1.ÚVOD

1.1Právo Unie v oblasti omezujících opatření

Omezující opatření jsou základním nástrojem k podpoře cílů společné zahraniční a bezpečnostní politiky (dále jen „SZBP“) vytyčených v článku 21 Smlouvy o Evropské unii (dále jen „Smlouva o EU“). Mezi tyto cíle patří ochrana hodnot Unie, zachovávání mezinárodního míru a bezpečnosti, jakož i upevňování a podpora demokracie, právního státu a lidských práv.

Za účelem zachovávání těchto hodnot může Unie zavádět omezující opatření vůči třetím zemím, subjektům nebo jednotlivcům. Tato opatření zahrnují cílená individuální opatření, tj. zmrazení majetku a omezení vstupu na území (zákaz cestování), jakož i odvětvová opatření, tj. zbrojní embarga či hospodářská a finanční opatření (např. omezení dovozu a vývozu, omezení poskytování určitých služeb, jako jsou bankovní služby) . V současné době v Unii platí více než čtyřicet různých režimů omezujících opatření a jejich využívání se v nedávné době zintenzivnilo. Některé z těchto režimů provádějí omezující opatření Rady bezpečnosti Organizace spojených národů a v některých případech zavádějí další omezení; jiná opatření Unie přijala autonomně. Navíc k režimům zaměřeným na situace jednotlivých zemí přijala Unie také horizontální režimy, které cílí na šíření a používání chemických zbraní, kybernetických útoků, porušování lidských práv a terorismus .

Zachovávání mezinárodního míru a bezpečnosti je v aktuálním kontextu ruské invaze na Ukrajinu kriticky důležité. Unie zavedla řadu omezujících opatření vůči jednotlivcům a společnostem z Ruska a Běloruska, jakož i odvětvová opatření, z nichž některá sahají zpět do roku 2014. V tomto kontextu a s cílem zlepšit koordinaci na unijní úrovni v oblasti prosazování těchto omezujících opatření Komise zřídila pracovní skupinu „Freeze and Seize“, do níž jsou zapojeny útvary Komise, zástupci členských států a unijní agentury jako Eurojust a Europol . Pracovní skupina vedle zajišťování koordinace mezi členskými státy prověřuje vzájemné působení omezujících a trestněprávních opatření.

1.2Potřeba zlepšit vynucování omezujících opatření prostřednictvím trestního práva

Provádění a vynucování omezujících opatření je v první řadě povinností členských států. Příslušné orgány v členských státech musí posoudit, zda došlo k porušení příslušného nařízení Rady, a provést odpovídající kroky. Nařízení Rady přijatá podle článku 215 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva o fungování EU“) v tomto ohledu systematicky obsahují ustanovení, jež od členských států vyžaduje, aby přijaly vnitrostátní pravidla stanovící účinné, přiměřené a odrazující sankce, které se použijí v případě porušení ustanovení příslušného nařízení . Tato nařízení obecně obsahují:

·omezující opatření,

·klauzuli proti obcházení, která zakazuje vědomou a záměrnou účast na činnostech, které mají za cíl předmětná omezující opatření obcházet, a

·další povinnosti, zejména informovat o krocích učiněných s cílem provádět omezující opatření (např. informování orgánů o výši majetku, který byl zmrazen).

Neexistuje-li harmonizace na unijní úrovni, vnitrostátní systémy se výrazně liší, pokud jde o kriminalizaci porušování práva Unie v oblasti omezujících opatření (dále jen „omezující opatření Unie“). Ve dvanácti členských státech je porušení omezujících opatření Unie pouze trestným činem. Ve třinácti členských státech může porušení omezujících opatření Unie představovat přestupek nebo trestný čin . Kritéria, podle nichž jednání spadá do jedné či druhé režimové kategorie, zpravidla souvisejí se závažností (závažnou povahou), určenou buď z hlediska kvalitativního (úmysl, hrubá nedbalost), nebo kvantitativního (škoda) , v každém členském státě se však liší. Ve dvou členských státech může specifický delikt porušení omezujících opatření Unie v současné době vést pouze ke správním sankcím . Systémy sankcí se mezi členskými státy také podstatně liší. Co se týká trestů odnětí svobody, ve čtrnácti členských státech se maximální délka trestu odnětí svobody pohybuje v rozmezí dvou a pěti let. V osmi členských státech je možné uložit maximální trest v délce mezi osmi a dvanácti lety. Maximální výše pokuty, kterou lze uložit za porušení omezujících opatření Unie – buď v podobě trestného činu nebo přestupku – se napříč členskými státy značně liší, a to v rozmezí od 1 200 EUR do 500 000 EUR. Čtrnáct členských států stanoví za porušení omezujících opatření Unie trestní odpovědnost právnických osob. Kromě toho dvanáct členských států stanoví správní sankce, především pokuty, které lze uložit právnickým osobám v případech, kdy jejich zaměstnanci nebo vedoucí pracovníci porušují omezující opatření. Maximální výše pokut se pohybuje v rozmezí od 133 000 do 37,5 milionu EUR.

