Mezi zúčastněnými stranami panuje široká shoda ohledně potřeby aktualizace stávajícího Evropského rámce interoperability. Nebudou-li přijata žádná opatření, členské státy by se mohly ve snaze o rychlé vyřešení stávajících výzev rozhodnout pro individuální a rozdílné přístupy k interoperabilitě. To by mělo za následek vzájemně neslučitelná řešení, která mohou zvýšit digitální roztříštěnost v celé EU a narušit realizaci jednotného digitálního trhu.

Komise vyhodnotí provádění Evropského rámce interoperability do konce roku 2019. Na základě výsledků hodnocení a v souladu se zásadami lepší právní úpravy může Komise posoudit, zda by se konkrétní doporučení Evropského rámce interoperability měla stát součástí povinného nástroje.

„rámec pro sdílení a opětovné používání IT řešení“ vyvinutý v rámci programu ISA² s cílem podporovat a zlepšovat sdílení, vývoj založený na spolupráci a opětovné používání IT řešení (včetně řešení typu open source) orgány veřejné správy.

V současné době spravují orgány veřejné správy velké objemy údajů v různých formátech pomocí různých metod správy údajů, přičemž skladují mnoho kopií v celé řadě různých úložišť a často je zveřejňují na portálech v rámci celé Evropy, aniž by prováděly jejich harmonizaci z hlediska obsahu a prezentace. To vysvětluje, proč k opakovanému využívání existujících informací o občanech a společnostech dochází jen v 48 % případů. Proto je poskytování veřejných služeb občanům a podnikům často těžkopádné a časově náročné. Může to také vyvolat pochybnosti o důvěře ve vztahu k ochraně osobních údajů.

Podniky a občané by měli být jako koncoví uživatelé rovněž zapojeni do navrhování, analýzy, hodnocení a vývoje evropských veřejných služeb. Z tohoto důvodu obsahuje akční plán interoperability zvláštní ustanovení týkající se zapojení uživatelů do shromažďování názorů a potřeb podniků a občanů (včetně osob se zdravotním postižením) participativním způsobem založeným na spolupráci. Komise a členské státy by měly v co největší míře řídit navrhování a vývoj veřejných služeb na základě potřeb uživatelů.

Každá iniciativa v oblasti interoperability by měla být založena na konkrétní obchodní příležitosti, z níž by vyplývalo, že interoperabilita je výhodnou investicí a že potřeby uživatelů budou lépe uspokojeny, pokud budou moci informační systémy mezi sebou vzájemně komunikovat.

Sdělení je doprovázeno akčním plánem interoperability (který je uveden v příloze 1), rozděleným do pěti hlavních strategických oblastí. Tento plán je založen na prioritách interoperability, které by měly podpořit provádění Evropského rámce interoperability v letech 2016–2020.

Orgány veřejné správy potřebují konkrétnější pokyny ohledně toho, jak by mohly zlepšit řízení svých činností interoperability, vytvořit vztahy mezi jednotlivými organizacemi, zefektivnit procesy podporující komplexní (end-to-end) digitální služby a zajistit, aby stávající ani nové právní předpisy neohrozily úsilí v oblasti interoperability. Tyto pokyny jsou předkládány v aktualizovaném souboru doporučení týkajících se interoperability, která jsou zahrnuta do Evropského rámce interoperability uvedeného v příloze 2 tohoto sdělení.

Observatoř vnitrostátních rámců interoperability (NIFO) zřízená Komisí v souvislosti s prováděním programu ISA za účelem měření pokroku a sledování aktuálního stavu interoperability v Unii poukázala na to, že v roce 2014 dosáhlo slaďování vnitrostátních rámců interoperability s Evropským rámcem interoperability průměrné míry 72 %. Úroveň provádění vnitrostátního rámce interoperability do konkrétních vnitrostátních projektů však v roce 2015 činila 45 %, což ukazuje, že se dosud vyskytují obtíže při praktickém provádění stávajících doporučení.

Existuje dosud značný potenciál pro další zlepšování veřejných služeb prostřednictvím komplexní (end-to-end) integrace a automatizace, lepšího využívání spolehlivých zdrojů informací a otevřeného zveřejňování veřejných údajů při současném zajištění toho, aby byly záznamy občanů a podniků zpracovávány v souladu s pravidly na ochranu údajů za účelem zvýšení důvěry. Vnitrostátní veřejné služby by měly být provázané a dosahovat i za hranice jednotlivých států s cílem propojit se s podobnými službami na úrovni EU, a přispívat tak k jednotnému digitálnímu trhu. Za tímto účelem by se měl na všech úrovních uplatňovat koordinovaný přístup k přípravě právních předpisů, organizování obchodních procesů, řízení informací a vytváření IT systémů za účelem provádění veřejných služeb. V opačném případě se ještě více zintenzivní stávající digitální roztříštěnost, což by ohrozilo nabídku propojených veřejných služeb v celé EU.

Členské státy digitalizují své orgány veřejné správy s cílem ušetřit čas, snížit náklady, zvýšit transparentnost a zlepšit jak kvalitu údajů, tak poskytování veřejných služeb. Digitální veřejné služby se však dosud v Evropské unii nestaly skutečností, jak vyplývá z indexu „Digital Economy and Society Index for eGovernment“ (Index digitální ekonomiky a společnosti v oblasti elektronické veřejné správy) za rok 2016. Pokud jde o přeshraniční služby v Unii, je situace ještě složitější, protože stále existují překážky bránící přístupu k přeshraničním službám.

EVROPSKÁ KOMISE V Bruselu dne 23.3.2017 COM(2017) 134 final PŘÍLOHA

SDĚLENÍ KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU, RADĚ, EVROPSKÉMU HOSPODÁŘSKÉMU A SOCIÁLNÍMU VÝBORU A VÝBORU REGIONŮ Evropský rámec interoperability - Strategie provádění {SWD(2017) 112 final}

{SWD(2017) 113 final}





Obsah 1 Úvod 1.1 Definice 1.2 Účel a právní rámec EIF 1.3 Rozsah, určení a využití EIF 2 Základní zásady evropských veřejných služeb 2.1 Úvod 2.2 Základní zásada 1: subsidiarita a propocionalita 2.3 Základní zásada 2: otevřenost 2.4 Základní zásada 3: transparentnost 2.5 Základní zásada 4: opakovaná použitelnost 2.6 Základní zásada 5: technologická neutralita a přenositelnost údajů 2.7 Základní zásada 6: zaměření na uživatele 2.8 Základní zásada 7: začlenění a přístupnost 2.9 Základní zásada 8: bezpečnost a soukromí 2.10 Základní zásada 9: mnohojazyčnost 2.11 Základní zásada 10: správní zjednodušení 2.12 Základní zásada 11: uchovávání informací

2.13 Základní zásada 12: vyhodnocení účinnosti a výkonnosti 3 Úrovně interoperability 3.1 Řízení interoperability 3.2 Řízení integrovaných veřejných služeb 3.3 Právní interoperabilita 3.4 Organizační interoperabilita 3.5 Sémantická interoperabilita 3.6 Technická interoperabilita 4 Koncepční model poskytování integrovaných veřejných služeb 4.1 Úvod 4.2 Přehled modelu 4.3 Základní komponenty 5 Závěr 6 Příloha 6.1 Zkratky Seznam obrázků Obrázek 1: Vztah mezi EIF, NIF a DIF

Obrázek 2: Zásady interoperability Obrázek 3: Model interoperability Obrázek 4: Koncepční model poskytování integrovaných veřejných služeb Obrázek 5: Vztahy v koncepčním modelu EIF



1Úvod Jak je uvedeno ve smlouvách Evropské unie (EU), na vnitřním trhu EU jsou zaručeny čtyři „svobody“ – volný pohyb zboží, kapitálu, služeb a osob mezi 28 členskými státy. Tyto svobody jsou zajištěny společnými politikami podporovanými propojenými a interoperabilními sítěmi a systémy. Lidé mohou svobodně pracovat a stěhovat se a podniky mohou volně obchodovat a fungovat ve všech členských státech EU. Díky tomu musí nevyhnutelně komunikovat s orgány veřejné správy členských států elektronicky. Aby členské státy zajistily účinnost, výkonnost, včasnost a vysokou kvalitu těchto interakcí a aby napomohly omezení byrokracie a snižování vynaložených nákladů a úsilí, modernizují své orgány veřejné správy zaváděním digitálních veřejných služeb. Tím však riskují vytvoření izolovaných digitálních prostředí, a tudíž elektronických překážek, které mohou bránit orgánům veřejné správy ve vzájemném propojování a občanům a podnikům v identifikaci a využívání dostupných digitálních veřejných služeb v jiné zemi než ve své vlastní. Z tohoto důvodu by měly být snahy o digitalizaci veřejného sektoru dobře koordinovány na evropské i vnitrostátní úrovni s cílem zabránit digitální roztříštěnosti služeb a údajů a napomoci hladkému fungování jednotného digitálního trhu EU. Výzvy, jimž Unie v současnosti čelí, zároveň vyžadují společné politické reakce členských států a Komise prostřednictvím právních předpisů EU, které vyžadují interakci napříč různými státy a odvětvími politiky. To zahrnuje rovněž zřízení a provoz interoperabilních systémů. Záměrem těchto systémů, jak je uvedeno v digitální strategii jednotného trhu, je zajistit efektivní komunikaci mezi digitálními komponenty, jako jsou zařízení, sítě nebo úložiště dat. Poskytují rovněž efektivnější propojení přes hranice, mezi společenstvími a mezi veřejnými službami a orgány. Evropský rámec interoperability (EIF) poskytuje prostřednictvím souboru doporučení orgánům veřejné správy pokyny ohledně toho, jak mohou zlepšit řízení svých činností v oblasti interoperability, navázat vztahy mezi jednotlivými organizacemi, zefektivnit procesy podporující komplexní (end-to-end) digitální služby a zajistit, aby stávající a nové právní předpisy neohrozily úsilí v oblasti interoperability. 1.1Definice 1.1.1Interoperabilita Pro účely EIF se interoperabilitou rozumí schopnost interakce organizací, která přispívá k dosažení vzájemně prospěšných a dohodnutých společných cílů a zahrnuje sdílení informací a znalostí mezi organizacemi pomocí obchodních procesů, které tyto organizace podporují, na základě výměny údajů mezi jejich systémy IKT. 1.1.2Evropská veřejná služba Evropská veřejná služba zahrnuje jakoukoliv službu veřejného sektoru, která má přeshraniční rozměr a poskytují ji orgány veřejné správy, a to buď sobě navzájem, nebo podnikům a občanům v Unii. 1.1.3Evropský rámec interoperability 1.2Účel a právní rámec EIF Účelem EIF je:

