Tento návrh stanoví závazný cíl energetické účinnosti na úrovni EU pro rok 2030 ve výši 30 %. Tím členským státům a investorům poskytne dlouhodobou perspektivu pro plánování jejich politik a investic a pro přizpůsobení jejich strategií energetické účinnosti. Tento cíl, který vychází ze specializovaných politik na úrovni EU a na vnitrostátní a regionální úrovni, přinese Evropě četné rozsáhlé výhody. Tento cíl představuje snížení konečné spotřeby energie o 17 % ve srovnání s rokem 2005. Zvýší hospodářský růst, což povede k růstu HDP o přibližně 0,4 % (70 miliard EUR). Větší energetická účinnost pomůže evropským společnostem zvýšit jejich konkurenceschopnost udržením nízkých nákladů, přičemž se očekává, že ceny elektřiny pro domácnosti a průmysl se sníží z průměrných 161 na 157 EUR/MWh. Dojde k vytvoření místních obchodních příležitostí a pracovních míst, kdy se odhaduje, že do roku 2030 vznikne ve všech odvětvích 400 000 dodatečných pracovních míst, zejména v odvětví stavebnictví, a současně se zvýší poptávka po kvalifikované pracovní síle. Největším samostatným spotřebitelem energie v Evropě jsou budovy, které spotřebovávají 40 % koncové energie, tudíž cíl energetické účinnosti na úrovni 30 % má v tomto odvětví velký potenciál. Náklady na omezování znečištění a poškození zdraví by měly být sníženy o 4,5–8,3 miliardy EUR a snížením dovozu plynu o 12 % v roce 20130 by měla být zvýšena energetická bezpečnost.

Unijní právní rámec byl vytvořen s ohledem na cíl zvýšit do roku 2020 energetickou účinnost o 20 % a nyní musí být v souvislosti s výhledem do roku 2030 znovu nastaven, a to v návaznosti na dohodu Evropské rady z roku 2014, podle níž má být cíl zvýšit energetickou účinnost do roku 2030 nejméně o 27 % do roku 2020 přezkoumán s ohledem na možné zvýšení o 30 %, přičemž Evropský parlament ve svém usnesení vyzval, aby byl stanoven závazný cíl ve výši 40 %.

Zvláštní akce pro zúčastněné strany zaměřená na možnosti politik se konala dne 14. března 2016, přičemž výsledky diskuze byly začleněny do procesu hodnocení dopadu (viz závěry níže). Na tomto setkání pro zúčastněné strany, kterého se zúčastnilo 282 účastníků z průmyslových odvětví v Evropě, organizací občanské společnosti a členských států, se rovněž diskutoval cíl pro rok 2030. Většina zúčastněných stran, které vyjádřily svůj názor, podporovala navýšení cíle na úroveň 40 % v roce 2030, ale neshodla se na definitivním názoru, zda by tento cíl měl být závazný.

Navrhované změny ve shodě se zásadou proporcionality nepřekračují rozsah toho, co je nutné k dosažení stanovených cílů. Navržené změny stávajícího legislativního rámce jej přizpůsobí časovému rámci do roku 2030 a zlepší jeho jasnost a uskutečnitelnost. Upřednostňovaná možnost posuzovaná pro článek 7 by nepřekročila rámec toho, co je nezbytné k dosažení cílů (požadavky na úspory do roku 2030). V posouzení dopadu se stanoví, proč je vhodné zachovat stejnou míru 1,5 % za rok také pro nové období (2021–2030).

Nástroje v oblasti energetické účinnosti přijaté na úrovni EU odrážejí rostoucí důležitost energie jako politické a ekonomické výzvy a její blízký vztah s oblastmi politiky bezpečnosti energetických dodávek, změny klimatu, udržitelnosti, vnitřního trhu a ekonomického rozvoje. Vzhledem k tržním a regulačním selháním se neuskuteční řada nákladově účinných investic v oblasti energetické účinnosti, což v roce 2030 povede k úrovni spotřeby energie, která není v souladu s dohodou Evropské rady z října 2014. K dnešnímu dni by cíle energetické účinnosti nemohly být dostatečně dosaženy samotnými členskými státy, a k usnadnění a podpoře přijímání opatření na vnitrostátní úrovni je proto potřebné opatření na úrovni Unie. Je respektována zásada subsidiarity, protože členské státy si zachovají stejnou flexibilitu jako dnes ve smyslu výběru souboru politik a jejich přístupu k dosažení požadovaných úspor do roku 2030, včetně jednotlivých fází úspor.

