CS Úřední věstník Evropské unie C 311/31

Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k tématu Potírání nucené práce v Evropě a ve světě: úloha EU – příspěvek EHSV na konferenci MOP v roce 2014 (stanovisko z vlastní iniciativy)

2014/C 311/05

Zpravodajka: paní OUIN

Na plenárním zasedání dne 11. prosince 2013 se Evropský hospodářský a sociální výbor, v souladu s čl. 29 odst. 2 jednacího řádu, rozhodl vypracovat stanovisko z vlastní iniciativy k tématu

Potírání nucené práce v Evropě a ve světě: úloha EU – příspěvek EHSV na konferenci MOP v roce 2014.

Specializovaná sekce Vnější vztahy, kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 10. dubna 2014.

Na 498. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 29. a 30. dubna 2014 (jednání dne 30. dubna 2014), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 167 hlasy pro, žádný hlas nebyl proti a 1 člen se zdržel hlasování.

1. Závěry a doporučení

Obchodování s lidmi do civilizované společnosti nepatří. Přesto těchto případů přibývá a nucená práce se stala trvalým rysem určitých sektorů trhu práce a je rozsáhlým trhem pro organizovanou trestnou činnost. Na program 103. zasedání Mezinárodní konference práce, které se bude konat v červnu 2014, byla zařazena diskuse o zintenzivnění opatření pro potírání nucené práce. Charakter nucené práce se totiž od té doby, co Mezinárodní organizace práce (MOP) přijala první úmluvy k této problematice (jde o úmluvu č. 29 z roku 1929 a úmluvu č. 105 z roku 1957), změnil. Zatímco kdysi byla ukládána hlavně ze strany států, dnes se soustřeďuje v soukromé ekonomice a její výskyt se množí v důsledku globalizace, migrace, neformální ekonomiky a mezinárodních zločineckých sítí. Evropská unie přijala směrnici o boji proti obchodování s lidmi, která zahrnuje nucenou práci (1). V červnu tohoto roku by měly jednotlivé státy a sociální partneři MOP přijmout nový mezinárodní nástroj. Evropský hospodářský a sociální výbor by v této souvislosti rád formuloval několik návrhů vycházejících ze zkušeností Evropy na jejím území a mimo její hranice, přičemž by chtěl zvlášť zdůraznit úlohu, již občanská společnost hraje při skutečném uplatňování základních práv a kterou by mohla ještě více posílit. Středisko pro sledování trhu práce bude mít za úkol monitorovat vývoj, pokud jde o provádění jak směrnice o obchodování s lidmi, tak dokumentů přijatých MOP za účelem potírání nucené práce.

1.1 Doporučení

1.2 Doporučení Evropské unii: Zaujmout v MOP společný postoj, aby byly cíle evropské směrnice o prevenci obchodování s lidmi, boji proti němu a o ochraně obětí a strategie pro vymýcení obchodu s lidmi (2) (z roku 2012) zahrnuty do mezinárodního pracovního práva.

1.3 Doporučení jednotlivým státům: — Přijmout na příštím zasedání Mezinárodní konference práce dodatkový protokol k úmluvě č. 29 doplněný doporučením, který bude zahrnovat obchodování s lidmi za účelem jejich pracovního vykořisťování a napraví její nedostatky v oblasti prevence, ochrany obětí, jejich odškodnění a potrestání obchodníků s lidmi, přičemž budou existující ustanovení evropského práva převzata do práva mezinárodního. — Ratifikovat úmluvu č. 189 o pracovnících v cizí domácnosti. — Posílit prostředky, jež mají k dispozici orgány inspekce práce, a evropskou spolupráci mezi těmito orgány. — Sladit politiky v oblasti obchodování s lidmi a přistěhovalectví a zajistit účinné provádění směrnice 2011/36/EU o prevenci obchodování s lidmi, boji proti němu a o ochraně obětí (3). — Řešit příčiny tohoto jevu snížením chudoby a zranitelnosti obětí a informováním veřejnosti.

