S ohledem na tento dynamický rámec bylo posouzeno šest různých variant, které byly všechny navrženy tak, aby zohledňovaly požadavky Světové obchodní organizace a mezinárodní závazky EU, jako jsou dohody o volném obchodu uzavřené Unií nebo Smlouva o Energetickém společenství.

První variantou mechanismu uhlíkového vyrovnání na hranicích je dovozní uhlíková daň, kterou by platil dovozce při vstupu výrobků do EU. Daň by vybíraly celní orgány na hranicích na základě daně odrážející cenu uhlíku v Unii v kombinaci se standardní uhlíkovou náročností příslušných výrobků. Dovozci by měli možnost uplatnit snížení závazku v rámci mechanismu uhlíkového vyrovnání na hranicích na základě své vlastní uhlíkové stopy a ceny uhlíku zaplacené v zemi výroby.

Druhá varianta spočívá v tom, že by se na dovoz uplatňoval systém kopírující režim systému EU pro obchodování s emisemi, který se vztahuje na domácí produkci. Tato varianta obnáší – podobně jako systém povolenek v rámci systému EU ETS – odevzdávání certifikátů („certifikáty CBAM“) ze strany dovozců na základě intenzity emisí obsažených ve výrobcích, které dovážejí do Unie, zakoupených za cenu odpovídající v daném okamžiku ceně povolenek v rámci EU ETS. Tyto certifikáty nebudou propojeny se systémem povolenek v rámci EU ETS, ale budou odrážet jejich cenu, aby byl zajištěn jednotný přístup při stanovování cen v souladu se systémem EU ETS. Prodej certifikátů CBAM budou řídit vnitrostátní orgány odpovědné za ochranu klimatu a dovozci těmto orgánům pověřeným správou mechanismu uhlíkového vyrovnání na hranicích předloží prohlášení o ověřeném obsahu emisí v dovážených výrobcích a odevzdají jim určitý počet certifikátů CBAM odpovídající deklarovaným emisím. K předložení prohlášení a odevzdání certifikátů dojde – podobně jako v rámci systému EU pro obchodování s emisemi – při každoročním vypořádání v roce následujícím po roce dovozu, a to na základě ročních objemů obchodního dovozu. Intenzita emisí uhlíku u výrobků by vycházela ze standardních hodnot; dovozci by však měli možnost při každoročním vypořádání uplatnit snížení závazku v rámci mechanismu uhlíkového vyrovnání na hranicích na základě své individuální produkce emisí. Rovněž by měli právo uplatnit snížení závazku v rámci uvedeného mechanismu ve vztahu k ceně uhlíku zaplacené v zemi výroby (na niž se nevztahuje žádná vývozní sleva ani jiná forma náhrady při vývozu).

Varianta č. 3 funguje stejným způsobem jako varianta č. 2, cena uhlíku u dováženého zboží je však založena na skutečných emisích vyprodukovaných výrobci ze třetích zemí, a nikoli na standardní hodnotě vycházející z průměrných hodnot, kterých dosahují výrobci v EU. V rámci této varianty bude dovozce povinen vykázat skutečné emise obsažené ve výrobku a odevzdat odpovídající počet certifikátů CBAM.

Varianta č. 4 by se uplatňovala stejným způsobem jako varianta č. 3. Spočívá v tom, že by dovozci ve vztahu k dováženým výrobkům odevzdávali certifikáty CBAM. Tato varianta však rovněž počítá s desetiletým zaváděcím obdobím počínaje rokem 2026, během něhož by byl postupně snižován počet povolenek bezplatně přidělovaných v rámci systému EU pro obchodování s emisemi o 10 procentních bodů ročně za současného postupného zavádění mechanismu uhlíkového vyrovnání na hranicích. Během tohoto postupného zavádění by byl mechanismus uhlíkového vyrovnání na hranicích uplatňován v omezené míře úměrně k množství bezplatných povolenek rozdělených v daném odvětví.

Varianta č. 5 je obměnou varianty č. 3, přičemž oblast působnosti mechanismu by zahrnovala i navazující články hodnotového řetězce. Mechanismus by se vztahoval na materiály s vysokým obsahem emisí uhlíku, které jsou součástí polotovarů a konečných výrobků, ve všech článcích hodnotového řetězce. U dovozů by mechanismus uhlíkového vyrovnání na hranicích opět vycházel ze skutečných emisí vyprodukovaných výrobci ze třetích zemí.

