduchý a současně co nejúčinnější, zejména pokud jde o náklady;

e) zahrnovat dostatečná přechodná období pro vnitrostátní programy podpory v délce nejméně sedmi let a zachovat si důvěru investorů.

Annex 1 – Current share of electricity from renewable energy sources

Renewable energies promise to bring about strategic improvements in the security of supply, reducing the long-term price volatility to which the EU is subject as a price-taker for fossil fuels, and could offer an enhanced competitive edge for the EU’s renewable technology industry. Renewable energies reduce air pollution and greenhouse gas emissions. They could also help improve economic and social prospects in the rural and isolated regions of industrialised countries and provide a better means of meeting basic energy needs in developing countries. The cumulative effect of all these benefits makes a robust case for supporting renewables. The EU aims at having renewable sources provide for 21% of the electricity consumed in its 25 member states by 2010. Romania and Bulgaria have set up a target by 2010, maintaining the objective for the enlarged Union at 21%[26]. This target is formulated in the EU Renewables Directive 2001/77/EC, which sets individual national targets to this end. The electricity produced by renewable energy sources (RES-E) in the EU-25 countries accounted for 394 TWh in 2003, corresponding to a share of 14% in electricity generation (see Figure 1). The recent very dry years and the considerable growth of electricity consumption affect the percentage of RES-E in consumption as a whole. One percentage point of the objective on renewable electricity has been missed in the last three years due to the important draughts occurring in Europe. Electricity consumption is growing at 2% per year.

[pic]

Figure 1: EU25 electricity generation by fuel in 2003.

To avoid the interference due to the variability of rain conditions in recent years, Figure 2 shows all renewable energies apart from hydropower. In recent years, the growth in renewable electricity has been faster with the non-hydro sources. Figure 2 shows the impressive evolution of wind (three countries were mainly responsible for the growth of this sector up to 2003) and the other sectors such as biomass, geothermal and photovoltaic solar energy.

[pic]

Figure 2: Historical development of electricity generation from ‘new’ RES-E in the European Union (EU-25) from 1990 to 2003.

Hydropower remains the dominant source, but new renewable sources such as biomass or wind are starting to play a role. Especially in the EU-15 countries, wind energy is the most important of the new renewable sources in recent portfolios with a yearly growth of 35% in the last ten years while biomass is prominently represented in some of the new Member States.

[pic]

Figure 3: RES-E as a share of the total achieved potential in 2004 for the EU-15.

[pic]

Figure 4: Breakdown of RES-E in 2004 for the EU-10.

Annex 2 – Inventory of current support systems

Table 1: Overview of the main policies for renewable electricity in EU-15

Country | Main electricity support schemes | Comments |

Austria | Feed-in tariffs (now terminated) combined with regional investment incentives. | Feed-in tariffs have been guaranteed for 13 years. The instrument was only effective for new installations with permission until December 2004. The active period of the system has not been extended nor has the instrument been replaced by an alternative one. |

Belgium | Quota obligation system / TGC[27] combined with minimum prices for electricity from RES. | The Federal government has set minimum prices for electricity from RES. Flanders and Wallonia have introduced a quota obligation system (based on TGCs) with the obligation on electricity suppliers. In Brussels no support scheme has been implemented yet. Wind offshore is supported at federal level. |

Denmark | Premium feed-in tariffs (environmental adder) and tender schemes for wind offshore. | Settlement prices are valid for 10 years. The tariff level is generally rather low compared to the previously high feed-in tariffs. |

Finland | Energy tax exemption combined with investment incentives. | Tax refund and investment incentives of up to 40% for wind, and up to 30% for electricity generation from other RES. |

France | Feed-in tariffs. | For power plants < 12 MW feed-in tariffs are guaranteed for 15 years or 20 years (hydro and PV). For power plants > 12 MW a tendering scheme is in place. |

Germany | Feed-in tariffs. | Feed-in tariffs are guaranteed for 20 years (Renewable Energy Act). Furthermore soft loans and tax incentives are available. |

Greece | Feed-in tariffs combined with investment incentives. | Feed-in tariffs are guaranteed for 10 years. Investment incentives up to 40%. |

Ireland | Tendering scheme. It has been announced that the tendering scheme will be replaced by a feed-in tariff scheme. | Tendering schemes with technology bands and price caps. Also tax incentives for investment in electricity from RES. |

Italy | Quota obligation system / TGC. Anew feed-in tariff system for photovoltaic valid since 5th August 2005. | Obligation (based on TGCs) on electricity suppliers. Certificates are only issued for new RES-E capacity during the first eight years of operation. |

Luxembourg | Feed-in tariffs. | Feed-in tariffs guaranteed for 10 years (for PV for 20 years). Investment incentives also available. |

Netherlands | Feed-in tariffs. | Feed-in tariffs guaranteed for 10 years. Fiscal incentives for investment in RES are available. The energy tax exemption on electricity from RES ended on 1 January 2005. |

Portugal | Feed-in tariffs combined with investment incentives. | Investment incentives up to 40%. |

Spain | Feed-in tariffs. | Electricity producers can choose between a fixed feed-in tariff or a premium on top of the conventional electricity price, both are available over the entire lifetime of a RES power plant. Soft loans, tax incentives and regional investment incentives are available. |

Sweden | Quota obligation system / TGC. | Obligation (based on TGCs) on electricity consumers. For wind energy, investment incentives and a small environmental bonus are available. |

UK | Quota obligation system / TGC. | Obligation (based on TGCs) on electricity suppliers. Electricity companies which do not comply with the obligation have to pay a buy-out penalty. A tax exemption for electricity generated from RES is available (Levy Exemption Certificates which give exemption from the Climate Change Levy). |

