Příklad – Při řízení automobilu se dotyčná osoba musela vyhnout neočekávané překážce. Sjela z vozovky a její vůz se začal silně otřásat. Snímače airbagů to vyhodnotily jako nehodu a vystřelily airbagy. Jeden z bočních airbagů trefil řidiče do krku, stlačil mu tepnu a způsobil mozkovou příhodu. Soudy se snažily určit, zda výrobce správně vypočítal riziko selhání snímačů. Nárok byl dvěma instancemi zamítnut, ale následně byl případ vyšší instancí vrácen k opětovnému rozhodnutí. Nakonec byl případ vyřešen mimosoudně.

Směrnice se vztahuje na všechny movité výrobky, a to i v případě, že jsou zabudovány do jiného movitého výrobku, a konkrétně zahrnuje elektřinu. Vedle toho zavádí koncepci objektivní odpovědnosti výrobců. V souladu s právními předpisy EU v oblasti bezpečnosti nesou výrobci za své výrobky odpovědnost. Pokud je výrobek vadný a způsobí tělesné poškození nebo věcnou škodu v hodnotě převyšující 500 EUR na jakémkoliv majetku určeném především k soukromému užití nebo spotřebě, nesou výrobci odpovědnost bez ohledu na zavinění. Výrobek je považován za vadný, pokud neposkytuje bezpečnost, kterou je osoba oprávněná očekávat.

Obecně se má za to, že směrnice účelně vytváří stabilní právní rámec pro jednotný trh a pro harmonizaci ochrany spotřebitele. Rovnováha mezi náklady a přínosy v souvislosti se směrnicí ale není ve všech členských státech a sektorech či typech výrobků pro poškozené osoby jednotná. Komplexnost výrobku určuje náklady na prokázání vady. V případě farmaceutických výrobků nemusí být náklady mezi výrobce a poškozené osoby spravedlivě rozděleny. Při posuzování účelnosti směrnice hrají významnou úlohu i další faktory. Jedním konkrétním faktorem, který představuje největší administrativní zátěž, jsou náklady na soudní řízení a doba jeho trvání. Ty se mezi členskými státy do značné míry liší a mají zřetelnější vliv na poškozené osoby než na výrobce. Jelikož ale nevyplývají ze zátěží, které stanoví přímo směrnice, nebyla v souvislosti s nimi identifikována žádná konkrétní možnost zjednodušení.

Obecně lze mít za to, že směrnice přispívá k přiměřené rovnováze mezi ochranou osob, které utrpí škodu, a zajištěním spravedlivé hospodářské soutěže na jednotném trhu. Některé koncepce ve směrnici ale vyžadují sepsání nových pokynů a/nebo vyjasnění, protože brání její účinnosti. Účinnost uplatňování směrnice by posílilo zejména lepší společné chápání pojmů „výrobek“, „škoda“ a „vada“ a vyjasnění důkazního břemena.

Mezi zúčastněnými stranami panuje obecné povědomí o tom, že výrobci nesou odpovědnost za vady svých výrobků. Výrobci jsou vcelku spokojeni se směrnicí jako s prostředkem pro zajištění odpovědnosti za vadné výrobky. Organizace spotřebitelů naopak kritizují skutečnost, že je pro poškozené osoby obtížné prokázat souvislost mezi škodou a vadou, zejména protože musí nést veškeré náklady na dokazování a protože jsou v nevýhodném postavení z hlediska technických informací o výrobku. To bylo při hodnocení označeno za nejobtížnější úkol pro spotřebitele, kteří se domáhají náhrady škody. Je to ale požadavek, který nelze zrušit. Limit 500 EUR a časová omezení u nároků (zejména u určitých výrobků, jako například léčivých přípravků) také omezují počet případů, u kterých se spotřebitelé mohou domáhat náhrady škody.

Jednoznačně nejobtížnějším úkolem při vymáhání náhrady škody je důkazní břemeno poškozené osoby, která musí prokázat příčinnou souvislost mezi vadou výrobku a škodou. Soudní dvůr to podstatně zjednodušil, protože akceptuje vnitrostátní předpisy, které poškozené osobě pomáhají s dokazováním, a to za předpokladu, že to nijak neovlivňuje povinnost poškozené osoby nést podle směrnice důkazní břemeno. Soudní dvůr například uvedl, že vnitrostátní předpisy, které dávají spotřebitelům právo vyžadovat po výrobci výrobku poskytnutí informací o nežádoucích účincích tohoto výrobku, je možné akceptovat, protože spadají mimo oblast působnosti směrnice. Tyto předpisy usnadňují poškozené osobě určit odpovědnost výrobce. Soudní dvůr rovněž akceptoval vnitrostátní režim dokazování, podle kterého může vnitrostátní soud považovat určité věcné důkazy za pádné, konkrétní a jednotné důkazy prokazující vadu výrobku, které vytvářejí příčinnou souvislost se škodou, i když o tom neexistují jednoznačné vědecké důkazy. Zejména v případě nežádoucích účinků farmaceutických výrobků, kde jsou důkazy často neprůkazné, to lidem, kteří utrpěli škodu, umožní, aby se jednodušeji domohli nápravy. Soudní dvůr také uvedl, že výrobky jedné skupiny nebo stejné výrobní série s potenciální vadou lze považovat za vadné, aniž by bylo nutné prokázat skutečnou závadnost jednotlivého výrobku. Náklady na činnosti nezbytné k odstranění takových potenciálně vadných výrobků jsou také považovány za škodu ve smyslu směrnice.

