/* KOM/2010/0547 konecném znení */ ZPRÁVA KOMISE O SUBSIDIARITĚ A PROPORCIONALITĚ (17. zpráva o zlepšení tvorby právních předpisů za rok 2009)





[pic] | EVROPSKÁ KOMISE | V Bruselu dne 8.10.2010 KOM(2010) 547 v konečném znění ZPRÁVA KOMISE O SUBSIDIARITĚ A PROPORCIONALITĚ (17. zpráva o zlepšení tvorby právních předpisů za rok 2009) ZPRÁVA KOMISE O SUBSIDIARITĚ A PROPORCIONALITĚ (17. zpráva o zlepšení tvorby právních předpisů za rok 2009) ÚVOD Toto je 17. zpráva o uplatňování zásad subsidiarity a proporcionality, kterou Komise předkládá Evropské radě a Evropskému parlamentu, Radě a vnitrostátním parlamentům podle protokolu připojeného ke Smlouvě[1]. Zpráva zahrnuje období roku 2009, kdy byla stále v platnosti Niceská smlouva, a krátce osvětluje změny vyplývající z Lisabonské smlouvy, která vstoupila v platnost 1. prosince 2009. Stejně jako zprávy za rok 2007 a 2008 se ani tato zpráva netýká širších otázek zlepšování právní úpravy; těmi se zabývalo zvláštní sdělení o inteligentní regulaci[2]. PRÁVNÍ A INSTITUCIONÁLNÍ RÁMEC Zásady subsidiarity a proporcionality Subsidiarita a proporcionalita jsou základními zásadami evropského práva a jejich definice jsou uvedeny v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V rámci pravomocí Unie je subsidiarita hlavní zásadou při vymezování hranice mezi odpovědností členského státu a EU – tedy kdo by měl přijímat opatření ? Pokud je to Unie, kdo má v určité oblasti výhradní pravomoc, měla by jednoznačně jednat Unie. Tam, kde Unie a členské státy pravomoc sdílejí, upřednostňuje tato zásada jednoznačně přijímání opatření na úrovni členských států. Unie by měla jednat pouze v případě, že členské státy nemohou uspokojivě dosáhnout cílů a Unie jich může z důvodů rozsahu nebo účinku dosáhnout lépe. Proporcionalita je hlavní zásadou pro stanovování toho, jak by měla Unie vykonávat své pravomoci, a to výlučné i sdílené ( jaká by měla být forma a povaha opatření EU ?). Podle čl. 5 odst. 4 nepřekročí obsah ani forma činnosti Unie rámec toho, co je nezbytné pro dosažení cílů Smluv. Rozhodnutí musí vždy upřednostňovat tu nejméně omezující možnost. Uplatňování, možnost podat připomínky a následná kontrola Všechny orgány Unie musí dodržovat zásady subsidiarity a proporcionality. V protokolu o uplatňování zásad subsidiarity a proporcionality a v interinstitucionální dohodě o subsidiaritě z roku 1993[3] jsou uvedeny další podrobnosti ohledně uplatňování obou zásad. Klíčové prvky tohoto rámce jsou shrnuty zde. Komise musí: před navržením nových právních předpisů uskutečnit rozsáhlé konzultace; v důvodové zprávě každého legislativního návrhu uvést, z jakých důvodů lze návrh považovat za odpovídající zásadám subsidiarity a proporcionality; a vzít v úvahu zátěž, kterou bude návrh představovat pro Unii, vlády členských států, místní orgány, hospodářské subjekty a občany. Evropský parlament a Rada musí poskytnout odůvodnění týkající se subsidiarity, pokud změna, kterou provedou, ovlivní rozsah opatření přijatých na úrovni Unie[4]. Evropský hospodářský a sociální výbor a Výbor regionů vyjadřují své názory buď při konzultacích, nebo ve stanoviscích z vlastního podnětu. Soudní dvůr Evropské unie může přezkoumat legalitu opatření učiněných orgány s ohledem na dodržení zásady subsidiarity. Změny zavedené Lisabonskou smlouvou Lisabonská smlouva zavedla některé změny týkající se uplatňování zásad subsidiarity a