Sdělení Komise Radě v souladu s čl. 19 odst. 1 směrnice Rady 2003/96/ES (místní veřejná osobní doprava, ozbrojené síly, veřejná správa, vozidla záchranné služby) /* KOM/2006/0741 konecném znení */





[pic] | KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ | V Bruselu dne 30.11.2006 KOM(2006) 741 v konečném znění SDĚLENÍ KOMISE RADĚ v souladu s čl. 19 odst. 1 směrnice Rady 2003/96/ES (místní veřejná osobní doprava, ozbrojené síly, veřejná správa, vozidla záchranné služby) 1. ÚVOD Podle čl. 19 odst. 1 směrnice Rady 2003/96/ES[1], kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny (dále jen „směrnice o energetické dani“ nebo „směrnice“), může Rada, kromě ustanovení směrnice, zejména článků 5, 15 a 17, jednomyslně na návrh Komise povolit kterémukoli členskému státu (který o to požádal), aby zavedl další osvobození od daně nebo snížení z důvodů některé zvláštní politiky. Komise žádost posoudí. Následně Komise buď předloží Radě návrh, nebo uvědomí Radu o důvodech, proč povolení tohoto opatření nenavrhla. V širším rámci přezkumu odchylek, jejichž platnost podle směrnice o energetické dani končí na konci roku 2006, předložila Belgie, Francie, Řecko a Itálie žádost o povolení využít od roku 2007 odchylku od ustanovení směrnice o energetické dani. Tyto členské státy mají v úmyslu uplatnit na pohonné hmoty částečné nebo plné osvobození od daně v souvislosti s některými použitími stanovenými v čl. 5 třetí odrážce směrnice o energetické dani. Zamýšlená opatření nejsou v souladu s jednou podmínkou stanovenou v článku 5, podle níž sazby nesmí být „nižší než minimální úrovně zdanění předepsané“ směrnicí o energetické dani. Uvedené žádosti zaregistrovalo generální ředitelství pro daně a celní unii[2]. Účelem tohoto sdělení je uvědomit Radu o důvodech, proč Komise požadovaná povolení nenavrhuje. 2. SHRNUTÍ žÁDOSTÍ 2.1. Žádost Belgie Belgie by chtěla uplatňovat částečné osvobození od daně u plynového oleje (s maximálním obsahem síry 50 mg/kg), který je používán jako pohonná hmota ve vozidlech místní veřejné osobní dopravy. Účelem tohoto opatření je podpořit rozvoj místní veřejné osobní dopravy a na horizontální úrovni pak naplňovat cíl ochrany životního prostředí. Výše snížení daní odpovídá přesně 49,5787 EUR na 1 000 litrů plynového oleje (v důsledku čehož daňová sazba klesne pod minimální úroveň stanovenou v uvedené směrnici). V žádosti není uvedeno žádné datum ukončení. 2.2. Žádost Francie Francie by chtěla osvobodit od zdanění benzín a plynový olej používané ve vozidlech taxislužby až do roční kvóty ve výši 5 000 litrů na vozidlo. Dále by chtěla od zdanění osvobodit zkapalněný ropný plyn (LPG) a zkapalněný zemní plyn (LNG) používané ve vozidlech taxislužby až do roční kvóty ve výši 9 000 litrů na vozidlo. Podle Francie je účelem opatření podpořit činnost, která má podobné rysy jako služba veřejné dopravy. Francie zejména zdůrazňuje, že provoz taxislužby přispívá k cílům politiky ochrany životního prostředí a územního rozvoje. Ve venkovských oblastech bez veřejné dopravy slouží taxislužba jako náhrada služeb veřejné dopravy, zejména pro osoby nevlastnící osobní automobil. V některých obcích bez jakékoli formy veřejné dopravy navíc taxislužba zajišťuje například dopravu do škol. V městských oblastech přispívá taxislužba ke snižování celkového počtu osobních automobilů na silnicích. Francie dále vysvětluje, že provoz vozidel taxislužby rovněž přispívá ke zdravotní politice, neboť v některých oblastech tato vozidla slouží jako náhrada vozidel záchranné služby (v některých venkovských oblastech může tato činnost představovat až 80 % obratu vozidla taxislužby). Žádost předpokládá, že platnost odchylky skončí k 31. prosinci 2012. 2.3. Žádost Řecka Řecko by chtělo osvobodit od spotřební daně státní ozbrojené síly, pohonné hmoty používané ve služebních vozidlech úřadu předsedy vlády a státních policejních sil. Opatření souvisejí s cíli národní obrany a bezpečnosti. V žádosti není uvedeno datum ukončení. 2.4. Žádost Itálie Zaprvé by Itálie chtěla osvobodit státní ozbrojené síly od spotřební daně. Cílem opatření je přispět k dosažení cílů daného členského státu i Společenství v oblasti veřejné bezpečnosti a veřejného pořádku, včetně ochrany hranic a boje proti terorismu a nedovolenému obchodování. Zadruhé by Itálie chtěla uplatňovat sníženou daňovou sazbu, která odpovídá 40 % vnitrostátní sazby, na benzín, motorovou naftu, LPG a zemní plyn, které jsou používané jako pohonná hmota ve vozidlech taxislužby majících povolení k výkonu činnosti pod dohledem místních orgánů. Tato daňová pobídka je poskytována podle dní a vozidel a její výše klesá s počtem obyvatel obce. Itálie opodstatňuje toto opatření důvody veřejné služby. Vozidla taxislužby nahrazují veřejnou dopravu v oblastech, které jsou pro veřejnou dopravu těžko dostupné (historická centra, odlehlé oblasti) a rovněž přispívají k odstraňování dopravního přetížení ve městech, neboť snižují potřebu osobních automobilů. Itálie uvádí, že přizpůsobení režimu podmínkám stanoveným v článku 5 by vedlo ke zvýšení cen a vyžádalo by si úpravu uplatňovaných cen taxislužby po dohodě s obcemi. Zatřetí by Itálie chtěla uplatňovat sníženou daňovou sazbu, která odpovídá 40 % vnitrostátní sazby, na benzín, motorovou naftu, LPG a zemní plyn, které jsou používané ve vozidlech záchranné služby provozovaných osobami, jež podnikají na neziskovém základě. Opatření je opodstatňováno důvody sociální a zdravotní politiky. Itálie uvádí, že přizpůsobení režimu podmínkám stanoveným v článku 5 by vedlo ke zvýšení nákladů neziskových organizací. Všechny tři žádosti předpokládají, že platnost odchylky skončí k 31. prosinci 2012. 3. SOUVISLOSTI žÁDOSTÍ Podle čl. 5 třetí odrážky směrnice o energetické dani mohou členské státy uplatňovat rozlišené sazby pro následující použití: místní veřejná osobní doprava (včetně taxislužby), odvoz odpadů, ozbrojené síly a veřejná správa, zdravotně postižené osoby, vozidla záchranné služby. Hlavní podmínkou, která s touto možností souvisí, je, že tyto sazby nesmí být nižší než minimální úrovně zdanění předepsané uvedenou směrnicí. Toto volitelné ustanovení bylo do směrnice o energetické dani zahrnuto na základě zkušeností z 90. let minulého století souvisejících s několika odchylkami, které Rada přiznala podle čl. 8 odst. 4 směrnice Rady 92/81/EHS[3]; cílem bylo poskytnout členským státům volnost v některých oblastech, zároveň však zajistit, aby byly plně zohledněny zájmy vedoucí ke stanovení minimální úrovně zdanění ve směrnici. Tento záměr je nejzřetelnější u veřejné dopravy . Ve své zprávě zveřejněné v roce 1996, která se týkala odchylek přiznaných podle čl. 8 odst. 4 směrnice 92/81/EHS[4], dospěla Komise k rozhodnutí, aby „odchylky byly zachovány až do zavedení všeobecného pravidla, které bude součástí společných rámcových předpisů Společenství pro zdanění energetických produktů, a přinejmenším do 31. prosince 1998“[5]. Tento přístup byl rovněž promítnut do návrhu z roku 1997[6], který vedl k přijetí směrnice o energetické dani v roce 2003. Cílem návrhu bylo poskytnout členským státům určitou míru volnosti při sledování vlastních politických cílů a současně zajistit, aby byl dodržen zájem Společenství. Požadavek dodržovat minimální úrovně zdanění je odrazem nejen potřeb vnitřního trhu, ale i nutnosti zachovávat podněty zaměřené na energetickou účinnost a ochranu životního prostředí, přičemž tato nezbytnost platí i pro veřejnou dopravu. Během jednání o směrnici o energetické dani v Radě byla oblast působnosti příslušného ustanovení dále rozpracována, avšak její základní zásada, a tedy i požadavek dodržovat minimální úrovně zdanění byly zachovány. Ve sdělení Přezkum odchylek v přílohách II a III směrnice Rady 2003/96/ES, jejichž platnost skončí do konce roku 2006 (dále jen „sdělení z roku 2006“)[7], z června 2006 Komise podala přehled široké volnosti obsažené ve směrnici o energetické dani a potvrdila, že odchylky pro pohonné hmoty používané ve výše uvedených případech již nejsou potřebné, neboť v čl. 5 třetí odrážce uvedené směrnice je příslušné ustanovení výslovně zakotveno. 4. HODNOCENÍ KOMISE V této části Komise posoudí žádosti, pokud se na opatření zamýšlená žádajícími členskými státy nevztahuje čl. 15 odst. 1 písm. i) směrnice o energetické dani (viz též úvahy na konci tohoto sdělení). Komise má za to, že většina zájmů, které členské státy uvedly k opodstatnění potřeby požadovaného povolení, je zcela shodná se zájmy, které již dříve vedly k zahrnutí čl. 5 třetí odrážky do směrnice o energetické dani. Je zapotřebí poukázat na skutečnost, že v čl. 5 třetí odrážce jsou uvedena některá použití, pro která Rada v minulosti přiznala odchylky. Zájmy, které k přiznání těchto odchylek vedly, jsou tedy v uvedeném ustanovení plně zohledněny. V článku 5 je zároveň vyjádřena nutnost uvést tyto zájmy do souladu se zájmy, které vedly ke stanovení minimální úrovně zdanění, tj. vytvořit rovné podmínky na vnitřním trhu a zachovat podněty zaměřené na lepší energetickou účinnost a ochranu životního prostředí. Tato hlediska jsou součástí zájmů a politik Společenství, které jsou výslovně uvedeny v čl. 19 odst. 3 třetí odrážce. Dále je nutné poukázat na to, že podle čl. 15 odst. 1 písm. i) lze přiznat plné osvobození od daně u některých alternativních pohonných hmot (LPG a zemní plyn), pokud jsou používané jako pohonné hmoty. V těchto případech shledal legislativní orgán Společenství v této fázi opodstatnění pro nezachování podnětu ve prospěch energetické účinnosti. Souhrnně lze konstatovat, že Rada jednající jednomyslně postupem podle článku 93 Smlouvy již měla příležitost uvést do rovnováhy politické důvody, které by se mohly použít ve prospěch příznivějšího daňového zacházení s pohonnými hmotami používanými v předmětných oblastech. Podmínky stanovené pro tyto účely ve směrnici jsou odrazem zájmů stanovených v čl. 19 odst. 1 třetím pododstavci směrnice, mezi něž patří řádné fungování vnitřního trhu, potřeba zajistit poctivou hospodářskou soutěž a zdravotní, energetickou a dopravní politiku Společenství, jakož i politiku životního prostředí. Předmětné žádosti musí být posuzovány s ohledem na tyto důvody. 4.1. Místní veřejná osobní doprava (včetně taxislužby) Jak již bylo uvedeno ve sdělení z roku 2006, směrnice o energetické dani obsahuje rozsáhlý rámec pro podporu veřejné dopravy. Pokud jde o provoz místní veřejné osobní dopravy, zejména včetně taxislužby, čl. 5 třetí odrážka směrnice o energetické dani uznává, že tyto prostředky jsou upřednostňovány před používáním osobních automobilů. V této souvislosti nelze taxislužbě přisoudit zvláštní postavení, neboť článek 5 připouští, aby s ní bylo zacházeno podobným způsobem jako s místní veřejnou osobní dopravou, a staví je naroveň s ostatními prostředky téže kategorie. Politické cíle, které zúčastněné členské státy v této souvislosti uvádějí, proto nejsou zvláštní v porovnání s tím, co již zohledňuje článek 5. Z výše uvedeného zdůvodnění také vyplývá, že hlediska uvedená v čl. 19 odst. 1 třetím pododstavci, konkrétně energetická a dopravní politika Společenství, jakož i politika životního prostředí, by bránila přiznání požadovaných povolení. Pokud jde o otázku poctivé hospodářské soutěže, je nutné poznamenat, že osvobození pohonných hmot používaných vozidly taxislužby od daně by přinejmenším v některých případech narušilo vztah mezi tímto a jinými prostředky veřejné dopravy. Ani určité atypické funkce, které vozidla taxislužby plní v daných místních situacích, jak uvádějí žádající členské státy, nejsou důvodem pro poskytnutí požadovaného povolení. Zaprvé je dán nepoměr mezi zvláštností jednotlivých situací a souvisejícími uváděnými politickými důvody na jedné straně a obecnou povahou zamýšlené daňové výhody na straně druhé. Navíc by bylo obecně vhodnější řešit předmětné situace pomocí nástrojů, které jsou slučitelné s právem Společenství a odrážejí konkrétní služby poskytované dotčenými hospodářskými subjekty, než osvobozením od daní, které narůstají pouze v důsledku spotřeby. Za těchto podmínek neopodstatňují uvedené zájmy odchýlení od nutnosti dodržovat minimální úrovně zdanění, aby tak byl zajištěn soulad s cíli politiky Společenství v oblastech energetiky a životního prostředí. 4.2. Ozbrojené síly a veřejná správa Z článku 5 směrnice o energetické dani vyplývá, že důvody vnitrostátní politiky související s ozbrojenými silami a veřejnou správou mohou sice být brány v potaz, avšak zájmy energetické účinnosti a ochrany životního prostředí by měly být pro veřejné činnosti přinejmenším stejně směrodatné jako pro činnosti soukromé. Argumenty uvedené ve vztahu k veřejné osobní dopravě (obecně) tedy platí stejně i v této souvislosti. 4.3. Vozidla záchranné služby V minulosti byla dvěma členským státům přiznána odchylka, která jim umožnila osvobodit od spotřební daně pohonné hmoty používané ve vozidlech záchranné služby. Tato odchylka byla, stejně jako odchylka týkající se zdravotně postižených osob, motivována důvody sociální a zdravotní politiky. Nyní je provoz vozidel záchranné služby z týchž důvodů výslovně zahrnut do čl. 5 třetí odrážky směrnice, společně s použitím pohonných hmot pro zdravotně postižené osoby. Z důvodů, které již byly uvedeny výše, toto ustanovení vyžaduje, aby byly dodržovány minimální úrovně zdanění. Veškeré potřeby, které nebyly snížením daně na minimální úroveň zdanění kompenzovány, mohou být pokryty příslušnými nástroji přímé podpory slučitelnými s právem Společenství. Důvody uvedené výše v souvislosti s čl. 19 odst. 1 třetím pododstavcem a energetickou a dopravní politikou Společenství, jakož i politikou životního prostředí, platí i v tomto případě. 5. Závěr Na základě výše uvedeného má Komise za to, že žádná z žádostí neobsahuje důvody některé zvláštní politiky, které by se lišily od důvodů, jež vedly k zahrnutí čl. 5 třetí odrážky do směrnice o energetické dani. Právě toto ustanovení navíc ukazuje, že energetická a dopravní politika Společenství, jakož i politika životního prostředí, jak jsou uvedeny v čl. 19 odst. 1 třetím pododstavci, brání udělení povolení takových druhů, o jaké žádají čtyři členské státy, na něž se vztahuje toto sdělení. Uvedené členské státy měly dostatek času na to, aby se přizpůsobily rovnováze ustavené legislativním orgánem Společenství. Pro velmi specifické sociální a/nebo místní potřeby by byly mnohem vhodnějším řešením jiné nástroje než spotřební daně (takové, které neporušují minimální požadavky směrnice o energetické dani)[8]. Komise proto dochází k závěru, že podmínky uvedené v článku 19 nejsou splněny. Z tohoto důvodu Komise nenavrhuje povolení požadovaná čtyřmi žádajícími členskými státy. Pokud se stávající žádosti vztahují k použití alternativních pohonných hmot zvýhodněných podle čl. 15 odst. 1 písm. i), je nutné poznamenat, že osvobození od daně nebo snížení může členský stát přiznat podle uvedeného ustanovení bez jakéhokoli zásahu Komise a Rady. Z tohoto důvodu a podle litery a ducha článku 19 takováto osvobození ani snížení nespadají do oblasti působnosti tohoto ustanovení. Z toho rovněž plyne, že se na ně nevztahuje závěr formulovaný bezprostředně výše. [1] Směrnice Rady 2003/96/ES ze dne 27. října 2003, kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny (Úř. věst. L 283, 31.10.2003, s. 51); směrnice naposledy pozměněná směrnicemi 2004/74/ES a 2004/75/ES (Úř. věst. L 157, 30. dubna 2004, s. 87 a s. 100). [2] Dne 13. října 2006 (Belgie), dne 16. října 2006 (Francie), dne 13. října 2006 (Řecko) a dne 17. října 2006 (Itálie). [3] Směrnice Rady 92/81/EHS ze dne 19. října 1992 o harmonizaci struktury spotřebních daní z minerálních olejů (Úř. věst. L 316, 31.10.1992); směrnice zrušená spolu se směrnicí Rady 92/82/EHS ze dne 19. října 1992 o sbližování sazeb spotřebních daní z minerálních olejů ode dne 31. prosince 2003 směrnicí Rady 2003/96/ES. [4] KOM(96) 549 ze dne 14. listopadu 1996. [5] Bod 5.5 zprávy. [6] KOM(97) 30 ze dne 12. března 1997. Viz zejména návrh článku 5. [7] KOM(2006) 342 ze dne 30. června 2006. Přezkum odchylek v přílohách II a III směrnice Rady 2003/96/ES, jejichž platnost skončí do konce roku 2006. [8] Aniž jsou dotčeny jiné předpisy Společenství, zejména pravidla pro státní podpory stanovená ve Smlouvě.