inspirovat evropské orgány veřejné správy při jejich úsilí navrhovat a poskytovat bezproblémové evropské veřejné služby jiným orgánům veřejné správy, občanům a podnikům, které se v maximální možné míře řídí zásadami „digital-by-default“ (standardně digitální, tj. poskytování služeb a údajů přednostně prostřednictvím digitálních kanálů), „cross-border-by-default“ (standardně přeshraniční, tj. dostupná všem občanům v EU) a „open-by-default“ (standardně otevřená, tj. umožňující opakované používání, účast/přístup a transparentnost), poskytovat pokyny orgánům veřejné správy ohledně návrhů a aktualizací vnitrostátních rámců interoperability (NIF) nebo vnitrostátních politik, strategií a pokynů podporujících interoperabilitu, přispět k vytvoření jednotného digitálního trhu tím, že podpoří přeshraniční a meziodvětvovou interoperabilitu poskytování evropských veřejných služeb. Nedostatečná interoperabilita je jednou z hlavních překážek pokroku na jednotném digitálním trhu. Využívání EIF pro řízení evropských iniciativ v oblasti interoperability přispívá k jednotnému evropskému interoperabilnímu prostředí a usnadňuje poskytování služeb, které spolupracují jak mezi sebou, tak v rámci jednotlivých organizací či oblastí i mezi nimi. EIF v zásadě podporuje a udržuje především program ISA² v úzké spolupráci mezi členskými státy a Komisí v duchu článků 26, 170 a 171 Smlouvy o fungování Evropské unie, které vyzývají ke zřizování interoperabilních transevropských sítí umožňujících občanům plně využívat výhod evropského vnitřního trhu. 1.3Rozsah, určení a využití EIF EIF je zamýšlen jako obecný rámec, který lze uplatnit na všechny orgány veřejné správy v EU. Stanoví základní podmínky pro dosažení interoperability, působí jako společný jmenovatel příslušných iniciativ na všech úrovních včetně evropské, vnitrostátní, regionální a místní a zahrnuje orgány veřejné správy, občany i podniky. Tento dokument je určen všem subjektům zapojeným do definování, navrhování, vývoje a poskytování evropských veřejných služeb. Vzhledem k tomu, že v členských státech fungují různé správní a politické systémy, je při provádění EIF do vnitrostátního kontextu nutno zohlednit vnitrostátní specifika. Předpokládá se, že EU a vnitrostátní politiky (např. NIF) budou vycházet z EIF, k němuž přidají nové nebo doladí stávající prvky. Obdobně rámce interoperability pro specifické oblasti (DIF) by měly zůstat kompatibilní s rozsahem působnosti EIF a v případě potřeby ho rozšířit s cílem postihnout specifické požadavky na interoperabilitu v dané oblasti. To znamená, že některé prvky EIF mohou být přímo zkopírovány do NIF nebo DIF, zatímco jiné může být nutné zasadit do kontextu a dále je přizpůsobit konkrétním potřebám. Vztah mezi EIF, NIF a DIF je popsán na obrázku 1. EIF poskytuje společný základ prvků interoperability evropským NIF a DIF. Soulad s EIF zaručuje, že NIF a DIF budou vyvíjeny koordinovaným a sladěným způsobem, přičemž budou zároveň umožňovat flexibilitu nezbytnou pro řešení konkrétních požadavků založených na vnitrostátních požadavcích nebo požadavcích pro specifické oblasti. Obecně platí, že EIF poskytuje hodnotu ve dvou směrech: zdola nahoru: když je NIF sladěný s EIF používán k provádění veřejných služeb na všech úrovních vnitrostátních správních orgánů, vytváří podmínky interoperability pro rozšíření oblasti působnosti těchto služeb přes hranice, shora dolů: když je k EIF přihlíženo v oblasti právních předpisů a politiky EU, a to buď prostřednictvím odkazů ad hoc, nebo strukturálněji s využitím DIF, zvyšuje se potenciál interoperability následných vnitrostátních opatření vyplývajících z provádění. V obou případech je konečným výsledkem vytvoření ekosystému evropských veřejných služeb, ve kterém se majitelé a tvůrci systémů a veřejných služeb dovídají o požadavcích na interoperabilitu, orgány veřejné správy jsou připraveny spolupracovat jednak mezi sebou navzájem, jednak s podniky a s občany a v přeshraničním měřítku bezproblémově fungují informační toky, a podporují tak jednotný digitální trh v Evropě. 1.3.1Oblasti interoperability Oblast působnosti EIF zahrnuje tři typy interakcí: A2A (orgán veřejné správy – orgán veřejné správy), která označuje interakce mezi orgány veřejné správy (např. institucemi členského státu nebo EU), A2B (orgán veřejné správy – podnik), která označuje interakce mezi orgány veřejné správy (v členském státě nebo instituci EU) a podniky,

A2C (orgán veřejné správy – občan), která označuje interakce mezi orgány veřejné správy (v členském státě nebo instituci EU) a občany. 1.3.2Obsah a skladba Obsah a skladba EIF jsou uvedeny níže: kapitola 2 uvádí soubor zásad, jejichž záměrem je stanovit obecné chování ve vztahu k interoperabilitě, kapitola 3 uvádí vícevrstvý model interoperability, jenž uspořádává do vrstev jednotlivé aspekty interoperability, které je třeba při navrhování evropských veřejných služeb řešit, kapitola 4 nastiňuje koncepční model interoperabilních veřejných služeb. Tento model je sladěn se zásadami interoperability a podporuje myšlenku interoperability od návrhu („interoperability by design“) jako standardního přístupu pro navrhování a provoz evropských veřejných služeb, kapitola 5 uzavírá dokument tím, že poskytuje přehled a propojuje stěžejní prvky EIF, napříč jednotlivými kapitolami je rozebírán soubor 47 doporučení, která mají sloužit jako vykonatelné položky, jež mají být provedeny orgány veřejné správy. 2Základní zásady evropských veřejných služeb 2.1Úvod Zásady interoperability jsou základními prvky chování, jimiž se řídí opatření v oblasti interoperability. V této kapitole jsou stanoveny obecné zásady interoperability, které se týkají procesu vytváření interoperabilních evropských veřejných služeb. Popisují kontext, v němž jsou evropské veřejné služby navrhovány a prováděny. Dvanáct základních zásad EIF je seskupeno do čtyř kategorií: 1.Zásada, která vymezuje kontext činností EU v oblasti interoperability (č. 1); 2.Klíčové zásady interoperability (č. 2 až 5); 3.Zásady týkající se obecných potřeb a očekávání uživatelů (č. 6 až 9); 4.Základní zásady spolupráce mezi orgány veřejné správy (č. 10 až 12). Obrázek 2: Zásady interoperability 2.2Základní zásada 1: Subsidiarita a propocionalita Zásada subsidiarity vyžaduje, aby rozhodnutí EU byla přijímána co nejblíže občanům. Jinými slovy, EU vyvíjí činnost pouze tehdy, pokud je to účinnější než tatáž činnost na vnitrostátní úrovni. Zásada proporcionality omezuje činnost EU na to, co je nezbytné pro dosažení cílů Smluv.

