Pokud jde o první požadavek (harmonizaci), uznané subjekty EU uplatňovaly systematický přístup při harmonizaci technických a procedurálních podmínek pro vydávání osvědčení pro výrobky, které mají podléhat režimu vzájemného uznávání. Tyto subjekty přitom uvádějí, že jako vzor použily ty nejpřísnější a nejdůslednější normy. Pokud se týče procesu harmonizace pravidel a postupů, přezkum současného stavu provádění poskytl důkazy o tom, že tento proces je co do svého rozsahu dosud pouze v plenkách. V rámci „režimu vzájemného uznávání“ byla sice vydána některá osvědčení o vzájemném uznávání, avšak na trhu tato osvědčení existují spolu s individuálními osvědčeními vydanými pro tyto konkrétní výrobky uznanými subjekty. Jinými slovy, individuální osvědčení od uznaných subjektů nebyla z trhu stažena. Z výše uvedeného vyplývá, že je zapotřebí více času, aby se nové osvědčení o vzájemném uznávání vyzkoušelo v praxi a mohlo se stát běžným postupem a případně nahradit individuálně vydaná osvědčení.

I se zaměřením na harmonizaci technických požadavků se subjekty současně mohly rozhodnout pro pouhé vzájemné uznávání osvědčení vydaných ostatními subjekty, alespoň pokud jde o výrobky s bezpečnostní kritičností třetí úrovně. Je možné, že by tak bylo bývalo dosaženo rychlejšího pokroku, který by více odpovídal očekávání výrobců námořního zařízení.

Stupnice bezpečnostní kritičnosti má tvar hierarchické pyramidy. Pro vydání osvědčení na nejvyšší (šesté) úrovni této pyramidy je nezbytná znalost specifikace celé konstrukce. Níže, na páté úrovni, jsou pro vydání osvědčení vyžadována dílčí osvědčení. Na čtvrté úrovni se vyžaduje osvědčení pro jednotky a na třetí úrovni pouze schválení typu. Na nižších úrovních (první a druhé) neexistují žádné požadavky na třídu nebo se očekává pouze osvědčení od výrobce. Uznané subjekty EU se dohodly na souboru technických požadavků pro omezený počet (v současnosti 34, do 1. července 2015 má být zvýšeno na 44) výrobků, které podléhají osvědčení „schválení typu“ a jež spadají do třetí úrovně výše uvedené stupnice bezpečnostní kritičnosti. Tento specifický typ vydávání osvědčení je znám jako „režim vzájemného uznávání“.

Je třeba zdůraznit, že odvětví námořního zařízení je do procesu vydávání osvědčení o vzájemném uznávání zapojeno pouze v omezené míře.

Na jedné straně, velcí výrobci původního zařízení se do procesu vzájemného uznávání zapojují více, a to v důsledku svého vlastního zájmu a předchozí znalosti podobných certifikačních postupů, jež proběhly v minulosti prostřednictvím jiných forem mezinárodní spolupráce, např. mezinárodních normalizačních činností v oblasti elektrických či mechanických výrobků a zařízení. Menší výrobci původního zařízení však nejsou dobře informováni nebo zapojeni v důsledku své vlastní tržní povahy, např. menší velikosti nebo omezenosti svých administrativních a finančních zdrojů. Právě tato část výrobců námořního zařízení by ocenila více informací o režimu vydávání osvědčení o vzájemném uznávání. Tato konkrétní skupina dotčených subjektů by tudíž mohla mít z nařízení největší prospěch, neboť vícenásobné osvědčení je pro tyto výrobce často méně finančně dostupné.

Řada dotčených subjektů sdílí názor, že jsou k dispozici nedostatečné nebo omezené informace. Lze to přičíst tomu, že režim vzájemného uznávání existuje, funguje a projevuje se na trhu jen omezenou dobu (všechna stávající osvědčení o vzájemném uznávání byla vydána v posledních 18 měsících).

Aby zvýšily informovanost v rámci své organizace, všechny uznané subjekty EU vytvořily vnitřní postupy pro vydávání osvědčení o vzájemném uznávání. Tyto postupy jsou používány jak v rámci EU, tak celosvětově (tj. ústředími uznaných subjektů EU i jejich pobočkami po celém světě), což je do značné míry spojeno s globálním působením jednotlivých subjektů. V době přípravy této zprávy bylo zveřejněno celkem 14 osvědčení o vzájemném uznávání. Je důležité poznamenat, že výrobci, kteří tato osvědčení obdrželi, nemají své sídlo pouze v zemích EU, ale také v USA, na Tchaj-wanu a v Jižní Koreji. To jen podtrhuje globální povahu tohoto odvětví a význam co nejširšího přijetí vydaných osvědčení o vzájemném uznávání.

Otázky spojené s náklady a administrativní zátěží

V současnosti rovněž není dostatečná transparentnost ohledně nákladů na získání osvědčení o vzájemném uznávání.