Hodnocení zjistilo, že směrnice vyhovuje příslušným obecným pravidlům EU. To platí pro platné i budoucí předpisy EU na ochranu spotřebitele v oblasti smluvní odpovědnosti i předpisy pro řešení sporů. Ještě důležitější je, že směrnice je v souladu s pravidly EU pro bezpečnost výrobků stanovených harmonizovanými pravidly EU pro bezpečnost výrobků a směrnicí o obecné bezpečnosti výrobků. Pravidla EU pro bezpečnost výrobků popisují úrovně bezpečnosti, které musí výrobky uváděné na trh EU splňovat. Ty zase představují úrovně bezpečnosti těchto výrobků, které je poškozená osoba podle směrnice oprávněna očekávat. Výrobci jsou také zproštěni odpovědnosti, pokud prokáží, že vada je důsledkem plnění těchto pravidel. Jelikož technologické změny s sebou přinesou odpovídající změny právních předpisů EU, bude nutné tuto konzistentnost obecných pravidel zachovat.

5.4Relevance

Směrnice úspěšně obstála během třiceti let technologických inovací. Původní text musí zajistit, že odpovědnost výrobců, ochrana spotřebitele a nenarušená hospodářská soutěž budou i nadále relevantní. Pokud ale jde o nový technologický rozvoj, vyjádřily zúčastněné strany obavy o přetrvávající relevanci pojmů stanovených směrnicí v jejich aktuální podobě. Panují nezodpovězené otázky ohledně toho, jak se výrobek odlišuje od služby (např. pro internet věcí, kde jsou výrobky a služby vzájemně propojeny), ohledně rozsahu škod, na kterou se směrnice vztahuje (aktuálně omezeno na věcnou škodu), a ohledně vymezení pojmu „vada“.

Bude rovněž nezbytná konkrétní analytická práce, např. v oblasti farmaceutických výrobků s ohledem na jejich komplexnost a v oblasti renovovaných výrobků s ohledem na jejich upravený charakter, jenž by mohl mít za následek problémy, které je odlišují od ostatních kategorií výrobků.

Reakce na tyto otázky bude vyžadovat další průzkum a jasnou odpověď, která zajistí právní jistotu jak pro výrobce, tak pro spotřebitele.

5.5Přidaná hodnota na úrovni EU

Směrnice je nedílnou součástí pravidel EU pro jednotný trh. Její přínos je nesporný. Směrnice poskytuje jednotnou ochranu spotřebitele, protože slouží jako bezpečnostní síť, která doplňuje právní předpisy EU týkající se bezpečnosti výrobků. Vedle toho směrnice vytváří citlivou rovnováhu mezi inovacemi a ochranou, které lze dosáhnout pouze na úrovni EU, aby nedošlo k roztříštěnosti jednotného trhu a narušení hospodářské soutěže.

Zrušení směrnice by mělo za následek roztříštěnost a různé úrovně ochrany spotřebitele, protože vnitrostátní soudy by uplatňovaly pouze vnitrostátní pravidla, smluvní nebo občanské právo. Je ale třeba mít na paměti, že směrnice existuje souběžně s vnitrostátními nástroji, a stále je tedy k dispozici prostor pro odlišné vnitrostátní přístupy.

6.Závěr: Čtvrtá průmyslová revoluce – praktický přístup k odpovědnosti

Problémy, kterým dnes čelíme, se do určité míry liší od problémů, které jsme měli v převážně analogovém světě roku 1985. Procházíme další technologickou revolucí. Hospodářství a výrobky samotné jsou stále propojenější, digitální, a roste jejich autonomie a inteligence. Potřebujeme jednotnou a globální reakci na tyto úkoly, jak to nastiňuje iniciativa v oblasti umělé inteligence.

Směrnice se doposud vztahovala na široké spektrum výrobků a technologického vývoje. Ve své podstatě představuje užitečný nástroj pro ochranu poškozených osob a zajištění hospodářské soutěže na jednotném trhu, protože harmonizuje pravidla pro poškozené osoby a podniky v jednotlivých aspektech, kterými se zabývá. V této oblasti přinášejí pravidla na úrovni EU jasnou přidanou hodnotu. Výhoda pravidel pro odpovědnost za vady výrobků na EU úrovni je nesporná.