proporcionality. Pozměněný protokol zahrnuje konkrétnější požadavek, aby pro všechny návrhy právních aktů byla uvedena zevrubná informace umožňující posoudit soulad se zásadami. Zatímco Komise už nadále nehovoří o pokynech pro posuzování shody (jako například „nutnost“ nebo „ověření přidané hodnoty EU“), bude i nadále používat tyto pokyny a doporučí ostatním zúčastněným stranám, aby tak rovněž činili. Lisabonská smlouva posiluje úlohu vnitrostátních parlamentů, které mohou vyjádřit své stanovisko ohledně toho, zda návrhy legislativních aktů dodržují zásadu subsidiarity. Pokud se domnívají, že návrh legislativního aktu zásadu nedodržuje, mohou zaslat stanovisko iniciátorovi právních předpisů. Podle počtu záporných stanovisek stanoví Smlouva podle článku 7 protokolu dva mechanismy (tzv. „žlutou kartu“ a „oranžovou kartu“). Pokud počet záporných stanovisek vnitrostátních parlamentů odpovídá alespoň třetině hlasů, které jim náleží (nebo čtvrtině v případě návrhů v oblasti soudní spolupráce v trestních věcech a policejní spolupráce)[5], použije se „žlutá karta“. V případě běžného legislativního postupu se použije „oranžová karta“, pokud počet záporných stanovisek odpovídá prosté většině. Oba mechanismy počítají s přezkumem návrhu právního předpisu a mohou vést ke změně či stažení návrhu. „Oranžová karta“ rovněž Evropskému parlamentu nebo Radě umožňuje legislativní postup zastavit. Pozměněný protokol také obsahuje ustanovení týkající se úlohy Výboru regionů. V případech, kde SFEU stanoví, že výbor musí být konzultován, má nyní výbor právo věc předložit Evropskému soudnímu dvoru, pokud se domnívá, že byla porušena zásada subsidiarity. Členské státy mají obdobné právo jménem svých vnitrostátních parlamentů. UPLATňOVÁNÍ ZÁSAD Komise Legislativní práce Komise se vždy řídila potřebou dodržovat zásady subsidiarity a proporcionality. V současnosti se provádějí kontroly ve třech klíčových fázích procesu vytváření politik: - předběžná analýza plánů, které jsou pro významné iniciativy zveřejňovány, když je schválen Pracovní program Komise. Tyto plány poskytují předběžný popis připravovaných iniciativ Komise a jejich cílem je umožnit všem zúčastněným stranám získat včas potřebné informace. Od roku 2010 Komise rovněž zveřejňuje plány pro iniciativy s významným dopadem, které nejsou zahrnuty do Pracovního programu Komise, - úplnější analýza subsidiarity jako součásti procesu posuzování dopadů, která zohledňuje stanoviska vyjádřená během konzultací se zúčastněnými stranami, - odůvodnění z hlediska subsidiarity a proporcionality v důvodové zprávě a v bodech odůvodnění všech legislativních návrhů. Nejpodrobnější analýza zásad subsidiarity a proporcionality je obsažena v posouzení dopadů. Výbor pro posuzování dopadů kontroluje kvalitu těchto analýz a v roce 2009 dal doporučení ohledně subsidiarity a proporcionality v případě 27 ze 79 posouzení dopadů (34 %). Ve své zprávě za rok 2009[6] výbor doporučil, aby útvary Komise pro analýzu subsidiarity a proporcionality důsledněji používaly strukturované otázky obsažené v revidovaných pokynech k posuzování dopadů[7]. Výbor požaduje lepší analýzu zásad v oblastech jako jsou azyl, migrace, spotřebitelská politika a politika v oblasti zdraví, dopravy a energetiky. Například pro posouzení dopadů pro návrh směrnice o minimálních normách pro kvalifikaci a řízení pro žadatele o azyl[8] výbor požadoval, aby vedoucí útvar