V mnoha zemích AKT současně došlo k významnému hospodářskému růstu. Rostoucí propojení, vzájemná závislost, vědecký a technologický pokrok a intenzivní obchod otevřely nové možnosti s ohledem na větší celosvětovou prosperitu. Stále více ekonomik zemí AKT nabízí rostoucí škálu příležitostí, pokud jde o návratnost investic, a to i pro evropské společnosti. Z hodnocení dohody z Cotonou vyplývá, že dohoda umožnila dosáhnout pokroku při integraci partnerských zemí AKT do světového hospodářství. Zvýšily se obchodní toky do a ze zemí AKT, jakož i jejich členství ve Světové obchodní organizaci (WTO) a vzrostla i jejich úloha v jednáních o mezinárodním obchodě. Důležité milníky představuje uzavírání a provádění dohod o hospodářském partnerství. Současná situace je však neuspokojivá, co se týká rostoucí hospodářské diverzifikace, zvyšování přidané hodnoty a snižování závislosti na úzkém sortimentu produktů, jakož i přerozdělování přínosů vedoucí k rostoucím nerovnostem.

To přichází v době, která se vyznačuje přetrvávající nejistotou a zranitelností, nerovnoměrným pokrokem v rámci jednotlivých zemí a mezi nimi a rychle se zvyšujícími nepříznivými dopady změny klimatu a zhoršování životního prostředí, jež narušují sociální a ekonomickou stabilitu v jednotlivých částech světa. Vysoký počet států AKT se konkrétně potýká se značnými problémy, které souvisejí s konflikty, chudobou, nezaměstnaností a nedostatkem důstojné práce, rostoucími nerovnostmi, zneužíváním lidských práv, korupcí, nepříznivými dopady změny klimatu, tlaky na omezené přírodní zdroje a poškozováním ekosystémů i nerovnoměrným začleněním do světového hospodářství. Skutečností je i nadále koncentrace extrémní a chronické chudoby v nestabilních státech. Strukturální a opakující se krize jsou i nadále zdrojem vážné humanitární nouze, jež narušuje odolnost celých zemí a společností. V mnoha partnerských zemích mimoto růst populace předstihuje hospodářský růst. To vše brání udržitelnému růstu podporujícímu začlenění a vytváření pracovních míst, jež jsou zapotřebí k zajištění pozitivních vyhlídek a skutečných příležitostí v životě, zejména pro mladé lidi a nejzranitelnější osoby.

Dlouhodobé vztahy se zeměmi AKT poskytují náležitý výchozí bod pro budování obnoveného politického partnerství. Partneři na obou stranách budou muset provést významné změny, aby byly jejich budoucí vztahy vhodné pro úkoly v současném světě, a vytvořit silnou alianci k prosazení klíčových priorit. S ohledem na priority, změněný kontext a poznatky vyvozené z uplatňování dohody z Cotonou by k provedení nepostačovalo pouhé prodloužení této dohody. Komise a vysoká představitelka se domnívají, že bude zapotřebí významný posun v rozhodování a provádění směrem k regionálním úrovním. Budoucí vztahy by měly mimoto spojovat země AKT a sousední regiony, které nejsou součástí stávající dohody z Cotonou, hrají však klíčovou úlohu ve vztahu k dosažení cílů EU.

EU oslovuje partnery, stejně smýšlející země a regionální seskupení za účelem sledování společných cílů. Evropská komise a vysoká představitelka Unie pro zahraniční věci a bezpečnostní politiku chtějí investovat do partnerství na základě zásady společné odpovědnosti, aby se z nich stala skutečná partnerství. To vyžaduje pozitivní účast partnerských zemí s podobnými cíli.

