Komise rovněž zvážila připomínky Evropského parlamentu a Rady Evropské unie k předchozím zprávám o provádění. V roce 2015 přijal Parlament rezoluci o vodě, v němž zdůraznil mimo jiné význam řízení kvality a kvantity vody, potřebu plného provedení vodního práva EU a jeho větší integrace do dalších politik EU. Vyzval členské státy, aby dokončily a realizovaly své plány povodí a zpřístupňovaly příslušné informace online. Zdůraznil také součinnost mezi plány povodí a plány pro zvládání povodňových rizik. Rada vydala v letech 2007 až 2016 několik souborů závěrů. Zdůraznila zejména potřebu plně provádět acquis EU v oblasti vodního hospodářství s cílem chránit vodu před zhoršováním stavu a postupně dosáhnout dobrého stavu a vyzvala Komisi a členské státy, aby společně pracovaly na lepší integraci těchto snah do ostatních příslušných politik. Konkrétně v souvislosti s povodněmi zmiňovala Rada využívání zelené infrastruktury a přírodních opatření na zadržování vody jako prostředku ke snížení povodňových rizik. Komise všechny tyto úvahy podporuje a zavázala se, že bude jednat odpovídajícím způsobem.

Směrnice o vyhodnocování a zvládání povodňových rizik, zavedená o sedm let později jako jedna z reakcí na velké povodně na Dunaji a Labi v létě 2002, stanoví rámec pro snížení rizik škod způsobených povodněmi v rámci EU. Dnes je tento cíl důležitější než kdy jindy, vzhledem k rostoucímu výskytu povodní v celé Evropě. Vzhledem k tomu, že změna klimatu postupuje a městská sídla se rozšiřují, vyžadují nejistoty týkající se řízení povodňových rizik nepřetržité sledování a přizpůsobování postupů, aby bylo zajištěno, že škody budou co možná nejmenší. Tato zpráva se zaměřuje na dosavadní pokrok vycházející z prvních plánů pro zvládání povodňových rizik.

Rámcová směrnice o vodě zavedená v roce 2000 zajišťuje plnou integraci ekonomických a ekologických perspektiv do řízení kvality a kvantity vody. Jejím hlavním cílem je dosáhnout do roku 2015 dobrého stavu pro více než 111 000 útvarů povrchových vod (např. řek, jezer, pobřežních vod) a více než 13 000 útvarů podzemních vod na území EU. Rámcová směrnice o vodě však umožňuje prodloužení lhůty stanovené na rok 2015 za předpokladu, že se omezí na maximálně 2 další cykly (tj. stávající období 2015–2021 a další období 2021–2027), pokud dosažení cílů rámcové směrnice o vodě ve stanovených lhůtách nebrání přírodní podmínky . Dosažení „dobrého stavu“ znamená zajištění dobrého ekologického a chemického stavu povrchových vod a dobrého kvantitativního a chemického stavu podzemních vod, jakožto hlavních zdrojů odběru pitné vody.

Řada členských států modernizovala svou cenovou politiku v oblasti vody tím, že splnila předběžnou podmínku pro vodu podle nařízení o společných ustanoveních pro evropské strukturální a investiční fondy na období 2014–2020. Byly podniknuty kroky za účelem definování vodohospodářských služeb, výpočtu finančních nákladů, měření, provádění ekonomických analýz a posouzení environmentálních nákladů i nákladů na zdroje při kalkulaci výše návratnosti nákladů na vodohospodářské služby. Přetrvávají však významné nedostatky v převodu těchto zlepšených prvků ekonomické analýzy do konkrétních opatření a dosahování harmonizovanějších přístupů k odhadu a integraci environmentálních nákladů a nákladů na zdroje. Pro splnění cílů rámcové směrnice o vodě jsou nezbytné vyšší investice. Rozhodování a investice v oblasti vodohospodářství by značně usnadnil další pokrok v oblasti ekonomické podpory programu opatření.

