CS Úřední věstník Evropské unie C 407/98

P8_TA(2015)0235

Žádost, aby byl Udo Voigt zbaven imunity

Rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 24. června 2015 o žádosti, aby byl Udo Voigt zbaven imunity (2015/2072(IMM))

(2016/C 407/15)

Evropský parlament,

— s ohledem na žádost, aby byl Udo Voigt zbaven imunity, kterou dne 9. února 2015 předložil předseda odvolacího soudu (Kammergericht) v Berlíně (ref. č. (3) 161 Ss 189/14 (14/15)) a která byla oznámena na plenárním zasedání dne 25. března 2015,

— poté, co Udo Voigt dostal možnost vyjádřit se, v souladu s čl. 9. odst. 5 jednacího řádu,

— s ohledem na články 8 a 9 Protokolu č. 7 o výsadách a imunitách Evropské unie a na čl. 6 odst. 2 Aktu ze dne 20. září 1976 o volbě členů Evropského parlamentu ve všeobecných a přímých volbách,

— s ohledem na rozsudky Soudního dvora Evropské unie ze dne 12. května 1964, 10. července 1986, 15. a 21. října 2008, 19. března 2010, 6. září 2011 a 17. ledna 2013 (1),

— s ohledem na článek 46 Ústavy Spolkové republiky Německo (Grundgesetz für die Bundesrepublik Deutschland),

— s ohledem na čl. 5 odst. 2, čl. 6 odst. 1 a článek 9 jednacího řádu,

— s ohledem na zprávu Výboru pro právní záležitosti (A8-0192/2015),

A. vzhledem k tomu, že předseda odvolacího soudu v Berlíně předložil žádost, aby byl Udo Voigt zbaven poslanecké imunity v souvislosti s řízením ve věci údajného spáchání trestného činu;

B. vzhledem k tomu, že podle článku 9 Protokolu č. 7 o výsadách a imunitách Evropské unie požívají poslanci Evropského parlamentu na území vlastního státu imunit přiznávaných poslancům parlamentu tohoto státu;

C. vzhledem k tomu, že podle čl. 46 odst. 2 Ústavy Spolkové republiky Německo nelze poslance stíhat ani zatknout za trestný čin bez souhlasu parlamentu s výjimkou zvláštních případů;

D. vzhledem k tomu, že Udo Voigt je obviněn z podněcování a kolektivní urážky v publikaci vydané Národní demokratickou stranou Německa v době, kdy se konalo Mistrovství světa ve fotbale v roce 2006, za niž byl jako předseda strany zodpovědný;

E. vzhledem k tomu, že vznesená obvinění zjevně nesouvisejí s výkonem mandátu poslance Evropského parlamentu Uda Voigta a jsou vznesena v souvislosti s jeho funkcí předsedy Národní demokratické strany Německa;

F. vzhledem k tomu, že údajné skutky se netýkají názorů, které Udo Voigt vyjádřil, nebo hlasování, jichž se účastnil jako poslanec Evropského parlamentu během výkonu své funkce ve smyslu článku 8 Protokolu č. 7 o výsadách a imunitách Evropské unie, přičemž je třeba mít na zřeteli, že obvinění se týká skutku, jehož se Udo Voigt dopustil v roce 2006, tj. dlouho před tím, než byl Udo Voigt zvolen do Evropského parlamentu v roce 2014;

G. vzhledem k tomu, že Udo Voigt tvrdí, že délka řízení vedených od roku 2006 dokládá zřejmou snahu mařit jeho parlamentní činnost; vzhledem k tomu, že stávající žádost o zbavení imunity lze vysvětlit dalšími řízeními, jež byla zahájena na základě opravného prostředku podaného Udem Voigtem, a proto se na tuto námitku uplatní zásada nemo auditur propriam turpitudinem allegans;

H. vzhledem k tomu, že nevzniklo žádné podezření z toho, že je řízení vedeno ve snaze mařit parlamentní činnost poslance Uda Voigta (fumus persecutionis), neboť řízení byla zahájena již několik roků před jeho nástupem do funkce poslance Evropského parlamentu;

1. rozhodl, aby byl Udo Voigt zbaven imunity;

2. pověřuje svého předsedu, aby toto rozhodnutí a zprávu příslušného výboru neprodleně předal odvolacímu soudu (Kammergericht) v Berlíně a Udovi Voigtovi.

(1) Rozsudek Soudního dvora ze dne 12. května 1964, Wagner vs. Fohrmann a Krier, 101/63, ECLI:EU:C:1964:28; rozsudek Soudního dvora ze dne 10. července 1986, Wybot vs. Faure a další, 149/85, ECLI:EU:C:1986:310; rozsudek Tribunálu ze dne 15. října 2008, Mote vs. Parlament, T-345/05, ECLI:EU:T:2008:440; rozsudek Soudního dvora ze dne 21. října 2008, Marra vs. De Gregorio a Clemente, C-200/07 a C-201/07, ECLI:EU:C:2008:579; rozsudek Tribunálu ze dne 19. března 2010, Gollnisch vs. Parlament, T-42/06, ECLI:EU:T:2010:102; rozsudek Soudního dvora ze dne 6. září 2011, Patriciello, C-163/10, ECLI: EU:C:2011:543; rozsudek Tribunálu ze dne 17. ledna 2013, Gollnisch vs. Parlament, T-346/11 a T-347/11, ECLI:EU:T:2013:23.