Mnoho partnerských zemí zaznamenalo v posledním desetiletí pozoruhodný hospodářský růst. Růst byl často rychlý, avšak z nízké základní úrovně, a hospodářská diverzifikace a sofistikovanost jsou ve většině zemí často slabé. Většina ekonomik je dosud velmi zranitelná vůči ekonomickým a přírodním šokům a nezajišťuje potřebnou tvorbu pracovních míst. Tyto ekonomiky mimoto dosud nepřešly dostatečně na cestu udržitelného rozvoje podporujícího začlenění, zejména v oblasti udržitelné spotřeby a výroby a účinného využívání zdrojů. Integrace zemí AKT do světového hospodářství prostřednictvím většího obchodu a zapojení do globálních hodnotových řetězců nedosáhla očekávané úrovně. Jak se odráží v cílech udržitelného rozvoje, zajištění udržitelného růstu podporujícího začlenění a vytváření důstojných pracovních míst mají zásadní význam pro stabilitu a prosperitu v partnerských zemích. To je důležité i pro zajištění pozitivních vedlejších účinků pro EU. Partnerství by se proto mělo zaměřit především na klíčové hnací síly udržitelného růstu podporujícího začlenění.

Partnerství by mělo podporovat účinná opatření na všech úrovních (místní, vnitrostátní, regionální, kontinentální a mezinárodní) a mělo by zajistit systematickou spolupráci se všemi zúčastněnými stranami při dodržování zásad a přijatých závazků. Nové partnerství by mělo vycházet ze zkušeností získaných s politickým dialogem jako řádným a pružným procesem trvalého, komplexního a širokého zapojení na všech úrovních s ohledem na všechny otázky společného zájmu. I nadále by mělo využívat intenzivní politický dialog a zahrnovat postup konzultací o citlivých otázkách týkajících se dodržování demokratických zásad, právního státu, lidských práv pro všechny a řádné správy věcí veřejných s možností částečného či úplného přerušení vztahů jako krajní možnosti. Nové partnerství by mělo usnadnit větší spolupráci se širokou škálou nestátních subjektů, včetně občanské společnosti a soukromého sektoru.

Partnerství by mělo umožnit přijímání společných opatření při řešení rostoucích celosvětových bezpečnostních hrozeb, které se dotýkají Evropy i partnerských zemí, zejména terorismu a extremismu, jakož i všech forem organizované trestné činnosti a nedovoleného obchodu, včetně obchodu s lidmi, planě rostoucími rostlinami a volně žijícími živočichy, drogami a nebezpečným materiálem. Mělo by zahrnovat rovněž prosazování kybernetické bezpečnosti, ochranu kritické infrastruktury a také námořní bezpečnost a bezpečnost letecké dopravy. Partnerství by mělo stejně tak posílit společný závazek bojovat proti šíření zbraní hromadného ničení, včetně kontroly zboží dvojího užití, a potírat nedovolenou výrobu, přepravu, oběh, nadměrné hromadění a nekontrolované šíření ručních palných a lehkých zbraní.

Partnerství by se mělo zaměřovat na zajištění právního státu. To představuje základní hodnotu, nezbytný předpoklad udržitelného rozvoje, klíčový prvek při předcházení konfliktům a základ úspěšné spolupráce v ostatních oblastech zájmu EU. K zajištění této hodnoty je nutno přijmout jednoznačný závazek, zejména co se týká prosazování účinného a nezávislého soudnictví pro občany a podniky. Je zapotřebí zabývat se rovněž beztrestností většiny závažných trestných činů, jež vyvolávají mezinárodní znepokojení, včetně uznání doplňkovosti úloh vnitrostátního trestního soudnictví a Mezinárodního trestního soudu při dosahování spravedlnosti a usmíření. Pro účinnost demokratických institucí, příznivé podnikatelské prostředí a udržitelné řízení přírodních zdrojů, včetně nerostných surovin, je nezbytný také boj proti korupci a organizované trestné činnosti.