Mezi nejvýznamnější vlivy uváděné členskými státy ve většině oblastí povodí patří dopady zemědělství, které představují potenciální riziko zhoršení nebo nesplnění environmentálních cílů, a to jak ve formě nadměrného odběru, tak i ve formě difuzního znečištění. Obvykle jsou zavedena základní opatření . V polovině případů není provedeno ex ante posouzení rozsahu, v jakém budou přijatá opatření postačovat k tomu, aby se odstranily nedostatky a dosáhlo se dobrého stavu. Hodně bude také záležet na účinku dobrovolných opatření, často v rámci společné zemědělské politiky (SZP). Návrhy Komise na novou SZP stanoví povinné požadavky pro zemědělce s cílem zvýšit náročnost cílů v oblasti životního prostředí. Kromě toho intervenční strategie vymezená členskými státy v jejich strategických plánech pro společnou zemědělskou politiku zohledňuje potřeby uvedené v plánech povodí a přispívá ke splnění cílů rámcové směrnice o vodě. V případě potřeby budou muset členské státy zajistit dodatečnou podporu pro další zásahy v oblasti ochrany vody prostřednictvím různých dobrovolných režimů .

Na přibližně polovinu evropských vodních útvarů se v současné době vztahují výjimky stanovené v článku 4 rámcové směrnice o vodě . Týká se to především přírodních vodních útvarů, ale kromě nových změn fyzikálních poměrů stále častěji i silně upravených a umělých vodních útvarů. I když se důvody pro takové výjimky celkově zlepšily, jejich přetrvávající široké uplatňování ukazuje, že je ještě třeba hodně práce, aby byl do roku 2027 dosažen dobrý stav nebo potenciál. V souladu s tím, co požaduje stejný článek, však předložené údaje naznačují, že členské státy musí lépe zajistit, aby výjimky uplatňované pro jeden vodní útvar trvale nevylučovaly nebo neohrožovaly plnění environmentálních cílů u jiných vodních útvarů (čl. 4 odst. 8), a musí zaručit přinejmenším úroveň ochrany stanovenou v jiných právních předpisech EU v oblasti životního prostředí (čl. 4 odst. 9).

Monitorování a posuzování ekologického a chemického stavu povrchových vodních útvarů ukazuje různorodý obraz z hlediska měřených parametrů a porovnatelnosti výsledků. V EU existují obrovské rozdíly v monitorování prioritních látek , a to jak z hlediska podílu vodních útvarů, tak i počtu látek. Většina členských států monitorovala všechny prioritní látky určené jako látky vypouštěné do jejich oblastí povodí. Všechny členské státy předložily soupisy emisí, vypouštěných látek a úniků těchto škodlivých látek, ale jen několik soupisů je úplných.

Pro třetí plány povodí by členské státy měly

·nadále zlepšovat zapojení zúčastněných stran, včetně jejich aktivní účasti v procesu plánování a začleňování jejich příspěvků do plánů povodí,

·jasně identifikovat nedostatky oproti dobrému stavu u jednotlivých vlivů a vodních útvarů a navrhnout, financovat a realizovat cílené programy opatření na jejich odstranění,

·snížit závislost na výjimkách, aby bylo zajištěno včasné splnění cílů rámcové směrnice o vodě a zlepšila se transparentnost ve vztahu k použitým odůvodněním,

·zajistit řádné provádění článku 9 o návratnosti nákladů, včetně výpočtu a internalizace nákladů na ochranu životního prostředí a na zdroje u všech činností s významným dopadem na vodní útvary a ekonomické analýzu za účelem podpory programu opatření.

4.2Přeshraniční spolupráce podle rámcové směrnice o vodě

U vodních toků překračujících státní hranice vyžaduje rámcová směrnice o vodě, aby členské státy navzájem koordinovaly své činnosti a v příslušných případech usilovaly o přiměřenou koordinaci také se zeměmi, které nejsou členy EU. Mnoho evropských řek teče za hranice EU, například Rýn a Dunaj. Míra spolupráce se liší. Obvykle existuje mezinárodní dohoda, často i mezinárodní koordinační orgán a méně často pak společný plán povodí. Jen pro málo povodí v EU neexistuje nic z uvedeného.

Celkově byly ve srovnání s prvním cyklem dále formalizovány struktury řízení, stále častěji se zpracovávaly mezinárodní plány povodí a srovnatelnost zjištění stejně jako kompatibilita přístupů v reakci na vlivy se zlepšily.

4.3Problémy, které nebylo možné řešit na úrovni členského státu

Jednou byl uplatněn postup podle článku 12 rámcové směrnice o vodě u problémů, které nelze řešit na úrovni členského státu. V roce 2016 zdůraznilo Dánsko, že k dosažení cílů rámcové směrnice o vodě musí ostatní členské státy přijmout opatření ke snížení obsahu dusíku ve společných vodních útvarech. K intervenci byla vyzvána Komise, která zdůraznila, že za dosažení cílů rámcové směrnice o vodě jsou primárně odpovědné členské státy, a konstatovala, že článek 3 předpokládá koordinaci v rámci oblastí povodí, a to včetně mezinárodních oblastí povodí. Navrhla, aby se nejprve vyčerpaly možnosti dvoustranné spolupráce, včetně spolupráce podle rámcové směrnice o strategii pro mořské prostředí.