Table 2: Overview of the main policies for renewable electricity in EU-10

Country | Main electricity support schemes | Comments |

Cyprus | Grant scheme for the promotion of RES (since February 2004) financed through an electricity consumption tax of 0.22 E/kWh (since Aug. 2003). | Promotion scheme is fixed only for a 3-year period. |

Czech Republic | Feed-in tariffs (since 2002), supported by investment grants Revision and improvement of the tariffs in February 2005. | Relatively high feed-in tariffs with 15-year guaranteed support. Producer can choose between a fixed feed-in tariff or a premium tariff (green bonus). For biomass cogeneration, only the green bonus applies.. |

Estonia | Feed-in tariff system with purchase obligation. | Feed-in tariffs paid for up to 7 years for biomass and hydro and up to 12 years for wind and other technologies. All support schemes are scheduled to end in 2015. Together with relatively low feed-in tariffs this makes renewable investments very difficult. |

Hungary | Feed-in tariff (since January 2003) combined with purchase obligation and tenders for grants. | Medium tariffs (6 to 6.8 ct/kWh) but no differentiation among technologies. Actions to support RES are not coordinated, and political support varies. All this results in high investment risks and low penetration. |

Latvia | Quota obligation system (since 2002) combined with feed-in tariffs. | Frequent policy changes and the short duration of guaranteed feed-in tariffs result in high investment uncertainty. The high feed-in tariff scheme for wind and small hydropower plants (less than 2 MW) was phased out in January 2003. |

Lithuania | Relatively high feed-in tariffs combined with a purchase obligation. In addition good conditions for grid connections and investment programmes. | Closure of the Ignalina nuclear plant will strongly affect electricity prices and thus the competitive position of renewables as well as renewable support. Investment programmes limited to companies registered in Lithuania. |

Malta | Low VAT rate for solar. | Very little attention to RES-E so far. |

Poland | Green power purchase obligation with targets specified until 2010. In addition renewables are exempted from the (small) excise tax. | No penalties defined and lack of target enforcement. |

Slovak Republic | Programme supporting RES and energy efficiency, including feed-in tariffs and tax incentives. | Very little support for renewables. The main support programme runs from 2000, but there is no certainty as to the time frame or tariffs. The low support, lack of funding and lack of longer-term certainty make investors very reluctant. |

Slovenia | Feed-in system combined with long-term guaranteed contracts, CO2 taxation and public funds for environmental investments. | None. |

Bulgaria | Combination of feed-in tariffs, tax incentives and purchase obligation. | Relatively low levels of incentive make penetration of renewables especially difficult as the current commodity prices for electricity are still relatively low. A green certificate system to support renewable electricity developments has been proposed. Bulgaria recently agreed upon an indicative target for renewable electricity, which is expected to provide a good incentive for further promotion of renewable support schemes. |

Romania | Subsidy fund (since 2000), feed-in tariffs. | Normal feed-in tariff modest, but high tariff for autonomous small wind systems (up to 110-130 €/MWh). Romania recently agreed upon an indicative target for renewable electricity, which is expected to provide a good incentive for further promotion of renewable support schemes. |

Annex 3 – C osts of current support systems and effectiveness

The generation cost for renewable energies shows a wide variation (see Figure 1). Any assessment of support schemes should therefore be carried out for each sector.

[pic]

Figure 1: Cost of electricity generation –Long-run marginal costs (LRMC). Sources: FORRES report.

The current level of support for RES-E differs significantly among the different EU Member States. This is due to the different country-specific cost-resource conditions and the considerable differences in the support instruments applied in these countries. In order to compare the prices paid for the different RES-E generation options with the costs in each Member State, both quantities are analysed and shown simultaneously for wind onshore, agricultural biogas, biomass forestry, small-scale hydropower and solar photovoltaic.

Before comparing costs and support levels among the countries, we have to make sure we are dealing with comparable quantities. In particular, the support level in each country needs to be normalised according to the duration of support in each country, e.g. the duration of green certificates in Italy is only eight years compared to 20 years for guaranteed feed-in tariffs in Germany. The support level under each instrument has therefore been normalised to a common duration of 15 years. The conversion between the country-specific duration and the harmonised support duration of 15 years is performed assuming a 6.6% interest rate.

Only minimum to average generation costs are shown because the readability of the graphs would suffer if the upper cost range for the different RES-E were shown as well.

Effectiveness[28] can be defined in simple terms as the outcome in renewable electricity compared to what’s remains of the 2020 potential. This means that a country with an 8% yearly average effectiveness indicator over a six-year period has been delivering 8% of the 2020 potential every year over that period – as is the case for Germany in Figure 5 (wind). Over the complete six-year period, therefore, 48% of Germany’s 2020 potential has been deployed.

In more complex terms, effectiveness is defined as the ratio of the change in the electricity generation potential over a given period of time to the additional realisable mid-term potential by 2020 for a specific technology, where the exact definition of effectiveness reads as follows:

[pic]

This definition of effectiveness is a measure of the available potentials of a specific country for individual technologies. This appears to be the correct approach since Member State targets as determined in the RES-E directive are based mainly on the realisable generation potential of each country.

The yearly effectiveness of a Member State policy is the ratio of the change of the electricity generation potential in that year compared to the remaining additional realisable mid-term potential until 2020 for a specific technology.

Figure 2 below shows the concept of the yearly effectiveness indicator:

[pic]

Figure 2: 2003 effectiveness indicator – example biogas in UK

The indicators included in this Communication are calculated in an average period of six or seven years[29]. In figure 2, we show the annual effectiveness indicator for the particular example of biogas in UK for the years 1998 until 2003 as well as the average during the period. The interpretation of this indicator can be pursued as follows: if a country has an average effectiveness indicator of 3% - as indicated by the dot line in figure 3 - it means that it has already mobilised a 17% of its additional potential until 2020[30] in a linear manner.