Komise a vysoký představitel pro zahraniční věci a bezpečnostní politiku navrhli v reakci na ruskou agresi proti Ukrajině v rámci šestého balíčku omezujících opatření posílit ustanovení o sankcích v nařízeních Rady (EU) č. 833/2014 a (EU) č. 269/2014. Změněná ustanovení by zavazovala členské státy, aby stanovily pravidla pro sankce, včetně vhodných trestních sankcí, použitelných v případech porušení ustanovení těchto nařízení. Je třeba, aby členské státy přijaly veškerá opatření nezbytná k zajištění, aby tyto sankce byly řádně prováděny a uplatňovány. Sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující. Členské státy musí také stanovit vhodná opatření pro konfiskaci výnosů z těchto porušení. Omezující opatření jsou přijímána na základě článku 29 Smlouvy o EU a článku 215 Smlouvy o fungování EU. Ačkoliv tato ustanovení slouží jako právní základ povinnosti členských států stanovit sankce, včetně trestních sankcí, žádný z nich nelze použít k určení přesných druhů a úrovní trestních sankcí. Omezený dopad povinnosti členských států mít zavedeny trestní sankce, bez bližšího vymezení trestněprávních definic a sankcí prostřednictvím směrnice na základě článku 83 Smlouvy o fungování EU, znamená, že členské státy by stále neměly harmonizován přístup ke konfiskačním opatřením souvisejícím s porušováním omezujících opatření Unie ani k opatřením pro zmrazování, správu a konfiskaci, jak je stanoví současné a budoucí aquis Unie v oblasti vymáhání majetku, a konfiskace by se nevztahovala na porušování omezujících opatření Unie. I když v několika členských státech již bylo porušování omezujících opatření Unie kriminalizováno, rozdíly mezi členskými státy mohou vést k roztříštěnému přístupu v přeshraničních případech.

Na základě těchto okolností Komise vydává návrh na rozhodnutí Rady o doplnění porušování omezujících opatření Unie do oblastí trestné činnosti uvedených v čl. 83 odst. 1 Smlouvy o fungování EU . Doplnění porušování omezujících opatření Unie mezi oblasti trestné činnosti uvedené v čl. 83 odst. 1 Smlouvy o fungování EU by Komisi umožnilo jako druhý krok okamžitě řádným legislativním postupem navrhnout směrnici, jejímž cílem bude blíže vymezit definice trestných činů a sankcí. Toto bližší vymezení trestněprávních definic a sankcí pro porušování omezujících opatření Unie by doplnilo návrh Komise na vydání směrnice Evropského parlamentu a Rady, jež byl dnes také přijat, o vymáhání majetku a konfiskaci . Tento návrh významně posiluje současný evropský rámec vymáhání majetku, tvořený směrnicí o konfiskaci a rozhodnutím Rady o úřadech pro vyhledávání majetku z trestné činnosti .

Navrhovaná směrnice o vymáhání majetku a konfiskaci přispívá k účinnému uplatňování omezujících opatření Unie dvěma způsoby. Za prvé po členských státech vyžaduje, aby zahájily vyšetřování za účelem vysledování a identifikace majetku tam, kde je to nezbytné k předcházení, odhalování nebo vyšetřování trestných činů souvisejících s porušováním omezujících opatření Unie, a rozšířily pověření úřadů pro vyhledávání majetku z trestné činnosti tak, aby urychleně vysledovaly a identifikovaly majetek jednotlivců a subjektů podléhajících cíleným finančním sankcím EU a bezodkladně jej zmrazily ve všech případech, kdy je to nezbytné k zabránění jeho přemístění z dané jurisdikce. Za druhé by návrh tím, že vytváří vylepšená pravidla pro vymáhání majetku a konfiskaci použitelná na trestný čin porušení omezujících opatření Unie, zajistil účinné vysledování, zmrazení, správu a konfiskaci výnosů pocházejících z porušování omezujících opatření Unie, dokud nebudou pro porušování omezujících opatření Unie blíže vymezeny trestněprávní definice a sankce.

Jak je podrobněji vysvětleno v návrhu rozhodnutí Rady o doplnění porušování omezujících opatření Unie mezi oblasti trestné činnosti uvedené v čl. 83 odst. 1 Smlouvy o fungování EU , kritéria uvedená v čl. 83 odst. 1 Smlouvy o fungování EU pro doplnění nové oblasti trestné činnosti do tohoto článku, týkající se přeshraničního rozměru dané oblasti trestné činnosti (povaha, dopad, zvláštní potřeba potírat ji na společném základě), jsou splněna.