1.4 Doporučení podnikům/zaměstnavatelům a investorům: — Zajistit, aby v dodavatelském řetězci nedocházelo k nucené práci a aby v něm byla dodržována lidská práva, a to jak v Evropě, tak ve třetích zemích, uplatňováním pokynů OECD pro nadnárodní společnosti a tripartitní deklarace MOP o zásadách pro nadnárodní společnosti a sociální politiku. — Sledovat vývoj a zapojit se do obchodní koalice proti obchodování s lidmi, kterou zanedlouho zřídí Evropská komise.

1.5 Doporučení odborovým organizacím: Vyškolit členy v tom, jak jednat s oběťmi a jak jim pomáhat v jejich postupu, a to především v citlivých odvětvích, jako je zemědělství, stavebnictví, stravování a ubytování či práce v domácnosti. Spolupracovat s nevládními organizacemi, které se zabývají poskytováním pomoci neregistrovaným přistěhovalcům, na něž je třeba nahlížet jako na oběti, a nikoli jako na zločince.

1.6 Doporučení sdružením: Spotřebitelská sdružení musí věnovat pozornost původu produktů a musí vyžadovat transparentnost v celém výrobním řetězci. Sdružení, která pomáhají nelegálním přistěhovalcům, organizují pracovníky v domácnosti nebo bojují za odstranění prostituce, by měla být uznávanými partnery a měla by být konzultována při potírání nucené práce.

2. Obecné připomínky

2.1 Co znamená pojem „nucená práce“?

Nucenou práci definuje článek 2 úmluvy MOP č. 29, kterou ratifikovalo 177 zemí, jako „každou práci nebo službu, která se na kterékoli osobě vymáhá pod pohrůžkou jakéhokoli trestu a ke které se řečená osoba nenabídla dobrovolně“. Tato definice zahrnuje zadržování osob v pracovních táborech, odpracovávání dluhu a obchodování s lidmi za účelem nucené práce (pracovníci, jimž není vyplácena mzda, byly jim zabaveny doklady totožnosti atd.). Je těžké rozlišovat mezi pracovním vykořisťováním a nucenou prací. Podle Mezinárodního úřadu práce (MÚP) se za nucenou práci obecně dá považovat dlouhá a namáhavá práce ve velmi tvrdých podmínkách, za niž je vyplácena velice nízká odměna nebo jež není odměňována vůbec a kterou daná osoba vykonává nedobrovolně a pod pohrůžkou trestu. U těchto pohrůžek může jít o fyzické násilí – bití, mučení, pohlavní zneužívání – nebo násilí psychické – nadměrné zadlužení, zabavení dokladů totožnosti, vyhrožování udáním imigračním úřadům či odvetnými kroky vůči rodinným příslušníkům atd. (4) Otrocké okovy z dob minulých dnes nahradil strach a finanční nátlak.

Nucená práce je rovněž považována za jednu z forem vykořisťování ve smyslu směrnice 2011/36/EU o obchodování s lidmi.

2.2 Kde k nucené práci dochází?

Nejvíce je rozšířena v oblasti práce v domácnosti, zemědělství, stavebnictví a průmyslové výroby (textilní průmysl, výroba hraček). Ačkoliv je nucená práce v soukromém sektoru v podstatě protiprávní činností, prostřednictvím subdodávek a pracovních agentur si razí cestu do legální ekonomiky. Nucená práce tak proniká do dodavatelských řetězců soukromých koncernů, včetně koncernů velmi rozsáhlých. V tom případě se většinou jedná o nucenou práci mimo Evropskou unii, přičemž nejvíce je zasažen asijsko-tichomořský region (56 %). Střední a jižní Evropa a země Společenství nezávislých států jsou regiony s nejvyšším výskytem nucené práce na světě (4,2 na 1 000 obyvatel). Třináct z 19 zemí tohoto regionu leží v těsné blízkosti EU. Na rozdíl od značně rozšířeného názoru však nucená práce existuje i v Evropské unii a v průmyslově vyspělých zemích (7 %) (5). Případy nucené práce v domácnosti a v zemědělství byly zaznamenány ve všech zemích Evropské unie. Dospělí i děti jsou rovněž nuceni k vykonávání nezákonných či neformálních hospodářských činností, včetně žebrání. Tato čísla je třeba porovnat s údaji o korupci v Evropské unii, která potírání nucené práce ztěžuje.