[pic]

Figure 3: Average effectiveness indicator for the period 1998-2003 –Example biogas in UK

In the following section, effectiveness indicators are shown for the sectors wind onshore and solar photovoltaic for the period 1998-2004, and solid biomass, biogas and small hydro for the period 1998-2003. It must be clarified that in the subsequent section for the period 1997-2003, over which the effectiveness indicator is analysed, a mixed policy is considered in Belgium, France, Italy, the Netherlands, Sweden and the UK.

Wind energy

Figure 4 and figure 6 show the generation cost of wind energy and the level of the supported prices in each country. Support schemes for wind vary considerably throughout Europe with values ranging from €30/MWh in Slovakia to €110 per MWh in the UK. These differences – as seen in Figures 4 and 6 – are not justified by the differences in generation costs. Generation costs are shown in a range based – in the case of wind – on the different bands of wind potential.

[pic]

Figure 4: Price ranges (average to maximum support) for direct support of wind onshore in EU-15 Member States (average tariffs are indicative) compared to the long-term marginal generation costs (minimum to average costs). Support schemes are normalised to 15 years.

How effective are these support schemes? The definition of effectiveness has been taken as the electricity delivered in GWh compared to the potential of the country for each technology.

[pic]

Figure 5: Effectiveness indicator for wind onshore electricity in the period 1998-2004. The relevant policy schemes during this period are shown in different colour codes.

The three countries that are most effective in delivering wind energy are Denmark, Germany and Spain as can be seen in Figure 5.

Germany applies a stepped tariff with different values depending on wind resources. France uses the same system. This stepped support scheme – although controversial as it does not use only the best potentials – is justified at national level in order to extend potential resources in the country and avoid concentration in one region and hence NIMBY effect. The values used in Figure 4 consider the maximum tariff for Germany[31].

It is commonly stated that the high level of feed-in tariffs is the main driver for investment in wind energy especially in Spain and Germany. As can be seen, the level of support is rather well adjusted to generation cost. A long-term stable policy environment seems to be the key to success in developing RES markets, especially in the first stage.

The three quota systems in Belgium, Italy and the UK, currently have a higher support level than the feed-in tariff systems. The reason for this higher support level, as reflected in currently observed green certificate prices, can be found in the higher risk premium requested by investors, the administrative costs and the still immature green certificate market. The question is how the price level will develop in the medium and long term.

Figure 4 shows the three countries with the lowest support: FI, DK and IE. The situations in these countries are very different. DK has a very mature market with the highest rate per capita of wind installations in the world and current support is concentrated in re-powering[32], while IE has the best wind potential in Europe but only 200 MW installed capacity, and Finland has chosen a policy of biomass promotion and provides too little support to initiate stable growth in wind.

For the EU-10, the comparison of costs and prices for wind onshore as shown in Figure 6 leads to the conclusion that the supported price level is clearly insufficient in Slovakia, Latvia, Estonia and Slovenia, as the level is below marginal generation costs.

The level seems to be sufficient in at least Cyprus and Czech Republic. For countries like Hungary and Lithuania, support is just enough to stimulate investment[33].

[pic]

Figure 6: Price ranges (average to maximum support) for supported wind onshore in EU-10 Member States (average tariffs are indicative) compared to the long term marginal generation costs (minimum to average costs).

[pic]

Figure 7: Effectiveness indicator for wind onshore electricity in the period 1998-2004. The relevant policy schemes during this period are shown in different colour codes.

Biogas[34]

Comparing apples and pears sometimes seems easier than analysing the biomass sector – as the latter is like comparing cows and trees. Biomass is a very complex sector as it covers wastes, products and residues from very different sources: agriculture, forests, cities, animals, etc. Analysis of the support schemes becomes even more complex when 25 countries are considered.

This report is intended to give an overview of two main biomass sectors in Europe: biogas and forest residues.

The different support levels are shown for agricultural biogas electricity generation in Figure 8 for EU-15 and Figure 10 for EU-10. The effectiveness indicators are depicted in Figures 9 and 11.

Among the EU-15 level, the level of promotion in France and Sweden appears to be insufficient when compared to long-run marginal generation costs. Finland clearly does not specifically promote this technology. For Greece, Ireland, and Portugal, the support level is at the lower end of the cost range. In Austria, the tariffs[35] are relatively high with policy aiming to support small-scale agricultural applications (average range of 70-100 kW) as compared to large centralised plants. Germany also promotes small-scale installations with a high effectiveness (Figure 9). UK has a rather high support (TGC + CCL exemption)[36], resulting in a high effectiveness. Denmark has a medium support with a fairly high effectiveness. The Danish support scheme prioritises large central power plants. The Swedish and Finnish tax rebates have been unable to trigger relevant investment in biogas plants. Similarly, the Irish tender rounds seem to have ignored biogas as an option for increasing RES-E generation capacity. It should be noted here that the high growth in Italy and the UK has been based mainly on the expansion of landfill gas capacity, whereas in Austria, Denmark, and Germany agricultural biogas has had a significant share in the observed growth.

[pic]

Figure 8: Price ranges (average to maximum support) for direct support of agricultural biogas in EU-15 member states (average tariffs are indicative) compared to the long-term marginal generation costs (minimum to average costs).

[pic]

Figure 9: Effectiveness indicator for biogas electricity in the period 1998-2003. The relevant policy schemes during this period are shown in different colour codes.