Směrnice o povodňových rizicích – zjištění z prvních plánů pro zvládání povodňových rizik

5.1 Posouzení na vnitrostátní úrovni

Na výskyt a dopady povodní mají významný vliv historická rozhodnutí lidí, která jsou ale dodnes hojně rozšířena, a existují důkazy, že počet velkých povodňových událostí se v průběhu let zvyšuje. Předpovědi vyvolávají obavy; při scénáři bez přizpůsobení (tedy za předpokladu zachování současné ochrany proti říčním záplavám až po úroveň dosud zaznamenané stoleté vody) se odhaduje, že škody v EU způsobené kombinovaným účinkem klimatických a sociálně-ekonomických změn vzrostou do 20. let 21. století z 6,9 miliardy EUR ročně na 20,4 miliardy EUR ročně, do 50. let 21. století na 45,9 miliardy EUR ročně a do 80. let 21. století na 97,9 miliardy EUR ročně. Je proto logické, že 27 z 28 členských států uvedlo ve svých vnitrostátních posouzeních rizik povodně jako hlavní riziko.

Stanovení plánů pro zvládání povodňových rizik, což je nástroj pro řízení používaný ke snížení možných nepříznivých důsledků povodní, bylo třetím krokem cyklického přístupu ke zvládání povodňových rizik, který byl zaveden směrnicí o povodňových rizicích. Předtím členské státy provedly předběžná vyhodnocení povodňových rizik (v roce 2011) a vypracovaly (v roce 2013) mapy povodňových nebezpečí a mapy povodňových rizik.

Co se týče úplnosti, téměř všechny členské státy ve svých plánech pro zvládání povodňových rizik uvedly závěry ze svých předběžných vyhodnocení povodňových rizik a mapy povodňových nebezpečí a povodňových rizik. Všechny členské státy stanovily cíle pro zvládání povodňových rizik a v 20 z 26 posuzovaných členských států jsou tyto cíle na vnitrostátní úrovni nebo byly stanoveny přizpůsobením cílů na vnitrostátní úrovni regionálním/místním podmínkám. Některé členské státy stanovily několik obecných cílů, jiné uvedly větší počet podrobnějších cílů. Všechny členské státy uvedly opatření pro dosažení těchto cílů. Ne všechny cíle jsou však dostatečně propracovány, aby umožnily sledování plnění, a ne všechna opatření s cíli jednoznačně souvisí; společně mohou tyto nedostatky představovat problém pro druhý cyklus (2016–21), kdy se očekává, že členské státy posoudí pokrok.

Počet opatření se v jednotlivých členských státech značně liší, a to od několika individuálních opatření až po tisíce skupin opatření. Přibližně 50 % opatření se týká prevence a připravenosti, kolem 40 % ochrany před povodňovými škodami a zbývajících 10 % se týká obnovy. Pokud jde o nestrukturální iniciativy , všechny posuzované plány pro zvládání povodňových rizik se týkají územního plánování. Všech 26 posuzovaných členských států zahrnulo do některých nebo všech plánů pro zvládání povodňových rizik „přírodní“ řešení, a to jako projekty nebo přípravné studie. Přestože se směrnice o povodňových rizicích nezmiňuje o pojistném krytí proti povodňovým rizikům, více než polovina z posuzovaných plánů pro zvládání povodňových rizik uvádí alespoň některá související opatření, včetně zvyšování informovanosti.

Všechny členské státy informovaly o stanovení priorit opatření nebo uvedly časový rámec pro jejich zavedení. Pro ilustraci bylo asi 10 % uvedených opatření kritických, 60 % mělo velmi vysokou nebo vysokou prioritu, 20 % střední a zbytek nízkou prioritu. 19 z 26 posuzovaných členských států provedlo určitou analýzu nákladů a přínosů opatření. Téměř u všech byl vypracován vnitrostátní přístup . Méně (11) členských států použilo analýzu nákladů a přínosů u všech posuzovaných správních jednotek . 21 z 26 členských států výslovně odkazuje na koordinaci s environmentálními cíli podle článku 4 rámcové směrnice o vodě ve všech nebo alespoň některých správních jednotkách.