lépe ukázal, že náklady na určitá opatření byly přiměřené jejich cílům a že nepřekročil povinnosti stanovené Smlouvou a mezinárodním právem. V případě posouzení dopadů pro směrnici o právech spotřebitelů[9] výbor požadoval, aby vedoucí útvar osvětlil, jakým způsobem by harmonizace domácího prodeje v součtu s přeshraničním prodejem byla v souladu se zásadou subsidiarity. V případě směrnice o uplatňování práv pacientů v přeshraniční zdravotní péči[10] poznamenal, že je nutné zvážit, na jaké úrovni by měla být přijata opatření, pokud se používají definice jako například „zdravotní péče odpovídající jejich zdravotnímu stavu“ nebo „zbytečný odklad“. V případě směrnice o energetické náročnosti budov[11] výbor doporučil, aby vedoucí útvar posílil analýzu efektivity nákladů a ukázal tak přidanou hodnotu opatření, jako je například práh pro povinné energetické požadavky pro významnější renovace a povinný srovnávací systém pro nové budovy. Doporučení výboru napomohly útvarům Komise zlepšit analýzu zásady subsidiarity. V některých případech rady výboru vedly ke změnám v návrzích, které měly zaručit dodržení zásady subsidiarity a proporcionality (viz oddíl 4). Vnitrostátní parlamenty[12] Od roku 2006 Komise z vlastní iniciativy předává všechny nové návrhy vnitrostátním parlamentům a zavedla postup pro odpovědi na jejich stanoviska[13]. Komise obdržela v roce 2009 celkem 250 stanovisek oproti 115 stanoviskům obdrženým v roce 2007. Zhruba 10 % zahrnovalo poznámky ohledně proporcionality a/nebo subsidiarity, přičemž většinou vyjádřila své stanovisko pouze jedna komora vnitrostátního parlamentu[14]. Komory, které projevily zvláštní zájem o otázky subsidiarity, byly francouzský Sénat , rakouský Bundesrat , německý Bundesrat a nizozemský, portugalský a řecký parlament. Některá stanoviska se nezabývala otázkou subsidiarity jako takovou, ale ukázala, že odůvodnění Komise bylo nedostatečné. Projekty týkající se subsidiarity, jež vede COSAC Konference výborů pro záležitosti Společenství a evropské záležitosti parlamentů Evropské unie (COSAC) uskutečnila v průběhu uplynulých tří let dva nové projekty, jež simulovaly kontrolní mechanismus subsidiarity zavedený Lisabonskou smlouvou. To vnitrostátním parlamentům umožnilo upřesnit a otestovat jejich institucionální opatření. COSAC v roce 2009 uskutečnila tři takové projekty pro následující návrhy Komise: Normy pro lidské orgány určené k transplantaci[15], Právo na tlumočení a překlad při trestním řízení[16] a Nástroje ve věcech dědictví[17] . Ve všech případech většina zúčastněných komor potvrdila, že návrhy jsou v souladu se zásadou subsidiarity, přičemž velmi málo z nich se domnívalo, že existuje důvod k obavám (počet záporných stanovisek byl jedno, tři a jedno). Evropský parlament a Rada V Evropském parlamentu je soulad návrhů právních aktů se zásadou subsidiarity zaručen výbory pověřenými specifickým legislativním tématem ve spolupráci s Výborem pro právní záležitosti[18]. V Radě zajišťuje dodržování zásad zákonnosti, subsidiarity a proporcionality Výbor stálých zástupců všech členských států (Coreper)[19]. Výbor regionů Síť pro monitorování subsidiarity Výboru regionů jedná prostřednictvím interaktivní internetové stránky[20]. V roce 2009 počet jeho členů dosáhl 111 partnerů, což představuje nárůst o 20 %. Síť pro monitorování subsidiarity umožňuje svým členům účastnit se jednání výboru ohledně nových