Směrnice vyžaduje, aby členské státy co nejvíce rozšířily oddělený sběr odpadních baterií, a stanoví cílové hodnoty pro sběr odpadních baterií a recyklační účinnost. Členské státy jsou povinny zajistit, aby se do roku 2016 sbíralo až 45 % množství odpadních baterií, jež se uvádí na trh.

Nakládání s použitými bateriemi v EU nadále vzbuzuje obavy. Odhadem 56,7 % všech odpadních přenosných baterií ročně se nesbírá. Výsledkem je, že se přibližně 35 000 tun odpadních přenosných baterií dostalo do toků komunálního odpadu, což mělo za následek nepříznivý dopad na životní prostředí a ztrátu zdrojů. Toto množství je dostatečně významné na to, aby ohrozilo dosažení cílů směrnice v oblasti ochrany životního prostředí.

Směrnice podporuje vývoj baterií obsahujících menší množství nebezpečných látek. Neuvádí však kritéria pro identifikaci příslušných látek (včetně těžkých kovů) ani druh opatření týkajících se nakládání s těmito látkami, jež by mohla být přijata. Z hodnocení proto vyplývá, že tyto otázky by mohly být lépe řešeny jinými právními nástroji.

Směrnice sice zohlednila klíčové cíle oběhového hospodářství – například řešení dodávek materiálů a recyklaci – stále však existuje značný nevyužitý potenciál. Směrnice rovněž není dostatečně uzpůsobená ke snadnému zapracování technologických novinek. Například lithiové baterie jsou sice zahrnuty do oblasti působnosti směrnice, nejsou ovšem považovány za zvláštní kategorii a neexistuje žádný mechanismus, jímž by se do směrnice dala začlenit nová chemická složení baterií. Stejně tak se směrnice výslovně nezabývá možností druhého využití pokročilých baterií.

Stávající systém zavedený směrnicí se nezdá být vhodný ani pro nakládání s průmyslovými bateriemi. Neexistují žádná podrobná pravidla pro sběr baterií, zřizování vnitrostátních systémů nebo rozšířenou odpovědnost výrobce za tuto kategorii baterií, jejichž počet se v budoucnosti bude prudce zvyšovat a které se staly nevyhnutelnými pro provádění nízkouhlíkových politik v EU.

5.2Soudržnost a vnitřní soulad

Mnoho zúčastněných stran se domnívá, že ustanovení týkající se baterií by se měla soustředit do omezeného počtu legislativních aktů, zejména pokud jde o chemické látky a otázky skončení životnosti, a že by mezi těmito právními akty měl být jasný vztah. Domnívají se také, že je třeba zvážit, zda nejsou pro úpravu nakládání s chemickými látkami v bateriích vhodnější právní předpisy EU o chemických látkách (REACH).

Konkrétní problémy zjištěné v souvislosti se souladem s ostatními právními předpisy EU se rovněž vztahují k vymezení působnosti s právními předpisy, které se týkají výrobků obsahujících baterie, a k provádění rozšířené odpovědnosti výrobce. Nedávno přijaté minimální požadavky na rozšířenou odpovědnost výrobce podle rámcové směrnice o odpadech pomohou řešit rizika nesouladu.

Některé základní pojmy směrnice nejsou přesně vymezeny a některé cíle jsou i nadále nekonkrétní, zejména ty, které se netýkají konkrétních opatření nebo cílů. To platí zejména pro omezení míry odstraňování baterií jako komunálního odpadu, oddělený sběr automobilových a průmyslových baterií, nebo povinnost zajistit, aby byly baterie odstraněny z odpadních elektrických a elektronických zařízení.

Je třeba dále řešit nedostatky směrnice v oblasti jejího vnitřního souladu a soudržnosti s cílem zabránit překrývání, zajistit jednoznačnost pro zúčastněné strany a orgány členských států a v nejvyšší možné míře zvýšit fungování rozšířené odpovědnosti výrobce.

5.3Přidaná hodnota EU

Hodnocení dospělo k závěru, že je vhodné nadále stanovovat podmínky pro prodej, sběr a recyklaci baterií na úrovni EU. Provádění směrnice je vnímáno jako významný přínos k dobrému fungování jednotného trhu s bateriemi.

Zúčastněné strany se domnívají, že obchodní překážky, pokud existují, mají menší význam ve srovnání s tím, jaký dopad mohou mít vnitrostátní předpisy. Zúčastněné strany nicméně poukázaly na případy, kdy by nedostatečná podrobnost směrnice mohla bránit vytvoření rovných podmínek pro subjekty provádějící recyklaci, a mohly by tak vzniknout skutečné překážky (viz bod 3.2 výše), a navrhly je řešit na úrovni EU. Nedostatky v prosazování směrnice by rovněž mohly narušit vnitřní trh tím, že budou znevýhodňováni výrobci, kteří přísně dodržují ustanovení směrnice (např. úrovně těžkých kovů nebo zajištění řádného označování), ve srovnání s výrobci, kteří nevyvíjejí stejné úsilí.

5.4 Podávání zpráv, označování a informace pro veřejnost

Směrnice účinně zajišťuje označování přenosných a automobilových baterií. Je však třeba dosáhnout zlepšení, aby se zajistilo, že se informace dostanou až ke koncovým uživatelům.

Potíže při dosahování cílových hodnot sběru pro odpadní přenosné baterie ukazují, že je třeba posílit ustanovení, jejichž cílem je zajistit, aby byli koncoví uživatelé náležitě informováni.

Samotné označování nestačí. Účinné mohou být i doplňkové činnosti, jako jsou veřejné informační kampaně. Přesnější vymezení povinností výrobců, pokud jde o financování těchto činností, by koncovým uživatelům pomohlo lépe pochopit úlohu, která se od nich očekává, například pokud jde o sběr použitých baterií.

Povinnosti podávat zprávy jsou stanoveny pouze v případě, že jsou stanoveny cíle. Neexistence kvantifikovaných cílů proto velmi ztěžuje posouzení výkonnosti členských států v těchto konkrétních ohledech.

6ZÁVĚRY

Komise vyhodnotila směrnici o bateriích v souladu s jejím článkem 23 a posoudila její provádění spolu s jejím dopadem na životní prostředí a na vnitřní trh.

Na základě posouzení vnitrostátních zpráv Komise dospěla k závěru, že členské státy přijaly opatření nezbytná k provedení ustanovení směrnice.

Hodnocení ukazuje, že směrnice přinesla pozitivní výsledky, pokud jde o lepší životní prostředí, podporu recyklace a lepší fungování vnitřního trhu s bateriemi a recyklovanými materiály.

Zjištěná omezení některých právních ustanovení nebo jejich provedení však brání tomu, aby směrnice plnila své cíle v plné míře. Platí to zejména pro sběr odpadních baterií nebo účinnost materiálového využití.