The effectiveness of the biogas support level is influenced by the following factors, rather than the choice of support scheme:

- The choice of small or large plants: large plants yield a higher effectiveness. Small plants are supposed to be more important for the rural economy, but the cost is higher.

- The existence of a complementary support scheme. The biogas sector is intimately linked to environmental policy for waste treatment. Countries like the UK support biogas with a secondary instrument such as tax relief (CCL exemption)[37]. A complementary investment aid is a good catalyst for this technology.

- If a country supports agricultural biogas, generation costs are higher but so are environmental benefits. For supporting landfill gas, the cost is ‘cheaper’ but the environmental benefit is reduced.

- The existence of district heating networks has proved to be an important aspect in the successful development of the biogas sector, e.g. Denmark.

The EU-15 figures lead to the conclusion that, when the feed-in tariffs are set correctly, the support scheme is able to start market development. The green certificate systems seem to need a secondary instrument (based on environmental benefits) for a real market effect.

The picture for the new Member States looks rather different from the EU-15. For most EU-10 countries, the supported price is low compared to the long-run marginal generation costs. Except in the Czech Republic and Slovenia, financial support is insufficient to trigger significant investment into biogas technology. Effectiveness is nearly zero due to the lack of sufficient support.

[pic]

Figure 10: Price ranges (average to maximum support) for supported agricultural biogas in EU-10 member states (average tariffs are indicative) compared to the long-term marginal generation costs (minimum to average costs).

[pic]

Figure 11: Effectiveness indicator for biogas electricity in the period 1998-2003. The relevant policy schemes during this period are shown in different colour codes.

Biomass/forestry residues

Before any analysis is carried out, the complexity of this sector should be recalled as it includes small combined heat and power systems, the big pulp and paper industry, the co-firing of wood residues, etc.

Figures 12 and 13 show the differences between support schemes around EU-15 and also the variation in generation costs[38]. The level of Member States support in the EU-10 is generally relatively lower than in the EU-15.

[pic]

Figure 12: Price ranges (average to maximum support) for supported biomass electricity production from forestry residues in EU-15 member states (average tariffs are indicative) compared to the long-term marginal generation costs (minimum to average costs).

[pic]

Figure 13: Price ranges (average to maximum support) for supported biomass electricity production from forestry residues in EU-10 Member States (average tariffs are indicative) compared to the long-term marginal generation costs (minimum to average costs).

* = countries with co-firing.

Figures 14 and 15 show the effectiveness of RES support for electricity produced from solid biomass . The first conclusion is that at EU-15 level, only a small part of the available potential was exploited on an annual basis during the period 1998-2003. The effectiveness indicator for solid biomass electricity is significantly lower compared with wind exploitation[39]. This confirms the conclusion of the Communication of May 2004[40] that the development of biomass electricity is lagging behind expectations at EU level.

[pic]

Figure 14: Effectiveness indicator for biomass electricity in the period 1998-2003. The relevant policy schemes during this period are shown in different colour codes.

[pic]

Figure 15: Effectiveness indicator for biomass electricity in the period 1998-2003. The relevant policy schemes during this period are shown in different colour codes.

It must be clarified that, for Denmark, Figure 14 covers not only forest residues but also straw, which represents half of their solid biomass market. The figure for the Netherlands also includes the co-firing of palm oil, which in 2003 represented 3% of the total solid biomass market.

Denmark saw strong growth in biomass until 2001 with large centralised CHP plants, initiated by the relatively high feed-in tariffs and a stable policy framework.

In the Netherlands, a partial tax exemption was introduced in July 2003 for a feed-in tariff system. Additional support was given by investment grants. Co-firing is the main technology in NL. It is highly likely that the Netherlands will already reach their 9% target for 2010 by 2006.

In Finland, the tax refund for forestry chips has been the main driver of market growth in recent years. An additional 25% investment incentive is available for CHP plants based on wood fuels. The key element in the success of this mix of tax relief and investment incentives is the important traditional wood and paper industry.

In 2002, Sweden switched from investment grants to a TGC system and tax refunds.

Austria and Germany have chosen a policy of medium- and small-scale biomass installations, which has higher costs but is driven not only by energy policy but also by environment and rural development considerations.

The new German support system shows a larger gap between support and generation costs. This new level was adopted in August 2004. Effectiveness in the biomass forestry sector needs still to be demonstrated in this country.

The main barriers to the development of this RES-E source are both economic and infrastructural. Denmark, Finland and NL show the best effectiveness and a smaller gap between support and generation costs. Denmark and the Netherlands have implemented feed-in tariffs and Finland has tax relief as the main support scheme. The common characteristic in these three countries is that centralised power stations using solid biomass attract the largest share of RES-E investment.

Nevertheless, biomass features a large band of options, uses and costs. The promotion of large biomass installations should not ignore promising technology options with a significant potential for technology learning.

To conclude on this sector:

- In UK, BE, IT and to some extent SE, the level of support is just enough. Nevertheless, it looks like that the biomass sector is not yet able to cope with the risk of green certificate schemes.

- Denmark, Finland and NL show the best effectiveness and the smallest gap between support and generation costs. Denmark and the Netherlands have implemented feed-in tariffs and Finland has tax relief and 25% investment support. Centralised power stations using solid biomass attract the largest share of RES-E investment.

- In France, Greece, Ireland, Luxembourg, Portugal and Spain, the feed-in tariff support is not enough to bring about a real take-off in the biomass sector.

- Secondary instruments especially small investment-plant support and tax relief are good catalysts for kicking off biomass. They also have the advantage of less interference with the wood market.

- CHP support is very good for the biomass development, adding higher energy efficiency.

- It is not a matter of demand: good management of agriculture and forest residues is an important factor for good biomass exploitation.