Varianta č. 6 spočívá ve výběru spotřební daně z materiálů s vysokým obsahem emisí uhlíku, která by se vztahovala na spotřebu jak domácích, tak i dovážených výrobků v Unii, při současném zachování systému EU pro obchodování s emisemi, včetně bezplatného přidělování povolenek, vztahujícího se na produkci v EU.

Pokud jde o účinnost mechanismu uhlíkového vyrovnání na hranicích s ohledem na jeho celkový cíl řešit riziko úniku uhlíku za účelem boje proti změně klimatu snížením emisí skleníkových plynů v Unii i v celosvětovém měřítku, z posouzení dopadů vyplynulo, že všechny zvažované varianty by měly pozitivní dopad. V tomto ohledu bylo zjištěno, že všechny zvažované varianty mechanismu uhlíkového vyrovnání na hranicích by vedly k výraznějšímu snížení emisí v unijních odvětvích, ve kterých by se mechanismus uplatňoval, v porovnání se snížením, kterého by bylo dosaženo pouze na základě zvýšených cílů a přidělování bezplatných povolenek. Pokud jde o motivování výrobců ze třetích zemí k přechodu na čistší výrobní procesy, přinášejí všechny zvažované varianty mechanismu pozitivní výsledky. S ohledem na tato hlediska jsou obzvláště účinné varianty, které umožňují prokázat skutečné emise, přičemž varianty č. 3, 4 a 5 rovněž vykazují výrazné pozitivní výsledky. Bylo zjištěno, že všechny varianty jsou v souladu se systémem EU ETS.

Pokud jde o zajištění ochrany proti úniku uhlíku, výraznější pozitivní dopad přináší varianta č. 4 a dále varianty č. 3 a 5, kdežto varianty č. 1, 2 a 6 by byly méně účinné. Všechny zvažované varianty jsou koncipovány tak, aby braly ohled na mezinárodní závazky EU.

Mechanismus uhlíkového vyrovnání na hranicích se bude vztahovat na dovoz zboží za cenu uhlíku stanovenou systémem EU pro obchodování s emisemi prostřednictvím systému dražeb. Dovozcům by byla účtována příslušná částka buď na základě standardní hodnoty, nebo na základě skutečných emisí obsažených v dováženém zboží. Pokud by měli dovozci možnost prokázat, že je uhlíková účinnost jimi dováženého výrobku lepší než standardní hodnota, zvýšilo by to složitost systému, ale zároveň by je to motivovalo ke snižování emisí u oné části materiálů, kterou vyvážejí do EU.

Dopad mechanismu uhlíkového vyrovnání na hranicích na zaměstnanost je celkově vzato omezený. Změny v zaměstnanosti do značné míry závisejí na zachování (či zrušení) přidělování bezplatných povolenek. V případě zachování přidělování bezplatných povolenek dojde k mírnému nárůstu zaměstnanosti v odvětvích, na něž se mechanismus uhlíkového vyrovnání na hranicích vztahuje. Úplné zrušení přidělování bezplatných povolenek bez zavedení mechanismu uhlíkového vyrovnání na hranicích povede k nejvyšším ztrátám pracovních míst. Uplatňování mechanismu uhlíkového vyrovnání na hranicích na hmotné průmyslové produkty bude mít na spotřebitelské ceny pravděpodobně omezený dopad, protože uvedené opatření se zaměřuje na výrobky v odvětvích na začátku hodnotového řetězce a na zboží určené ke konečné spotřebě působí pouze nepřímo.

Předpokládá se, že dovozcům se sídlem v Unii, kteří by podléhali povinnostem vyplývajícím z mechanismu uhlíkového vyrovnání, by vznikly náklady na dodržování souvisejících předpisů. Přitom by bylo možno vycházet buď ze standardní hodnoty, nebo z předložených ověřených informací o skutečných emisích. Zatímco monitorování těchto skutečných emisí by probíhalo mimo Unii, odpovědnost – a tedy i související náklady – za předložení ověření ohledně tohoto monitorování příslušným orgánům by nesli dovozci. U variant č. 1, 2, 3, 4 a 5, kdy jsou emise deklarovány pomocí standardní hodnoty, není nutné monitorovat emise vyprodukované při výrobním procesu, a proto také vznikají jen omezené náklady. Pokud se však dovozci rozhodnou uplatnit skutečné emise vyprodukované při výrobním procesu, podniku monitorováním vzniknou dodatečné náklady. V případě varianty č. 6 musí být stanoveny standardní hodnoty jak pro materiály, tak pro konečné výrobky. Administrativní zátěž pro výrobce materiálů v EU je poměrně nízká, což znamená, že výrobci nemusí prokazovat uhlíkovou náročnost své produkce.