–„Analysis of good practices and development of guidelines for accurate and fair allocation of costs for individual consumption of heating, cooling and domestic hot water in multi-apartment and multi-purpose buildings to support the implementation of relevant provisions of the Articles 9-11 of the Directive 2012/27/EU on energy efficiency“ (Analýza osvědčených postupů a tvorby postupů pro přesnou a spravedlivou alokaci nákladů pro individuální spotřebu vytápění, chlazení a teplé vody v domácnostech v budovách s více bytovými jednotkami a víceúčelových budovách, které mají podporovat provádění příslušných ustanovení článků 9–11 směrnice 2012/27/EU o energetické účinnosti) od společnosti Empirica.

Povinnost energetických úspor v článku 7 směrnice se v praxi často promítá do mnoha opatření energetických úspor v malém měřítku, zejména s ohledem na renovaci budov. Malé a střední podniky, například malé stavební firmy, těží z těchto obchodních příležitostí a rozšíření platnosti článku 7 za stávající limit roku 2020 až do roku 2030 umožní pokračování tohoto pozitivního vlivu. Rozšíření uzavírání smluv o energetické účinnosti vedlo k tomu, že dodavatelé energií využívají společnosti poskytující energetické služby (ESCO), kterými jsou často malé a střední podniky.

Pokud jde o sociální dopady, upřednostňovaná možnost by měla pozitivní dopad na zaměstnanost: z přezkumu více než 20 studií vyplývá, že každá částka ve výši 1,2 milionu EUR vydaná na energetickou účinnost podpoří přímo přibližně 23 pracovních míst v odvětví energetické účinnosti. Pokud použijeme tento poměr na celkové výdaje energetických společností například z Rakouska, Dánska, Francie, Itálie a Velké Británie a při předpokladu pákového účinku 2 to znamená, že systémy povinného zvyšování energetické účinnosti je v těchto zemích podporováno až 100 000 pracovních míst. Dále je rovněž očekáván pozitivní dopad na „energeticky chudé“: ve studii pro Evropskou investiční banku z roku 2013 se zjistilo, že snížení výdajů za paliva na základě opatření energetické účinnosti by mohlo zmírnit energetickou chudobu a pomohlo by zaměřit se na otázky spojené s nerovností a sociálním vyloučením.

Do směrnice se vkládá všeobecné ustanovení o přezkumu, podle něhož musí Komise posoudit směrnici a předložit zprávu Evropskému parlamentu a Radě do 28. února 2024 a poté každých pět let.

Ustanovení čl. 15 odst. 5 a 8 směrnice týkající se přeměny, přenosu nebo přepravy a distribuce energie se zrušují, aby do legislativních návrhů učiněných v rámci iniciativy o uspořádání trhu mohla být vložena nová rovnocenná ustanovení. V případě čl. 15 odst. 8 to bude učiněno tak, aby bylo zajištěno, že povinnosti uložené členskému státu na základě těchto požadavků budou plně zachovány.

Článek 7 se mění tak, aby se prodloužila lhůta závazku na období po roce 2020 až do roku 2030 a aby bylo zřejmé, že členské státy mohou dosáhnout požadovaných úspor energie prostřednictvím systémů povinného zvyšování energetické účinnosti, alternativních opatření nebo kombinací obou přístupů. Členské státy budou moci vzít do určité míry v úvahu instalaci nových technologií výroby obnovitelné energie na budovy nebo uvnitř budov. Rovněž se mění příloha V, která zjednodušuje výpočet energetických úspor a objasňuje, které úspory jsou způsobilé pro účely článku 7. To se týká zejména úspor energie plynoucích z opatření zaměřených na renovaci budov, které mohou být nyní uplatňovány v plné výši.

Článek 4, který požaduje, aby členské státy vytvořily dlouhodobé strategie pro mobilizaci investic do renovace svého vnitrostátního fondu budov, bude vyjmut z této směrnice a přidán do směrnice o energetické náročnosti budov, kam se hodí lépe vzhledem k iniciativě inteligentního financování inteligentních budov, dlouhodobému plánování pro dosažení staveb s téměř nulovou energetickou spotřebou a cíli dekarbonizace budov.