Hydropower

As our third example, we provide the same analysis for small-scale hydropower . In this case, country-specific costs show very large differences. The technology is also especially relevant for some of the new member states. Again, it can be seen that existing feed-in tariffs are quite well adjusted to the costs of generation, with the Austrian and the Portuguese tariffs at the lower end of the cost spectrum. The Finnish tax measure is again unable to cover the costs needed to stimulate investment in new generation capacity. Very good financial conditions for small hydropower exist in France and in Slovenia. For Cyprus, the support level might be higher than shown in the figure, since additional investment grants are not considered.

[pic]

Figure 16: Price ranges (average to maximum support) for direct support of small-scale hydro in EU-15 Member States (average tariffs are indicative) compared to the long-term marginal generation costs (minimum to average costs).

[pic]

Figure 17: Effectiveness indicator for small hydro electricity in the period 1998-2003. The relevant policy schemes during this period are shown in different colour codes.

[pic]

Figure 18: Price ranges (average to maximum support) for direct support of small-scale hydro in EU-10 Member States (average tariffs are indicative) compared to the long-term marginal generation costs (minimum to average costs).

[pic]

Figure 19: Effectiveness indicator for small hydro electricity in the period 1998-2003. The relevant policy schemes during this period are shown in different colour codes.

Photovoltaic solar energy

As can be seen from Figure 21, photovoltaic electricity generation showed the strongest growth in Germany[41] followed by the Netherlands and Austria over the period considered. The support system in these three countries consists of fixed feed-in tariffs supplemented by additional mechanisms such as the soft loans in Germany. As expected, quota obligations and tax measures provide little incentive for investment in PV technology, since these schemes generally promote only the cheapest available technology. The PV support scheme in DE, NL, ES and AT is implemented as part of a long-term policy for the market development of this technology.

[pic]

Figure 20: Price ranges (average to maximum support) for direct support of photovoltaic electricity in EU-15 Member States (average tariffs are indicative) compared to the long-term marginal generation costs (minimum to average costs).

[pic]

Figure 21: Effectiveness indicator for photovoltaic electricity in the period 1998-2004. The relevant policy schemes during this period are shown in different colour codes.

Annex 4 – Methodology for the investor’s perspective

We define the effectiveness of a member state policy in the following as the ratio of the change in electricity generation potential during a given period of time to the additional realisable mid-term potential by 2020 for a specific technology, where the exact definition of effectiveness reads as follows:

[pic] – Annuity

One possible approach for calculating actual support over the entire lifetime from an investor’s perspective is to determine the average expected annuity of the renewable investment. The annuity calculates the specific discounted average return on every produced kWh by taking into account income and expenditure throughout the entire lifetime of a technology.

[pic] A= annuity; i=interest rate; t=year; n=technical lifetime |

The average expected annuity of wind energy investment for Germany, Spain, France, Austria, Belgium, Italy, Sweden, the UK and Ireland is calculated based on the expected support level during the period of promotion. The level of support in the German system is annually adjusted according to the degression implemented in the German EEG. For the four countries using quota obligation systems, the certificate prices of the year 2004 are extrapolated for the entire active period of support.[42] Furthermore, an interest rate of 6.6% is assumed[43] and country-specific prices of wind technology are used, taking the average market prices of wind turbines in those countries in 2004. Therefore, the expected annuity considers country-specific wind resources, the duration the support is given as well as additional promotion instruments, such as soft loans and investment incentives. An important limitation of this approach is that an estimate of the future evolution of certificate prices in quota systems is needed. Such an estimate typically does not exist. We therefore assume that TGC prices will remain constant at 2004 levels.

In this section, a comparison of profits from an investor perspective and effectiveness has been made for a limited number of Member States and assumping current prices over a longer period.

Therefore, the effectiveness indicator as defined in Annex 3 is shown against the expected annuity of investment in wind and biomass energy for each country. In this way one can correlate the effectiveness of a policy with the average expected annuity of investment. This gives an indication as to whether the success of a specific policy is primarily based on the high financial incentives, or whether other aspects have a crucial impact on market diffusion in the considered countries.

Wind energy

This analysis has been carried out only for a selection of countries in order to show the principal differences between the different policy schemes. The reference year for both the effectiveness indicators and the expected annuity is 2003. This analysis covers the country-specific costs of generation and the duration of payments. Furthermore, country-specific wind yields are used to calculate the income generated during the lifetime of plants.

[pic]

Figure 1: Historically observed efficiency of support: effectiveness indicator in relation to the expected annuity. WIND.

Forestry Biomass

The same analysis has been carried out for electricity generation from biomass. However, the biomass sector is influenced by other factors, such as secondary instruments[44], the combination of heat and electricity generation or an optimal forest management.

The final result of this exercise, carried out for the year 2003[45], is shown in Figure 2.

[pic]

Figure 2: Historically observed efficiency of support: effectiveness indicator in relation to the expected annuity. BIOMASS The economic data regarding investment costs and operation and maintenance costs are based on biomass electricity generation using CHP[46] technologies. The sale of heat as a by-product is therefore also taken into account for the economic assessment.

Annex 5 – Intermittency in production and balancing power: need for an appropriate combination of internal market and renewables regulation

As previously stated in Chapter 3.3, balancing costs will of course depend on the volume of intermittent power that has to be balanced, which again depends on the prediction of renewable production, gate closure etc. Moreover, the cost will also depend on the availability of balancing power, which will in turn depend on the generating system (energy mix) and interconnectors to other countries. As said before, an appropriate forecast of wind generation so as to minimise deviations will optimise system costs and regulation services. Under certain conditions, RES-E integration can match with local and regional demand peaks (e.g., solar energy with respect to peaking and grid-destabilizing air-condition demand in Mediterranean countries during daytime.