Partnerství by mělo prosazovat mír, stabilitu a bezpečnost, včetně bezpečnosti lidí a odolnosti, jako zásadní podmínku umožňující dosažení udržitelného rozvoje a prosperity. Bez míru a bezpečnosti nemůže existovat udržitelný rozvoj a bez rozvoje a vymýcení chudoby nebude dosaženo udržitelného míru. Boj proti destabilizaci a jejím příčinám je důležitý i pro vlastní bezpečnost a prosperitu EU. Bezpečnost doma závisí na míru za hranicemi EU. V této souvislosti by budoucí partnerství mělo zohledňovat potřebu komplexního přístupu ke konfliktům a krizím, včetně jejich předcházení a řešení, a zabývat se rovněž vojenskými i civilními kapacitami (a jejich vzájemným působením). Ve všech fázích cyklu konfliktu je třeba vzít v úvahu více rozměrů a jednání v úzké spolupráci s kontinentálními a regionálními organizacemi i s OSN.

EU prosazuje světový řád založený na pravidlech s cílem poskytovat globální veřejné statky a přispět k mírovému a udržitelnému světu, v němž je hlavní zásadou multilateralismus a jádrem je Organizace spojených národů (OSN). Partnerství by proto mělo být založeno na plném respektování zásad Charty OSN a mezinárodního práva a mělo by hrát aktivní úlohu v tomto rámci.

Budoucí partnerství by mělo být založeno na sdíleném pevném závazku prosazovat a dodržovat demokratické zásady, právní stát, všeobecná lidská práva a základní svobody pro všechny, respektování lidské důstojnosti a zásady rovnosti a solidarity a řádnou správu věcí veřejných. Pozornost věnovaná zejména rovnosti žen a mužů, nejzranitelnějším osobám a mladým lidem by měla dále podněcovat vzájemné úsilí o demokratickou správu a lidská práva pro všechny. V mnoha partnerských zemích jsou již tyto prvky pevně zakotveny nebo zapouštějí kořeny. Pokrok však není dostatečný, aby se mohlo projevit úsilí o udržitelný rozvoj.

Prvním stavebním kamenem nového politického partnerství by mělo být vyjasnění společně dohodnutých cílů, hodnot, zásad a závazků. Tyto musí být poté přizpůsobeny jednotlivým regionům, aby se zohlednily jejich zvláštnosti. Je třeba aktivně zkoumat možnost oslovení jiných zainteresovaných partnerů mimo země AKT (viz oddíl 4.2.3).

Partnerství by mělo usilovat o větší prosperitu svých občanů splněním cílů udržitelného rozvoje. EU by se měla snažit o silnou politickou spolupráci s partnerskými zeměmi v zájmu uspokojení potřeb všech osob, zejména těch nejchudších a nejzranitelnějších, aby bylo zajištěno, že všechny lidské bytosti mohou naplnit svůj potenciál, pokud jde o důstojnost a rovnost a zdravé prostředí. EU by měla podporovat reformy k vymýcení chudoby, odstranění nerovností, předcházení zranitelnosti a zajištění spravedlivého přístupu k důstojné práci a sociálním službám, zejména kvalitnímu vzdělávání a zdravotnictví a k sociální ochraně. Opatření k vymýcení chudoby by se měla zaměřit na nejchudší a nejzranitelnější země včetně nejméně rozvinutých zemí a nestabilních a konfliktem zasažených zemí, v nichž se očekává přetrvávání problémů ve spojení s demografickými faktory a v nichž je i nadále nezbytné větší zaměření se na lidský rozvoj. Partnerství by mělo přispět k posílení odolnosti a řešení chronické zranitelnosti, a to zlepšením součinnosti mezi pomocí na záchranu životů a potřebami v oblasti dlouhodobého rozvoje.