To ale neznamená, že je směrnice dokonalá.

Její účinnost omezují jednotlivé pojmy (například „výrobek“, „výrobce“, „vada“, „škoda“ nebo „důkazní břemeno“), které by mohly být v praxi ještě účinnější. Jak ukázalo i samotné hodnocení, existují případy, kdy náklady nejsou mezi spotřebitele a výrobce rozloženy rovnoměrně. To platí především tehdy, pokud je důkazní břemeno příliš komplexní, což může být právě případ některých nově nastupujících digitálních technologií nebo farmaceutických výrobků.

Aby směrnice zůstala relevantní i do budoucna, prospělo by jí vyjasnění, které se těmito otázkami bude zabývat. Směrnice se vztahuje na široké spektrum výrobků a možných scénářů. Účinnost těchto pojmů by mohlo posílit sestavení pokynů, které by současně podpořily její přetrvávající relevanci.

Naším cílem je pokračovat v zajišťování spravedlivé rovnováhy mezi zájmy spotřebitelů a výrobců pro všechny výrobky.

Některé pojmy, které byly v roce 1985 jednoznačné, například „výrobek“ a „výrobce“ nebo „vada“ a „škoda“, již tak jednoznačné nejsou. Průmysl se stále více začleňuje do rozptýlených globálních hodnotových řetězců s mnoha zúčastněnými stranami a silným zastoupením služeb. Výrobky lze stále více měnit, přizpůsobovat a renovovat mimo kontrolu výrobce. Navíc poroste úroveň jejich autonomie. Nově nastupující obchodní modely narušují tradiční trhy. Dopad tohoto vývoje na odpovědnost za vady výrobků je nutné více zohledňovat. Stále platí, že výrobce nese a musí nést odpovědnost za výrobek, který uvede do oběhu, zatímco poškozené osoby musí mít možnost prokázat, že škoda byla způsobena vadou. Jak výrobci, tak i spotřebitelé musí vědět, co mohou od výrobků očekávat z hlediska bezpečnosti, a to díky jasnému rámci pro bezpečnost.

Naopak problémy s přiřazením škod podnikům a dodavatelským řetězcům a neřešení těchto problémů budou bránit rozvoji silného jednotného trhu výrobků a služeb kybernetické bezpečnosti, jak o tom informovala Komise ve svém sdělení „Odolnost, odrazování a obrana: budování silné kybernetické bezpečnosti pro EU“. Spotřebitelé a podniky musí i v tomto případě znát úroveň bezpečnosti, kterou mohou očekávat, a musí vědět, na koho se mají obrátit, pokud nedostatečná kybernetická bezpečnost způsobí věcné škody.

Nedávné rozsáhlé přeshraniční problémy, které postihly mnoho spotřebitelů v celé EU, například skandál „Dieselgate“, měly nepříznivý dopad na důvěru spotřebitelů v jednotný trh. Ve své nové politice ochrany spotřebitele Komise navrhuje – kromě dalších opatření – modernizaci systémů nápravy a zjednodušené vymáhání práv ze strany spotřebitelů. Aby mohl jednotný trh naplno využívat svůj potenciál, musíme spotřebitele ujistit, že jejich práva budou respektována.

Podobnou pozornost je nutné věnovat i dalším obecnějším aspektům. To je obzvláště důležité v kontextu udržitelnějšího hospodářství, ve kterém se výrobky renovují, vylepšují a opětovně používají. Kdo bude výrobcem takových výrobků, například v případě opravy, opětovného použití a renovace? A je skutečnost, že se všechna dotčená rozhodnutí Soudního dvora o předběžných otázkách týkala farmaceutických výrobků a zdravotnický prostředků, známkou zvláštní povahy tohoto sektoru?

Komise sestavila skupinu odborníků pro odpovědnost, která bude podrobně zkoumat vliv tohoto vývoje. Skupina pracuje ve dvou různých složeních. V jednom se scházejí zástupci členských států, průmyslu, organizací spotřebitelů, občanské společnosti a akademické obce: tato skupina pomůže Komisi s výkladem, uplatňováním a případně aktualizací směrnice, a to i ve světle vývoje judikatury EU a jednotlivých členských států, dopadů nových a nově nastupujících technologií a dalšího vývoje v oblasti odpovědnosti za vady výrobků. Druhé složení skupiny, skládající se výlučně z nezávislých odborníků z akademické obce a aplikujících odborníků, posoudí, zda obecný režim odpovědnosti v dostatečné míře umožní zapracování nových technologií tak, že posílí investiční stabilitu a důvěru spotřebitelů.