2.3 Kdo nucenou práci vykonává?

Ačkoliv ne všechny osoby vykonávající nucenou práci jsou nelegálními přistěhovalci, je jisté, že jsou nejvíce ohroženi a tvoří většinu obětí. Jsou uvězněni v bludném kruhu a nemají odvahu si stěžovat, protože se bojí, že budou posláni zpět do své vlasti. I samotní obchodníci s lidmi jsou nezřídka nelegální přistěhovalci, kteří vykořisťují své krajany. Nucená práce se nejvíce dotýká etnických či rasových menšin, přistěhovalců a chudých lidí, a ve všech těchto skupinách jsou to nejčastěji ženy a děti. Ženy představují většinu obětí obchodování s lidmi za účelem pohlavního vykořisťování, ale také za účelem práce v domácnosti, kde jsou v izolaci. Oběťmi jsou často zranitelné osoby, jež nejsou v odborech a nedokáží se samy bránit a chránit. Růst neformální ekonomiky skýtá obchodníkům s lidmi příležitosti. Kvůli slabosti orgánů inspekce práce a policejních útvarů není možné bojovat proti jejímu rozvoji.

V důsledku hospodářské krize, jež Evropou otřásá od roku 2008, se pracovníci vydali za prací do bohatších zemí. Jejich dovednosti teď chybí v zemích jejich původu, jež musí přizvat přistěhovalce z ještě větší dálky, kteří rovněž hledají lepší podmínky k životu. Ti se ocitají v nepředstavitelně složité situaci – nemají doklady, pracují v nejistém zaměstnání, bez sociální ochrany a nejsou s to vrátit se do své země. Tato situace, jež oslabuje řadu rodin, je živnou půdou pro obchodování s lidmi.

2.4 Nucená práce v číslech

— Podle nejnovějších odhadů MOP z roku 2012 je téměř 21 milionů lidí na celém světě obětí nucené práce – 58 % z toho tvoří ženy a dívky. Jednu čtvrtinu představují děti ve věku do 18 let. Téměř 19 milionů osob vykořisťují jednotlivci nebo soukromé podniky a více než 2 miliony jsou vykořisťovány ze strany států či povstaleckých skupin. Z těch, kdo jsou vykořisťováni jednotlivci nebo podniky, jsou 4,5 miliony osob oběťmi nuceného pohlavního vykořisťování. Podle těchto údajů MOP činí průměrná doba, po niž musí oběti vykonávat nucenou práci, 18 měsíců.

Údaje Eurostatu z roku 2013 o obchodování s lidmi v Evropě ukazují, že – na rozdíl od obecně panující představy – většinu zjištěných obětí v členských státech tvořili občané EU (61 % v letech 2008–2010). Stejně tak stíhaní obchodníci s lidmi byli z větší části občany EU (67 % v roce 2008, 76 % v roce 2010) (6). Nicméně podíl zjištěných či domnělých obětí ze zemí mimo EU se v období 2008 až 2010 ztrojnásobil (z 12 % na 37 %), což potvrzuje, že přistěhovalectví ze třetích zemí je i nadále faktorem zranitelnosti. Nejvyšší počet zjištěných či domnělých obětí obchodování s lidmi v roce 2010 ohlásily Itálie (2 381), Španělsko (1 605), Rumunsko (1 154) a Nizozemsko (993) a nejnižší počet Maďarsko (10), Portugalsko (8), Malta (4) a Litva (3) (7). V členských státech EU je z odhadovaného celkového počtu 8 80 000 osob vykonávajících nucenou práci 2 70 000 (30 %) obětí nuceného pohlavního vykořisťování a 6 10 000 (70 %) obětí nucené práce (8).

