CS    CS  KOMISE EVROPSKÝCH SPOLE ČENSTVÍ 
V Bruselu dne 06.07.2004 
KOM(2004)457 v kone čném znění 
 
ZPRÁVA KOMISE 
o provád ění rozhodnutí Rady ze dne 28. února 2002 o z řízení Evropské jednotky pro 
soudní spolupráci (Eurojust) za ú čelem posílení boje proti závažné trestné činnosti 
{SEC(2004)884} 
 
CS 2   CS 1. ÚVOD 
Podle čl. 31 odst. 2 Smlouvy o Evropské unii ve zn ění Smlouvy z Nice bude Rada 
podporovat spolupráci prost řednictvím jednotky Eurojust zejména tak, že jí poskytne 
možnost usnad ňovat řádnou koordinaci mezi národními orgány činnými v trestním 
řízení. Eurojust je zásadním článkem v oblasti svobody, bezpe čnosti a spravedlnosti 
(článek 29 Smlouvy o Evropské unii). 
Eurojust byl z řízen jako orgán Evropské unie rozhodnutím Rady ze dne 28. února 
20021 (dále jen „rozhodnutí o Eurojust u“), aby podporoval a zdokonaloval 
koordinaci trestního vyšet řování a trestního stíhání v členských státech, zdokonaloval 
spolupráci mezi p říslušnými národnímii orgány a podporoval je.  
Cílem rozhodnutí o Eurojustu jako takového není  sbližování vnitrostátních právních 
předpisů – na rozdíl od rámcového rozhodnutí podle čl. 34 odst. 2 písm. b) Smlouvy 
o Evropské unii. N ěkteré členské státy ale budou muset p řípadně změnit své 
vnitrostátní právní p ředpisy, aby je uvedly do souladu s rozhodnutím. Podle článku 
42 rozhodnutí o Eurojustu bude toho dosaženo „co nejd říve a nejpozd ěji do 
6. září 2003“. 
Evropská rada i Rada p ři několika příležitostech zd ůraznily zásadní úlohu Eurojustu 
v boji proti terorismu. P říkladem je rozhodnutí Rady ze dne 19. prosince 2002, 
kterým se stanoví podmínky pro národní zp ravodaje Eurojustu pro otázky terorismu.2  
Po teroristických útocích ve Špan ělsku ze dne 11. b řezna 2004 Evropská rada na 
svém zasedání dne 25. b řezna 2004 znovu vyzdvihla ve sv é Deklaraci o boji proti 
terorismu zásadní úlohu Eurojustu. Vyzvala členské státy, aby p řijaly veškerá 
opatření, která jsou nezbytná k úplnému uplat ňování rozhodnutí o Eurojustu do 
června 2004, aby „zajist ily optimální a co ú činnější využití sou časných orgán ů EU, 
zejména Europolu a Eurojustu v rámci podpor y spolupráce v boji proti terorismu“ 
a aby Eurojust k tomuto ú čelu „využívaly v maximální možné mí ře“.3 Nehledě na 
konkrétní oblast boje proti terorismu je Eurojust zásadním pilí řem pro uplat ňování 
mnoha obecných nástroj ů EU v oblasti soudní spolupráce, jak je to vyjád řeno 
zejména v článku 16 rámcového rozhodnutí o evropském zatýkacím rozkazu.4  
Z článků 41 a 42 rozhodnutí o Eurojustu vy plývá, že neexistuje žádné obecné 
pravidlo pro všechny členské státy, na jehož základ ě by bylo možné stanovit, která 
ustanovení mají být provád ěna prostřednictvím vnitrostátních právních p ředpisů, jak 
mají být provád ěna a v jakém rozsahu. Je na členských státech, aby p řezkoumaly své 
vnitrostátní právo, identifikovaly p řípadné problémy s uplat ňováním a p řijaly 
nezbytná opat ření. Zatímco n ěkteré členské státy budou muset p řijmout konkrétní 
právní předpisy týkající se Eurojustu, jiným členským stát ům postačí přizpůsobit 
určitá ustanovení svých zákon ů o soudní spolupráci a/nebo ochran ě údajů, popř. 
nebudou muset podnikat v ůbec žádné právní kroky. 
                                                 
1 Ú ř. věst. č. L 63, 6.3.2002, s. 1. 
2 Ú ř. věst. č. L 16, 22.1.2003, s. 68. 
3 Dokument Rady 7906/04 JVV 100 atd., od s. 4 dále, 16.  
4 Ú ř. věst. č. L 190, 18.7.2002, s. 1. 
 