[pic]

Figure 1: Comparison of international studies on additional balancing cost due to large-scale intermittent wind integration.

It should be stressed that most existing power markets are designed to cater to the needs of conventional thermal and hydropower, and therefore only to a very limited degree take into account the needs of new renewables. At EU level, therefore, the need for rules and other measures to integrate intermittent RES-E technologies should be considered.

The influence of wind power on cross-border bottlenecks between Germany and its neighbours has created some disturbances in the Netherlands and Poland. Arrangements for power plant scheduling, the possible rigidity of the structure of electricity market, reserve capacity for cross-border transmission and congestion management seem to be crucial points requiring further analysis.

If developed in a more intensive manner, demand flexibility can also handle some of the fluctuations in power production from intermittent sources. At the same time, this flexible demand which could ensure a better balance between supply and demand, may offer advantages not only for integrating RES-E capacity, but also for the general operation of a liberalised power market.

How is the cost of support systems reflected in the electricity tariff? The consumer’s point of view.

The transparency of consumers of the different support systems depends almost entirely on the design of the system, especially the flexibility of the market. The majority of countries in the EU do not give the explicit cost of renewable energies in electricity bills.

The transfer of the cost of renewable electricity depends on national regulation aspects and the tariff structure.

The structure of the electricity market and the design aspects are very different in Europe, so the following graph should be considered an estimate of the inclusion of RES support in electricity prices. The cost of the renewable support systems as reflected in the tariff is between 4% and 5% for Germany, Spain and UK and around 15% for Denmark. The share of renewable electricity in Denmark is currently higher than 20%.

[pic]

Figure 2: Approximate breakdown of electricity prices. European Commission, own estimation[47]. * No tax is considered for Spain.

Annex 6 – Administrative barriers

Many Member States recognise the problem that renewable energies come in many cases under different codes and legislations. This multiple regulation leads to extra work for both applicants and the authorities concerned.

Complex legislation concerning renewable projects:

• | Spatial planning laws involve competent authorities at different hierarchical levels (e.g. central, provincial and local government); civil construction works law and building codes involve local government as the competent authority. |

• | Environmental laws justify a favourable environmental impact assessment for granting environmental permits. |

• | Noise disturbance laws (in the case of wind) are intended to limit noise ‘pollution’. Competent authorities are typically at local and/or provincial level. |

• | Nature diversity laws aim at protecting indigenous plants and animals, notably birds. The competent authority is typically central government. |

• | Laws for the management of water and road infrastructure seek to protect and promote the efficient use of public infrastructure. The competent authority is central government. (More problematic in the case of small hydropower plants). |

• | Electricity laws governing the transmission, distribution and supply of electricity. |

Pre-planning: the experience in Denmark and Germany

In the 90s, more systematic planning procedures were initially developed at national level in Denmark, with directives for local planners. In addition, an executive order from the Minister of Environment and Energy ordered municipalities to find suitable sites for wind turbines through the country. This “pre-planning” with public hearings in advance of any actual applications for turbine sites was a considerable help in gaining public acceptance of subsequent sites for wind turbines.

Around 1997, another set of planning regulations were developed for offshore wind farms, with a central, national authority, the Danish Energy Agency, designated to hear all interested parties, public and private. This “one-stop shop ” method has facilitated the planning process considerably, and is being widely studied around the globe.

In Germany, under the principle of proportionality, small projects may be authorized by the local authorities. Large projects are subject to authorization by a national body under the Federal Emission Control Act (BImSchG).

Under the national building code (Federal Building Code, BauGB), wind power installations are privileged and therefore generally permitted outside residential areas. However, the Länder (Federal states) can designate specific areas in which wind energy use is restricted.

Success rates and average approval timing – a good evaluation method

The British Wind Energy Association publishes overall planning approval rates. From the outset, the approval rate in the UK as a whole has been around 80%. The statistics also include figures for different parts of the UK: Scotland has had an approval rate of over 90% compared with less than 20% in Wales. The time taken to decide on wind farm applications is also publicly available: this is currently around 13 months for local decisions and over 2 years for national or federal decisions.

Estimation of administrative barriers to renewable energy deployment in the EU, excluding grid barriers

EU-15 |

Austria | Passed | DSO | Operational |

Belgium | Passed | Regulator | Operational |

Denmark | Passed | TSO | Operational |

Finland | Passed | TSO | Operational |

France | In process | TSO | In process |

Germany | Passed | Auditors | Operational |

Greece | In process | TSO | In process |

Ireland | Passed | Regulator | In process |

Italy | Passed | TSO | Operational |

Luxembourg | Passed | Regulator | In process |

Netherlands | Passed | TSO | Operational |

Portugal | In process | TSO | In process |

Spain | In process | Regulator | In process |

Sweden | Passed | TSO | Operational |

UK | Passed | Regulator | Operational |

EU-10 |

Cyprus | In process | Not appointed | In process |

Czech Republic | Passed | Government organisation | In process |

Estonia | Passed | Not appointed | Not started |

Hungary | In process | Not appointed | Not started |

Latvia | Not started | Not appointed | Not started |

Lithuania | In process | TSO | In process |

Malta | Passed | Regulator | In process |

Poland | Passed | Regulator | In process |

Slovenia | Passed | Regulator | In process |

Slovakia | In process | Regulator | In process |

In total only 9 of the 25 Member States have fully transposed this article into national legislation and put in place an operational system for issuing guarantees of origin. At present, none of the new Member States has an operational system issuing guarantees of origin.