iniciativ EU. Síť pro monitorování subsidiarity uspořádala konzultace a cílem dodat Komisi místní a regionální pohledy pro její práci na posuzování dopadů[21]. V roce 2009 byl zahájen první akční plán Sítě pro monitorování subsidiarity na zjištění osvědčených postupů ohledně uplatňování zásady subsidiarity v regionech a městech Evropy ve vybraných oblastech politiky: imigrace, změny klimatu, sociální politika, zdravotní politika a inovace. Výbor změnil svůj jednací řád[22] vzhledem k úloze, kterou mu dala Lisabonská smlouva, a od roku 2010 se budou veškerá jeho stanoviska výslovně vyjadřovat k zásadám subsidiarity a proporcionality. Soudní dvůr Zpráva o subsidiaritě za rok 2008 se vyjadřuje k nařízení o roamingu[23] . High Court of Justice (England & Wales) se dotázal Soudního dvora Evropské unie, zda nařízení neporušuje zásady subsidiarity a/nebo proporcionality, tím že stanoví rozsah cen za používání mobilního telefonu v jiném členském státě. Na základě stanoviska generálního advokáta, které vydal v listopadu 2009, rozhodl Soudní dvůr v červnu 2010. Potvrdil, že nařízení je přiměřené cíli chránit spotřebitele proti příliš vysokým poplatkům, že je odůvodněné na základě zásady subsidiarity a že je nutné pro zajištění řádného fungování vnitřního trhu v oblasti roamingových služeb. Ve svém závěru Soudní dvůr zdůraznil, že Komise ještě před předložením návrhu nařízení zvažovala ve svém posouzení dopadů efektivnost a hospodářský dopad regulace maloobchodního trhu, velkoobchodního trhu nebo obou. HLAVNÍ PřÍPADY, KDY BYLY VYSLOVENY OBAVY TÝKAJÍCÍ SE SUBSIDIARITY Tato část zprávy podává přehled návrhů Komise, které mezi zákonodárci a zúčastněnými stranami vyvolaly nejvíce diskuzí ohledně subsidiarity a proporcionality. Některé tyto případy byly zmíněny již v předchozích zprávách, ale diskuse pokračovaly i v roce 2009. Směrnice o poplatcích za ochranu letectví před protiprávními činy[24] Návrh stanoví společné zásady, které členské státy a letištní orgány musí dodržovat při určování, jakým způsobem uhradit náklady na zajištění bezpečnosti letiště. Cílem je předejít narušení hospodářské soutěže. Komise ověřila proporcionalitu u různých opatření v rámci procesu posuzování dopadů a v důsledku toho byly z konečného návrhu odstraněny některé prvky, jako například povinnost „jednorázové bezpečnostní kontroly“ („one-stop security“). Návrh rovněž upustil od regulování způsobu financování bezpečnostních opatření a ponechal rozhodnutí v této otázce členským státům. Evropský parlament chtěl posílit směrnici požadavkem, aby bezpečnostní opatření, jako například opatření na ochranu obyvatel před teroristickými činy, byla spíše financována z veřejných fondů, než přímo cestujícími[25]. Parlament navrhoval, aby byla zahrnuta všechna komerční letiště, některé členské státy však v Radě navrhly, aby byla působnost omezena na letiště, jejichž roční osobní doprava překračuje určitý minimální počet, s cílem zajistit, aby náklady na dodržování předpisu byly přiměřené cílům iniciativy[26]. Zatím nebylo dosaženo politické shody. Směrnice o energetické náročnosti budov 8 Komise v listopadu 2008 předložila návrh na přepracované znění směrnice v rámci druhého strategického přezkumu energetické politiky. Všechny orgány tuto iniciativu veskrze uvítaly, ale lišily se v názorech na odpovídající obsah a úroveň cílů, které si tato akce EU klade. V roce 2009 Komise