V budoucnu by partnerství mělo posílit dialog a spolupráci mezi stranami, zabývat se všemi aspekty migrace podle zásad solidarity, partnerství a sdílené odpovědnosti a vzájemné odpovědnosti při dodržování lidských práv. Mělo by být založeno na dohodnutých zásadách a závazcích stanovených v článku 13 dohody z Cotonou, rozšířit je tak, aby se zohlednil celý rozsah vývoje migrace a politika EU v oblasti migrace, a rozvíjet operativní spolupráci, zejména s ohledem na mechanismy prosazování dohodnutých zásad. Mělo by začleňovat důležitý vývoj politiky, jako je evropský program pro migraci a související rámec partnerství, jež mají pomoci reagovat na krize prostřednictvím okamžitých a měřitelných výsledků, avšak položit rovněž základy posílené spolupráce se zeměmi původu, tranzitu a určení, přičemž základem je náležitě řízená politika v oblasti migrace a mobility. Mělo by přihlížet rovněž k prohlášení a akčnímu plátu ze summitu ve Vallettě. Partnerské země budou podporovány v úsilí o rozvoj účinných politik v oblasti migrace a azylu. Příčinami nelegální migrace a násilného vysídlení je třeba se zabývat uplatňováním důsledných krátkodobých, střednědobých a dlouhodobých politik a lepším využíváním stávajících postupů. Partnerství by se mělo zapojit rovněž do ochrany uprchlíků a žadatelů o azyl, přičemž by zvláštní pozornost měla být věnována zranitelným skupinám. Mělo by prosazovat odolnost dlouhodobě násilně vysílených osob a jejich začlenění do hospodářského a sociálního života hostitelských zemí.

Ačkoli každá dohoda o hospodářském partnerství zahrnuje své vlastní instituce, pokud jde o přezkum provádění a projednávání obchodních záležitostí, měl by se dialog o obchodních záležitostech a spolupráci mezi EU a partnerskými zeměmi jako celek zabývat i nadále otázkami společného zájmu, zejména s ohledem na spolupráci v rámci WTO. Politický dialog o obchodu by měl případně pokračovat i na vnitrostátní úrovni.

Budoucí obchodní vztahy s partnerskými zeměmi by se měly uskutečňovat v souladu s mnohostrannými pravidly. Hlavní nástroje v obchodě mezi zeměmi AKT a EU by měly představovat i nadále dohody o hospodářském partnerství, které jsou slučitelné s WTO, se společnými institucemi a právoplatnými závazky, jež jsou přizpůsobeny novému vývoji. Stávající dohody o hospodářském partnerství lze se souhlasem stran rozšířit tak, aby zahrnovaly více zemí v příslušných regionech, a prohloubit je, aby se vztahovaly na více zásadních oblastí.

Partnerství by mělo usilovat o zajištění všeobecného přístupu k čistým, moderním, cenově dostupným, bezpečným a spolehlivým energetickým službám. Je třeba prosazovat řešení v oblasti úspor energie, energetické účinnosti a energie z obnovitelných zdrojů, a to rovněž s ohledem na dopad na globální problémy související s klimatem.

V rámci nového partnerství by měla být na předním místě podpora řádně fungujících trhů práce. Ty jsou zapotřebí k zajištění důstojných pracovních míst pro pracovníky, mimo jiné přechodem z neformální do formální ekonomiky a zlepšením pracovních podmínek, ochrany zdraví a bezpečnosti při práci a přístupu k sociální ochraně.

Nové partnerství by mělo prosazovat rovněž silnější roli soukromého sektoru při zajišťování udržitelného růstu podporujícího začlenění a vytváření pracovních míst. To vyžaduje důkladnější opatření k zlepšení politického a regulačního rámce i podnikatelského prostředí. Zvláštní pozornost je nutno věnovat investičnímu prostředí a řešení potřeby větších investic.

V tomto ohledu je zásadní podpora řádného řízení veřejných financí a účinné kontroly jejich využívání. To zahrnuje prosazování účinných, efektivních, spravedlivých a transparentních daňových systémů a boj proti podvodům a nezákonným finančním tokům. Řádné řízení veřejných financí představuje hlavní prvek řádné správy věcí veřejných a klíčový základ pro účinný a odolný veřejný sektor. Mělo by vést k vyšším domácím příjmům, které jsou efektivně a účinně přeměňovány na veřejné statky a služby.