Pokud jde o interoperabilitu, je oprávněné, že evropský rámec překonává rozdíly v politikách, které vedou k různorodosti a nedostatku interoperability a ohrožují jednotný digitální trh. Na EIF je pohlíženo jako na „společného jmenovatele“ politik interoperability v členských státech. Členské státy by měly mít dostatečnou volnost, která jim umožní vyvíjet své NIF s ohledem na doporučení EIF. Předpokládá se, že NIF budou přizpůsobeny a rozšířeny takovým způsobem, aby byla náležitě zohledněna vnitrostátní specifika. Doporučení 1: Zajistit, aby byly vnitrostátní rámce interoperability a strategie interoperability v souladu s EIF, a v případě potřeby je přizpůsobit a rozšířit tak, aby se zabývaly vnitrostátním kontextem a potřebami. 2.3Základní zásada 2: Otevřenost V rámci interoperabilních veřejných služeb se pojem otevřenosti týká především údajů, specifikací a softwaru. Veřejně přístupné údaje státní správy (dále jen „veřejně přístupné údaje“) vycházejí z myšlenky, že všechny veřejné údaje by měly být volně k dispozici pro použití a opakované používání jinými subjekty, pokud pro ně neplatí omezení např. z hlediska ochrany osobních údajů, důvěrnosti nebo práv duševního vlastnictví. Orgány veřejné správy shromažďují a vytvářejí obrovské množství údajů. Směrnice o opakovaném použití informací veřejného sektoru vybízí členské státy, aby zpřístupnily veřejné informace a umožnily je opakovaně používat jako veřejně přístupné údaje. Směrnice INSPIRE kromě toho vyžaduje sdílení souborů prostorových dat a služeb mezi orgány veřejné správy bez omezení nebo praktických překážek pro jejich opakované používání. Tyto údaje by měly být zveřejněny s co nejmenším počtem omezení a s jednoznačnými licencemi na jejich používání s cílem umožnit lepší kontrolu rozhodovacích procesů správních orgánů a realizovat transparentnost v praxi. Veřejně přístupnými údaji se podrobněji zabývá oddíl 4.3.4. Doporučení 2: Zveřejnit údaje, které vlastníte, jako veřejně přístupné údaje, pokud nepodléhají určitým omezením. Využívání technologií a produktů otevřeného softwaru může napomoci úsporám nákladů na vývoj, vyhnout se „efektu patové situace“ a umožnit rychlé přizpůsobení specifickým potřebám podniků, protože komunity, které je vyvíjejí a podporují, je neustále přizpůsobují. Orgány veřejné správy by měly nejen využívat otevřený software, ale kdykoli to bude možné, přispívat příslušným komunitám, které je vyvíjejí. Otevřený zdrojový kód je nástrojem umožňujícím naplnění základní zásady EIF týkající se opakované použitelnosti. Doporučení 3: Zajistit rovné podmínky pro otevřený software a prokázat aktivní a spravedlivé zvážení používání otevřeného softwaru s přihlédnutím k celkovým nákladům na vlastnictví tohoto řešení. Míra otevřenosti specifikace/normy je rozhodující pro opakované používání softwarových komponent, kterými se tato specifikace zavádí. To platí i v případě, že se tyto komponenty použijí k zavedení nové evropské veřejné služby. Uplatní-li se zásada otevřenosti v plném rozsahu, znamená to, že: všechny zúčastněné strany mají příležitost přispět k vývoji daných specifikací a součástí procesu rozhodování je i veřejný přezkum, specifikace je dostupná každému k prostudování, práva duševního vlastnictví vztahující se na specifikaci jsou licencována za podmínek FRAND tak, aby umožňovala implementaci patentovaného i otevřeného softwaru, a to v optimálním případě formou bezplatné licence. Vzhledem k jejich příznivému vlivu na interoperabilitu je používání otevřených specifikací podporováno v řadě politických prohlášení a doporučuje se i pro účely poskytování evropských veřejných služeb. Příznivý vliv otevřených specifikací lze demonstrovat na ekosystému internetu. Orgány veřejné správy se však mohou rozhodnout využít méně otevřené specifikace, pokud otevřené specifikace neexistují nebo nevyhovují funkčním potřebám. V každém případě by měly být specifikace vyzrálé a dostatečně podporované na trhu, pokud nejsou používány při vytváření inovativních řešení. Doporučení 4: Preferovat otevřené specifikace s náležitým přihlédnutím k pokrytí funkčních potřeb, k vyzrálosti a tržní podpoře a k inovacím. V neposlední řadě otevřenost znamená rovněž umožnit občanům a podnikům, aby se zapojili do navrhování nových služeb, přispívali ke zlepšování služeb a poskytovali zpětnou vazbu ohledně kvality stávajících veřejných služeb. 2.4Základní zásada 3: Transparentnost Transparentností se v kontextu EIF rozumí: I.umožnění viditelnosti v rámci správního prostředí orgánu veřejné správy. Podstatou je umožnit jiným orgánům veřejné správy, občanům i podnikům, aby vnímali a chápali správní pravidla, postupy, údaje, služby a rozhodování.

II.Zajištění dostupnosti rozhraní v případě interních informačních systémů. Orgány veřejné správy provozují značné množství často heterogenních a nesourodých informačních systémů na podporu svých interních postupů. Interoperabilita závisí na zajištění dostupnosti rozhraní k těmto systémům a údajům, které zpracovávají. Na druhou stranu interoperabilita usnadňuje opakované používání systémů a údajů a umožňuje jejich integraci do větších systémů. III.Zajištění práva na ochranu osobních údajů dodržováním platného právního rámce pro velké objemy osobních údajů občanů, které mají k dispozici a spravují orgány veřejné správy. Doporučení 5: Zajištění interní viditelnosti a poskytování externích rozhraní evropským veřejným službám. 2.5Základní zásada 4: Opakovaná použitelnost Opakovaným používáním se rozumí to, že orgány veřejné správy mají při řešení konkrétního problému možnost těžit z práce jiných tak, že zjistí, co je již k dispozici, posoudí užitečnost a relevanci této práce pro daný problém a ve vhodných případech použijí řešení, která se již osvědčila někde jinde. Podmínkou je, aby byly orgány veřejné správy ochotny sdílet navzájem svá řešení, koncepce, rámce, specifikace, nástroje a komponenty týkající se interoperability. Opakovaná použitelnost řešení IT (např. softwarových komponent, rozhraní pro programování aplikací, norem), informací a údajů je faktorem umožňujícím interoperabilitu a zlepšujícím kvalitu, protože rozšiřuje provozní využívání a přináší s sebou rovněž úsporu času a peněz. Díky tomu významně přispívá k rozvoji jednotného digitálního trhu v EU. Některé normy a specifikace EU existují také v DIF a měly by být více používány. Například směrnice INSPIRE stanoví normy interoperability pro adresy, katastry, silnice a mnoho jiných datových témat, která mají význam pro řadu orgánů veřejné správy. Tyto stávající normy a specifikace mohou a měly by být více využívány i mimo oblast, pro kterou byly původně vytvořeny. Některé orgány veřejné správy a vlády v celé EU již nyní prosazují sdílení a opakované využívání IT řešení přijímáním nových obchodních modelů, podporou využívání otevřeného softwaru pro klíčové služby IKT a rovněž při zavádění infrastruktury digitálních služeb. Existují určité klíčové problémy, které omezují sdílení a opakované používání IT řešení na technické, organizační, právní a komunikační úrovni. Rámec ISA² pro sdílení a opakované používání IT řešení poskytuje orgánům veřejné správy doporučení s cílem pomoci jim tyto problémy překonat a sdílet/opakovaně používat společná IT řešení. Opakované používání a sdílení může být účinně podporováno platformami pro spolupráci. Doporučení 6: Opakovaně používat a sdílet řešení a spolupracovat na vývoji společných řešení při provádění evropských veřejných služeb. Doporučení 7: Opakovaně používat a sdílet informace a údaje při provádění evropských veřejných služeb, pokud se neuplatňují určitá omezení týkající se soukromí či důvěrnosti. 2.6Základní zásada 5: Technologická neutralita a přenositelnost údajů Při vytváření evropských veřejných služeb by se měly orgány veřejné správy zaměřit na funkční potřeby a vyčkat s rozhodnutími o technologiích co nejdéle, aby minimalizovaly závislost na technologii, nevnucovaly svým složkám konkrétní technická řešení nebo produkty a byly schopny přizpůsobit se rychle se vyvíjejícímu technologickému prostředí. Orgány veřejné správy by měly zajistit přístup ke svým veřejným službám a údajům a jejich opakované používání nezávisle na konkrétních technologiích nebo produktech. Doporučení 8: Nevnucovat občanům, podnikům ani jiným správním orgánům žádná technologická řešení, která vyžadují konkrétní technologii nebo nejsou přiměřená jejich skutečným potřebám. Fungování jednotného digitálního trhu vyžaduje, aby byly údaje snadno přenositelné mezi různými systémy s cílem předcházet patovým situacím a podpořit volný pohyb údajů. Tento požadavek se týká přenositelnosti údajů – schopnosti snadno přesouvat a opakovaně používat údaje mezi různými aplikacemi a systémy, což se v přeshraničních scénářích stává ještě náročnějším. Doporučení 9: Zajistit přenositelnost údajů, konkrétně to, aby byly údaje snadno přenositelné mezi jednotlivými systémy a aplikacemi podporujícími provádění a vývoj evropských veřejných služeb bez zbytečného omezení, pokud je to právně přípustné. 2.7Základní zásada 6: Zaměření na uživatele Uživateli evropských veřejných služeb se rozumí jakýkoli orgán veřejné správy, občané nebo podniky, kteří mají k těmto službám přístup a mají z nich prospěch. Potřeby uživatelů by měly být zohledněny při určování, které veřejné služby by měly být poskytovány a jakou podobu by toto poskytování mělo mít. Proto by se návrhy a vývoj veřejných služeb měly pokud možno řídit potřebami a požadavky uživatelů v souladu s následujícími očekáváními:

přístup vícekanálového poskytování služeb, což znamená, že dostupnost alternativních fyzických i digitálních kanálů pro přístup k dané službě je důležitou součástí návrhu veřejné služby, protože uživatelé mohou v závislosti na okolnostech a na svých potřebách preferovat různé kanály, uživatelům by mělo být zpřístupněno jediné kontaktní místo s cílem skrýt vnitřní administrativní náročnost a usnadnit přístup k veřejným službám, např. když je za účelem poskytování veřejné služby nutná spolupráce více orgánů, zpětné vazby od uživatelů by měly být systematicky shromažďovány, vyhodnocovány a používány k návrhům nových veřejných služeb a k dalšímu zlepšování služeb stávajících, pokud je to možné, uživatelé by měli mít v souladu s platnými právními předpisy povinnost poskytnout údaje pouze jednou, a orgány by měly být schopny tyto údaje vyhledat a sdílet je s cílem sloužit uživatelům v souladu s pravidly na ochranu údajů, uživatelé by měli být žádáni o poskytování pouze těch informací, které jsou nezbytně nutné pro získání dané veřejné služby. Doporučení 10: Používat při poskytování evropské veřejné služby více kanálů, aby si uživatelé mohli vybrat takový kanál, který bude nejlépe vyhovovat jejich potřebám. Doporučení 11: Poskytnout jediné kontaktní místo s cílem skrýt vnitřní administrativní náročnost a usnadnit přístup uživatelů k evropským veřejným službám. Doporučení 12: Zavést mechanismy umožňující zapojit uživatele do analýzy, navrhování, posuzování a dalšího rozvoje evropských veřejných služeb. Doporučení 13: Pokud to platné právní předpisy umožňují, dotazovat se uživatelů evropských veřejných služeb pouze jednou a pouze na relevantní informace. 2.8Základní zásada 7: Začlenění a přístupnost Začlenění spočívá v tom, že každý má možnost plně využívat příležitosti přístupu k evropským veřejným službám a k jejich využívání, které nabízejí nové technologie, a tím překonat sociální a ekonomické rozdíly a vyloučení. Přístupnost znamená, že osoby se zdravotním postižením, senioři a jiné znevýhodněné skupiny mohou používat veřejné služby na srovnatelné úrovni jako služby poskytované jiným občanům. Začlenění a přístupnost musejí být součástí celého vývojového cyklu evropské veřejné služby, od její koncepce přes informační obsah až po poskytování. Měly by být v souladu se specifikacemi elektronické přístupnosti uznávanými na evropské nebo mezinárodní úrovni. Začlenění a přístupnost obvykle znamenají nutnost poskytování služby prostřednictvím více kanálů. Vedle elektronického poskytování může být zapotřebí zajistit i služby v tradiční papírové nebo osobní formě. Ke zlepšení začlenění a přístupnosti může přispět rovněž schopnost informačního systému umožnit třetím stranám jednat jménem občanů, kteří nemohou, ať již trvale, nebo dočasně, využívat veřejné služby přímo. Doporučení 14: Zajistit, aby všechny evropské veřejné služby byly přístupné všem občanům, včetně osob se zdravotním postižením, starších osob a dalších znevýhodněných skupin. U digitálních veřejných služeb by orgány veřejné správy měly dodržovat specifikace elektronické přístupnosti široce uznávané na evropské nebo mezinárodní úrovni. 2.9Základní zásada 8: Bezpečnost a soukromí Občané a podniky musí mít důvěru v to, že jejich interakce s orgány veřejné správy probíhá v bezpečném a důvěryhodném prostředí a v naprostém souladu s platnými předpisy, např. s nařízením a směrnicí o ochraně údajů a s nařízením o elektronické identifikaci a službách vytvářejících důvěru. Orgány veřejné správy musí zaručit soukromí občanů a důvěrnost, autenticitu, integritu a nemožnost popřít přijetí informací poskytovaných občany a podniky. Bezpečností a soukromím se podrobněji zabývá oddíl 7.3.4. Doporučení 15: Definovat společný rámec bezpečnosti a soukromí a stanovit postupy pro veřejné služby s cílem zajistit bezpečnou a důvěryhodnou výměnu údajů mezi orgány veřejné správy a při interakcích s občany a podniky. 2.10Základní zásada 9: Mnohojazyčnost

Evropské veřejné služby může potenciálně využívat kdokoli v kterémkoli členském státě. Proto je při jejich návrhu nutno pečlivě zvažovat mnohojazyčnost. Občané v celé Evropě mívají často problémy s přístupem k digitálním veřejným službám a s jejich využíváním, pokud tyto služby nejsou k dispozici v jazycích, kterými hovoří. Je třeba nalézt rovnováhu mezi očekáváním občanů a podniků, že jim bude služba poskytnuta v jejich vlastním jazyce nebo v preferovaném jazyce (jazycích), a schopností orgánů veřejné správy členských států nabízet služby ve všech úředních jazycích EU. Vhodnou rovnováhu by mohla představovat dostupnost evropských veřejných služeb v jazycích předpokládaných koncových uživatelů, tj. o počtu jazyků by se rozhodovalo na základě potřeb uživatelů, jako je například to, do jaké míry je daná služba rozhodující pro provádění jednotného digitálního trhu nebo vnitrostátních politik, případně počet relevantních příjemců. Mnohojazyčnost vstupuje do hry nejenom v případě uživatelského rozhraní, nýbrž při koncipování evropských veřejných služeb na všech úrovních. Například volba způsobů reprezentace dat v elektronické databázi by neměla omezit schopnost podporovat více jazyků. Aspekt mnohojazyčnosti se v rámci interoperability stává relevantním rovněž tehdy, když veřejná služba vyžaduje výměny mezi informačními systémy přes jazykové hranice, protože je třeba zachovat smysl vyměňovaných informací. Doporučení 16: Při vytváření evropských veřejných služeb používat informační systémy a technické infrastruktury, které umožňují mnohojazyčnost. Rozhodnout o úrovni podpory mnohojazyčnosti na základě potřeb předpokládaných uživatelů. 2.11Základní zásada 10: Zjednodušení administrativy Tam, kde je to možné, by orgány veřejné správy měly usilovat o zefektivnění a zjednodušení svých správních postupů jejich zkvalitněním nebo odstraněním těch, které neposkytují veřejnou hodnotu. Zjednodušení administrativy může pomoci podnikům a občanům snížit administrativní zátěž vyplývající z dodržování právních předpisů EU nebo vnitrostátních povinností. Stejně tak by orgány veřejné správy měly zavést evropské veřejné služby podporované elektronickými prostředky včetně jejich interakcí s jinými orgány veřejné správy, občany a podniky. Digitalizace veřejných služeb by měla probíhat v souladu s následujícími koncepty: standardně digitální (digital-by-default), kdykoli to bude vhodné, tak aby byl pro přístup a využívání dané evropské veřejné služby k dispozici alespoň jeden digitální kanál, přednostně digitální (digital-first), což znamená, že je upřednostňováno využívání veřejných služeb prostřednictvím digitálních kanálů při současném uplatňování konceptu poskytování služeb prostřednictvím více kanálů a politiky neexistence žádného „nesprávného“ kanálu („no wrong door“) tj. koexistence fyzických a digitálních kanálů. Doporučení 17: Zjednodušit procesy a používat digitální kanály, kdykoli je to vhodné pro poskytování evropských veřejných služeb, s cílem rychle a vysoce kvalitně reagovat na požadavky uživatelů a snížit administrativní zátěž orgánů veřejné správy, podniků a občanů. 2.12Základní zásada 11: Uchovávání informací Právní předpisy vyžadují uchovávat rozhodnutí a údaje a umožňovat k nim po určitou dobu přístup. To znamená, že záznamy a informace v elektronické podobě, které mají k dispozici orgány veřejné správy pro účely zaznamenání postupů a rozhodnutí, se musejí uchovávat a v případě potřeby převádět na nová média, pokud stará média zastarávají. Cílem tohoto uchovávání je zajistit, že si záznamy a další formy informací uchovají svou čitelnost, spolehlivost a nedotčenost a že bude možné k nim mít přístup tak dlouho, jak to bude potřeba, s přihlédnutím k ustanovením o bezpečnosti a soukromí. Aby elektronické záznamy a jiné druhy informací mohly být řádně uchovávány po delší období, je třeba volit takové formáty, které zajistí dlouhodobou přístupnost informací včetně zachování s nimi spojených elektronických podpisů nebo pečetí. V tomto ohledu lze toto dlouhodobé uchovávání informací zajistit na základě využívání kvalifikovaných služeb uchovávání v souladu s nařízením (EU) č. 910/2014. Pokud jde o zdroje informací, které jsou ve vlastnictví a správě vnitrostátních orgánů veřejné správy, je jejich uchovávání čistě vnitrostátní záležitostí. U informací, které nejsou striktně vnitrostátní, se uchovávání stává evropskou záležitostí. V takovém případě by dotčené členské státy měly uplatňovat vhodnou „politiku uchovávání“ s cílem vyrovnat se se všemi obtížemi vyplývajícími z používání příslušných informací v rámci různých jurisdikcí. Doporučení 18: Zformulovat politiku dlouhodobého uchovávání informací týkajících se evropských veřejných služeb, zejména u informací, které jsou vyměňovány přes hranice. 2.13Základní zásada 12: Posouzení účinnosti a výkonnosti Existuje mnoho způsobů, jak uvažovat o hodnotě interoperabilních evropských veřejných služeb, včetně úvah, jako jsou návratnost investic, celkové náklady vlastnictví, úroveň flexibility a adaptability, snížení administrativní zátěže, výkonnost, snížení rizika, transparentnost, zjednodušení, zlepšení pracovních metod a úroveň spokojenosti uživatelů. Při snaze o zajištění účinnosti a výkonnosti evropské veřejné služby by měla být vyhodnocena různá technologická řešení.