2.5 Jak obchodování s lidmi funguje?

Mezi obchodováním s lidmi a nucenou prací existuje těsná vazba a příslušné dokumenty tuto vazbu uznávají (i když ne všechny oběti nucené práce jsou oběťmi obchodování s lidmi). Motivem k emigraci jsou chudoba, ozbrojené konflikty a nerovnováha v rozvoji blízko položených regionů. Obchodníci s lidmi používají takové prostředky, jako je oklamání, vyhrožování a uvržení do dluhů. Oběti jsou často rekrutovány, přepravovány a drženy násilím, pod nátlakem nebo podvodem. Existence dluhu a manipulace s ním jsou prostředkem k tomu, jak někoho ovládnout a udržet si nad ním kontrolu. Migrující pracovníci si často půjčují vysoké obnosy peněz, aby mohli obchodníkovi s lidmi zaplatit za zajištění dopravy, vystavení cestovních dokladů a poplatky související s nalezením zaměstnání. Osoby chystající se emigrovat si tyto peníze půjčují od svých přátel a příbuzných s tím, že pak budou moci své rodině pomáhat a zabezpečit ji do budoucna. Pro většinu migrujících pracovníků je nemyslitelné, aby se vrátili zpět, aniž by byli schopni splatit své dluhy. A to i tehdy, když zjistí, že slibované pracovní místo neexistuje a že budou po nespecifikovanou dobu vykořisťováni. Částky, které musí zaplatit za své cestovní pasy a dopravu a poté za ubytování a stravu, jsou přemrštěné. V řadě zemí nemají nelegální migrující pracovníci přístup ke spravedlnosti (9).

2.6 Důsledky nucené práce

Kromě toho, že se jedná o porušování lidských práv, nucená práce poškozuje podniky a pracovníky. Poctivé podniky čelí nekalé konkurenci ze strany podniků, které využívají produktů nucené práce. Pokud jde o pracovníky, existence nucené práce tlačí dolů mzdy, zhoršuje pracovní podmínky a snižuje financování sociální solidarity.

2.7 Kdo z nucené práce profituje?

Obchodování s lidmi je velice lukrativní činností – těm, kdo ji financují nebo ji ukládají, plynou obrovské nezákonné zisky. Podle odhadů dosáhly v roce 2005 roční zisky z nucené práce na celém světě 44,3 miliard amerických dolarů, přičemž 31,6 miliard pocházelo z obchodování s lidmi. 15,5 miliard z této částky, tj. 49 %, bylo vytvořeno v průmyslově vyspělých ekonomikách (10), včetně Evropské unie. Obchodování s lidmi živí zločinecké sítě stejným způsobem jako obchod se zbraněmi a s drogami.

3. Konkrétní připomínky

3.1 Nástroje pro potírání nucené práce

Nemuset vykonávat nucenou práci je – spolu se svobodou sdružování a vyjednávání, stanovením minimálního věku pro přijetí do zaměstnání (zákazem dětské práce) a právem na rovné zacházení na pracovišti a při výkonu povolání – jedním ze základních pracovních práv, což stvrdily OSN, MOP, OECD a Evropská unie (článek 5 Listiny základních práv Evropské unie a článek 4 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv). Vedle úmluv MOP č. 29 a 105 existují další úmluvy, jež poskytují potřebná opatření – například úmluva č. 189 o pracovnících v cizí domácnosti, úmluvy č. 81 a 129 o inspekci práce, úmluvy č. 97 a 143 o migrujících pracovnících a úmluva č. 181 o soukromých agenturách práce.

Jedná se o všeobecně platné základní právo a musí ho dodržovat i ty státy, které tyto hlavní úmluvy neratifikovaly na základě deklarace MOP o základních principech a právech v práci a jejího následného dokumentu. V souladu s obecnými zásadami OSN v oblasti podnikání a lidských práv zodpovídají nadnárodní společnosti za dodržování lidských práv, bez ohledu na to, jakou roli hraje stát v zemích, v nichž působí (11).

Nucená práce je jednou z forem vykořisťování, o nichž je řeč v evropské směrnici 2011/36/EU. Tato směrnice kvalifikuje veškeré formy vykořisťování jako trestný čin a harmonizuje trestní sankce uplatňované vůči vykořisťovatelům a podnikům, jež nucené práce využívají. Obsahuje rovněž ustanovení o prevenci, ochraně obětí a jejich odškodnění.

Avšak přestože byla tato práva potvrzena a existuje řada mezinárodních dokumentů, nucená práce nevymizela. Zločinecké sítě se nenechávají zastavit hranicemi a využívají trhlin mezi jednotlivými systémy.

Úmluvy MOP je třeba doplnit tak, aby odpovídaly stávajícím formám nucené práce. Tyto úmluvy nepojednávají o obchodování s lidmi, o prevenci ani o ochraně obětí a jejich odškodnění.