Investice do míru, stability a rozvoje v Africe přinášejí prospěch nejen naším partnerům, nýbrž představují také investice do vlastní bezpečnosti a prosperity EU. Konflikty a nestálost jsou i nadále obrovskou překážkou rozvoje v Africe. V této souvislosti je nutno oslovit s ohledem na klíčové záležitosti, jako je stabilizace, bezpečnost a zvyšování odolnosti, i země mimo AKT.

Potenciál Afriky bude záviset na úsilí afrických zemí v souvislosti se správou, lidskými právy, předcházením konfliktům a jejich řešení, bojem proti organizované trestné činnosti a udržitelným růstem podporujícím začlenění a tvorbou pracovních míst. Různé země nejsou dosud schopny provést reformy a překonat krize. Jinými slovy, chybí jim odolnost a trpí nestabilitou. Chudoba, nezaměstnanost a nerovnost jsou i nadále vysoké a tempo jejich snižování pomalé. Další obrovskou výzvu navíc představuje růst obyvatelstva. Mnoho zemí mimoto uvázlo v dlouhodobém konfliktu, zatímco nadnárodní bezpečnostní problémy ohrožují regionální stabilitu a udržitelný rozvoj. Zhoršování životního prostředí a dopady změny klimatu rovněž brání hospodářskému pokroku a ohrožují mír a stabilitu. To vše přispívá k větší humanitární nouzi, pohybům při násilném vysídlení a nelegální migraci v rámci regionů i směrem do Evropy.

Priority partnerství by měly být sledovány všude. K zajištění účinného provádění by partnerství současně mělo náležitě zohledňovat regionální zvláštnosti a vlastní rozvojové rámce partnerů a rozdílné priority ve společném programu EU s partnery v Africe, Karibiku a Tichomoří. Pro každý z regionů lze priority přizpůsobit podle okolností a doladit je upřesněním souvisejících cílů a plánovaných opatření.

V návaznosti na zkušenosti s koalicí s vysokými ambicemi, jež na 21. konferenci smluvních stran UNFCCC připravila půdu pro Pařížskou dohodu o změně klimatu z roku 2015, musí partnerství aktivně určovat témata, která představují pro EU a partnerské země důležité společné zájmy a s ohledem na něž lze prosazovat globální opatření. To by se mělo projevit ve společném jednání při rozhodování. Je třeba určit postup pro pravidelné určování společných zájmů na nejvyšší politické úrovni, který umožní včasnou přípravu a koordinované jednání a hlasování v příslušných mezinárodních strukturách a rámcích. K oblastem, které je třeba uvážit, patří mimo jiné změna klimatu, udržitelný rozvoj, modrá a zelená ekonomika, ochrana biologické rozmanitosti, celosvětová digitální ekonomika, boj proti nezákonným finančním tokům a řádné fungování komoditních trhů. Partnerství by mělo stejně tak usilovat o prosazování společných zájmů ve WTO. Existuje rovněž prostor pro užší spolupráci v rámci mezinárodních finančních institucí.

Partnerství by EU a jejím partnerům mělo umožnit, aby účinněji spojily síly při prosazování společného programu na světových a mnohostranných fórech. Potenciál v tomto ohledu se sotva využívá a je třeba zajistit mnohem konkrétnější výsledky. Spolupráce na mezinárodní scéně by měla být oblastí, v níž nové partnerství může zajistit významnou přidanou hodnotu.