O celkových nákladech je obtížně si učinit úplnou představu, neboť náklady spojené se získáním osvědčení o vzájemném uznávání se liší podle položky, pro kterou bude vydáno. V této souvislosti se u jednoduchých, hromadně vyráběných položek (např. ventilů, elektrických součástek atd.) náklady na nové osvědčení mohou pohybovat v rozmezí od podobné ceny, jako je cena jednoho osvědčení pro tentýž výrobek, pro který byla původně vyžadována individuální osvědčení schválení typu od uznaných subjektů, až po dvojnásobek této ceny. U jiné kategorie konkrétních výrobků (např. položky vyráběné jednorázově, nikoli hromadně) by však náklady na nové osvědčení o vzájemném uznávání mohly potenciálně značně převyšovat náklady na získání individuálního osvědčení schválení typu od uznaného subjektu. Na druhé straně poplatky za obnovení osvědčení se zdají být podobné jako náklady spojené s obnovením osvědčení schválení typu. Pětiletá lhůta pro obnovení osvědčení o vzájemném uznávání je mezi uznanými subjekty EU běžnou praxí, kterou uplatňují nejen v případě osvědčení vydávaných v rámci režimu vzájemného uznávání, ale i pro osvědčení schválení typu vydávaná jednotlivými uznanými subjekty (pro osvědčení schválení typu viz též oběžník IMO MSC.1/Circ.1221). K růstu nákladů v některých případech potenciálně vedla skutečnost, že pro některé z nových osvědčení o vzájemném uznávání jsou vyžadovány zkoušky pod dohledem, spolu s nutností splnit důslednější normy.

Předběžné údaje z nezávislé studie ukazují, že množství času potřebné pro získání osvědčení o vzájemném uznávání se značně liší (od šesti měsíců až po dva roky) v závislosti na dotyčném výrobku a složitosti celkového procesu (tj. administrativní zátěži). Takové rozdíly lze zčásti vysvětlit i tím, že existuje jen omezený počet již vydaných osvědčení o vzájemném uznávání, takže je obtížné činit obecné závěry o aspektech týkajících se doby, která je k tomu zapotřebí. Bylo zjištěno, že pro určitý konkrétní výrobek bylo osvědčení o vzájemném uznávání i individuální osvědčení od uznaného subjektu EU vydáno současně. Je však důležité si uvědomit, že až bude vydáváno více osvědčení o vzájemném uznávání a celkový proces se více znormalizuje, čas nezbytný pro získání nového osvědčení o vzájemném uznávání se může výrazně zkrátit.

IV.Další postup

Mechanismus pro posuzování bezpečnostní kritičnosti

Pokud jde o počet výrobků způsobilých pro vydání osvědčení o vzájemném uznávání, bylo až dosud dosaženo pokroku pouze v souvislosti s třetí úrovní bezpečnostní kritičnosti. Uznané subjekty EU se snažily do procesu zapojit odvětví námořního zařízení, jak je též patrné z dlouhého seznamu setkání a iniciativ, jež se uskutečnily od roku 2009. V této fázi je důležité se zabývat obavami v oblasti bezpečnostních dopadů. Lze přitom uplatnit stejný přístup založený na posouzení rizik, jaký používají uznané subjekty EU, včetně nejpřísnějších technických požadavků pro všechny výrobky patřící do třetí úrovně bezpečnostní kritičnosti, které jsou zahrnuty do stávajících částek (1, 2 a 3), a pro připravované dvě částky (4 a 5) s výrobky, jež mají být zveřejněny v budoucnu (1. 7. 2015 a v létě 2016), a s nutností zkoušek pod dohledem, jsou-li nezbytné pro získání osvědčení o vzájemném uznávání. Takovým způsobem může přístup založený na režimu vzájemného uznávání s postupem času nabýt na významu a dále řešit bezpečnostní aspekty.

Vytvoření pokročilejšího a komplexnějšího modelu rizik pro výběr výrobků náležejících do příští (čtvrté) úrovně bezpečnostní kritičnosti by vyžadovalo zapojení různých organizací dotčených subjektů včetně pojistitelů. Uznané subjekty EU plánují provést šestiměsíční pilotní studii s cílem zajistit zachování bezpečnosti na vyšší (čtvrté) úrovni.

Zapojení koncových uživatelů

Dotčené subjekty z řad průmyslu v EU jsou, pokud jde o účast v procesu konzultací uznaných subjektů EU, zřejmě aktivnější, zatímco v budoucnu by mohl ocenit větší zapojení průmysl na celosvětové úrovni. Naznačuje to skutečnost, že tři ze sedmi výrobců, kteří pro některé ze svých výrobků již používají nové osvědčení o vzájemném uznávání, mají ústředí mimo EU (tj. v USA, na Tchaj-wanu a v Jižní Koreji). To by mohlo posílit přijetí osvědčení o vzájemném uznávání v celosvětovém měřítku. Žádoucí by bylo i další zapojení malých výrobců původního zařízení, neboť ti tvoří skupinu, která se prostřednictvím sdružení, informačních workshopů a jiných podobných akcí méně často zapojuje do provádění současného režimu vzájemného uznávání. V tomto případě by osvědčení o vzájemném uznávání mohla zlepšit přístup malých a středních podniků na trh. V praxi to však – v důsledku současného nejednoznačného postoje k dobrovolnému přijetí osvědčení o vzájemném uznávání ze strany správ po celém světě – může platit pouze pro malé a střední podniky v EU, jež jsou dodavateli pro lodě plující pod vlajkou některého z členských států. Sice by mělo být dále podporováno celosvětové dobrovolné přijetí, zkrátila by se však doba pro uvedení na trh a snížily by se správní náklady pro společnosti zaměřené na širší cílové skupiny.

Další úvahy

V této fázi není jasné, zda se uznaným subjektům EU v blízké budoucnosti podaří vypracovat požadavky pro vydávání osvědčení o vzájemném uznávání pro složitější výrobky. Výrobci zařízení chtějí navrhnout seznam možných nových výrobků s vyšší bezpečnostní kritičností. Za tímto účelem sdružení SEA Europe a uznané subjekty EU navrhly další kroky včetně plánovaných setkání velkých dotčených subjektů z řad mezinárodního průmyslu, aby bylo možné vést diskusi a získat reakce a doporučení ohledně zařazení dalších výrobků do tohoto režimu.