1.Úvod a hlavní zjištění

Politiky na podporu růstu produktivity a zvyšování konkurenceschopnosti jsou prioritou pro členské státy, ale také pro Unii, a zejména pro eurozónu. Růst produktivity již několik desetiletí klesá a od nástupu hospodářské a finanční krize se dále zhoršuje. Odchylný vývoj v oblasti konkurenceschopnosti a produktivity v jednotlivých zemích eurozóny před krizí navíc přispěl k akumulaci makroekonomické nerovnováhy, jejíž náprava se ukázala jako zdlouhavá a nákladná. Vzhledem k tomu, že produktivita na vnitrostátní úrovni je hlavní hnací silou prosperity a růstu příjmů, má tento vývoj významné důsledky pro hospodářskou prosperitu a příjmovou nerovnost, jakož i pro hladké fungování hospodářské a měnové unie.

I přes určitý pokrok je třeba učinit více pro zvýšení ekonomické odolnosti eurozóny a pro přípravu Unie na řešení dlouhodobých problémů, jako je stárnutí obyvatelstva, globalizace a technologická změna. Politická opatření musí probíhat jak v členských státech, tak na úrovni Unie jako celku. Zvyšování produktivity představuje významný aspekt, který figuruje v roční analýze růstu a v doporučeních pro eurozónu. Podpora provádění strukturálních reforem byla posílena prostřednictvím evropského semestru. Unie rovněž usiluje o podporu investic, zlepšení právního prostředí a dokončení jednotného trhu, jednotného digitálního trhu, unie kapitálových trhů, bankovní unie a energetické unie. Postup reforem v členských státech však byl nerovnoměrný a celkově příliš pomalý.

Navrhování a provádění politik zaměřených na zvyšování produktivity je náročné a vyžaduje silnou vnitrostátní odpovědnost, aby se dosáhlo úspěchu. Tyto politiky by měly být založeny na spolehlivých důkazech a měly by komplexně řešit složité faktory ovlivňující produktivitu, které jsou v každém členském státě do určité míry specifické. Proto zpráva pěti předsedů o dokončení evropské hospodářské a měnové unie doporučila každému členskému státu eurozóny zřídit orgán, který bude odpovědný za sledování hospodářské konkurenceschopnosti a učiní politická doporučení v této oblasti. Účelem těchto orgánů je prosazovat a podporovat provádění strukturálních reforem poskytováním spolehlivého analytického základu a informací pro veřejné debaty. Vlády členských států mohou těžit z důkazů, které tyto orgány vytvářejí, a získat tak politickou a veřejnou podporu potřebným reformám.

Na základě návrhu Komise přijala Rada v září 2016 doporučení, kterým vyzývá členské státy eurozóny, aby do března 2018 zřídily vnitrostátní rady pro produktivitu. Doporučení je určeno členským státům eurozóny, avšak členské státy mimo eurozónu se rovněž vyzývají, aby určily nebo zřídily obdobné subjekty. Rady pro produktivitu byly koncipovány jako objektivní, neutrální a nezávislé orgány v oblasti analýz a obsahu, které by mohly zkoumat problémy v oblasti produktivity a přispívat k tvorbě politiky založené na důkazech. Na základě společných charakteristik a úkolů těchto rad by mohl každý členský stát rozhodovat o přesném uspořádání své vlastní rady pro produktivitu.

Doporučení Rady rovněž vyzývá Komisi, aby do dne 20. března 2019 vypracovala zprávu o pokroku při jeho provádění a o jeho vhodnosti. Tato zpráva je v souladu s uvedeným mandátem. Vychází z odpovědí na dotazník zaslaný zaměstnanci Komise jmenovaným radám pro produktivitu a členům Výboru pro hospodářskou politiku v prosinci 2018. Poskytuje přehled vývoje produktivity a konkurenceschopnosti v Unii a eurozóně, popisuje současný stav zřizování rad pro produktivitu ke konci roku 2018 a shrnuje spolupráci mezi radami pro produktivitu a úlohu Komise. Hlavní zjištění této zprávy jsou:

·Vnitrostátní rady pro produktivitu jsou již zřízeny ve většině členských států eurozóny a počet rad se neustále zvyšuje. V tuto chvíli má svou vlastní radu pro produktivitu zřízeno deset členských států eurozóny (Belgie, Finsko, Francie, Irsko, Kypr, Litva, Lucembursko, Nizozemsko, Portugalsko a Slovinsko). Zbývající členské státy eurozóny potvrdily svůj záměr rady pro produktivitu zřídit a některé z nich se již nacházejí v pokročilé fázi tohoto procesu (Malta, Řecko a Slovensko). Kromě toho podobné orgány určily nebo zřídily tři členské státy mimo eurozónu (Dánsko, Maďarsko a Rumunsko).

·Existuje celá řada uspořádání, která si členské státy zvolily a která do značné míry odrážejí situaci v jednotlivých zemích. Návrhy jmenovaných rad pro produktivitu se zdají být v zásadě v souladu s požadavky doporučení Rady. V několika případech však některé požadavky nejsou výslovně začleněny do vnitrostátních právních předpisů, například pokud jde o ustanovení k zajištění funkční autonomie a náležitého přístupu k informacím. Některé rady pro produktivitu mají také časově omezený mandát. Teprve se však uvidí, zda tyto faktory budou mít dopad na výkonnost příslušných rad pro produktivitu, neboť většina z nich je relativně nová a potrvá určitou dobu, než bude dosaženo výsledků.

·Je povzbudivé, že některé rady pro produktivitu aktivně přispívají k domácím diskusím o problémech v oblasti produktivity. V této oblasti jsou obvykle nejúspěšnější rady pro produktivitu, které se opírají o stávající orgány. Některé rady již vydaly své výroční zprávy a aktivně se účastní diskuse o produktivitě, mimo jiné pořádáním akcí, konferencí, pracovních setkání a zveřejňováním zpráv.