3.2 Nedostatky nástrojů

Mezi vahou (základní práva) a počtem právních norem (OSN), úmluv (MOP) či dobrovolných zásad (pokyny OECD pro nadnárodní společnosti (12), ISO 26000 (13), tripartitní deklarace MOP o nadnárodních společnostech a sociální politice (14), nefinanční zprávy) a jejich uplatňováním zeje velká propast. Pokud existují akční plány, často na ně není vyčleněn žádný rozpočet a nejsou monitorovány ani vyhodnocovány. Mezi jednotlivými nástroji je nesoulad – například přistěhovalecká politika, kontrola hranic a ochrana lidských práv jsou často v rozporu, zatímco politika spolupráce, která by mohla opatření proti obchodování s lidmi a nucené práci podpořit, se o tomto aspektu nezmiňuje.

Nepřeberné množství dokumentů není zárukou efektivity. K dokumentům mezinárodních institucí nyní přibyly soukromé systémy označování – kodexy chování, certifikace, udělování značek atd. V Evropě existuje 240 značek, přičemž spousta jich staví na vlastní definici a nejsou ověřovány. Některé nadnárodní společnosti se například ve svých kodexech chování zavazují k tomu, že budou všude respektovat místní právní předpisy, což je pochybné prohlášení v zemích, jež diskriminují ženy nebo nehájí odborová práva! Některé kodexy chování jsou sepsány tak, aby ubezpečily spotřebitele a investory. Není v nich naplánována žádná kontrola či ověřování a neřeší skutečně otázku nucené práce, která umožňuje snížit náklady a zvýšit zisky.

3.3 Opatření proti nucené práci na území EU a mimo ni

3.3.1 Je třeba odstranit nedostatky stávajících dokumentů: Evropské státy by se měly v MOP jednotně zasadit o přijetí dodatkového protokolu k úmluvě MOP č. 29 a doporučení pro posílení prevence, kontroly a ochrany obětí a jejich odškodnění. Na území Evropské unie — Evropská unie přijala směrnici o boji proti obchodování s lidmi (2011/36/EU) a strategii pro jeho vymýcení (stanovisko EHSV SOC/467). Strategie EU pro vymýcení obchodu s lidmi věnuje zvláštní opatření pracovnímu vykořisťování, které je jednou z málo prozkoumaných forem vykořisťování, a stanoví řadu opatření pro inspektory práce, příslušné orgány a Evropskou komisi. Tyto dokumenty však byly vydány teprve nedávno a zatím ještě nepřinesly všechny očekávané výsledky. Kromě toho se v situaci, kdy hospodářská krize vede ke snižování prostředků, jež mají k dispozici policejní útvary a orgány inspekce práce, k růstu neformální ekonomiky a k větší míře chudoby a nejistoty, zvyšuje riziko, že se bude nucená práce šířit. Určitě tomu lze předcházet zvyšováním povědomí, vzděláváním a poskytováním informací, ale také potíráním neformální ekonomiky a chudoby. Zvláštní pozornost je při tom třeba věnovat nejzranitelnějším skupinám obyvatelstva, k nimž patří přistěhovalci, kteří nehovoří jazykem hostitelské země. — Inspekce práce musí být vybavena dostatečnými kontrolními prostředky a je nutné posílit evropskou spolupráci zřízením agentury pro přeshraniční otázky a rozšířením mandátu platformy pro spolupráci orgánů inspekce práce tak, aby zahrnoval nucenou práci, a koordinovat činnost příslušných orgánů (daňových úřadů) v oblasti potírání nehlášeného zaměstnávání. — Inspektoři práce, sociální pracovníci a zástupci odborů by měli mít k dispozici ukazatele (například zda pracovník má cestovní pas, zda se může volně pohybovat, zda je mu vyplácena mzda atd.), aby mohli odhalovat nucenou práci a informovat policii (15). — Je nutné kontrolovat agentury zprostředkovávající práci osobám z jiných zemí Unie a ze vzdálenějších zemí (v oblasti stavebnictví, zemědělství, nakládání s odpady, úklidu atd.) a dohlížet na ně, aby se zamezilo podvodným praktikám. Strategie EU pro vymýcení obchodu s lidmi stanoví, že Evropská komise ve spolupráci s Evropskou nadací pro zlepšení životních a pracovních podmínek (Eurofound) vypracuje pokyny veřejným orgánům k osvědčeným postupům při sledování agentur práce a zprostředkovatelských agentur s cílem předcházet obchodu s lidmi. Tyto pokyny by měly zahrnovat systémy udělování licencí a uplatňování odpovědnosti těchto agentur. — Oběti musí být chráněny, musí se jim zaručit jejich práva a možnost jejich zpětného nárokování (vyplacení dlužné mzdy, sociální ochrana) a jejich odškodnění musí odpovídat utrpěné újmě. Neměly by být stíhány pro porušení přistěhovaleckých zákonů, pro držení falešných dokladů totožnosti ani pro trestné činy, jež spáchaly pod nátlakem (16). Zločinci jsou zde obchodníci s lidmi, a ty je třeba stíhat. Zabavení jejich majetku by mělo umožnit odškodnění jejich obětí. — Oběti musí mít možnost podat žalobu, proto jim musí být povolen pobyt v dané zemi po dobu soudního řízení, a to i v případě, že na území Evropské unie vstoupily nelegálně. Povolení k pobytu by nemělo být podmíněno ochotou obětí spolupracovat s policejními a soudními orgány, poněvadž řada z nich utrpěla trauma a často má velice negativní zkušenosti s policií. Mohou se obávat, že pokud budou vypovídat proti svým vykořisťovatelům, povede to k odvetným krokům vůči jejich rodinným příslušníkům v zemi původu. Směrnice 2011/36/EU členským státům ukládá určité povinnosti, pokud jde o pomoc obětem a jejich ochranu. Tato opatření musí být prováděna co nejúčinněji, aby se obětem, včetně těch nejzranitelnějších, dostalo náležité ochrany.

3.3.2 Mimo Evropskou unii: Je třeba lépe zohlednit příchod nových subjektů v důsledku globalizace, nevládních organizací a nadnárodních společností. Pravidla WTO dostatečně jasně nezahrnují úmluvy MOP. K činnostem WTO by měl být přizván pozorovatel MOP. Dále je nutné posílit realizaci závěrů a doporučení, jež vzešly z mechanismů dohledu MOP nad právními předpisy a postupy států, které jsou jejími členy. Tato doporučení často zůstávají bez odezvy z důvodu absence politické vůle či nedostatku finančních zdrojů a odpovídajících administrativních kapacit pro jejich uskutečnění.

3.3.3 Evropská unie připravuje směrnici o sociální odpovědnosti podniků (17), která bude od podniků čítajících více než 500 zaměstnanců vyžadovat, aby ke své zprávě o činnosti připojovaly nefinanční prohlášení o dopadu svých aktivit na životní prostředí, sociální situaci a zaměstnance, včetně dodržování lidských práv a úsilí o potírání korupce. Tato směrnice je v souladu s pravidly MOP (stanovisko EHSV INT/698).

3.3.4 Dala by se využít rozvojová politika a politika vnější pomoci, pokud by pomoc byla podmíněna dodržováním základních práv, a to jak ze strany států, tak ze strany dalších subjektů, zejména nadnárodních společností využívajících zdroje zemí, jimž je pomoc poskytována. Kromě toho by rozvojová pomoc měla zahrnovat projekty týkající se zlepšení administrativní kapacity, včetně řádného proškolení inspektorů práce a sociálních partnerů v oblasti provádění úmluv MOP. Obchodní a rozvojová politika by se měly vzájemně podporovat, aby zajistily lepší uplatňování lidských práv. O ratifikaci a účinném provádění úmluv MOP týkajících se nucené práce (č. 29 a 105) a dalších hlavních úmluv MOP by se měly zmiňovat obchodní dohody a dohody o spolupráci a přidružení mezi EU a třetími zeměmi a mělo by probíhat pravidelné monitorování. Organizace občanské společnosti by měly být zapojeny prostřednictvím subjektů pro monitorování provádění obchodních dohod a jejich kapitol věnovaných obchodu a udržitelnému rozvoji.