Agenda 2030 od všech vyžaduje vyvíjení naléhavého úsilí s ohledem na globální veřejné statky, včetně nízkoemisního a nízkouhlíkového hospodářství. Nové partnerství by mělo zohledňovat pevné odhodlání partnerů a jejich regionálních organizací provádět účinné politiky v oblasti udržitelné energetiky, které splňují cíle týkající se snižování emisí skleníkových plynů. Výroba energie má přímou souvislost s problémem týkajícím se změny klimatu a udržitelným rozvojem. Strany mají zásadní zájem na přeměně tohoto odvětví, postupném ukončování využívání fosilních paliv při současné další mobilizaci domácích obnovitelných zdrojů a zvýšení energetické účinnosti v partnerských zemích, přechodu na udržitelné a moderní energetické služby a oddělení hospodářského růstu od zvyšování spotřeby energie. Spolupráce v tomto odvětví by mimoto měla prosazovat vysoké normy jaderné bezpečnosti. Aby tomu EU napomohla, měla by i nadále spolupracovat s partnerskými zeměmi na podpoře příznivého regulačního prostředí a reforem odvětví. Partnerství by mělo zajistit strategičtější a cílenější přístup k investicím do udržitelné energie, přičemž důležitou úlohu hrají soukromé investice a moderní technologie, a to na podporu změny modelů výroby a spotřeby energie v partnerských zemích.

Partnerství by se proto mělo zaměřit na dosažení příslušných cílů udržitelného rozvoje (jako je čistá energie, udržitelná města a komunity a odpovědná spotřeba a výroba) a provádění Pařížské dohody o změně klimatu. Mělo by zakotvovat závazek týkající politiky v oblasti klimatické odolnosti s přínosem pro chudé obyvatele a rozšíření transformace na inkluzivní zelené a modré ekonomiky, zejména přijetím modelů udržitelné spotřeby a výroby ze strany odpovědného soukromého sektoru. Mělo by obsahovat pevné závazky týkající se udržitelného řízení přírodních zdrojů včetně lesů, planě rostoucích rostlin, volně žijících živočichů a nerostných surovin, ochrany, oceňování a udržitelného využívání ekosystémů a biologické rozmanitosti včetně oceánů a provádění politik zmírňování a adaptace. K dosažení řádné správy přírodních zdrojů jsou zapotřebí také práva na bezpečný a spravedlivý přístup. Pro zamezení ztrátám na životech a ztrátám živobytí má zásadní význam lepší připravenost, menší vystavení zranitelnosti a schopnost překonat dopady katastrof.

Karibik je stabilním regionem, v němž má většina zemí náležitě fungující demokracii, ačkoli řádná správa věcí veřejných a dodržování lidských práv není rovnoměrné. Pro stabilitu a prosperitu regionu má zásadní význam ochrana a prosazování lidských práv a demokratických postupů. To je důležité i s ohledem na řadu přidružených zámořských zemí a území a nejvzdálenějších regionů EU. Karibik se geograficky nachází rovněž na drogových trasách do Severní Ameriky a Evropy. Hlavní výzvy pro oba regiony představují boj proti nadnárodní trestné činnosti a financování terorismu, proti vyhýbání se daňovým povinnostem a praní peněz a potřeba větší finanční transparentnosti.

S přihlédnutím k prioritám EU a zvláštnímu kontextu, jakož i v návaznosti na základ stanovený ve strategii EU pro posílené partnerství s Tichomořím by těžištěm obnoveného partnerství s tichomořskými zeměmi měly být níže uvedené cíle. Kromě těchto specifických cílů by obnovené partnerství mezi EU a Tichomořím mělo uznat a podporovat úsilí tichomořských zemí o regionální integraci, a to nejen v samotné oblasti Tichomoří, nýbrž rovněž (pokud o to usilují jednotlivé země) v asijsko-tichomořské oblasti, zejména se sdružením ASEAN, a také pomoci tichomořským zemím řešit bezpečnostní problémy, které se mohou objevit v nadcházejících desetiletích.

K zajištění svých strategických zájmů musí EU stanovit, jak dále zlepšit způsob uspořádání a řízení svých vztahů s partnery v Africe, Karibiku a Tichomoří. Tento základní prvek politického partnerství se dotýká mnoha aspektů, jež budou vyžadovat také rozsáhlé konzultace s partnerskými zeměmi. To se týká formátu vztahů, dotčených subjektů a zásad, na nichž je spolupráce založena, mechanismů, které jsou zapotřebí k lepšímu provádění, jakož i odpovídající institucionální struktury a právního postavení na podporu provádění partnerství. V tomto ohledu jsou důležité poznatky získané z provádění dohody z Cotonou, jež je nutno vzít v úvahu.