Nejsou stanoveny vnitrostátní závazné cíle pro členské státy, ale orientační příspěvky členských států k energetické účinnosti pro rok 2030 budou oznámeny v integrovaných vnitrostátních energetických a klimatických plánech členských států. Komise orientační vnitrostátní příspěvky pro rok 2030 posoudí a stanoví postup, jak zajistit, aby příspěvky v součtu splňovaly cíl Unie v oblasti energetické účinnosti do roku 2030 uvedený v legislativním návrhu o správě energetické unie. Komise rovněž posuzuje pokrok v oblasti energetické účinnosti při dosahování cíle do roku 2030 a navrhuje další opatření, pokud Unie nebude směřovat k dosažení cíle do roku 2030. V této souvislosti bude mít klíčový význam Komisí provedené posouzení týkající se kolektivního pokroku při zavádění integrovaných vnitrostátních plánů v oblasti energetiky a změny klimatu. V legislativním návrhu správy energetické unie jsou rovněž uvedena ustanovení týkající se pravidelných Komisí prováděných posouzení týkajících se pokroku členských států a Unie jako celku směrem k cílům do roku 2030.

po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,

s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru,

s ohledem na stanovisko Výboru regionů,

v souladu s řádným legislativním postupem,

vzhledem k těmto důvodům:

(1)Zmírňování poptávky po energii představuje jeden z pěti rozměrů strategie energetické unie přijaté dne 25. února 2015. Zlepšení energetické účinnosti prospěje životnímu prostředí, sníží emise skleníkových plynů, zvýší energetickou bezpečnost tím, že sníží závislost na dovozu energie ze zemí mimo Unii, sníží náklady na energie pro domácnosti a podniky, pomůže zmírnit energetickou chudobu a povede ke zvýšení zaměstnanosti a hospodářské aktivity v celé ekonomice. To je v souladu se závazky Unie přijatými v rámci energetické unie a globální agendy týkající se změny klimatu přijaté Pařížskou dohodou z prosince 2015 stranami Rámcové úmluvy OSN o změně klimatu.

(2)Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2012/27/EU představuje prvek pokroku směrem k energetické unii, v jejímž rámci by energetická účinnost měla být považována za samostatný zdroj energie. Zásada „energetická účinnost v první řadě“ by měla být zohledněna při stanovování nových pravidel pro stranu nabídky a jiné oblasti politiky. Komise by měla zajistit, aby energetická účinnost a reakce na straně poptávky mohly soutěžit za rovných podmínek s výrobní kapacitou. Při přijímání rozhodnutí o plánování nebo financování, které se týkají energetických systémů, se musí vždy zohlednit energetická účinnost. Zvyšování energetické účinnosti musí být realizováno pokaždé, když je nákladově efektivnější než rovnocenná řešení na straně nabídky. To by mělo pomoci využívat četných výhod energetické účinnosti pro evropskou společnost, zejména pro občany a podniky.

(3)Evropská rada v říjnu 2014 stanovila cíl energetické účinnosti pro rok 2030 na úrovni 27 %, který bude přezkoumán do roku 2020, přičemž je třeba mít na paměti 30% cíl na úrovni Unie. V prosinci 2015 Evropský parlament vyzval Komisi, aby rovněž posoudila životaschopnost 40% cíle energetické účinnosti ve stejném časovém rámci. Je proto vhodné přezkoumat a následně změnit směrnici s cílem přizpůsobit ji perspektivě roku 2030.

(4)Na úrovni členských států se v horizontu roku 2030 závazné cíle nestanovují. Měla by být jasně stanovena potřeba, aby Unie dosáhla svých cílů v oblasti energetické účinnosti v roce 2020 a 2030 vyjádřených ve spotřebě primární energie a konečné spotřebě energie, a to ve formě závazného 30% cíle. Toto objasnění na úrovni Unie by nemělo omezovat členské státy, neboť je zachována jejich možnost stanovovat své vnitrostátní příspěvky na základě spotřeby primární energie nebo konečné spotřeby energie, úspor primární energie nebo úspor v konečné spotřebě energie nebo energetické náročnosti. Členské státy by měly stanovit své vnitrostátní orientační příspěvky k energetické účinnosti při zohlednění skutečnosti, že spotřeba energie v Unii v roce 2030 nesmí být vyšší než 1 321 Mtoe primární energie a 987 Mtoe konečné spotřeby energie. To znamená, že spotřeba primární energie v Unii by oproti úrovním z roku 2005 měla být snížena o 23 % a konečná spotřeba energie o 17 %. Je nezbytné pravidelné hodnocení pokroku směrem k dosažení cíle Unie do roku 2030, které je stanoveno v legislativním návrhu o správě energetické unie.

(5)Povinnost členských států přijímat dlouhodobé strategie za účelem uvolnění investic do renovace jejich vnitrostátního fondu budov a tyto strategie oznamovat Komisi by měla být ze směrnice 2012/27/EU vypuštěna a vložena do směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/31/EU, do níž se k dlouhodobým plánům na budovy s téměř nulovou spotřebou energie a dekarbonizaci budov hodí.

(6)S ohledem na rámec politiky v oblasti klimatu a energetiky do roku 2030 by měla být povinnost úspor energie prodloužena na období po roce 2020. Prodloužení závazkového období na období po roce 2020 by přineslo větší stabilitu pro investory, a tím podpořilo dlouhodobé investice a dlouhodobá opatření v oblasti energetické účinnosti, jako je např. renovace budov.

(7)Vyžaduje se, aby členské státy dosahovaly kumulativního cíle v oblasti úspor energie u konečných uživatelů po celé závazkové období, což odpovídá „novým“ úsporám ve výši 1,5 % objemu ročního prodeje energie. Tento požadavek by mohl být splněn pomocí nových politických opatření, která budou přijata během nového závazkového období od 1. ledna 2021 do 31. prosince 2030, nebo pomocí nových individuálních opatření v důsledku politických opatření přijatých během přechozího období nebo po něm, avšak vzhledem k němuž jsou jednotlivá opatření, která přinášejí úspory energie během nového období, skutečně zaváděna.

(8)Dlouhodobá opatření v oblasti energetické účinnosti budou nadále po roce 2020 přinášet úspory energie, avšak aby bylo možno přispět k dalšímu cíli Unie v oblasti energetické účinnosti do roku 2030, měla by tato opatření po roce 2020 přinášet nové úspory. Na druhou stranu, energetické úspory dosažené po 31. prosinci 2020 se nezapočítávají do množství kumulativních úspor požadovaných pro období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2020.

(9)Nové úspory by měly překračovat rámec běžné činnosti, tak aby úspory, k nimž by došlo v každém případě, nemohly být uplatněny. Za účelem výpočtu dopadu zavedených opatření se mohou započítat pouze čisté úspory měřené jako změna spotřeby energie, kterou lze přímo připsat danému opatření v oblasti energetické účinnosti. Za účelem výpočtu čistých úspor by členské státy měly vytvořit výchozí scénář, jakým způsobem by se situace vyvíjela při neexistenci dané politiky. Politická intervence by měla být hodnocena podle tohoto stanoveného výchozího scénáře. Členské státy by měly vzít v úvahu, že ve stejném časovém rámci mohou být provedeny jiné polické intervence, které mohou mít rovněž dopad na úspory energie, takže ne všechny změny pozorované od zavedení hodnocené politické intervence mohou být přičteny pouze danému politickému opatření. Opatření povinné, zúčastněné nebo pověřené strany by měla skutečně přispívat k dosažení uplatňovaných úspor, aby bylo zajištěno splnění požadavku významnosti.

(10)Úspory energie vyplývající z provádění právních předpisů Unie nemohou být uplatněny, pokud dané opatření nepřesahuje minimální požadavky vyžadované danými právními předpisy Unie, ať již stanovením ambicióznějších požadavků v oblasti energetické účinnosti na vnitrostátní úrovni nebo vyšší mírou provádění opatření. Za účelem uznání, že renovace budov je zásadním a dlouhodobým prvkem při zvyšování úspor energie, je nezbytné objasnit, že všechny úspory energie pocházející z opatření podporujících renovaci stávajících budov mohou být uplatněny pouze tehdy, pokud doplňují vývoj, ke kterému by došlo bez existence politického opatření, a pokud členský stát prokáže, že povinná, zúčastněná nebo pověřená strana skutečně přispěla k dosažení úspor uplatňovaných z daného opatření.

(11)V souladu se strategií energetické unie a zásadami zlepšování právní úpravy by měla klást větší důležitost na pravidla dohledu a kontroly, včetně požadavku na ověření statisticky reprezentativního vzorku opatření. Odkazy na „statisticky významný podíl a reprezentativní vzorek“ by měly být chápány tak, že se vyžaduje vytvoření podmnožiny statistické populace (opatření na úsporu energie) způsobem, který přesně odráží celou zmíněnou populaci (všechna opatření na úsporu energie), a tak umožňuje vyvozování přiměřených závěrů týkajících se důvěry ve všechna opatření.

(12)Ze zlepšení energetické účinnosti budov by měli mít prospěch zejména spotřebitelé zasažení energetickou chudobou. Členské státy již mohou vyžadovat po povinných stranách, aby do opatření na úsporu energie zahrnuly sociální cíle, ve vztahu k energetické chudobě, a tato možnost by nyní měla být rozšířena o alternativní opatření a přeměněna na povinnost, přičemž by členským státům měla být ponechána plná flexibilita, pokud jde o velikost, oblast působnosti a obsah takových opatření. V souladu s článkem 9 Smlouvy o fungování Evropské unie by politiky EU v oblasti energetické účinnosti měly být inklusivní, a tím by i měly zajišťovat dostupnost opatření na úsporu energie pro energeticky chudé spotřebitele.

(13)Energie vyrobená technologiemi obnovitelných zdrojů energie na budovách nebo uvnitř budov snižuje množství dodávané fosilní energie. Snížení spotřeby energie a využívání energie z obnovitelných zdrojů v odvětví stavebnictví jsou významnými opatřeními ke snížení energetické závislosti Unie a emisí skleníkových plynů, a to zejména s ohledem na ambiciózní cíle v oblasti klimatu a energetiky stanovené pro rok 2030, jakož i na globální závazek přijatý na konferenci smluvních stran Rámcové úmluvy OSN o změně klimatu (COP21), která se konala v Paříži v prosinci 2015. Členské státy by proto měly být schopny zohlednit určité množství energie z obnovitelných zdrojů vyrobené na budovách nebo uvnitř budov pro vlastní potřebu za účelem splnění svých požadavků v oblasti energetické účinnosti. Členským státům by mělo být umožněno pro tento účel používat metody výpočtu stanovené ve směrnici 2010/31/EU.

(14)Jako součást opatření uvedených ve sdělení Komise o nové politice pro spotřebitele energie v souvislosti s energetickou unií a strategií pro vytápění a chlazení musí být posílena minimální práva spotřebitelů na jasné a včasné informace o jejich spotřebě energie. Články 9 až 11 a příloha VII směrnice 2012/27/EU by měly být změněny, aby poskytovaly častou a rozšířenou zpětnou vazbu o spotřebě energie. Mělo by být rovněž objasněno, že práva týkající se vyúčtování a informací o vyúčtování se vztahují na spotřebitele vytápění, chlazení a teplé vody dodávaných z centrálního zdroje, i když nemají přímý, individuální smluvní vztah s dodavatelem energie. Proto by se pro účely těchto ustanovení pod pojmem „konečný uživatel“ měli rozumět koneční zákazníci nakupující vytápění, chlazení nebo teplou vodu pro vlastní potřebu, jakož i uživatelé v jednotlivých jednotkách budov s více bytovými jednotkami nebo víceúčelových budov, kde jsou tyto jednotky zásobovány z centrálního zdroje. Pojem „dílčí měření“ by měl odkazovat na měření spotřeby v jednotlivých jednotkách takových budov. Od 1. ledna 2020 musí být nově instalované měřiče tepla a indikátory pro rozdělování nákladů na vytápění dálkově odečitatelné za účelem zajištění nákladově efektivního, častého poskytování informací o spotřebě. Nový článek 9a se má tedy použít pouze na vytápění, chlazení a teplou vodu dodávané z centrálního zdroje.

(15)Některá ustanovení článku 15 směrnice 2012/27/EU týkající se přeměny, přenosu nebo přepravy a distribuce energie by měla být zrušena. Přezkum acquis v oblasti energetiky může vést k tomu, že povinnosti členských států podle různých aktů souvisejících s energetikou budou strukturovány různě. Tato restrukturalizace by neměla mít vliv na povinnost členských států dodržovat podstatné požadavky směrnice 2012/27/EU, které mohou být úplně nebo částečně opětovně zavedeny v jiných právních aktech.