Ačkoli se politiky a právní předpisy EU zabývají některými aspekty a využitím biologicky rozložitelných, kompostovatelných plastů a plastů z biologického materiálu, bylo by lepší zaujmout systémovější přístup, který by podpořil rozhodnutí veřejného i soukromého sektoru. Tento přístup by měl vycházet ze Zelené dohody pro Evropu, Akčního plánu oběhového hospodářství a Strategie EU pro plasty. Akční plán pro nulové znečištění si navíc klade za cíl snížit množství plastového odpadu v moři o 50 % a mikroplastů uvolňovaných do životního prostředí o 30 % do roku 2030. Strategie EU pro půdu se zaměřuje na prevenci kontaminace půdy u zdroje.

Biologicky rozložitelné, kompostovatelné plasty a plasty z biologického materiálu jsou v Evropě i na mezinárodní úrovni široce vnímány jako ekologičtější než běžné plasty, které jsou z fosilních paliv a nejsou biologicky rozložitelné. Zároveň přibývá vědeckých důkazů a povědomí o tom, že je třeba splnit řadu podmínek, aby výroba a používání těchto plastů vedly k celkově pozitivním výsledkům v oblasti životního prostředí a nezhoršovaly problémy znečištění plasty, změny klimatu a ztráty biologické rozmanitosti. Přestože výroba plastů z biomasy nebo zajištění biologického rozkladu plastových výrobků v některých vhodných prostředích může přinést řadu výhod ve srovnání s běžnými plasty, mají tato řešení své vlastní problémy a kompromisy v oblasti udržitelnosti, které by měly být dobře pochopeny a náležitě zohledněny. Neměly by také snižovat potřebu sladit životní cyklus plastů s oběhovým hospodářstvím a prioritně zajistit, aby se v první řadě snížilo využívání zdrojů, aby se v oběhu co nejdéle udržely materiály ze všech výchozích surovin, včetně surovin z biologického materiálu, a aby se upřednostňovaly druhotné suroviny před primárními.

V souladu se zásadami oběhového hospodářství by výrobci měli upřednostňovat využívání organických odpadů a vedlejších produktů jako vstupních surovin, čímž by minimalizovali využívání primární biomasy a předešli významným dopadům na životní prostředí.

Důležité je také zajistit přesné měření obsahu biologického materiálu. Měly by být upřednostňovány radiouhlíkové metody, protože jejich výsledky jsou spolehlivé a jejich použití je všeobecně uznáváno. Dokumentace použití biomasy prostřednictvím spotřebitelského řetězce a přiřazení podílu konečným produktům prostřednictvím výpočtu hmotnostní bilance je metoda, která se pro potvrzení skutečného podílu biologického materiálu nepovažuje za vhodnou. Taková metoda by se měla používat pouze tehdy, pokud zajišťuje vysokou úroveň transparentnosti a odpovědnosti a je podložena dohodnutými standardy, aby se zabránilo lakování nazeleno.

V rámci boje proti lakování nazeleno a zamezení klamání spotřebitelů by se na plastových výrobcích neměla uvádět obecná tvrzení, jako jsou „bioplasty“ a „z biologického materiálu“. V návrhu Komise o posílení postavení spotřebitelů pro ekologickou transformaci se navrhuje zákaz takových praktik, pokud nejsou podloženy uznávaným vynikajícím environmentálním profilem nebo pokud není tvrzení specifikováno jasným a výrazným způsobem na stejném nosiči. Aby nedocházelo ke klamání spotřebitelů, měla by tvrzení uvádět pouze přesný a měřitelný podíl plastů z biologického materiálu ve výrobku, například že „výrobek obsahuje 50 % plastů z biologického materiálu“.

Akční plán pro oběhové hospodářství zjišťuje potřebu řešit vznikající výzvy v oblasti udržitelnosti související se získáváním, označováním a používáním plastů z biologického materiálu, a to na základě posouzení, kdy používání surovin z biologického materiálu přináší skutečné přínosy pro životní prostředí, které jdou nad rámec snížení využívání fosilních zdrojů. To také znamená zajistit, aby používání surovin z biologického materiálu nemělo negativní dopad na biologickou rozmanitost, ekosystémy nebo využívání půdy a vody.

V souladu se strategií EU pro lesy do roku 2030 navrhuje Komise v rámci revize směrnice o obnovitelných zdrojích energie (REDIII) z července 2021, aby byla do vnitrostátních režimů podpory začleněna zásada kaskádového využívání biomasy, podle níž by se biomasa měla využívat tam, kde má vyšší ekonomickou přidanou hodnotu. V souladu s touto zásadou by měla být biomasa přednostně využívána k výrobě materiálů, včetně plastů, a pouze podpůrně jako zdroj bioenergie.

Kromě toho by měly být upřednostňovány výrobky s dlouhou životností před výrobky s krátkou životností, včetně výrobků na jedno použití. Toto prioritní pořadí se vztahuje na odpady, vedlejší produkty a primární biomasu pocházející například ze zemědělství, lesnictví nebo akvakultury. Organický odpad a vedlejší produkty by měly být upřednostňovány před primární biomasou, zejména u produktů s krátkou životností.

Biomasa používaná k výrobě plastů z biologického materiálu musí splňovat kritéria udržitelnosti EU pro bioenergii. Jak navrhla Komise v rámci přezkumu směrnice o energiích z obnovitelných zdrojů (REDIII) z července 2021, tato kritéria zahrnují opatření týkající se lesní biomasy a biopaliv s vysokým rizikem přímé a nepřímé změny využívání půdy, jako jsou například biopaliva získaná z palmového oleje. Do dokončení jednání o REDIII by se měla uplatňovat kritéria udržitelnosti pro bioenergii podle REDII. Takový přístup je také použit v taxonomii EU pro udržitelné investice do „zemědělské biomasy používané pro výrobu plastů v primární formě“.

Pokud jde o emise skleníkových plynů, bioenergetický rámec nelze přímo použít na plasty z biologického materiálu, protože ty se nepoužívají k výrobě energie. Stále se vyvíjejí metodiky pro posuzování dopadů plastů z biologického materiálu ve srovnání s plasty z fosilních paliv z hlediska životního cyklu. Nejvíce harmonizovanou metodikou, která je v současné době k dispozici, je rámec vyvinutý Společným výzkumným střediskem Komise, označovaný jako „metoda LCA pro plasty“, který vychází z metody EU „environmentální stopa produktu“. Inovace by navíc měly být posuzovány v rané fázi, aby se zajistil vývoj bezpečných a udržitelných alternativ.

Je zapotřebí dalšího vědeckého pokroku, aby mohlo hodnocení brát v úvahu také absorpci a uvolňování biogenního uhlíku z produktů během jejich životnosti. Diskuse za tímto účelem probíhají v rámci iniciativy OSN pro životní cyklus. Příznivý vliv na ukládání uhlíku mohou mít pouze plastové výrobky z biologického materiálu s dlouhou životností, které nejsou spalovány, když se stanou odpadem. U výrobků s krátkou životností, tj. u většiny dnešních plastových výrobků z biologického materiálu, jako jsou například jednorázové obaly, se uhlík, který byl původně odebrán z atmosféry, rychle uvolňuje zpět.

4.Biologicky rozložitelné a kompostovatelné plasty

Akční plán pro oběhové hospodářství zdůrazňuje potřebu stanovit směr politiky pro používání biologicky rozložitelných nebo kompostovatelných plastů na základě posouzení způsobů použití, jež mohou být přínosné pro životní prostředí, a kritérií pro takové způsoby použití. Zdůrazňuje také, že je třeba zajistit, aby označení výrobku jako „biologicky rozložitelný“ nebo „kompostovatelný“ neuvádělo spotřebitele v omyl a nepodněcovalo je k tomu, aby se ho zbavovali způsobem, který vytváří plastový odpad nebo znečištění v důsledku nevhodných podmínek prostředí nebo nedostatečné doby pro rozklad.

Biologická rozložitelnost je skutečně důležitou vlastností plastů, protože rozhoduje o tom, zda budou přetrvávat a hromadit se v životním prostředí, rozkládat se na stále menší a menší fragmenty, mikroplasty a nanoplasty a stanou se stále větším zdrojem znečištění, škodlivým pro lidské zdraví a životní prostředí. Biologicky rozložitelné plasty pravděpodobně nebudou přetrvávat a hromadit se za předpokladu, že se plně rozloží v prostředí, která jsou pro jejich rozklad určena, a nedostanou se do prostředí, kde se nemohou biologicky rozložit. K tomu může dojít například tehdy, když se plast, který je biologicky rozložitelný v půdě, dostane větrem nebo splachem z půdy do říčních nebo mořských vod. Doba biologického rozkladu musí být také dostatečně krátká, aby nedošlo k poškození ekosystémů a mořských živočichů, například v důsledku pozření plastů mořskými živočichy.