4.1 Získané poznatky

Hodnocení dohody z Cotonou vyzdvihuje řadu silných stránek a nedostatků. Hodnocení poukazuje na pokrok, pokud jde o vymýcení chudoby a lidský rozvoj v zemích AKT, na větší obchodní toky, na posílení míru a bezpečnosti a upevnění demokracie a lidských práv. Dosud je však zapotřebí významné úsilí, v neposlední řadě z toho důvodu, že některé z těchto dosažených výsledků jsou ohroženy vznikem nových zdrojů nestability (např. demografický boom, autoritářské vlády a terorismus a změna klimatu).

Ukázalo se, že politický dialog (článek 8 dohody z Cotonou) a konzultace / vhodná opatření (článek 96 dohody z Cotonou) jsou užitečné nástroje, ačkoliv jejich úplný potenciál nebyl částečně využit. V jednotlivých oblastech bylo dosaženo smíšených výsledků, včetně v oblasti lidských práv, demokracie, řádné správy věcí veřejných a právního státu (článek 9), migrace (článek 13) a zapojení státních a nestátních subjektů (článek 6).

Hodnocení dále poukazuje rovněž na skutečnost, že se dohodě z Cotonou nepodařilo dostatečně postihnout zintenzivnění regionální dynamiky a rostoucí různorodost partnerských zemí, například mezi zeměmi, které to nejvíce potřebují (nejméně rozvinuté země, nestabilní země), a vyspělejšími zeměmi (země se středními příjmy atd.). Regionální a kontinentální organizace založené partnerskými zeměmi postupně vznikají jako regionální subjekty, které mají pověření v oblasti politiky a bezpečnosti, jakož i obchodu a rozvoje.

Hodnocení rovněž zdůrazňuje, že stávající institucionální struktura a její fungování a některé provozní postupy vykazují významné dostatky.

Rovněž spolupráce mezi EU a jejími partnery na mnohostranných fórech je stěží využívána. Ta byla zavedena při revizi dohody z Cotonou v roce 2010 a vedla k pozitivním výsledkům, zejména v souvislosti s Pařížskou dohodou o změně klimatu, nejčastěji však partnerství nebylo s to využít veškerou svou váhu k ovlivnění výsledku. Pokrok v této oblasti bude vyžadovat, aby partnerské země prokázaly své odhodlání dosáhnout cílů, jež si stanovily na summitu zemí AKT v Port Moresby. Vyžaduje to rovněž, aby EU hledala způsoby zajištění flexibility při vytváření aliancí zahrnujících země AKT a země mimo AKT, jako jsou všechny nejméně rozvinuté země nebo malé ostrovní rozvojové státy.

4.2 Pružné partnerství založené na důkladném regionálním přístupu

K vytvoření vztahu založeného na společných prioritách, jež přihlížejí k vyvíjejícímu se kontextu a získaným poznatkům, byly analyzovány různé možnosti budoucího formátu, které byly vyhodnoceny v posouzení dopadů (viz příloha I).

4.2.1 Možnosti

Možnosti sahají od skončení platnosti dohody z Cotonou bez jejího nahrazení, po nahrazení stávající dohody novou dohodou, avšak s omezenými změnami. Posledně uvedená možnost by zjevně neodstranila závažné nedostatky ve stávající dohodě. První možnost může znamenat větší náklady než přínosy, jelikož by znamenala zrušení pozitivního acquis 40letého partnerství a oslabila by úlohu EU na celosvětové úrovni. Partnerství s africkými, karibskými a tichomořskými zeměmi není samo o sobě zpochybněno. Některé zúčastněné strany však kritizují stávající přístup, obsah a formát.