CS 3   CS Při přijetí rozhodnutí o Eurojustu Rada p ředpokládala, že opat ření nezbytná pro jeho 
spolehlivé uplat ňování budou p řijata v podstat ě okamžitě. To jasně vyplývá z výše 
uvedeného kontextu, zejména ze záv ěrů Rady týkajících se událostí ze dne 
11. září 2001, podle nichž Eurojust m ěl „být funk ční od začátku roku 2002.“ 
Tento výklad jasn ě vyplývá i ze zn ění článku 42 a čl. 41 odst. 2 ro zhodnutí: formou 
výjimky povolil čl. 41 odst. 2 členským stát ům, aby do časně pozastavily uplat ňování 
určitých ustanovení nejpozd ěji do 6. zá ří 2003 tak, že v p řípadě neslučitelnosti 
vnitrostátních právních p ředpisů a rozhodnutí o Eurojustu u činí prohlášení. Jestliže 
toto prohlášení neu činí, mělo být rozhodnutí o Eurojustu v plném rozsahu 
uplatňováno ode dne jeho vstupu v platnost, tj. od 6. b řezna 2002. V d ůsledku toho 
členský stát, který neu činil prohlášení podle čl. 41 odst. 2 rozhodnutí, ale p řesto 
ponechal v platnosti neslu čitelná ustanovení vnitrostátních právních p ředpisů, 
porušuje od 6. b řezna 2002 rozhodnutí a Smlouvu o Evropské unii.  
Prohlášení podle čl. 41 odst. 2 rozhodnutí o Eurojustu jsou tedy d ůležitým 
ukazatelem pot řeby členského státu p řizpůsobit své vnitrostátní právní p ředpisy, 
ačkoliv skute čnost, že členský stát takové prohlášení neu činil, neoprav ňuje k závěru, 
že není nutné p řijmout žádná právní opat ření. Ne všechny státy, které pot řebují 
sjednotit své vnitrostátní právo s rozhodnu tím o Eurojustu, však toto prohlášení 
učinily.  
2. ÚČEL ZPRÁVY A ZP ŮSOB HODNOCENÍ  
Ačkoliv Komise nemusí vydávat zprávu o provád ění rozhodnutí, rozhodla se tak 
učinit, protože zna čný počet členských stát ů musí p řizpůsobit ustanovení 
vnitrostátních právních p ředpisů a protože Eurojust hraje velice d ůležitou úlohu 
v trestním soudnictví v rámci EU i p ři soudní spolupráci se t řetími zem ěmi. 
V červnu roku 2003 požádala Komise členské státy, aby jí p říslušné informace 
předložily. Upomínky byly ro zeslány v prosinci 2003. V ětšina členských stát ů na 
tyto dopisy odpov ěděla, ale bohužel nikoliv všechny. Hodnocení vychází p ředevším 
z těchto odpov ědí a z prohlášení podle čl. 41 odst. 2. Krom ě toho vzala Komise 
v úvahu neformální informace získané italsk ým ministerstvem spravedlnosti, které 
rozeslalo členským stát ům dotazník jako sou část projektu financovaného podle 
rámcového programu EU pro policejní a soudní spolupráci v trestních v ěcech 
(AGIS).5 
Komise tedy p ředpokládá, že právní opat ření jsou nutná pouze v p řípadech, kdy to 
odpovědné orgány členských stát ů přímo uvedly, pokud neexistují jasné známky 
poukazující na tuto nutnost. Vhodné však  mohou být i vnitrostátní právní p ředpisy 
(primární a/nebo sekundární) v zájmu transparentnos ti práva a právní  jistoty, protože 
Eurojust m ůže řádně fungovat pouze v prost ředí jasných a jednozna čných pravidel.  
Podle dostupných informací p řijaly tři členské státy (Franc ie, Rakousko, Spolková 
republika N ěmecko) právní p ředpisy týkající se Eurojustu po uplynutí kone čného 
                                                 
5 Projekt č. 189/2003 („Pravomoci národních členů Eurojustu“) v rámci programu AGIS, který byl 
založený rozhodnutím Rady ze dne 22. 7. 2002, ú ř. věst. č. L 203, 1.8.2002, s. 5. 
 