obdržela stanoviska od obou komor nizozemského parlamentu. Stanovisko první komory bylo příznivé, druhá komora namítla, že návrh porušil zásadu subsidiarity. Podle jejího názoru přísluší členskému státu, aby určil, jakým způsobem a v jakých oblastech mají být plněny vnitrostátní cíle v oblasti klimatu. Evropský parlament navrhl změny, které přidal k úrovni cílů, a zahrnul i podmínku, že nové budovy budou muset být od roku 2019 tzv. „domy s nulovou spotřebou energie“[27]. Mnohé členské státy v Radě vyjádřily obavu, že úroveň cílů je příliš vysoká a že „několik změn navrhovaných Evropským parlamentem se na první pohled jeví jako příliš ambiciózní a nerealistické“[28]. Domnívají se, že definice budov s nízkými nebo nulovými emisemi uhlíku a kvantitativní cíle vyvolávají otázku subsidiarity a způsobí další náklady a nepřiměřenou administrativní zátěž. V listopadu 2009 se došlo ke kompromisu: všechny nové budovy budou po skončení roku 2020 muset splňovat vysoké standardy na energetickou náročnost a pokrýt značnou část svých energetických požadavků z obnovitelných zdrojů. Každý členský stát sám určí standardy pro dosažení těchto cílů. Směrnice o rovném zacházení mimo pracovní poměr[29]. Komise přijala v roce 2008 tento návrh s cílem rozšířit ochranu proti diskriminaci kvůli věku, náboženskému vyznání a víře, sexuální orientaci a zdravotnímu postižení i mimo pracovní poměr. O této otázce se jednalo ve zprávě o subsidiaritě za rok 2008. S cílem dodržet zásadu subsidiarity Komise jasně rozlišila kompetence EU a členských států a vyloučila z oblasti působnosti této směrnice otázky, které by mohly být považovány za kompetenci vnitrostátní. Návrh Komise sice mimo jiné stanovil, že „touto směrnicí nejsou dotčeny vnitrostátní právní předpisy o manželském a rodinném stavu, včetně reprodukčních práv“, Výbor pro právní záležitosti Evropského parlamentu však usoudil, že by měly být upřesněny hranice mezi vnitrostátní právními předpisy a právem Společenství v otázkách rodinného práva, manželství a reprodukce[30]. Některé členské státy v Radě vznesly otázky související s dodržováním zásady subsidiarity, jiné vyjádřily obavy týkající se správních a finančních nákladů vniklých na základě této směrnice, včetně možnosti, že by byly nepřiměřené cílům. Diskuse během švédského a španělského předsednictví v roce 2009 a 2010 vedla k vypracování přesnější definice působnosti této činnosti a podrobnějších údajů k rozdělení kompetencí mezi členské státy a EU. Zatím však nebylo dosaženo poltické shody. Směrnice o ochraně půdy[31] Diskuze týkající se tohoto návrhu byly zmíněny ve zprávách o subsidiaritě za rok 2007 a 2008 a pokračovaly i v roce 2009. Návrh Komise byl podpořen Evropským parlamentem, ale byl zastaven na úrovni Rady blokační menšinou delegací, přičemž některé se postavily proti návrhu na základě zásady subsidiarity a jiné z důvodu očekávaných nákladů a administrativní zátěže. Ostatní členské státy se domnívají, že je nutné jednat na úrovni EU, minimálně proto, že půda má vliv na změny klimatu a na biodiverzitu a obě tyto otázky mají přeshraniční dopady. Tento dokument byl prioritou španělského předsednictví v první polovině roku 2010, zatím však nebylo dosaženo konsenzu. Směrnice o uplatňování práv pacientů v přeshraniční zdravotní péči 8 Komise předložila návrh směrnice v roce 2008. Přestože v první řadě za zdravotní systém odpovídají samy členské