CS Úřední věstník Evropské unie C 182/36

Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady, kterou se mění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/116/ES o době ochrany autorského práva a určitých práv s ním souvisejících

KOM(2008) 464 v konečném znění – 2008/0157 (COD)

(2009/C 182/07)

Zpravodaj: pan GKOFAS

Dne 4. září 2008 se Rada, v souladu s čl. 47 odst. 2 a články 55 a 95 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla požádat Evropský hospodářský a sociální výbor o stanovisko k

návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady, kterou se mění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/116/ES o době ochrany autorského práva a určitých práv s ním souvisejících

KOM(2008) 464 v konečném znění – 2008/0157 (COD).

Specializovaná sekce Jednotný trh, výroba a spotřeba, kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 6. ledna 2009. Zpravodajem byl pan GKOFAS.

Na 450. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 14. a 15. ledna 2009 (jednání dne 14. ledna), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 115 hlasy pro, 3 hlasy byly proti a 15 členů se zdrželo hlasování.

1. Závěry a doporučení

1.1 Výbor žádá zavedení jednotného systému, jímž by se harmonizovaly předpisy členských států o ochraně hudebních děl obsahujících příspěvky různých tvůrců, aby se tak zabránilo potížím při přeshraničním vyplácení autorských honorářů.

1.2 Výbor také požaduje, aby se hudební díla s textem považovala za jedno a jediné dílo, které bude chráněno po dobu 70 let od úmrtí posledního z jeho autorů.

1.3 Členské státy často povolují existenci mnoha nejrůznějších organizací pro kolektivní správu autorských práv, což znamená, že uživatelé podléhají a jsou povinováni vůči několika organizacím i pro dílo, které nabyli jako nezávislé, úplné a jediné dílo zachycené na jednom hmotném nosiči. Je na místě jasně a výslovně stanovit, že dílo, které bylo takto zachyceno, představuje jeden úplný a nedělitelný produkt, a podle toho je s ním třeba zacházet.

1.4 Pro správu autorských práv by se měla zřídit jedna organizace, která by měla na starosti výběr dávek, ale i ochranu autorů. Tato organizace by jako jediná odpovídala za výběr honorářů, ale případně i za rozdělování částek jiným stávajícím či nově založeným organizacím zastupujícím autory, tak aby uživatelé mohli místo několika organizací jednat a uzavírat smlouvy pouze s jedinou.

1.5 Výbor navrhuje, aby se délka ochrany zvukových záznamů prodloužila z 50 na 85 let. K tomu, aby zesílilo úsilí o ochranu anonymních výkonných umělců, kteří obvykle postupují autorská práva ke zvukovým záznamům výměnou za „spravedlivou odměnu“ či paušální částku, by se měla zavést taková pravidla, která by výrobcům zvukových záznamů stanovila povinnost vytvářet rezervu ve výši alespoň 20 % příjmů z prodeje záznamů, jež mají v úmyslu využívat v průběhu prodloužené doby ochrany.

1.6 Výbor navrhuje, aby byla stanovena povinnost založit agenturu pro výkonné umělce, zejména pro ty méně známé, protože nejznámějším umělcům se vždy podaří dohodnout se s výrobci na procentech, které z prodeje záznamů dostanou.

1.7 Výbor má za to, že zastupovaní výkonní umělci a členové organizací kolektivní správy autorských práv by měli uzavírat písemnou dohodu, aby se tak zajistila zákonnost správy a výběru honorářů. Organizace kolektivní správy by pak neměly žádné oprávnění vybírat honoráře jménem těch jednotlivých oprávněných, s nimiž neuzavřely žádnou písemnou a řádně datovanou dohodu.

1.8 Aby se zajistilo řádné rozdělení zdrojů, měly by být tyto organizace neziskové a naprosto transparentní, co se týče všech jejich dokladů o výběrech a převodech honorářů.

1.9 Výbor se nicméně obává, že tyto příjmy z druhotných zdrojů by mohly znamenat nadměrnou zátěž pro osoby odpovědné za jejich vyplácení. Konkrétně je třeba na úrovni Společenství objasnit pojem veřejných uměleckých výkonů prostřednictvím rozhlasu či televize a pak jej převést do právních předpisů jednotlivých států tak, aby bylo přiměřené vystupování a jeho vysílání chápáno jako soukromé vysílání předplacených veřejných uměleckých výkonů.

1.10 Výbor je toho názoru, že odměna by měla být spravedlivá pro obě strany – jak pro nositele autorského práva, tak i pro ty, kdo jsou povinni platit poplatky. Je zapotřebí odstranit nejasnosti ohledně spravedlivé odměny za převod práv na pronájem náležejících výkonnému umělci. Je nepřijatelné, aby na úrovni Společenství neexistovalo žádné jednotné pravidlo v tomto ohledu a aby to bylo ponecháno na uvážení zákonodárců každého členského státu, kteří zase přesouvají odpovědnost na organizace kolektivní správy autorských práv a ty stanoví často nespravedlivé a nekontrolovatelné poplatky.

1.11 Výbor je přesvědčen, že je nutné upřesnit, že „veřejné zpřístupňování“ znamená, že uživatel využívá dílo za účelem zisku a v rámci podnikatelské činnosti, která využívání díla (zvukového, obrazového či audiovizuálního) vyžaduje či odůvodňuje.

1.12 Zvláštní zmínka by se měla věnovat tomu, zda je dílo šířeno prostřednictvím nějakého zařízení či sdělováno přímo (optickými disky nebo magnetickými vlnami – přijímači). V takových případech by odpovědnost za veřejné šíření (a za výběr) ležela na provozovateli vysílání a ne na koncovém uživateli – uživatelem díla tak není koncový uživatel a pojem sdělení díla veřejnosti se zde neuplatní.

1.13 Využití sdělovacích prostředků nelze považovat za primární sdělování díla veřejnosti tehdy, když se jedná o sdělování na takových místech, jako jsou restaurace, kavárny, autobusy, taxíky apod. Mělo by být v důsledku toho vyňato z povinnosti převádět umělcům dávky za využívání jejich autorských děl. Poplatky za tyto zvukové záznamy již zaplatili ti, kdo je nabyli, kdo jsou oprávněni je zpřístupňovat veřejnosti po drátě nebo bezdrátovou cestou. Poslech zvukových nahrávek v rádiu je nutno pokládat za jejich využívání k soukromým účelům, ať již k němu dochází doma, v zaměstnání, v autobuse či v restauraci. Posluchač nemůže být zároveň na dvou místech, dávky tak platí rozhlasové stanice, jež jsou skutečnými uživateli těchto děl.

1.14 Z poplatků by měly být vyňaty ty oblasti činnosti, u nichž nehraje hudba ani obraz ve výrobním procesu žádnou roli. Co se týče odvětví, v nichž má vysílání hudby či šíření obrazového materiálu při podnikatelské činnosti pouze druhotnou úlohu, tam by se měly platit pouze minimální částky, jež budou samozřejmě stanoveny v návaznosti na jednání mezi organizacemi zastupujícími uživatele a institucí pro správu autorských práv.

1.15 Výbor má za to, že by se měla zřídit doplňková agentura, která by fungovala jako záruční fond v případě, že se organizace kolektivní správy práv dostanou do potíží a zaručovala by tak, že dostojí svým závazkům vůči výkonným umělcům. Do smluv o zvukových nahrávkách uzavíraných mezi výkonnými umělci a výrobci nahrávek by se měla vkládat doložka o povinném využívání práva, tzv. „use it or lose it“. Stejně tak by se měla uplatňovat zásada „čistého řezu“ u smluv v prodlouženém období nad původních 50 let.

1.16 Výbor je obzvláště znepokojen tím, že právní předpisy Společenství se obecně zaměřují na ochranu autorského práva a práv s ním souvisejících, avšak opomíjejí odpovídající práva uživatelů a konečných spotřebitelů. Zatímco se uvádí skutečnost, že tvůrčí, umělecká a podnikatelská činnost z velké části představují svobodná povolání, která je jako taková nutno podporovat a chránit, ke spotřebitelům se již z tohoto úhlu pohledu nepřistupuje. Je tedy třeba vyrovnat rozdíly, které existují mezi vnitrostátními právními předpisy členských států, a nahradit stávající trestní opatření za nepřevedení honoráře umělci pokutami.

1.17 Výbor souhlasí se změnou čl. 3 odst. 1, avšak pouze pokud bude začleněna ochranná doba v délce 85 let. I ve druhé a třetí větě článku 3 navrhuje dobu 85 let. Výbor vítá zařazení odstavce 5 týkajícího se zpětné působnosti směrnice do článku 10.

1.18 Výbor vyzývá Komisi, aby zohlednila tyto připomínky a návrhy s cílem zlepšit stávající judikaturu, a členské státy, aby vyhověly směrnicím a přijaly právní opatření, jež jsou nezbytná k jejich začlenění do jejich vnitrostátního právního řádu.

2. Úvod

2.1 Současný režim, podle něhož je doba ochrany 50 let, vyplývá ze směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/116/ES o době ochrany autorského práva a obecněji určitých práv s ním souvisejících.

2.2 V důvodové zprávě k návrhu se navíc zdůrazňuje, že by tato situace poškodila dobře známé umělce, ale také a především ty umělce, kteří za převod paušální částky postoupili svá výlučná práva výrobcům zvukových nahrávek. Přestanou totiž samozřejmě dostávat spravedlivé jednorázové odměny za rozhlasové či televizní vysílání jejich zvukových nahrávek.

3. Obecné připomínky

3.1 Toto stanovisko si klade za cíl změnit některé ze stávajících článků směrnice 2006/116/ES, která upravuje dobu ochrany uměleckých výkonů a zvukových záznamů, a dále upozornit na určitá dodatečná opatření a různé další otázky, jež přispějí k účinnějšímu dosažení cíle tohoto stanoviska, kterým je zmírnění sociálních rozdílů mezi výrobci, těmi nejznámějšími umělci a studiovými umělci.

3.2 EHSV věnuje ochraně autorského práva výkonných umělců a obecněji i určitým právům s ním souvisejících (především v souvislosti se zvukovými nahrávkami) velkou pozornost, a tak navrhuje, aby byly jejich požadavky splněny určitým minimálním příspěvkem v jejich prospěch díky prodloužení doby ochrany.

4. Zvláštní připomínky

4.1 Úmysl Komise se v podstatě soustředil na prodloužení doby ochrany autorského práva výkonných umělců.

4.2 Výbor si myslí, že taková harmonizace mezi členskými státy je nutná k tomu, aby se zabránilo potížím při přeshraničním vyplácení autorských honorářů pocházejících z různých členských států.

4.3 Výbor je dále přesvědčen, že hudební díla s textem by měla být považována za jedno a jediné dílo, které bude chráněno po dobu 70 let od úmrtí posledního z jeho autorů, a to vzhledem k tomu, že místo zkrácení doby ochrany, které by přineslo četné problémy, představuje vhodnější řešení co nejvyšší možná ochrana autorského práva tvůrců.

4.4 Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem Výbor navrhuje, aby se délka ochrany zvukových záznamů prodloužila z 50 na 85 let.

4.5 K tomu, aby zesílilo úsilí o ochranu anonymních výkonných umělců, kteří obvykle postupují autorská práva ke zvukovým záznamům výměnou za „spravedlivou odměnu“ či paušální částku, by se měla zavést taková pravidla, která by výrobcům zvukových záznamů stanovila povinnost vytvářet rezervu ve výši alespoň 20 % příjmů z prodeje záznamů, jež mají v úmyslu využívat v průběhu prodloužené doby ochrany.

4.6 Výbor má za to, že k dosažení tohoto cíle bude třeba založit agenturu pro výkonné umělce, zejména pak pro ty méně známé.

4.7 Výbor navrhuje, aby se správa a výplaty honorářů prováděly prostřednictvím organizací kolektivní správy práv, jež by spravovaly tzv. druhotné požadavky na odměnu. Bude však třeba zřídit určité záruky, co se týče fungování a složení těchto orgánů.

4.8 Výbor má za to, že zastupovaní výkonní umělci a členové organizací kolektivní správy autorských práv by měli v zásadě uzavírat písemnou dohodu, aby se tak zajistila zákonnost správy a výběru honorářů.

4.9 Tyto organizace by měly být neziskové a naprosto transparentní, co se týče všech jejich dokladů o výběrech a převodech honorářů. Výbor je toho názoru, že tyto organizace by měly být zřízeny v souladu s právními předpisy každého státu, a že by měly tvořit dvě kategorie podle toho, zda zastupují autory či výkonné umělce. Je totiž přesvědčen, že pokud by existovalo více takových organizací zastupujících různé skupiny umělců, vedlo by to ke zmatku a zcela jistě k ke ztížení dodržování požadavků na transparentnost a kontrolu.

4.10 Výkonní umělci však mají příjmy i z jiných zdrojů. Organizace pro kolektivní správu práv byly v první řadě zřízeny pro to, aby spravovaly tzv. druhotné požadavky na odměnu, jež jsou v podstatě trojí: a) spravedlivá odměna za rozhlasové a televizní vysílání a sdělení veřejnosti, b) dávky ve vztahu k soukromému rozmnožování a c) spravedlivá odměna za převod práva výkonného umělce na pronájem. Tyto příjmy se samozřejmě zvýší díky prodloužení doby ochrany z 50 na 85 let.

4.11 Výbor se nicméně obává, že tyto příjmy z druhotných zdrojů by mohly znamenat nadměrnou zátěž pro osoby odpovědné za jejich vyplácení, což je problematika, jež s prodloužením doby ochrany zcela jasně nesouvisí. Konkrétně je třeba na úrovni Společenství objasnit pojem veřejných uměleckých výkonů prostřednictvím rozhlasu či televize a pak jej převést do právních předpisů jednotlivých států tak, aby bylo přiměřené vystupování a jeho vysílání chápáno jako soukromé vysílání předplacených veřejných uměleckých výkonů.

4.12 Výbor má za to, že požadavek na převádění spravedlivé odměny za vysílání již jednou chráněného uměleckého výkonu, zejména tehdy, pokud k vysílání nedochází za účelem zisku, je nepřiměřený a napomáhá pirátství zvukových nahrávek.

4.13 Výbor je také znepokojen tím, jakým způsobem jsou spravovány finanční prostředky plynoucí z dvou ostatních zdrojů příjmů umělců. Je to důležitá problematika, která se týká všech subjektů povinných platit poplatky za autorská práva. Pokud neexistuje předchozí písemná dohoda mezi subjektem, jemuž doplňkový příjem náleží, a osobou, která jej zastupuje v organizaci pro kolektivní správu práv, jak zajistit, aby organizace oprávněnému tento příjem skutečně převedla?

4.14 Dále je zapotřebí odstranit nejasnosti ohledně spravedlivé odměny za převod práv na pronájem náležejících výkonnému umělci. Výbor je toho názoru, že odměna by měla být spravedlivá pro obě strany – jak pro nositele autorského práva, tak i pro ty, kdo jsou povinni platit poplatky. Spravedlivá odměna by měla mimo to být určena přibližně každých pět let v přiměřeném poměru a na základě dvoustranného kolektivního vyjednávání.

4.15 Výbor je přesvědčen, že pokud se bude postupovat tímto způsobem a také se upraví dávky ve vztahu k soukromému rozmnožování, zejména pro profesionály ze zábavního průmyslu, kteří využívají tyto nahrávky k nejen soukromým účelům, bude možné zajistit stálé příjmy z tzv. druhotných požadavků na odměnu po celou dobu prodloužené ochrany, potlačit pirátství zvukových nahrávek a zvýšit legální prodej nahrávek přes internet.

4.16 Výbor má za to, že by se měla zřídit doplňková agentura, která by fungovala jako záruční fond a byla by schopna poskytovat příslušné částky v případě, že se organizace kolektivní správy práv dostanou do potíží a zaručovala by tak, že dostojí svým závazkům vůči výkonným umělcům.

4.17 Výbor se také domnívá, že pokud chceme dosáhnout cíle, který si toto stanovisko klade, bude také zapotřebí začlenit do dotyčné směrnice některá doprovodná opatření. Konkrétně se jedná o to, že do smluv o zvukových nahrávkách uzavíraných mezi výkonnými umělci a výrobci nahrávek by se měla vkládat doložka o povinném využívání práva, tzv. „use it or lose it“. Stejně tak by se měla uplatňovat zásada „čistého řezu“ u smluv v prodlouženém období nad původních 50 let. Pokud uplyne rok od prodloužení doby ochrany, vyprší práva výrobce i výkonného umělce nejen vůči zvukovému záznamu, ale i vůči záznamu výkonu.

4.18 Výbor je přesvědčen, že je navýsost důležité ochránit výkonné umělce před nebezpečím, že jejich výkony zůstanou na zvukových záznamech, jejichž výrobci je nebudou schopni zpřístupňovat veřejnosti. Má proto za to, že bude zapotřebí přijmout opatření, která budou bránit výrobcům v tom, aby nechávali díla umělců nevyužitá. Mohlo by se jednat o správní opatření či opatření typu pokuty.

4.19 Stejně tak si je Výbor jist, že vzhledem k tomu, že členské státy Evropské unie mají dlouhou tradici lidových písní, měla by být zavedena zvláštní pravidla nejen pro tento typ děl, ale i pro jiná díla podobné povahy, jež lze považovat za „opuštěná“, aby tak mohla být volně užívána.

4.20 Výbor souhlasí s odkazem na zpětnou působnost právních předpisů stanovenou v článku 10, jež platí pro všechny stávající smlouvy.

4.21 Výbor souhlasí i s odstavci 3 a 6 článku 10.

4.22 Výbor schvaluje právo na roční doplňkovou odměnu za každý rok prodloužené doby ochrany v dohodách o převodu či postoupení práv umělců či výkonných umělců.

4.23 Výbor souhlasí s tím, že poměrná část 20 % příjmů, jež výrobce obdrží za celý rok předcházející uvedené odměně, představuje částku, která je pro tuto doplňkovou odměnu dostačující.

4.24 Výbor nesouhlasí s návrhem, aby měly členské státy možnost upravovat placení roční doplňkové odměny prostřednictvím organizací pro kolektivní správu práv.

4.25 Výbor považuje za nutné, aby zástupci organizace uzavřeli s každým jednotlivým výkonným umělcem písemnou smlouvu. Zástupci organizace budou moci jménem autora vybírat poplatky pouze po uzavření této smlouvy. Organizace budou povinny každoročně předkládat své účty jinému orgánu složenému s výkonných umělců a výrobců, z nichž budou patrny příjmy z doplňkových odměn vyplývajících z prodloužené doby ochrany.

4.26 Výbor se připojuje k přechodnému ustanovení v článku 10 i k ustanovení o využívání zvukového záznamu umělcem.

4.27 Podle Výboru je nezbytné, aby existovalo jednotné pravidlo, podle něhož by byli někteří výrobci vyňati z povinnosti vytvářet 20 % rezervu, a to například v případě, že jejich roční příjem nepřesahuje 2 miliony eur. Samozřejmě se budou muset podrobit každoročnímu auditu, aby se mohlo stanovit, kteří z nich spadají do této kategorie.

4.28 Výbor vyjadřuje znepokojení nad tím, že pokud nebudou existovat žádné právní předpisy, které by upravovaly rozdělení prostředků, kontroly jejich vyplácení, platební doklady, případné bankroty, případy, kdy nositel autorského práva zemře či se vzdá svých práv, nebo otázku dohod mezi nositeli autorských práv a organizacemi kolektivní správy práv či kontrol těchto organizací a mnohé další právní problémy, vyvolá přijetí dotyčné směrnice (zejména pokud jde o správu a výplatu 20 % doplňkových příjmů) četné potíže při jejím uplatňování, a to aniž by přinesla skutečné řešení problému s nerovnováhou mezi podmínkami platnými pro známé umělce a zacházením, které je vyhrazeno anonymním výkonným umělcům.

4.29 Řešení tohoto problému nespočívá pouze v prodloužení doby ochrany, ale i v uzavírání vhodných smluv obsahujících doložku „use it or lose it“. Výbor má za to, že zároveň s návrhem na změnu směrnice je nezbytně nutné přijmout ustanovení, které pomůže zabránit tomu, aby výkony zůstávaly 50 let „uvězněny“ na zvukových záznamech, jejichž výrobci je nebudou schopni zpřístupňovat veřejnosti. Před provedením pozměněné směrnice do právních řádů členských států je naprosto nezbytné přijmout další ustanovení, zejména co se týká způsobů výplaty honorářů autorům.

4.30 Výbor má za to, že je zapotřebí dostatečně vyjasnit pojem vydání zvukového záznamu, aby se zabránilo zobecňování a rozcházejícím se výkladům. Další otázka vyvstává v případě, kdy jeden zvukový záznam vydají současně dva různí výkonní umělci, především studioví umělci, kteří svá práva nepostoupili dotyčnému výrobci záznamu, ať se již jedná o vysílání ve sdělovacích prostředcích, zkoušky písní na soutěže či jejich vysílání na internetu.