Podrobněji byly posouzeny další tři možnosti:

1. podstatně revidované partnerství s partnerskými zeměmi. Tato možnost by zohlednila vývoj od druhé revize dohody z Cotonou, k níž došlo v roce 2010, nezajistila by však potřebnou soudržnost politiky s nejnovějšími regionálními strategiemi a nezohledňovala by náležitě rostoucí význam kontinentální (Africká unie), regionální a subregionální úrovně;

2. úplná regionalizace vztahů s partnerskými zeměmi prostřednictvím tří samostatných regionálních partnerství (s Afrikou, Karibikem a Tichomořím). Tato možnost by plně zohledňovala kontinentální a regionální rozměr, nereagovala by však na ochotu partnerských zemí, pokud jde o existenci obnoveného partnerství s EU, a měla by za následek obtížnější vytváření aliancí na světových fórech (jako je UNFCCC nebo WTO);

3. třetí alternativa má podobu dohody s partnerskými zeměmi, která spočívá ve třech samostatných regionálních partnerstvích s Afrikou, Karibikem a Tichomořím, jež jsou otevřena pro užší zapojení ostatních zemí, a to pod společnou střechou. Tato zastřešující dohoda by vymezila společné hodnoty, zásady, základní prvky a zájmy, na nichž je založena spolupráce mezi stranami, a to v návaznosti na významné acquis dohody z Cotonou. Zahrnovala by rovněž zvláštní mechanismy spolupráce v globálních otázkách. Tři regionální partnerství by navazovala na stávající partnerství a začleňovala je (např. společná strategie EU-Afrika) a stanovila priority a opatření zaměřená na zvláštnosti programu partnerství s každým ze tří regionů. To EU a partnerským zemím umožní stanovit iniciativy na nejvhodnější úrovni.

4.2.2 Navrhovaná možnost

Třetí možnost by umožnila lépe řešit záležitosti na vhodné úrovni a ve správném prostředí, a to na základě zásad subsidiarity a doplňkovosti, přičemž současně uznává, že mnoho současných problémů souvisejících s celosvětovou udržitelností vyžaduje opatření spojující jednotlivé regiony. To je v souladu se skutečností, že velká část angažovanosti EU se již nyní uskutečňuje na vnitrostátní úrovni, načež následuje regionální úroveň a až poté úroveň AKT. Ačkoli zájmy s ohledem na Afriku, Karibik a Tichomoří zahrnují řadu záležitostí, jež by měly prospěch ze společného úsilí, existují rovněž zvláštní zájmy, které je třeba rozvíjet na odlišném základě. K důležitým hráčům patří Africká unie, avšak rovněž regionální organizace jako Hospodářské společenství států západní Afriky, Jihoafrické společenství pro rozvoj nebo Východoafrické společenství, stejně jako jiné regionální organizace, například CARICOM/CARIFORUM v Karibiku.

Zastřešující partnerství by současně zamezilo nákladům spojeným s odmítnutím jakéhokoli partnerství s partnerskými zeměmi jako skupinou a zachovalo by acquis z Cotonou, zejména co se týká základních prvků a vazby s dohodami o hospodářském partnerství. Ty jsou pro všechny tři regiony totožné, a zajišťují tudíž významné úspory z rozsahu při společném sjednávání a řízení těchto aspektů namísto samostatného sjednávání s jednotlivými uskupeními nebo zeměmi. To umožní také rozvíjení spolupráce na mezinárodní úrovni s ohledem na hlavní společné globální problémy. Váha aliance může být značná, jak se ukázalo při uzavírání Pařížské dohody.

S přihlédnutím ke všem těmto prvkům umožní navrhovaný nový formát zachování všech hodnotných prvků stávající dohody z Cotonou, co je však nejdůležitější, zavede vhodné podmínky k tomu, aby EU splnila své nové cíle.

4.2.3 Dosah mimo země AKT