Most of the EU-15 have passed legislation concerning a system of guarantees of origins, the exceptions being France, Greece and Portugal. However, these countries are in the process of adopting legislation. Of the new Member States, only the Czech Republic, Estonia, Malta, Poland and Slovakia have passed legislation regarding a system of guarantees of origin. The remaining new Member States, with the exception of Latvia, are in the process of preparing or have proposed legislation.

Altogether 21 countries have designated an issuing body. The majority of countries have appointed either a transmission system operator (TSO) (9 countries) or a regulator (8 countries) as the issuing body. The exceptions are Austria, Germany and Czech Republic, which have opted for a distribution system operator (DSO), a group of auditors and a governmental organisation, respectively. The tasks assigned to the issuing body also vary from country to country. In some countries, issuing bodies maintain a national register of guarantees of origin, while in others they are also responsible for accrediting the power generating plants. However, the task of plant accreditation and verification of eligibility is more often assigned to an institution other than the issuing body. All 9 countries with an operational system in place, with the exception of Germany, have established a national registry for keeping track of ownership of guarantees of origin and to facilitate redemption, if required. Only 3 countries, Austria, Belgium and the Netherlands have introduced redemption. Registry and redemption requirements help reduce the problems of multiple counting.

Other design features, also regarding applications for guarantees of origin, vary greatly from country to country. All countries with a fully operational system in place, with the exception of Italy and Germany, allow for the transferability of guarantees of origin. Italy requires transferability to be linked with the physical electricity, whereas Germany does not allow the transfer of guarantees of origin issued to production eligible for the German feed-in system. A few countries have introduced earmarking of guarantees of origin. In addition to Germany, Austria, Denmark and the Netherlands require that the guarantee of origin is earmarked for support received or for tax benefits.

Under Article 5 of the directive, the Commission has to consider the desirability of proposing common rules for guarantees of origin. At present, the Commission does not see the need for proposing common rules. There are several reasons for this. Firstly, regarding the objective of facilitating trade, a necessary clarification was made in COM(2004) 366 on the role of the guarantee of origin and under what conditions a Member State can consider that imported renewable electricity can contribute to the achievement of the RES-E targets:

The Commission has decided to apply the following principle in assessing the extent to which national targets are met:

A Member State can only include a contribution from imports from another Member State if the exporting state has accepted explicitly, and stated on a guarantee of origin, that it will not use the specified amount of renewable electricity to meet its own target and has thereby also accepted that this electricity can be counted towards the importing Member State’s target.

This agreement should be included in a mutually recognised guarantee of origin. Currently, it seems there are no transfers of guarantees of origin between Member States in order to achieve targets.

Secondly, Directive 2003/54/EC[48] was adopted after Directive 2001/77/EC. Under Article 3(6) of Directive 2003/54/EC, Member States are required to implement a scheme for the disclosure of the fuel mix and selected environmental indicators on electricity sold to final consumers. The Commission regards this provision as an important measure in meeting the objective of consumer transparency as it covers the whole electricity sector, not only electricity from renewable energy sources. Several countries with legislation on the disclosure of generation details have already indicated that they will use the guarantee of origin to track information on renewable electricity generation. The guarantee of origin can therefore facilitate the implementation of electricity disclosure. The further development of disclosure would clearly increase consumer transparency.

Thirdly, a few countries have opted for a mandatory renewable energy quota obligation as the main support mechanism for renewable electricity. The quota obligation is administered by a system of tradable renewable energy certificates and there can be significant similarities between the guarantee of origin and tradable green certificates.

Nevertheless, the majority of Member States have chosen feed-in tariffs as the main instrument for promoting renewable electricity. Although there may be similar tasks required for the feed-in tariff system as for the issuance of a guarantee of origin, such as accreditation and verification procedures for renewable electricity production, the issuance of a guarantee of origin is not strictly necessary to facilitate feed-in tariff system.

The Commission considers that for the moment, the further development of disclosure would clearly increase consumer transparency.

[1] Směrnice 2001/77/ES ze dne 27. září 2001 o podpoře elektřiny vyrobené z obnovitelných zdrojů energie na vnitřním trhu s elektřinou. Úř. věst. 27.10.2001, L 283/33. Termín, v němž měla být tato směrnice provedena, byl říjen 2003 a v případě nových členských států 1. květen 2004.

[2] Byly použity průměrné hodnoty za rok 2003 a 2004. V systému výkupních cen se výše podpory cen rovná hodnotě dané sazby. Výše nákladů na výrobu použité v tomto sdělení jsou převzaty z Green-X.

[3] Tento potenciál by měl být chápán jako „dodatečný potenciál, jehož využití je uskutečnitelné za předpokladu, že všechny stávající překážky mohou být překonány a všechny hnací síly působí“. Podrobnější vysvětlení viz Příloha 3.

[4] Náklady na výrobu elektřiny z energie větru na pevnině se pohybují mezi 40 a 100 EUR/MWh, zatímco u biomasy je to mezi 25 a 220 EUR/MWh.

[5] Do jaké míry je podporována biomasa, souvisí spíše s jinými faktory, jako je volba politiky (velká či malá zařízení, s nebo bez kombinovaného spalování), než s volbou nástroje (výkupní ceny či zelená osvědčení).

[6] Jak se budou ceny zelených osvědčení vyvíjet v následujících letech, je velkou neznámou. Rozbory předložené v tomto dokumentu jsou založeny na konstantní hodnotě osvědčení.

[7] Využití slámy jako biomasy je zahrnuto v rozborech biomasy z lesního hospodářství, ačkoliv se od původu nejedná o produkt lesního hospodářství. Tento typ biomasy se používá zejména v Dánsku.