3.3.5 Zapojení občanské společnosti

3.3.5.1 Posílení úlohy podniků v oblasti dodržování a podpory lidských práv: to je to, co OECD doporučuje ve svých pokynech pro nadnárodní společnosti (18). Navrhuje to také Ruggieho zpráva (OSN) (19) vyzývající k zapojení vlád, podniků, občanské společnosti a investorů. Tato zpráva podnikům doporučuje, aby provedly posouzení rizik (náležitá péče). Podniky mají zaujmout preventivní přístup, a mají se tak aktivně zapojit do boje proti porušování základních práv. Nadnárodní společnosti a investoři musí nést odpovědnost, nejen poněvadž je to v jejich zájmu, ale také proto, aby bylo možné je stíhat, pokud povinnost náležité péče nesplní. Podniky musí rovněž zodpovídat za uplatňování norem MOP. Správnost jejich prohlášení by měly kontrolovat nezávislé nefinanční hodnotící agentury.

3.3.5.2 Mnohé nadnárodní společnosti jsou evropské a stojí v čele, pokud jde o rámcové mezinárodní dohody, jež byly podepsány s mezinárodními odborovými svazy, zejména v oblasti sociální odpovědnosti podniků, kam patří i potírání nucené práce. Obnovená strategie EU pro sociální odpovědnost podniků na období 2011–2014 (20) očekává, že evropské podniky budou plnit povinnost podniků dodržovat lidská práva (21).

3.3.5.3 I investice mají stimulační účinek: Řada investorů se zavázala dodržovat zásady odpovědného investování OSN (22) a sociálně odpovědné investice dnes představují 22 % celkového objemu investic, z nichž 49 % jsou investice evropské.

3.3.5.4 Podniky mohou přispět prostřednictvím politik odpovědného nákupu, ale mohou tak učinit také úřady a místní a regionální orgány tím, že budou při zadávání veřejných zakázek dbát na to, aby podniky, s nimiž spolupracují, přijaly opatření k odstranění nucené práce ze svého dodavatelského řetězce.

3.3.5.5 Evropské nevládní organizace rovněž hrají přední úlohu, pokud jde o právo spotřebitelů vědět, kde a v jakých podmínkách jsou vyráběny oděvy a obuv (23) a potraviny pocházející ze třetích zemí. Vyžadování větší transparentnosti a dohledatelnosti všech složek výrobku či služby by mělo umožnit vymýcení nucené práce.

3.3.5.6 Řada odborových organizací se může podělit o své zkušenosti v oblasti zavádění vzdělávacích kurzů týkajících se toho, jak přistupovat k osobám vykonávajícím nucenou práci, a metod spolupráce s nevládními organizacemi zaměřujícími se na pomoc nelegálním přistěhovalcům. Ne všechny ovšem mají celkovou představu o rozsahu tohoto problému, mnohé si ještě pořád myslí, že v jejich zemi tyto praktiky neexistují nebo že s tím nemohou nic dělat. Státy by mohly odborovým organizacím pomoci zorganizovat pracovníky z neformálního sektoru. Odborové organizace v zadavatelských zemích by měly podpořit sdružování v odborech v zemích, které zakázky realizují, a nárok pracovníků ze třetích zemí na dostatečnou mzdu k jejich obživě a na důstojnou pracovní dobu. Jedním z prostředků pro zvýšení informovanosti a potírání nucené práce jsou výbory pro evropský odvětvový sociální dialog.

V Bruselu dne 30. dubna 2014 předseda Evropského hospodářského a sociálního výboru Henri MALOSSE

(1) 2011/36/EU.

(2) http://eur-lex.europa.eu/legal-content/CS/ALL/?uri=CELEX%3A52012DC0286.

(3) Úř. věst. L 101/1, 15.4.2011.

(4) MOP a Evropská komise požádaly skupinu expertů, aby sepsali operační ukazatele pro odhalování obchodování s lidmi. V tomto dokumentu je jedna stránka věnována pracovnímu vykořisťování: http://www.ilo.org/wcmsp5/groups/public/---ed_norm/---declaration/documents/publication/wcms_105023.pdf.

(5) http://www.unodc.org/documents/data-and-analysis/glotip/Trafficking_in_Persons_2012_web.pdf.

(6) Trafficking in Human Beings (Obchodování s lidmi), Eurostat, 2013: http://ec.europa.eu/anti-trafficking/EU+Policy/Report_DGHome_Eurostat.