Doporučení 19: Vyhodnotit účinnost a výkonnost jednotlivých řešení interoperability a technologických možností s přihlédnutím k potřebám uživatelů, přiměřenosti a rovnováze mezi náklady a přínosy. 3Úrovně interoperability Tato kapitola popisuje model interoperability, který lze uplatnit na všechny digitální veřejné služby a lze jej rovněž považovat za nedílnou součást paradigmatu interoperability od návrhu. To zahrnuje: čtyři vrstvy interoperability: právní, organizační, sémantickou a technickou, průřezovou komponentu těchto čtyř vrstev, „řízení integrovaných veřejných služeb“, základní vrstvu, „řízení interoperability“. Tento model je zobrazen níže: 3.1Řízení interoperability Řízení interoperability se týká rozhodování o rámcích interoperability, institucionálních opatřeních, organizačních strukturách, rolích a odpovědnosti, politikách, dohodách a jiných aspektech zajišťování a sledování interoperability na vnitrostátní úrovni a na úrovni EU. Významnou součástí řízení interoperability na úrovni EU je evropský rámec interoperability, akční plán interoperability (příloha 1 tohoto sdělení) a architektura evropské interoperability (EIRA). Důležitou ilustrací rámce interoperability včetně právní interoperability, koordinačních struktur a technických podmínek interoperability pro tuto specifickou oblast je směrnice INSPIRE. Evropské veřejné služby působí ve složitém a měnícím se prostředí. Při snaze usnadnit spolupráci mezi orgány veřejné správy je nezbytná politická podpora meziodvětvového a/nebo přeshraničního úsilí v oblasti interoperability. Pro účinnou spolupráci musí všechny zúčastněné strany sdílet vizi, dohodnout se na cílech a termínech a sladit priority. Interoperabilita mezi orgány veřejné správy na různých správních úrovních bude úspěšná pouze tehdy, pokud vlády přidělí dostatečnou prioritu svým činnostem v oblasti interoperability a vyčlení na ně zdroje. Další překážkou provádění politik interoperability je nedostatek potřebných souborů dovedností z vlastních zdrojů. Členské státy by měly dovednosti v oblasti interoperability zahrnout do svých strategií interoperability a uznat, že interoperabilita je vícerozměrná problematika, která vyžaduje informovanost a dovednosti v oblasti právní, organizační, sémantické i technické. Provádění a poskytování dané evropské veřejné služby často spoléhá na komponenty, které jsou společné mnoha evropským veřejným službám. V průběhu času by měla být zajištěna udržitelnost těchto komponent, na něž se vztahují dohody o interoperabilitě uzavřené mimo rozsah působnosti dané evropské veřejné služby. To má zásadní význam, neboť interoperabilita by měla být zaručena udržitelným způsobem, a nikoli jako jednorázový cíl nebo projekt. Vzhledem k tomu, že společné komponenty a dohody o interoperabilitě jsou výsledkem práce prováděné orgány veřejné správy na různých úrovních (místní, regionální, vnitrostátní a na úrovni EU), je pro koordinaci a sledování nezbytný holistický přístup. Řízení interoperability představuje klíč k holistickému přístupu k interoperabilitě, neboť shrnuje všechny nástroje potřebné k jejímu uplatňování. Doporučení 20: Zajistit holistické řízení činností v oblasti interoperability mezi jednotlivými úrovněmi a odvětvími správy. Pro úspěšné řízení má zásadní význam koordinace, komunikace a sledování. Evropská komise podporuje prostřednictvím programu ISA2 Observatoř vnitrostátních rámců interoperability (NIFO). Jejím hlavním cílem je poskytovat informace o vnitrostátních rámcích interoperability a o souvisejících strategiích a politikách v oblasti interoperability a digitálních strategiích/politikách, pomáhat orgánům veřejné správy sdílet a opakovaně používat zkušenosti a podporovat „provádění“ EIF na vnitrostátní úrovni. NIF může představovat jeden nebo více dokumentů, které definují rámce, politiky, strategie, pokyny a akční plány interoperability v daném členském státě. 3.1.1Identifikace a výběr norem a specifikací

Normy a specifikace mají pro interoperabilitu zásadní význam. Jejich odpovídající řízení vyžaduje šest kroků: identifikace kandidátských norem a specifikací založených na specifických potřebách a požadavcích, hodnocení kandidátských norem a specifikací normalizovanými, transparentními, spravedlivými a nediskriminačními metodami, zavádění norem a specifikací podle plánů a praktických pokynů, sledování dodržování norem a specifikací, řízení změn pomocí vhodných postupů, zaznamenávání norem a specifikací do otevřených katalogů pomocí standardizovaného popisu. Doporučení 21: Zavést postupy pro výběr příslušných norem a specifikací, vyhodnocovat je, sledovat jejich provádění, kontrolovat dodržování a testovat jejich interoperabilitu. Doporučení 22: Používat strukturovaný, transparentní, objektivní a společný přístup k hodnocení a výběru norem a specifikací. Zohlednit příslušná doporučení EU a usilovat o konzistentnost přístupu přes hranice států. Doporučení 23: Při nákupu a vývoji řešení IKT konzultovat příslušné katalogy norem, specifikací a pokynů na vnitrostátní i evropské úrovni v souladu s vaším NIF a příslušnými DIF. Normy a specifikace mohou být mapovány s ohledem na architekturu EIRA a katalogizovány v Evropské kartografii interoperability (EIC). V některých případech mohou orgány veřejné správy zjistit, že pro naplnění určité potřeby v konkrétní oblasti neexistují vhodné normy/specifikace. Aktivní účast na procesu normalizace zmírňuje obavy týkající se prodlení, zlepšuje sladění norem a specifikací s potřebami veřejného sektoru a může pomoci vládám držet krok s technologickými inovacemi. Doporučení 24: Aktivně se účastnit práce na vývoji norem týkajících se Vašich potřeb s cílem zajistit, že Vaše požadavky jsou splněny. 3.2Řízení integrovaných veřejných služeb Poskytování evropské veřejné služby často vyžaduje spolupráci různých orgánů veřejné správy s cílem uspokojovat potřeby koncových uživatelů a poskytovat veřejné služby integrovaně. V případě, že se účastní více organizací, nastává potřeba koordinace a řízení ze strany orgánů s mandátem pro plánování, provádění a provoz evropských veřejných služeb. Služby by měly být řízeny s cílem zajistit: integraci, bezproblémové provádění, opakované používání služeb a údajů a vytváření nových služeb a „stavebních kamenů“. Více informací o aspektech „poskytování integrovaných veřejných služeb“ je uvedeno v oddíle 4.3.1. Pokud se zaměříme na část týkající se řízení, měla by zahrnovat všechny vrstvy: právní, organizační, sémantickou i technickou. Zajišťování interoperability při přípravě právních nástrojů, obchodních procesů organizací, výměn informací, služeb a komponent, které podporují evropské veřejné služby, je nepřetržitý úkol, protože interoperabilitu pravidelně narušují změny prostředí, tj. změny právních předpisů, potřeb podniků nebo občanů, organizační struktury orgánů veřejné správy, obchodních procesů a vznik nových technologií. To mimo jiné vyžaduje organizační struktury a úlohy a odpovědnost za poskytování a provozování veřejných služeb, dohody o úrovni služeb, vytváření a řízení dohod o interoperabilitě, postupy řízení změn a plány pro zajištění kontinuity činností a kvality údajů. Řízení integrovaných veřejných služeb by mělo zahrnovat minimálně: definici organizačních struktur, úloh a odpovědností a procesu rozhodování pro zúčastněné strany, ukládání požadavků na: oaspekty interoperability včetně kvality, škálovatelnosti a dostupnosti opětovně využitelných stavebních kamenů zahrnujících informační zdroje (základní registry, portály veřejně přístupných údajů apod.) a další vzájemně propojené služby,