státy, nastala potřeba jednat na úrovni EU v důsledku mnohých rozhodnutí Soudního dvora Evropské unie v této oblasti. Komise obdržela sedm stanovisek ze strany komor vnitrostátních parlamentů, přičemž tři vyjádřily obavy ohledně plnění zásady subsidiarity na základě toho, že by návrh mohl zpochybnit schopnost členských států plánovat a financovat své zdravotní systémy. Podobné otázky byly nadneseny během diskuzí v Evropském parlamentu, přesto návrh v dubnu 2009 přijal v prvním čtení. Rada dosáhla politické shody dne 8. června. Dohoda posiluje ustanovení umožňující členským státům, aby pro zdravotní péči v jiném členském státě EU zavedly „systém předchozího povolení“ a aby takové povolení mohly zamítnout. Dále se nepočítá s postupem projednávání ve výborech pro opatření související s elektronickým zdravotnictvím (eHealth), jak bylo stanoveno v původním návrhu Komise. Zohledňují se tak obavy členských států, které vyjádřily potřebu kontrolovat pohyb pacientů a zajistit plánování a finanční rovnováhu svých zdravotních systémů [32]. Městská mobilita Komise přijala v roce 2007 dokument Zelená kniha - Na cestě k nové kultuře městské mobility[33] s cílem zjistit, co by EU měla v této oblasti podniknout. Evropský parlament ve svém usnesení k zelené knize namítl, že EU by neměla přijímat právní předpisy, ale má úlohu při vytváření evropského přístupu a měla by zahrnout potřeby ohledně městské dopravy do dalších oblastí politiky. V roce 2009 Parlament rovněž přijal usnesení z vlastní iniciativy, v němž zdůraznil, že místní orgány mnohdy nemohou splnit výzvy městské mobility bez evropské koordinace. Navrhl, aby Komise dodala studie a právní rámec, financovala výzkum a zaváděla osvědčené postupy[34]. Ve svém stanovisku ke zprávě o subsidiaritě za rok 2009[35] vyjádřil německý Bundesrat názor, že některá opatření v zelené knize nejsou v souladu se zásadami subsidiarity a proporcionality, jelikož opatření na úrovni členských států jsou dostačující. To bylo v rozporu s Lipskou chartou o udržitelných evropských městech, již předložilo německé předsednictví[36], které vidělo přidanou hodnotu opatření přijímaných na úrovni EU ve výměně osvědčených postupů a podpoře urbanistického výzkumu, přičemž upozorňuje, že by se politika pro rozvoj měst měla rozhodovat na vnitrostátní, regionální nebo místní úrovni. Komise přijala Akční plán pro městskou mobilitu[37] v září 2009. Proces posuzování dopadů pomohl zaměřit opatření na výměnu informací a osvědčených postupů. Evropský hospodářský a sociální výbor plán uvítal, ale požadoval, aby pravomoci a odpovědnost byly jasněji definovány[38]. Výbor regionů akční plán podpořil a poznamenal, že opatření nenarušují zásadu subsidiarity[39]. Rada zvážila zásadu subsidiarity, akční plán uvítala a vyzvala Komisi, aby jej začlenila do připravované Bílé knihy o cílech evropské dopravní politiky a politiky městské mobility[40]. Směrnice o normách pro lidské orgány určené k transplantaci 13 Návrh Komise přijatý v roce 2008 si kladl za cíl zajistit základní jakostní a bezpečnostní normy pro lidské orgány určené k transplantaci. COSAC provedl koordinované testy týkající se subsidiarity a ze 27 obdržených stanovisek jich 23 bylo kladných. Rakouský Bundesrat shledal porušení zásady subsidiarity. Německý Bundestag , britský House of Commons a nizozemský Tweede Kamer der Staten-generaal poznamenaly, že analýza subsidiarity provedená