CS 4   CS termínu pro provád ění podle článku 42 rozhodnutí.6 Zpráva bere v úvahu všechny 
odpovědi členských stát ů a jiné informace, které Komise obdržela do 
31. března 2004. Zpráva se však  nezabývá situací v nových členských státech. 
3. ZÁVĚRY 
Stav provád ění rozhodnutí o Eurojustu není zd aleka uspokojivý. Do konce termínu 
(září 2003) p řijal veškeré právní p ředpisy, které jsou nutné k pln ění rozhodnutí 
o Eurojustu, pouze jeden členský stát (Portugalsko). A čkoliv do dubna 2004 p řijaly 
příslušné právní p ředpisy tři další členské státy (Francie, Rakousko, Spolková 
republika N ěmecko), p ět členských stát ů nemá žádné provád ěcí předpisy, které jsou 
podle jejich vnitrostátního pr áva nezbytné (Belgie, Řecko, Špan ělsko, Itálie, 
Lucembursko). Nejmén ě v jednom z t ěchto členských stát ů nebyl v dob ě přípravy 
této zprávy (b řezen / duben 2004) národnímu parlamentu p ředložen vládou ani návrh 
předpisu. Jelikož Finsko dosud provedlo pouze část rozhodnutí, existuje stále šest 
členských stát ů, které musí sladit své vnitrostátní právní p ředpisy s rozhodnutím. 
S ohledem na zásadní úlohu a vysokou d ůležitost Eurojustu v boji proti terorismu 
a při spolupráci v trestních v ěcech obecn ě a na různá prohlášení Evropské rady a 
Rady jsou tyto výsledky zklamáním. 
Ostatní členské státy došly k záv ěru, že nepot řebují své vnitrostátní právo m ěnit. 
Komise nevidí d ůvody, pro č by měla o těchto závěrech pochybovat, a čkoliv dlouhá 
doba, jakou v n ěkterých státech trvalo p řezkoumání pot řeby právních p ředpisů 
ukazuje, že právní situace ne ní vždy zcela jasná. Krom ě toho lze bezproblémového 
fungování Eurojustu a jeho spolupráci s národními orgány dosáhnout pouze na 
základě transparentních a jasn ě stanovených pravidel, která zaru čují právní jistotu. 
I když nejsou právní p ředpisy nezbytné, mohlo by být  vhodné schválit zásady nebo 
oběžníky, které objasní n ěkteré zásadní otázky. Komisi o podobném aktu – vyhlášce 
vrchního státního zástupce – však informoval pouze jeden členský stát (SE). Z toho 
důvodu je obtížné si ud ělat obecný obrázek a provést d ůkladné hodnocení. To, zda 
jsou současné právní normy v členských státech dostate čné k úplnému uplat ňování 
rozhodnutí o Eurojustu a zda z Eurojustu u činí účinný a efektivní nástroj, ukáže 
teprve budoucnost. 
Zásadní otázkou, která bude muset být v budoucnu prozkoumána blíže, je vým ěna 
informací mezi p říslušnými národními orgány a Eurojustem. Jak již bylo uvedeno, 
není dosud zcela jasné, zda opat ření doposud p řijatá členskými státy zajistí, aby 
národní členové Eurojustu obdrželi všechny informace nezbytné k pln ění svých 
úkolů a povinností. Tok informací by m ěl být bezproblémový a v naléhavých 
případech dostate čně rychlý. Komise by proto cht ěla členské státy upozornit 
především na uplat ňování čl. 9 odst. 4 a čl. 13 odst. 1 rozhodnutí o p řístupu 
národních členů k informacím o vyšet řování a trestnímu stíhání. 
Komise by také cht ěla členské státy vyzvat, aby na své národní členy Eurojustu 
přenesly soudní a/nebo vyšet řovací pravomoci, které obvykle vykonává podle 
                                                 
6 Do konce b řezna 2004 N ěmecko Komisi informovalo, že Vý bor pro harmonizaci obou komor 
parlamentu dosáhl politické dohody o vnitrostátním právu (viz tiskovou zprávu č. 52/2004 Bundesratu 
ze dne 31. 3. 2004). A čkoliv tedy nebyly n ěmecké právní p ředpisy v dané dob ě formálně přijaté, jejich 
obsah mohl být v této zpráv ě vzat v úvahu. 
 
CS 5   CS vnitrostátního práva státní zá stupce, soudce nebo policejní ú ředník s obdobnou 
působností. A čkoliv čl. 9 odst. 3 ponechává p řesný rozsah t ěchto pravomocí na 
rozhodnutí členských stát ů (s výjimkou otázky p řístupu k informacím), m ěly by být 
tyto pravomoci takové, aby Eurojust m ohl vykonávat své úkoly a aby mohly být 
splněny cíle rozhodnutí. P řílišná nesourodost nebo ned ůslednost pravomocí 
národních členů by mohla poškodit ú činnost a v ěrohodnost Eurojustu a bránit jeho 
spolupráci s národními orgány. Je proto pot řebné věnovat více pozornosti otázce 
důslednosti a slu čitelnosti národních pravomocí členů.  
Od 1. kv ětna 2004 jsou i nové členské státy povinny p řijmout veškerá nezbytná 
opatření k uplat ňování rozhodnutí o Eurojustu. Komise zváží, zda ve vhodném 
okamžiku vydá kontrolní zprávu,  která bude zahrnovat i nové členské státy. 
S ohledem na výše uvedené skute čnosti Komise vyzývá všechny členské státy, aby 
zajistily urychlené a úplné provád ění rozhodnutí o Eurojust u a informovaly ji o 
veškerých p řijatých opat řeních, zejména z hlediska  výše uvedených otázek.