[8] V pojmu bioplyn jsou zahrnuty všechny fermentační procesy biomasy: bioplyn s kofermentací, skládkový plyn a plyn čističek odpadních vod.

[9] Zemědělský bioplyn vzniká specifickým zpracováním odpadu ze živočišné nebo rostlinné výroby nebo z určitých energetických plodin. U skládkového plynu jde o uvolňování methanu z odpadu uloženého na skládkách.

[10] Úř. věst. C 37, 3.2.2001, s. 3.

[11] Právní oddělení činností popisuje směrnice 2003/54/ES takto: aby se zajistil účinný a nediskriminační přístup k soustavě, je nutné provozovat distribuční a přenosové soustavy prostřednictvím právně a funkčně samostatných subjektů, nezávislých zejména na výrobních a dodavatelských činnostech.

[12] Termín, do kdy je možné na trhu s elektřinou možné přijmout nabídky od výrobců elektřiny.

[13] V UK jsou hlavním programem podpory obnovitelných zdrojů energie zelená osvědčení. V DK a Španělsku to jsou výkupní ceny.

[14] Jen pro přípomenutí, třebaže existují rozdíly, systém prémií se obvykle považuje za systém výkupních cen: výrobcům EOZE se k okamžité ceně na trhu uděluje prémie. Konečná cena za EOZES závisí na běžném trhu s elektřinou.

[15] Systém výkupních cen ve Španělsku obsahuje účtování poplatků za odchylku od výroby elektřiny výrobcům EOZE – stejně jako ostatním výrobcům elektřiny.

[16] V Evropě je v současné době okolo 11 % veškeré elektřiny předmětem fyzického přeshraničního obchodu.

[17] Přístup typu: „Souhlasíme pouze tehdy, jestliže se nás daný problém osobně netýká…“. Výraz vychází z anglické zkratky NIMBY „Not In My Back Yard“ (tzn. doslova „Ne u mě na dvorku)“.

[18] Konzultace se zúčastněnými stranami sestávaly z internetového dotazníku a následných rozhovorů. Zmíněný postup je popsán v Posouzení dopadů, jež je přiloženo k tomuto sdělení.

[19] Toto období se uplatňuje v Nizozemsku a Skotsku.

[20] British Wind Energy Association (Britské sdružení pro větrnou energii) každoročně zveřejňuje počet schválených případů: loni, v roce 2004 dosáhl počet schválených případů 80 %.

[21] Viz rozsudek Soudního dvora ze dne 20. února 2001 ve věci C-205/99, „Analir“.

[22] Článek 5 směrnice 2001/77/EHS.

[23] Směrnice 2003/54/ES o společných pravidlech pro vnitřní trh s elektřinou a o zrušení směrnice 96/92/ES.

[24] Směrnice 2003/96/ES o zdanění energetických výrobků a elektřiny (Úř. věst. 283/51, 31.10.2003)

[25] Usnesení Evropského parlamentu ze dne 28. září 2005 (Turmesova zpráva o podílu obnovitelných zdrojů energie)

[26] Romania has set up a target for passing from 28% to 33% by 2010 and Bulgaria from 6% to 11% by 2010.

[27] TGC = tradable green certificates.

[28] The source of the indicators for Annexes 3 and 4 is the work carried out under the OPTRES contract of the European Commission, Contract EIE-2003-073.

[29] The period of seven years applies to the case of wind energy and PV.

[30] As the remaining potential decreases every year that more renewable electricity is generated, the complete figure is 17% instead of 18% (3% x 6 years).

[31] Germany wind onshore: tariff €87/MWh (maximum tariff). Duration of support is 20 years. Interest rate: 4.8% (considering the soft loans granted by the German federal government). Wind conditions: 1 750 full load hours (country-specific average).

[32] The DK system is now concentrating on re-powering (replacement of old turbines by more efficient ones) and offshore which is not included in this text.

[33] For Poland no figures are shown since a green certificate price cannot yet be given.

[34] Biogas includes all biomass fermentation processes: biogas with co-fermentation, sewage and landfill gas.

[35] Paid for new installations until December 2004. The system has now stopped.

[36] The total level of support in the UK is about: €110/MWh = €68/MWh certificate price + €6.9/MWh CCL + €36/MWh market price. Before 2002, the UK had different tender rounds for biogas applications.

[37] The total level of support in the UK is about: €110/MWh = €68/MWh certificate price + €6.9/MWh CCL + €36/MWh market price. Before 2002, the UK had different tender rounds for biogas applications.

[38] The support for combined heat and power (CHP) is not included in this figure.

[39] Countries with a high effectiveness in wind energy have an indicator between 6-8%. For biomass, the top figures are around 4%.

[40] Communication on the share of renewable energy in the EU - COM(2004) 366.

[41] DE has just become the world leader, overtaking Japan.

[42] This assumption might be questionable because certificate prices might reduce as the certificate markets in those countries mature. However, only very little knowledge exists about the temporal development of prices in these markets.

[43] For Germany only, an interest rate of 4% was used based on the soft loans granted.

[44] Some Member States ‘reinforce’ the main instrument (normally feed-in tariff or green certificate) by tax relief or investment support. These instruments are good ways of catalysing the kick-off of biomass. They also have the advantage of less interference with the wood market.

[45] Again, as in the case of wind, the reference year for both effectiveness indicators and the expected annuity is 2003.

[46] CHP = Combined Heat and Power generation.

[47] The structure of the electricity tariff varies between countries in Europe. The figures included in this table are based on data from Member States and further elaborated by Commission services in order to compare different countries.

[48] Directive 2003/54/EC concerning common rules for the internal market in electricity and repealing Directive 96/92/EC.

Effectiveness indicator