Komisí jim neposkytla dostatečný základ pro vyslovení závěru. Dále německý Bundesrat a italský Senato della Repubblica shledaly, že některá ustanovení by mohla překračovat kompetence Unie. Nicméně zákonodárci tyto otázky neřešili, členské státy v Radě směrnici politicky podpořily a Evropský parlament ji přijal v prvním čtení. Směrnice o právech spotřebitelů 8 Návrh Komise usiloval o zjednodušení rámce EU pro ochranu spotřebitele spojením čtyř směrnic o právech spotřebitelů a úplnou harmonizací nejzákladnějších práv spotřebitelů, čímž by byla snížena právní nesourodost. Pět ze šesti stanovisek ze strany komor vnitrostátních parlamentů došlo k závěru, že úplná harmonizace některých práv by byla v rozporu se zásadou subsidiarity, jelikož by znemožnilo uplatňování vnitrostátního práva, které v některých případech zajišťuje vyšší úroveň ochrany spotřebitele. V Evropském parlamentu byly vyjádřeny obavy, zda míra právní nesourodosti mezi členskými státy opravňuje jednání na úrovni EU a zda by úplná harmonizace nebyla příliš restriktivní[41]. Většina členských států v Radě se vyjádřilo pro smíšenou a flexibilní harmonizaci[42]. Pro překonání odporu k úplné harmonizaci Komise navrhla, že možnou cestou vpřed by bylo zaměřit se na úplnou harmonizaci v otázkách s nejsilnějším dopadem na vnitřní trh, jako jsou pravidla o smlouvách uzavřených na dálku a smlouvy uzavřené mimo obchodní prostory[43]. ZÁVěRY Většina návrhů Komise byla zákonodárci přijata bez významnějších diskuzí ohledně subsidiarity a proporcionality. Pro tyto návrh nebylo pravděpodobně dodržení zásady subsidiarity a proporcionality problematickou otázkou. Nicméně výše uvedená analýza ukázala, že v případech, kdy se o otázce dodržení zásad jednalo, se do diskuze zapojila široká škála názorů. K této situaci docházelo nejen mezi orgány, ale také uvnitř orgánů a v některých případech i mezi jednotlivými zúčastněnými stranami v rámci jednoho členského státu. Debata o subsidiaritě a proporcionalitě bude dále obohacena o úlohu vnitrostátních parlamentů, kterou zavedla Lisabonská smlouva. Komise se zavázala posílit vztahy s vnitrostátními parlamenty v rámci politického dialogu, který se rozvíjí od roku 2006. Kontrolní mechanismus subsidiarity je klíčovým prvkem tohoto procesu. Přehled fungování tohoto mechanismu bude předložen v příští zprávě o subsidiaritě[44]. PŘÍLOHA I Seznam iniciativ Komise, v jejichž případě stanoviska předaná vnitrostátními parlamenty zahrnovala poznámky ohledně analýzy subsidiarity nebo proporcionality 1. Směrnice o uplatňování práv pacientů v přeshraniční zdravotní péči (KOM(2008) 414); 2. Směrnice o právech spotřebitelů (KOM(2008) 614); 3. Směrnice o ochraně zvířat používaných pro vědecké účely (KOM(2008) 543); 4. Rozhodnutí o výstražné informační síti kritické infrastruktury (KOM(2008) 676); 5. Směrnice, kterou se zřizuje rámec Společenství pro jadernou bezpečnost ( KOM(2008) 790); 6. Směrnice, kterou se stanoví minimální normy pro přijímání žadatelů o azyl (KOM(2008) 815); 7. Zelená kniha o kolektivním odškodnění spotřebitelů (KOM(2008) 794); 8. Směrnice o energetické náročnosti budov (KOM(2008) 780); 9. Sdělení o zadávání veřejných zakázek v zájmu lepšího životního prostředí (KOM(2008) 400); 10. Směrnice o postupu proti opožděným platbám v obchodních transakcích (KOM(2009) 126); 11. Rozhodnutí o boji proti pohlavnímu zneužívání a pohlavnímu vykořisťování