·Evropská komise spustila síť pro rady pro produktivitu, která má usnadnit výměnu názorů, postupů a zkušeností a pomoci jim lépe zohlednit širší rozměr eurozóny a unijní rozměr. Komise se domnívá, že rady pro produktivitu jsou významnými prostředníky a zástupci pro budování vlastní odpovědnosti za reformy v jednotlivých členských státech. Komise si bude pravidelně vyměňovat názory se všemi zúčastněnými radami pro produktivitu, a to i během zjišťovacích misí v rámci evropského semestru v členských státech.

2.Produktivita a konkurenceschopnost v Unii a v eurozóně

Růst produktivity práce v Unii a v dalších vyspělých ekonomikách zaznamenal pokles už v době dlouho před krizí. Ačkoli byla postižena většina vyspělých ekonomik, rozdíl v produktivitě mezi Unií a USA se za poslední dvě desetiletí prohloubil (graf č. 1). Navzdory nedávnému zotavení se růst produktivity práce a souhrnné produktivity výrobních faktorů v Unii i eurozóně i nadále pohybuje pod úrovní před krizí (graf č. 2). Nedávné zlepšení navíc zastírá významné rozdíly mezi členskými státy. Rozdíly v růstu produktivity práce v celé Evropě souvisejí s faktory, jako je proces vyrovnávání rozdílů ze strany některých členských států; země s nižší počáteční produktivitou práce vykazují od roku 1995 v průměru vyšší růst produktivity (graf č. 3).

Graf č. 1: Produktivita práce v eurozóně a v zemích EU-28 v porovnání s USA a Japonskem Graf č. 2: Růst produktivity práce a růst

souhrnné produktivity výrobních faktorů Graf č. 3: Produktivita práce v roce 1995 (horizontální osa) a průměrný růst produktivity v letech 1995–2017 (vertikální osa) Graf č. 4: Příspěvky k růstu produktivity práce

Zdroj: AMECO. Poznámka: V grafu č. 3 se produktivita práce v roce 1995 měří ve standardech kupní síly.

Růst produktivity práce je určován produktivními investicemi a technologickým pokrokem, přičemž oba tyto faktory jsou stále poměrně slabé (graf č. 4). Technologický pokrok v Unii měřený růstem souhrnné produktivity výrobních faktorů se během období krize zpomalil a dosud se plně nevrátil na úroveň před krizí. Investice se během celosvětové hospodářské a finanční krize také snížily a dosud se plně nevrátily na původní úroveň. Rozhodná politická opatření na úrovni Unie (např. prostřednictvím investičního plánu pro Evropu) a na vnitrostátní úrovni přispěla k výraznému oživení investic, ty ale stále zůstávají nižší než před krizí.

Růst produktivity se zpomalil a zároveň se zvětšila propast mezi využíváním technologického pokroku špičkovými a méně výkonnými společnostmi. Dokládá to i zvýšený rozdíl mezi úrovní produktivity nejvýkonnějších firem na trhu a nejméně produktivních firem, přičemž technologický pokrok je většinou přínosný pro vysoce výkonné firmy, které posílily své postavení na trhu. Naproti tomu nejméně produktivní podniky nejsou schopny rychle využívat novější technologie a zaostávají. Tento jev má také sociální důsledky, neboť větší odchylky v produktivitě mezi jednotlivými firmami mohou znamenat větší mzdové rozdíly v hospodářství jako celku, a tím i zvyšující se příjmovou nerovnost.

Makroekonomické, institucionální a regulační podmínky ovlivňují růst produktivity a konkurenceschopnost. Jedná se o tyto podmínky: i) udržitelné inovace a zlepšení úrovně vzdělání; ii) dobře fungující trhy práce a výrobků; iii) přístup k financování a účinné insolvenční rámce; a iv) příznivé hospodářské prostředí. V řadě členských států hrálo významnou úlohu v nevýrazném růstu produktivity několik faktorů, jako je zpomalení zavádění nových technologií, předpisy na trhu výrobků bránící hospodářské soutěži a špatně fungující trhy práce.

Podpora růstu produktivity vyžaduje cílené politiky založené na důkazech. Pokud jde o řešení problémů souvisejících s růstem produktivity, existuje prostor pro politická opatření jak na vnitrostátní úrovni, tak na úrovni Unie. Vnitrostátní reformy by se měly zaměřit na zvýšení růstu produktivity a měly by zahrnovat cílená opatření na podporu investic, rozvoje dovedností a silnějších a lepších vazeb mezi systémy vzdělávání a podniky. Členské státy by kromě toho měly na jednotném trhu přijmout jak kolektivní, tak individuální odpovědnost za účelem realizace jeho plného potenciálu. Aby bylo možné správně určit problémy a možný dopad politik, musí být diskuse o politikách v oblasti produktivity a o strukturálních reformách založena na kvalitních informacích. Rady pro produktivitu mohou tudíž přispívat k diskusi založené na důkazech a sdílet osvědčené postupy související s jejich analytickou a nezávislou činností.

Politiky na podporu produktivity se řeší v rámci evropského semestru. Problémy související s růstem produktivity jsou do určité míry specifické pro jednotlivé země a neexistuje univerzální politický recept k jejich řešení. V roce 2018 obdržela většina členských států doporučení pro jednotlivé země ohledně politických opatření v oblasti, která se týká produktivity. Doporučení pro eurozónu na rok 2018 podobně vyzvalo členské státy eurozóny, aby upřednostnily reformy, které zvýší produktivitu a růstový potenciál.