Výroba elektřiny je řešena jiným způsobem než u hmotných produktů. Při uplatnění mechanismu uhlíkového vyrovnání na hranicích na odvětví elektrické energie je nutno zohlednit jedinečnou povahu elektřiny, která ji odlišuje od základních materiálů, včetně způsobů jejího rozvodu prostřednictvím omezených monopolních sítí a širokého souboru technologií používaných k její výrobě.

V souladu s postupy používanými u hmotných produktů je třeba stanovit referenční hodnotu pro emise obsažené v dovážené elektřině v souvislosti se stanovením odpovídajícího závazku vyplývajícího z mechanismu uhlíkového vyrovnání na hranicích. Ke stanovení referenční hodnoty pro emise obsažené ve vyrobené elektřině se používají dvě alternativní možnosti, a to a) průměrná intenzita emisí skleníkových plynů vztahující se ke skladbě zdrojů elektrické energie v EU a b) průměrný emisní faktor skleníkových plynů vztahující se ke skladbě zdrojů elektrické energie v EU. Stejně jako u ostatních variant by však dovozci měli i nadále možnost prokázat, že jejich emise na úrovni zařízení jsou nižší než výše zmíněné referenční hodnoty.

Na základě výše uvedených skutečností dospělo posouzení dopadů k závěru, že varianta č. 4 přináší oproti všem ostatním variantám jasné výhody. Navrhuje se proto zavést mechanismus uhlíkového vyrovnání na hranicích na vybrané výrobky v podobě certifikátů CBAM vycházejících ze skutečných emisí. Mechanismus uhlíkového vyrovnání na hranicích se rovněž navrhuje zavádět postupně při současném odpovídajícím snižování počtu bezplatně přidělovaných povolenek v příslušných zařízeních, na něž se vztahuje systém EU pro obchodování s emisemi. Tato varianta zajišťuje vysokou úroveň účinnosti mechanismu uhlíkového vyrovnání na hranicích.

Systém založený na skutečných emisích obsažených v dováženém zboží zaručuje spravedlivé a rovné zacházení s veškerým dovozem a úzké navázání na systém EU pro obchodování s emisemi. Systém mechanismu uhlíkového vyrovnání na hranicích však bude nutné doplnit o možnost vycházet při výpočtech ze souboru standardních hodnot, které se použijí v případech, kdy nebudou k dispozici dostatečné údaje o emisích. Standardní hodnota by navíc mohla být používána i během počáteční přechodné fáze, kdy dovozci možná ještě nebudou schopni předložit údaje o skutečných emisích požadované systémem. Tato varianta bude muset být koncipována tak, aby v plném rozsahu zohlednila mezinárodní závazky EU, zejména pravidla Světové obchodní organizace, a proto bude nezbytné zajistit, aby v případě uplatnění standardní hodnoty měli dovozci za všech okolností možnost prokázat, že na základě emisí, které skutečně vyprodukují, dosahují lepší než této hodnoty. Pokud jde o postupné zavádění mechanismu uhlíkového vyrovnání na hranicích a odpovídající postupné ukončování přidělování bezplatných povolenek, bude navíc třeba zajistit, aby s dováženým zbožím nebylo nikdy během tohoto období zacházeno méně příznivě než s domácí produkcí vyrobenou v EU.

Zavedení certifikátů CBAM vycházejících ze skutečných emisí by kromě toho chránilo před rizikem úniku uhlíku a zároveň motivovalo výrobce ze třetích zemí k přechodu na čistší výrobní procesy, s případným využitím oficiální rozvojové pomoci.

Pokud jde o elektřinu, upřednostňovanou variantou je uplatňovat mechanismus uhlíkového vyrovnání na hranicích založený na emisním faktoru uhlíku, včetně možnosti, aby dovozci prokázali, že jsou jimi produkované emise nižší. Obě varianty přispívají ke snížení rizik úniku uhlíku tím, že ze střednědobého hlediska odrazují od budování zdrojů pro výrobu elektrické energie s vysokými emisemi uhlíku v blízkosti hranic EU, které by mohly nahradit zdroje se sídlem v EU, které čelí rostoucím nákladům na snížení emisí uhlíku. Varianta založená na emisním faktoru uhlíku však účinněji zamezuje úniku uhlíku a zároveň udržuje administrativní náklady na nízké úrovni.