dětí a proti dětské pornografii (KOM(2009) 135); 12. Stockholmský program (KOM(2009) 262); 13. Sdělení komise o metodě tvorby statistiky EU ( KOM(2009) 404); 14. Zelená kniha - Podpora mobility mladých lidí ve vzdělávání (KOM(2009) 329); 15. Nařízení o vyšetřování a prevenci nehod a incidentů v civilním letectví (KOM(2009) 611); 16. Akční plán pro městskou mobilitu (KOM(2009) 490); 17. Směrnice o prevenci poranění ostrými předměty v nemocničním a zdravotnickém odvětví (KOM(2009) 577); 18. Sdělení o společném plánování ve výzkumu (KOM(2008) 468). [1] Protokol (č. 30) Smlouvy o založení Evropského společenství (použitelný do 30. listopadu 2009) a protokol (č. 2) ke Smlouvě o fungování Evropské unie (použitelný od 1. prosince 2009). [2] Sdělení Komise o tzv. inteligentní regulaci v Evropské unii. [3] Úř. věst. C 329, 6.12.1993, s. 132. [4] Oddíl 2 bod 3 interinstitucionální dohody o subsidiaritě z roku 1993. [5] Každý vnitrostátní parlament má dva hlasy, v případě dvoukomorového parlamentu má každá komora jeden hlas. [6] SEK(2009) 1728. [7] SEK(2009) 92. [8] KOM(2009) 551 a KOM(2009) 554. [9] KOM(2008) 614. [10] KOM(2008) 414. [11] KOM(2008) 780. [12] Viz také Zpráva Komise o vztazích Evropské komise s vnitrostátními parlamenty (KOM (2010)291). [13] KOM(2006) 211. [14] Viz příloha I obsahující seznam iniciativ. [15] KOM(2008) 818. [16] KOM(2009) 338. [17] KOM(2009) 154. [18] Jednací řád Evropského parlamentu,http://www.europarl.europa.eu/sides/getDoc.do?pubRef=-//EP//TEXT+RULES-EP+20100705+TOC+DOC+XML+V0//CS [19] Rozhodnutí Rady 2004/338/ES, Euratom ze dne 22. března 2004 , kterým se přijímá jednací řád Rady, Úř. věst. L 106, 15.4.2004, s. 22. [20] http://subsidiarity.cor.europa.eu [21] Snižování nerovností v oblasti zdraví v EU a revize směrnice o pitné vodě. [22] Úř. věst. L 6/14, 9.1.2010, s. 14. [23] Věc č. C-58/8, Vodafone Ltd, Telefónica O2 Europe plc, T-Mobile International AG, Orange Personal Communications Services Ltd v. Secretary of State for Business, Enterprise and Regulatory Reform , týkající se nařízení (ES) č. 717/2007. [24] KOM(2009) 217. [25] Tisková zpráva, 1.3.2010, ref. 20100301IPR69737. [26] Tisková zpráva, 18.12.2009, ref. PRES/09/373. [27] Postoj EP, 1. čtení, ref. P6_TA(2009)0278. [28] Dokument Rady 8989/09. [29] KOM(2008) 426. [30] Stanovisko Výboru pro právní záležitosti (13. 2. 2009) pro Výbor pro občanské svobody, spravedlnost a vnitřní věci k navrhované směrnici Rady o provádění zásady rovného zacházení s osobami bez ohledu na náboženské vyznání nebo víru, zdravotní postižení, věk nebo sexuální orientaci. [31] KOM(2006) 232. [32] Dokument Rady 15181/09. [33] KOM(2007) 551. [34] Přehled právních předpisů Evropského parlamentu, ref. INI/2008/2041. [35] Drucksache 745/09 (Beschluss). [36] Lipská charta o udržitelných evropských městech a Územní agenda Evropské unie. [37] KOM(2009) 490. [38] Zpráva TEN/414 - CESE 36/2010. [39] Stanovisko k akčnímu plánu pro městskou mobilitu, COTER-V-003. [40] Závěry Rady k akčnímu plánu pro městskou mobilitu, 3024 zasedání Rady ve složení pro dopravu, telekomunikace a energetiku, Lucemburk, 24. června 2010. [41] Tisková zpráva, 17.3.2010, ref. 20100317IPR70798. [42] Tisková zpráva, 25.5.2010, ref. MEMO/10/212. [43] Tisková zpráva, 15.3.2010, ref. SPEECH/10/91. [44] Do června 2010 Komise předložila vnitrostátním parlamentům 19 návrhů a obdržela čtyři odůvodněná stanoviska.