oexterní informace/služby, převedené do jednoznačných dohod o úrovni služeb (včetně těch, které se týkají interoperability), plán řízení změn s cílem definovat postupy a procesy potřebné k řešení a řízení změn, plány kontinuity činností / obnovy po havárii s cílem zajistit, že digitální veřejné služby a jejich stavební kameny budou dále fungovat v celé řadě situací, např. kybernetické útoky nebo selhání stavebních kamenů. Doporučení 25: Trvale zajistit interoperabilitu a koordinaci při provozování a poskytování integrovaných veřejných služeb zavedením potřebné struktury řízení. 3.2.1Dohody o interoperabilitě Organizace zapojené do evropského poskytování veřejných služeb by měly formálně navazovat spolupráci prostřednictvím dohod o interoperabilitě. Vytváření a řízení těchto dohod je součástí správy veřejné služby. Dohody by měly být dostatečně podrobné, aby dosáhly svého cíle, tj. poskytování evropských veřejných služeb, a současně ponechávaly každé organizaci co největší proveditelnou vnitřní a vnitrostátní nezávislost. Na sémantické a technické úrovni, ale v některých případech i na úrovni organizační, zahrnují dohody o interoperabilitě zpravidla normy a specifikace. Na právní úrovni se dohody o interoperabilitě stávají konkrétními a závaznými prostřednictvím právních předpisů na úrovni EU a/nebo na vnitrostátní úrovni, případně dvoustranných a vícestranných smluv. Dohody o interoperabilitě mohou být doplněny i jinými typy dohod týkajících se provozních záležitostí. Jedná se například o memoranda o porozumění (MoU), dohody o úrovni služeb (SLA), postupy podpory/eskalace a kontaktní údaje, které budou dle potřeby odkazovat na podkladové dohody na úrovni sémantické a technické. Vzhledem k tomu, že poskytování veřejné služby je výsledkem kolektivní práce se stranami, které produkují nebo spotřebovávají části služby, je velmi důležité zavést do dohod o interoperabilitě vhodné postupy řízení změn, které zajistí přesnost, spolehlivost, kontinuitu a vývoj služby poskytované jiným orgánům veřejné správy, podnikům a občanům. Doporučení 26: Uzavírat dohody o interoperabilitě ve všech vrstvách, doplněné operativními dohodami a postupy řízení změn. 3.3Právní interoperabilita Každý orgán veřejné správy, který přispívá k poskytování evropské veřejné služby, funguje ve svém vlastním vnitrostátním právním rámci. Právní interoperabilita se týká zajištění schopnosti organizací působících v rámci různých právních rámců, politik a strategií pracovat společně. To by mohlo vyžadovat, aby právní předpisy neblokovaly vytváření evropských veřejných služeb v rámci členských států a mezi nimi a aby existovaly jasné dohody o tom, jak se vypořádat s přeshraničními rozdíly v právních předpisech včetně možnosti zavedení nových právních předpisů. Prvním krokem k řešení právní interoperability je provádění „kontrol interoperability“ na základě prověřování stávajících právních předpisů s cílem identifikovat překážky interoperability: odvětvová nebo zeměpisná omezení při používání a ukládání údajů, odlišné a vágní modely licencí údajů, příliš omezující povinnosti využívat konkrétní digitální technologie nebo způsoby poskytování veřejných služeb, protichůdné požadavky na stejné nebo podobné obchodní procesy, zastaralé potřeby v oblasti bezpečnosti a ochrany údajů apod. Soudržnost právních předpisů s ohledem na zajištění interoperability by měla být posouzena před jejich přijetím a poté, co budou provedeny, by měla být posuzována formou pravidelného hodnocení jejich výkonnosti. Vzhledem k jednoznačnému záměru, aby byly evropské veřejné služby poskytovány mimo jiné i digitálními kanály, je nutno zohlednit IKT v co nejranější fázi procesu tvorby právních předpisů. Zejména by navrhované právní předpisy měly být podrobeny „digitální kontrole“: s cílem zajistit jejich vhodnost nejen v reálném světě, ale rovněž ve světě digitálním (např. internet), s cílem identifikovat veškeré překážky digitální výměny, a s cílem identifikovat a posoudit jejich dopad na zúčastněné strany z hlediska IKT. To usnadní rovněž interoperabilitu mezi veřejnými službami na nižších úrovních (sémantické a technické), a zvýší to potenciál pro opakované využívání již existujících řešení v oblasti IKT, čímž se sníží náklady a doba provádění.

Právní hodnota veškerých informací vyměněných mezi členskými státy by měla být zachována i za hranicemi a jak v zemi původu, tak i v přijímající zemi je nutno dodržovat právní předpisy upravující ochranu údajů. To by mohlo vyžadovat uzavření dalších dohod, které by umožnily překonat potenciální rozdíly v provádění platných právních předpisů. Doporučení 27: Zajistit prověřování právních předpisů prostřednictvím „kontrol interoperability“ s cílem identifikovat případné překážky pro interoperabilitu. Při přípravě právních předpisů, jimiž se zřídí evropské veřejné služby, usilovat o jejich soulad s příslušnými právními předpisy, provést „digitální kontrolu“ a zohlednit požadavky na ochranu osobních údajů. 3.4Organizační interoperabilita Tímto termínem se rozumí způsob, jakým orgány veřejné správy slaďují své obchodní procesy, odpovědnost a očekávání s cílem dosáhnout dohodnutých a vzájemně prospěšných cílů. V praxi znamená organizační interoperabilita zdokumentování a integraci nebo sladění obchodních procesů a výměnu souvisejících údajů. Cílem organizační interoperability je také vyhovět požadavkům komunity uživatelů tím, že zajistí, aby služby byly dostupné, snadno identifikovatelné, přístupné a zaměřené na uživatele. 3.4.1Sladění obchodních procesů Aby mohly různé správní subjekty účinně a efektivně spolupracovat na poskytování evropských veřejných služeb, bude možná nutné, aby sladily své stávající obchodní procesy, případně definovaly nebo zavedly nové. Sladění obchodních procesů vyžaduje jejich zdokumentování dojednaným způsobem a pomocí běžně přijímaných technik modelování včetně výměny souvisejících informací tak, aby všechny orgány veřejné správy přispívající k poskytování evropských veřejných služeb byly schopny porozumět celému obchodnímu procesu (tzv. „end-to-end“) a své úloze v něm. Doporučení 28: Zdokumentovat své obchodní procesy s využitím obecně přijímaných technik modelování a dohodnout se na způsobu sladění těchto procesů za účelem poskytování evropské veřejné služby. 3.4.2Organizační vztahy Z toho, že je koncepční model pro veřejné služby založen na orientaci na službu, vyplývá, že musí být jasně uspořádány vztahy mezi poskytovateli služeb a spotřebiteli. To znamená nalézt nástroje, kterými se formalizuje vzájemná pomoc, společná činnost a propojené obchodní procesy v souvislosti s poskytováním služby, např. MoU a SLA uzavřené mezi účastnickými orgány veřejné správy. V případě přeshraničních akcí je vhodné použít vícestranné nebo globální evropské dohody. Doporučení 29: Vyjasnit a formalizovat organizační vztahy pro vytvoření a fungování evropských veřejných služeb. 3.5Sémantická interoperabilita Sémantická interoperabilita zajišťuje, že při výměně informací mezi stranami bude správně chápán a zachován formát a smysl vyměňovaných údajů a informací, jinými slovy: zaslaná informace je pochopena tak, jak byla zamýšlena. V EIF se sémantická interoperabilita vztahuje jak na sémantické, tak na syntaktické aspekty: Sémantický aspekt se týká smyslu datových prvků a vztahů mezi nimi. Zahrnuje vytvoření slovníků pojmů a schémat pro popis výměn údajů a zajišťuje, aby všechny datové prvky byly všemi komunikujícími stranami chápány shodně, Syntaktický aspekt se týká popisu přesného formátu vyměňovaných informací, pokud jde o gramatiku a formát. Výchozím bodem pro zlepšení sémantické interoperability je vnímat údaje a informace jako cenný veřejný statek. Doporučení 30: Vnímat údaje a informace jako veřejný statek, který by měl být vhodným způsobem vytvářen, shromažďován, řízen, sdílen, chráněn a uchováván. Měla by být navržena strategie pro správu informací a měla by být koordinována na co nejvyšší možné úrovni (firemní či podnikové), aby se předešlo roztříštěnosti a stanovily se priority. Klíčovými předpoklady pro dosažení sémantické interoperability jsou například dohody o referenčních údajích ve formě taxonomií, řízených slovníků pojmů, tezaurů, seznamů kódů a opakovaně použitelných datových struktur/modelů. Přístupy, jako je návrh založený na údajích („data-driven-design“), ve spojení s technologiemi propojených údajů („linked data“) představují inovativní způsoby, jak výrazně zlepšit sémantickou interoperabilitu.

Doporučení 31: Zavést strategii pro správu informací na nejvyšší možné úrovni, aby se zabránilo roztříštěnosti a zdvojování. Jako priorita by měla být stanovena správa metadat, kmenových údajů a referenčních údajů. Obdobně jako technické normy, které již po celá desetiletí podporují technickou interoperabilitu (např. propojení sítě), jsou nezbytné solidní, koherentní a univerzálně použitelné informační normy a specifikace, které by umožňovaly smysluplnou výměnu informací mezi evropskými veřejnými organizacemi. Vzhledem k odlišnostem v jazykovém, kulturním, právním a správním prostředí v členských státech představuje tato úroveň interoperability velkou výzvu. Pokud však normalizační úsilí nevytvoří vyzrálou vrstvu sémantické interoperability, bude obtížné zajistit bezproblémovou výměnu informací, volný pohyb údajů a přenositelnost údajů mezi členskými státy, které by podpořily jednotný digitální trh v EU. Doporučení 32: Podporovat vytváření odvětvových a meziodvětvových společenství s cílem vytvořit specifikace otevřených informací a podporovat relevantní společenství ve sdílení výsledků na vnitrostátních a evropských platformách. 3.6Technická interoperabilita Technická interoperabilita souvisí s aplikacemi a infrastrukturami propojujícími systémy a služby. Aspekty technické interoperability zahrnují specifikace rozhraní, spojové služby, služby integrace dat, prezentace a výměnu údajů a bezpečné komunikační protokoly. Hlavní překážka interoperability vyplývá z původních systémů. Historicky byly aplikace a informační systémy orgánů veřejné správy vytvářeny zdola nahoru ve snaze řešit problémy konkrétních oblastí a lokální problémy. To mělo za následek roztříštěné ostrůvky IKT, u kterých je obtížné zajistit interoperabilitu. Vzhledem k rozsahu veřejné správy a roztříštěnosti IKT řešení existuje nepřeberné množství původních systémů, které vytvářejí další překážku interoperability na technické úrovni. Technická interoperabilita by měla být všude tam, kde je to možné, zajištěna prostřednictvím formálních technických specifikací. Doporučení 33: Používat otevřené specifikace, pokud jsou k dispozici, s cílem zajistit technickou interoperabilitu při vytváření evropských veřejných služeb. 4Koncepční model poskytování integrovaných veřejných služeb 4.1Úvod Tato kapitola navrhuje koncepční model integrovaných veřejných služeb, jehož cílem je řídit jejich plánování, vývoj, provoz a udržování členskými státy. Týká se všech úrovní správy, od místní úrovně až po úroveň EU. Tento model je modulární a obsahuje volně svázané komponenty služeb vzájemně propojených prostřednictvím sdílené infrastruktury. Doporučení 34: Používat koncepční model evropských veřejných služeb k navrhování nových služeb nebo k přepracování služeb stávajících a k opakovanému využívání stávajících komponent služeb a údajů, kdykoli je to možné. Orgány veřejné správy musí identifikovat, vyjednat a odsouhlasit společný přístup k vzájemnému provázání prvků služby. To bude probíhat na různých vnitrostátních správních úrovních v souladu s organizačním uspořádáním jednotlivých zemí. Hranice přístupu ke službám a informacím by měly být definovány pomocí rozhraní a podmínek přístupu. Doporučení 35: Rozhodnout o společném přístupu k tomu, jak vzájemně propojit volně svázané komponenty služeb a zavést a udržovat vhodnou infrastrukturu pro vytváření a udržování evropských veřejných služeb. Pro tyto účely existují dobře známá a hojně používaná technická řešení, např. webové služby, ale jejich zavedení na úrovni EU bude vyžadovat koordinované úsilí orgánů veřejné správy, včetně společných nebo kompatibilních modelů, norem a dohod o společné infrastruktuře. 4.2Přehled modelu Koncepční model podporuje myšlenku interoperability od návrhu. To znamená, že aby byly evropské veřejné služby interoperabilní, měly by být navrženy v souladu s navrhovaným modelem a s ohledem na určité požadavky na interoperabilitu a opakovanou použitelnost. Tento model podporuje opakovanou použitelnost jako hybnou sílu interoperability a uznává, že evropské veřejné služby by měly opakovaně využívat informace a služby, které již existují a mohou být k dispozici z různých zdrojů v rámci organizačních hranic orgánů veřejné správy i mimo ně. Informace a služby by měly být vyhledatelné a měly by být k dispozici v interoperabilních formátech. Základní komponenty koncepčního modelu jsou znázorněny níže:





Struktura modelu zahrnuje: „poskytování integrovaných služeb“ založené na „funkci koordinace“ s cílem odstranit složitost pro koncového uživatele, politika poskytování služeb založená na neexistenci žádného „nesprávného“ kanálu („no wrong door“), která nabízí alternativní možnosti a kanály pro poskytování služeb při současném zajištění dostupnosti digitálních kanálů (digital-by-default), opakované využívání údajů a služeb s cílem snížit náklady a zvýšit kvalitu služeb a interoperabilitu, katalogy popisující opakovaně použitelné služby a jiná aktiva, aby zvýšily jejich dohledatelnost a využití, řízení integrovaných veřejných služeb, bezpečnost a soukromí. 4.3Základní komponenty 4.3.1Funkce koordinace Funkce koordinace zajišťuje, že budou identifikovány potřeby a že budou uplatněny a organizovány příslušné služby s cílem poskytovat evropskou veřejnou službu. Tato funkce by měla zvolit vhodné zdroje a služby a integrovat je. Koordinace může být automatická nebo manuální. Součástí „poskytování integrovaných veřejných služeb“ jsou následující fáze procesu, které jsou vykonávány pomocí funkce koordinace. I.Identifikace potřeb: Dochází k ní na žádost občana nebo podniku o veřejnou službu. II.Plánování: Zahrnuje identifikaci potřebných služeb a informačních zdrojů s využitím dostupných katalogů a jejich sloučení do jediného procesu s ohledem na specifické potřeby uživatelů (například personalizace). III.Provedení: Zahrnuje shromažďování a výměnu informací, uplatňování obchodních pravidel (jak to vyžadují příslušné právní předpisy a politiky) udělení nebo odmítnutí přístupu k určité službě a následné poskytování požadované služby občanům a podnikům. IV.Hodnocení: Po poskytnutí služby je shromažďována a vyhodnocována zpětná vazba od uživatelů. 4.3.2Vnitřní informační zdroje a služby Orgány veřejné správy vytvářejí a zpřístupňují velké množství služeb, a zároveň udržují a spravují obrovské množství a různorodou škálu informačních zdrojů. Tyto informační zdroje často nejsou známy mimo hranice určitého orgánu veřejné správy (a někdy dokonce ani v rámci těchto hranic). To vede ke zdvojování úsilí a k nedostatečnému využívání dostupných zdrojů a řešení. Zdroje informací (základní registry, portály veřejně přístupných údajů a jiné závazné zdroje informací) a služby, které jsou k dispozici nejen v rámci správního systému, ale i ve vnějším prostředí, lze využít jako stavební kameny pro vytvoření integrovaných veřejných služeb. Stavební kameny (informační zdroje a služby) by měly zpřístupnit své údaje nebo funkce s využitím přístupů orientovaných na služby. Doporučení 36: Vyvinout sdílenou infrastrukturu opakovaně použitelných služeb a zdrojů informací, které mohou využívat všechny orgány veřejné správy.

Orgány veřejné správy by měly podporovat politiky sdílení služeb a zdrojů informací třemi hlavními způsoby. I.Opakované používání: Prvním krokem při navrhování nových služeb nebo revizi služeb stávajících by mělo být prozkoumání toho, zda lze stávající služby a informační zdroje používat opakovaně; II.Zveřejnění: Při navrhování nových služeb a zdrojů informací nebo revizi stávajících služeb nebo zdrojů informací by měly být opakovaně použitelné služby a zdroje informací zpřístupněny jiným subjektům pro opakované použití; III.Sdružování: Jakmile jsou identifikovány příslušné služby a zdroje informací, měly by být sdruženy s cílem vytvořit proces poskytování integrovaných služeb. Tyto stavební kameny by měly být ze své podstaty kombinovatelné („interoperabilita od návrhu“), aby byly schopny vytvářet hybridní řešení (mash-up) v různých prostředích s minimální potřebou přizpůsobování. Toto seskupování se týká informací, služeb a dalších řešení interoperability (např. softwaru). Přístup opakovaně použitelných stavebních kamenů je vhodné uplatnit díky mapování řešení porovnáním s koncepčními stavebními kameny referenční architektury, která umožňuje detekci opakovaně použitelných komponent, což rovněž podporuje racionalizaci. Výsledkem tohoto mapování je kartografie různých řešení včetně jejich stavebních kamenů, kterou lze opakovaně používat s cílem sloužit běžným potřebám podniků a zajistit interoperabilitu. Konkrétně pak jde o to, že koncepční model uplatňuje dva typy opětovného použití s cílem zabránit zdvojování úsilí, dodatečným nákladům a dalším problémům souvisejícím s interoperabilitou a zároveň zvýšit kvalitu nabízených služeb. Opakované používání služeb: Opakovaně používat lze různé typy služeb. Jako příklad lze uvést základní veřejné služby, například vydání rodného listu, a sdílené služby, jako je například elektronická identifikace a elektronický podpis. Sdílené služby mohou být poskytovány veřejným sektorem, soukromým sektorem nebo v rámci modelu partnerství soukromého a veřejného sektoru (PPP). Opakované používání informací: Orgány veřejné správy již nyní ukládají velké množství informací, které mají potenciál pro opakované používání. Jako příklady lze uvést: kmenové údaje ze základních registrů jako závazné údaje používané více aplikacemi a systémy; veřejně přístupné údaje využívané na základě licencí pro otevřené používání vydávaných veřejnými organizacemi a jiné typy závazných údajů ověřené a řízené pod záštitou veřejných orgánů. Základní registry a veřejně přístupné údaje jsou podrobněji popsány v následujícím oddíle. 4.3.3Základní registry Základní registry jsou základním stavebním kamenem poskytování evropských veřejných služeb. Základní registr je důvěryhodným a závazným zdrojem informací, které mohou a měly by být digitálně opakovaně používány jinými subjekty, přičemž za shromažďování, používání, aktualizace a uchovávání informací odpovídá jediná organizace. Základní registry jsou spolehlivým zdrojem základních informací o datových položkách, jako jsou osoby, společnosti, automobily, licence, budovy, lokality a silnice. Tento typ informací představuje pro orgány veřejné správy a poskytování evropských veřejných služeb „kmenové údaje“. „Závazným“ se zde rozumí to, že základní registr je považován za „zdroj“ informací, tj. že zobrazuje správný stav, je aktuální a vykazuje nejvyšší možnou kvalitu a integritu. V případě centralizovaných registrů je za zajištění kvality údajů a za zavedení opatření, která mají zajistit správnost těchto údajů, odpovědná jediná organizační jednotka. Tyto registry spravují orgány veřejné správy, přičemž jejich provoz a vedení mohou být v případě potřeby zadány jiným organizacím. Existuje několik typů základních registrů, např. obyvatelstvo, podniky, vozidla, katastry. Pro správní orgány je důležité získat celkový přehled o provozu základních registrů a o údajích, které ukládají (registr registrů). V případě distribuovaných registrů musí za každou část tohoto registru odpovídat jediný organizační subjekt. Kromě toho musí existovat jediný subjekt odpovědný za koordinaci všech částí tohoto distribuovaného registru. Rámec základního registru „popisuje dohody a infrastrukturu pro provozování základních registrů a vztahy s jinými subjekty“. Přístup k základním registrům by měl být regulován tak, aby byl v souladu s předpisy o soukromí a s dalšími předpisy; základní registry se řídí zásadami správy informací. Správce informací je subjekt (případně jednotlivec) odpovědný za shromažďování, používání, aktualizace, údržbu a mazání informací. To zahrnuje definici přípustného využívání informací, dodržování právních předpisů o ochraně osobních údajů a bezpečnostních politik, zajištění aktuálnosti informací a zajištění dostupnosti údajů oprávněným uživatelům. Pro zajištění kvality údajů by základní registry měly vypracovat a realizovat plán zajištění kvality údajů. Občanům a podnikům by mělo být umožněno kontrolovat přesnost, správnost a úplnost veškerých svých údajů obsažených v základních registrech. Je nutno zpřístupnit průvodce používanou terminologií a/nebo slovníček relevantních termínů používaných v každém základním registru v podobě okem i strojově čitelných informací. Doporučení 37: Zpřístupňovat závazné zdroje informací třetím stranám a současně zavést přístupové a kontrolní mechanismy, které zajistí bezpečnost a soukromí v souladu s platnými právními předpisy. Doporučení 38: Vytvořit rozhraní se základními registry a závaznými zdroji informací, zveřejnit sémantické i technické prostředky a dokumentaci potřebné pro to, aby se jiné subjekty mohly připojit a opakovaně používat dostupné informace. Doporučení 39: Přiřadit každý základní registr k příslušným metadatům včetně popisu jeho obsahu, zajištění služeb a odpovědností, typu kmenových údajů, které uchovává, podmínek přístupu a příslušných licencí, terminologie, slovníčku a informací o všech kmenových údajích z jiných základních registrů, které využívá.