(7) Je třeba zdůraznit, že údaje Eurostatu z roku 2013 vycházejí pouze z čísel ohlášených členskými státy EU a nezahrnují nezjištěné oběti obchodování s lidmi. Ne všechny členské státy tyto údaje poskytly. Značně se lišila také metodika, kterou dané vnitrostátní orgány použily. Z těchto důvodů může být přímé porovnání údajů z jednotlivých zemí zavádějící.

(8) Global Estimate on Forced Labour: Results and Methodology (Odhad výskytu nucené práce ve světě: výsledky a metodika), MÚP, Ženeva, 2012. Údaje MÚP se týkají odhadovaného (nikoli ohlášeného) počtu osob vykonávajících nucenou práci. Tato čísla představují odhadované minimum, neboť pro validaci a extrapolaci údajů byla použita přísná kritéria. Odhad je rozdělen podle jednotlivých regionů. Rozdělení podle zemí není k dispozici, protože jen velmi málo zemí se pokusilo vypracovat celostátní odhad.

http://www.ilo.org/wcmsp5/groups/public/---ed_norm/---declaration/documents/publication/wcms_182004.pdf.

(9) Například jeden irský zaměstnavatel byl odsouzen k tomu, aby pracovníkovi vykonávajícímu nucenou práci vyplatil dlužnou mzdu ve výši 90 000 eur. Zaměstnavatel se odvolal s odůvodněním, že daný pracovník nemá nárok na odškodnění, protože v zemi pobývá nelegálně, a soud jeho odvolání vyhověl (http://www.mrci.ie/resources/publications/mrciupdates/the-fight-for-justice-muhammads-story-part-ii/).

(10) Patrick Belser, Forced Labor and Human Trafficking: Estimating the Profits (Nucená práce a obchod s lidmi: odhad zisků), pracovní dokument, Ženeva, Mezinárodní úřad práce, 2005: http://www.ilo.org/sapfl/Informationresources/ILOPublications/WCMS_081971/lang--en/index.htm.

(11) Zpráva zvláštního zástupce generálního tajemníka OSN pro otázky lidských práv a nadnárodních společností a jiných podniků, John Ruggie, OSN, 2011, UN GA A/HRC/17/31: http://www.ohchr.org/documents/issues/business/A.HRC.17.31.pdf.

(12) Pokyny OECD pro nadnárodní společnosti, OECD, 2011: http://www.oecd.org/daf/inv/mne/oecdguidelinesformultinationalenterprises.htm.

(13) ISO 26000 – Společenská odpovědnost: http://www.iso.org/iso/home/standards/iso26000.htm?=.

(14) Tripartitní deklarace Mezinárodní organizace práce o zásadách pro nadnárodní společnosti a sociální politiku, 4. vydání, MOP, 2006.

http://www.ilo.org/empent/Publications/WCMS_094386/lang--en/index.htm.

(15) http://www.ilo.org/wcmsp5/groups/public/---ed_norm/---declaration/documents/publication/wcms_105023.pdf.

(16) OSCE guidelines on non-punishment 2013 (Pokyny OBSE o nepotrestání obětí obchodování s lidmi): http://www.osce.org/cthb/101083.

(17) Návrh směrnice Evropského parlamentu a Rady, kterou se mění směrnice Rady 78/660/EHS a 83/349/EHS, pokud jde o zveřejňování nefinančních informací a informací týkajících se rozmanitosti některými velkými společnostmi a skupinami, COM(2013) 207 final – 2013/0110 (COD).

(18) http://www.oecd.org/daf/inv/mne/oecdguidelinesformultinationalenterprises.htm.

(19) http://www.ohchr.org/Documents/Issues/Business/A.HRC.17.31.pdf.

(20) http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2011:0681:FIN:cs:PDF.

(21) Obnovená strategie EU pro sociální odpovědnost podniků na období 2011–2014, COM(2011) 681 final: http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2011:0681:FIN:cs:PDF.

(22) Zásady odpovědného investování OSN – internetové stránky: http://www.unpri.org/ (v angličtině).

(23) Kampaň Clean Clothes – internetové stránky: http://www.cleanclothes.org/ (v angličtině).