Biologická rozložitelnost plastů je oblastí, které je věnována značná pozornost z hlediska výzkumu a inovací. Stále více podléhá politickým opatřením, jejichž cílem je zajistit, aby biologicky rozložitelné plasty nezpůsobovaly škody, aby byly přínosem pro životní prostředí a aby spotřebitelé neměli dojem, že biologicky rozložitelné plasty lze odhazovat. Směrnice o omezení dopadu některých plastových výrobků na životní prostředí zahrnuje do své působnosti plastové výrobky z biologicky rozložitelných plastů, protože pokud jsou tyto výrobky pohozeny, není zaručeno, že se ve volném prostředí rozloží. Kromě toho zakazuje oxo-rozložitelné plasty, protože nepřinášejí prokazatelný přínos pro životní prostředí, nejsou zcela biologicky rozložitelné a mají negativní dopad na recyklaci běžných plastů.

Nařízení o hnojivech stanoví, že do 16. července 2026 musí povrchově aktivní látky a formulační přísady splňovat stanovená kritéria biologické rozložitelnosti. Vyžaduje také posouzení schopnosti zemědělských mulčovacích fólií biologicky se rozkládat v přirozených půdních podmínkách a ve vodním prostředí v celé EU. Kromě toho navrhované omezení záměrně přidávaných mikroplastů podle nařízení REACH vyjímá biologicky rozložitelné polymery, pokud splňují specifická kritéria biologické rozložitelnosti, prokázaná buď podle jedné ze tří skupin zkušebních metod s přísnými screeningovými testy měřícími snadnou biologickou rozložitelnost nebo přirozenou biologickou rozložitelnost, nebo podle simulačních studií, kde by kritéria biologické rozložitelnosti měla být splněna ve třech složkách životního prostředí – vodě, půdě a sedimentu (nebo ve dvou, pro zemědělské a zahradnické použití). Pokud jde o polymery, včetně biologicky rozložitelných, Komise zvažuje – jak bylo oznámeno ve strategii EU pro udržitelnost v oblasti chemických látek – rozšíření registrační povinnosti na některé polymery vzbuzující obavy v souvislosti s cílenou revizí nařízení REACH.

4.1 Biologicky rozložitelné plasty

S cílem poskytnout další vodítko pro tvorbu politiky pověřila Komise svou skupinu hlavních vědeckých poradců, aby posoudila biologickou rozložitelnost plastů ve volném prostředí. Jejich stanovisko zdůrazňuje potřebu omezit používání biologicky rozložitelných plastů ve volném prostředí pouze na specifické způsoby použití, u nichž není možná redukce, opětovné použití nebo recyklace. Dále zdůrazňuje, že tyto plasty by neměly být považovány za řešení nevhodného nakládání s odpady nebo znečišťování odpadky. Aby bylo možné využít potenciální environmentální výhody biologicky rozložitelných plastů oproti plastům, které nejsou biologicky rozložitelné, doporučuje skupina podpořit vývoj ucelených testovacích a certifikačních norem. Uvádí také, že je třeba podporovat přesné informace o vlastnostech, vhodném použití a likvidaci a omezeních biologicky rozložitelných plastů a jejich použití pro konkrétní skupiny uživatelů. Ve stanovisku vydaném skupinou jsou jako důležité faktory uvedeny vlastnosti materiálu, prostředí, ve kterém materiál skončí, pravděpodobnost úniku do jiných prostředí a chování spotřebitelů.

S ohledem na tyto úvahy je třeba biologickou rozložitelnost pro účely navrhování nových plastů nebo pro účely vypracování politických opatření považovat za „vlastnost systému“, která zohledňuje vlastnosti materiálu, specifické podmínky životního prostředí a rizika.

Za druhé, používání plastů, které se biologicky rozkládají ve volném prostředí, musí být omezeno na materiály, u nichž se prokázala plná biologická rozložitelnost v určité konkrétní a na důkazech založené lhůtě, aby se předešlo poškození životního prostředí, a na specifické způsoby použití, kdy snížení spotřeby nebo opětovné použití nejsou reálnými možnostmi a kdy není možné úplné odstranění, sběr a recyklace plastových výrobků. Vzhledem k tomu, že biologicky rozložitelné plasty se používají převážně u výrobků s relativně krátkou životností, jako jsou obaly na potraviny a nápoje, dochází k rychlému úbytku zdrojů použitých k produkci těchto výrobků. Nahrazování běžných plastů biologicky rozložitelnými plasty hrozí zpomalením rozvoje řešení oběhového hospodářství založených na snižování množství odpadu a opětovném používání těchto výrobků. Hrozí také, že to bude odrazovat od recyklace plastů, aby se materiály udržely v oběhu co nejdéle, a od používání udržitelnějších alternativ, které neobsahují plasty. Náhrady by proto neměly být považovány za řešení nevhodného nakládání s odpady nebo znečišťování odpadem.

Mulčovací fólie používané v zemědělství jsou dobrým příkladem vhodných způsobů použití plastů, které se biologicky rozkládají ve volném prostředí, pokud jsou certifikovány podle příslušných norem. Za tímto účelem bude Komise požadovat revizi stávající evropské normy s cílem zohlednit zejména riziko, že se zbytky plastů, které se biologicky rozkládají v půdě, dostanou do vodních systémů. Pro další způsoby použití biologicky rozložitelných plastů, které jsou považovány za vhodné, jako jsou ochranná lana vlečných sítí pro lov při dně používaná v rybářství, výrobky používané pro ochranu stromů, spony pro upevnění rostlin nebo struny pro vyžínače trávníků, by měly být vypracovány nové normy pro zkušební metody.



Rámeček s příkladem: Mulčovací fólie Běžné – z fosilních paliv a biologicky nerozložitelné – plasty se hojně používají k podpoře vyšších výnosů, dřívější sklizně, menší závislosti na herbicidech a pesticidech, k ochraně před mrazem a k šetření vodou. Správné nakládání s těmito plasty v zemědělství po skončení jejich životnosti je však problematické. V roce 2019 bylo v EU sebráno pouze přibližně 63 % zemědělského plastového odpadu (bez obalů), zatímco místo určení zbývajících 37 % je neznámé – buď se skladuje, spaluje, zahrabává nebo sbírá s jiným odpadem. Navzdory vysokému recyklačnímu potenciálu se v současné době v EU recykluje pouze 24 % agroplastů uvedených každoročně na trh. Pokud mulčovací fólie nejsou odstraněny nebo nejsou odstraněny úplně, což nelze vždy zajistit, uvolňují se z nich plasty, které se hromadí v půdě, rozpadají se na mikroplasty nebo se šíří větrem či splachem. Vzhledem k tomu, že znečištění půdy plasty lze jen obtížně zvrátit, mohou certifikované biologicky rozložitelné mulčovací fólie představovat prospěšnou alternativu. Zemědělci mají přímý zájem na udržení zdraví půdy a lze očekávat, že budou kontrolovat označení a pokyny, jak tyto přípravky správně používat a likvidovat. Biologicky nerozložitelné plasty by měly být odstraněny, shromážděny a recyklovány. Členské státy mohou pomoci zavedením příslušných systémů rozšířené odpovědnosti za výrobky.

Pro tyto omezené způsoby použití, kde by biologicky rozložitelné plasty mohly být užitečné, jsou nezbytné konzistentní a vědecky podložené testovací a certifikační normy pro biologickou rozložitelnost plastů ve volném prostředí. Testy biologické rozložitelnosti se obvykle provádějí v umělém prostředí, aby se zajistilo, že podmínky testování jsou replikovatelné, ale je třeba sledovat procesy probíhající v přírodním prostředí za reálných podmínek. Vypracování norem pro biologickou rozložitelnost v mořském prostředí je obzvláště náročné, protože biologická rozložitelnost na dně oceánu je vzhledem ke specifikům mořského prostředí nepravděpodobná. Komise byla pověřena provedením posouzení vědeckého a technického pokroku týkajícího se možných kritérií nebo normy pro biologickou rozložitelnost v mořském prostředí podle směrnice o jednorázových plastech.

Další výzvy představují přísady, které se používají při výrobě biologicky rozložitelných plastů, které by se měly rovněž biologicky rozkládat. S ohledem na složitou směs chemických látek obsažených v plastech, včetně přísad, a jejich toxicitu, srovnání s běžnými plasty ukazuje, že biologicky rozložitelné plasty mohou být podobně toxické. Biologicky rozložitelné plasty navíc mohou tyto přísady uvolňovat přímo do životního prostředí, a to rychleji než běžné plasty. Přísady používané k výrobě biologicky rozložitelných nebo kompostovatelných plastů by se měly bezpečně rozkládat a neměly by být škodlivé pro životní prostředí. Informace o nich by měly být zpřístupněny prodejcům, uživatelům a veřejnosti.