Doporučení 40: Vytvářet a dodržovat plány zajišťování kvality údajů pro základní registry a související kmenové údaje. 4.3.4Veřejně přístupné údaje Společný právní rámec pro opakované použití údajů veřejného sektoru poskytuje směrnice o opakovaném použití informací veřejného sektoru. Důraz je kladen na uvolnění strojově čitelných údajů pro použití jinými subjekty s cílem stimulovat transparentnost, spravedlivou hospodářskou soutěž, inovace a ekonomiku založenou na údajích. Pro zajištění rovných podmínek musí být veřejná přístupnost a opakované používání údajů nediskriminační, což znamená, že údaje musí být interoperabilní, aby je bylo možno nalézt, vyhledat a zpracovat. Doporučení 41: Stanovit postupy a procesy s cílem začlenit veřejné zpřístupnění údajů do Vašich běžných obchodních procesů, pracovních postupů a do vývoje nových informačních systémů. V současné době existuje mnoho překážek využívání veřejně přístupných údajů. Ty jsou často publikovány v různých formátech nebo v takových formátech, které brání snadnému využívání; mohou postrádat odpovídající metadata, údaje samotné mohou mít nízkou kvalitu atd. V ideálním případě by měla být základní metadata a sémantika veřejně přístupných souborů údajů popsána ve standardním strojově čitelném formátu. Doporučení 42: Zveřejňovat veřejně přístupné údaje ve strojově čitelných formátech, které nejsou chráněny vlastnickým právem. Zajistit, aby veřejně přístupné údaje byly doprovázeny vysoce kvalitními strojově čitelnými metadaty ve formátech nechráněných vlastnickým právem včetně popisu jejich obsahu, způsobu shromažďování údajů a úrovně jejich kvality a licenčních podmínek, za nichž jsou údaje zpřístupňovány. Pro vyjádření metadat se doporučuje použití běžných slovníků. Údaje lze využívat různými způsoby a pro různé účely a zveřejňování veřejně přístupných údajů by to mělo umožňovat. Uživatelé by se však mohli setkat s problémy se soubory údajů, mohli by se vyjadřovat k jejich kvalitě, případně by mohli preferovat jiné způsoby zveřejnění. Při získávání více informací o způsobu používání souborů údajů a o možnostech zlepšení jejich zveřejňování mohou pomoci smyčky zpětné vazby. Pro využití plného potenciálu opakovaného používání veřejně přístupných údajů má zásadní význam právní interoperabilita a jistota. Z tohoto důvodu by ve všech členských státech měla být poskytnuta jednoznačná informace o právu kohokoli na opakované používání veřejně přístupných údajů a měly by být v maximální možné míře podporovány a standardizovány právní režimy usnadňující opakované používání údajů, jako jsou například licence. Doporučení 43: Jednoznačně informovat o právu na přístup k veřejně přístupným údajům a na jejich opakované používání. Právní režimy usnadňující přístup a opakované používání, jako jsou například licence, by měly být v co největší možné míře standardizovány. 4.3.5Katalogy Katalogy pomáhají ostatním subjektům nacházet opakovaně použitelné zdroje (např. služby, údaje, software, datové modely). Existují různé druhy katalogů, např. adresáře služeb, knihovny softwarových komponent, portály veřejně přístupných údajů, katalogy metadat, katalogy norem, specifikace a pokyny. Pro zajištění interoperability mezi katalogy jsou nezbytné společně dohodnuté popisy služeb, údajů, registrů a interoperabilních řešení zveřejňovaných v těchto katalozích. Zvláštním druhem katalogu je Evropská kartografie interoperability (EIC), která obsahuje řešení v oblasti interoperability, která lze opakovaně používat a sdílet. Doporučení 44: Zavést katalogy veřejných služeb, veřejných údajů a řešení interoperability a používat společné modely pro jejich popis. 4.3.6Externí informační zdroje a služby Orgány veřejné správy musí využívat služby poskytované mimo hranice jejich organizací třetími stranami, jako jsou například platební služby poskytované finančními institucemi nebo služby konektivity poskytované telekomunikačními provozovateli. Musí rovněž využívat externí zdroje informací, například veřejně přístupné údaje a údaje od mezinárodních organizací, obchodních komor apod. Užitečné údaje lze navíc shromažďovat prostřednictvím internetu věcí (např. senzory) a aplikací sociálních sítí. Doporučení 45: V případě, že je to užitečné a možné, využívat při vývoji evropských veřejných služeb externí informační zdroje. 4.3.7Bezpečnost a soukromí Při poskytování veřejných služeb je kladen primární důraz na bezpečnost a soukromí. Orgány veřejné správy by měly zajistit, aby: dodržovaly přístup soukromí od návrhu a bezpečnosti od návrhu s cílem kompletně zabezpečit svou infrastrukturu a stavební kameny, služby nebyly zranitelné vůči útokům, které by mohly přerušit jejich poskytování a způsobit odcizení nebo poškození údajů, a dodržovaly právní požadavky a povinnosti týkající se ochrany údajů a soukromí a byly si vědomy rizik ohrožení soukromí vyplývajících z pokročilého zpracování a analýzy údajů.

Měly by rovněž zajistit, aby kontroloři dodržovali právní předpisy o ochraně údajů tím, že zajistí splnění následujících bodů. „Plány řízení rizik“ s cílem identifikovat rizika, posoudit jejich možný dopad a naplánovat reakce pomocí vhodných technických a organizačních opatření. Na základě nejnovějšího technologického vývoje musí tato opatření zajišťovat úroveň bezpečnosti, která je přiměřená míře rizika. „Plány kontinuity činností“ a „záložní plány a plány obnovy“ s cílem zavést postupy nezbytné pro nepřerušené fungování funkcí i po havárii a vrátit všechny funkce co nejdříve do normálu. „Přístup k údajům a plán autorizace“, který určuje, kdo má přístup k jakým datům a za jakých podmínek, a to s cílem zajistit soukromí. Neoprávněný přístup a narušení bezpečnosti by měly být sledovány a měla by být přijata vhodná opatření, aby se zabránilo opakování těchto porušení. Využívání kvalifikovaných služeb vytvářejících důvěru v souladu s nařízením eIDAS s cílem zajistit integritu, pravost, důvěrnost a nepopíratelnost údajů. Když si orgány veřejné správy a jiné subjekty vyměňují úřední informace, měly by být tyto informace předávány v závislosti na bezpečnostních požadavcích prostřednictvím bezpečné, harmonizované, řízené a kontrolované sítě. Mechanismy přenosu by měly usnadňovat orgánům, podnikům a občanům výměny informací, které jsou: registrované a ověřené, tj. odesílatel i příjemce se identifikují a ověřují dohodnutými postupy a mechanismy, kódované, aby byla zajištěna důvěrnost vyměňovaných údajů, časově označené, aby byl zachován přesný čas přenosu elektronických záznamů a přístupu k nim, evidované, aby bylo možno archivovat elektronické záznamy, a tak zajistit odpovídající záznamy pro účely kontrol. Vhodné mechanismy by měly umožňovat bezpečnou výměnu elektronicky ověřených zpráv, záznamů, formulářů a dalších druhů informací mezi jednotlivými systémy; měly by zabezpečovat také konkrétní požadavky týkající se bezpečnosti a elektronickou identifikaci a důvěryhodné služby, jako například vytváření a ověřování elektronických podpisů/pečetí, a měly by sledovat provoz s cílem detekovat průniky, změny údajů a další typy útoků. Informace je nutno vhodným způsobem chránit rovněž při přenosu, zpracování a skladování pomocí různých bezpečnostních procesů, jako například: stanovení a uplatňování bezpečnostních politik, bezpečnostní školení a zvyšování povědomí, fyzická bezpečnost (včetně kontroly přístupu), bezpečnost při vývoji, bezpečnost při provozu (včetně sledování bezpečnosti, zacházení s bezpečnostními událostmi a správy slabých míst), bezpečnostní revize (včetně auditů a technických kontrol). Vzhledem k tomu, že se na údaje pocházející z různých členských států mohou vztahovat různé přístupy k provádění ochrany údajů, měly by být před poskytováním souborných služeb dohodnuty společné požadavky na ochranu údajů. Pro zajištění bezpečné výměny údajů je zapotřebí také několik funkcí z oblasti správy, například: