Rychlá a koordinovaná politická reakce zmírnila dopad pandemie na ekonomiku a Nástroj pro oživení a odolnost poskytuje jedinečnou příležitost, jak vyjít z krize silnější. Obecná úniková doložka Paktu o stabilitě a růstu byla aktivována ihned po vypuknutí pandemie a podpořila vnitrostátní fiskální opatření. Dohoda o dočasném rámci státní podpory umožnila členským státům využít plnou flexibilitu stanovenou v pravidlech pro státní podporu. Evropský nástroj pro dočasnou podporu na zmírnění rizik nezaměstnanosti v mimořádné situaci (SURE) pomohl ochránit pracovní místa. Vlády poskytly bezprecedentní fiskální a politickou podporu a Evropská centrální banka (ECB) zavedla širokou škálu opatření k zachování finanční stability a zajištění hladkého fungování finančních trhů. Účinné provádění reforem a investice do plánů pro oživení a odolnost pomohou podpořit trvalé oživení, posílit odolnost a urychlit ekologickou a digitální transformaci EU. Provádění plánů pro oživení a odolnost může napomoci snížit nerovnováhu a zmírnit makroekonomická rizika. Plány poskytují jedinečnou příležitost k tomu, aby členské státy nejvíce postižené krizí COVID-19 dosáhly trvalého a rychlejšího růstu, čímž se podpoří tvorba pracovních míst, zlepší udržitelnost dluhu a napomůže k obnově rovnováhy evropského hospodářství jako celku.



Horizontální analýzu uvedenou ve zprávě mechanismu varování lze shrnout takto:

·Krize COVID-19 dočasně ovlivnila vnější pozice, ale nijak zásadně nezměnila trendy běžných účtů. Země, v nichž významnou roli hraje odvětví přeshraničního cestovního ruchu, obecně zaznamenaly výrazný nárůst schodků běžného účtu nebo snížení svých mírných přebytků. Očekává se, že tato situace se postupně napraví s obnovou cestování. Některé z velkých přebytků běžného účtu se v roce 2020 mírně snížily, čímž se běžný účet eurozóny jako celku dostal do souladu se základními veličinami. Údaje za první pololetí roku 2021 však ukazují výrazný nárůst přebytku běžného účtu eurozóny, který je způsoben především vyšší bilancí obchodu se službami. Podle současných prognóz se běžný účet eurozóny vrátí v roce 2021 na úroveň roku 2019, což je výsledkem nadále utlumené domácí poptávky. K největším změnám v běžných účtech došlo obecně ve složení: ve všech členských státech zvýšil soukromý sektor svou čistou úsporu, zatímco čistá úvěrová pozice vládního sektoru se v důsledku dopadu pandemie COVID-19 a opatření přijatých k jejímu zmírnění výrazně snížila. Několik členských států s velkou zápornou čistou investiční pozicí vůči zahraničí zaznamenalo v roce 2020 zhoršení svých běžných účtů, ale předpokládá se, že dopad na jejich poměr čisté investiční pozice vůči zahraničí k HDP se postupně zvrátí.

·Narušení ekonomické aktivity v roce 2020 vedlo k velkému zvýšení jednotkových nákladů práce, které by se díky oživení měly částečně vrátit na původní hodnoty, avšak v řadě případů se objevuje nedostatek pracovních sil a tlak na náklady. Jednotkové náklady práce v celé EU v důsledku stabilního počtu zaměstnaných osob vzrostly, a to navzdory prudkému poklesu produkce, což umožnily různé veřejné iniciativy na udržení pracovních míst, zejména režimy zkrácené pracovní doby, které upřednostňovaly snížení počtu odpracovaných hodin před mírou zaměstnanosti. Tyto účinky se odrážejí v dočasném snížení celkové produktivity práce v roce 2020. S oživením se produktivita zvyšuje a částečně kompenzuje ztráty jednotkových nákladů práce. V některých zemích však růst mezd zrychluje a někdy znovu vykazuje trendy z doby před pandemií. Situace na trhu práce se však v jednotlivých odvětvích a zemích liší, a ačkoli se v některých případech zaměstnanost obecně vrátila na úroveň před krizí, v jiných případech přetrvávají značné rozdíly. V některých případech může nárůst přerozdělování mezi pracovními místy, podniky a odvětvími dále napomáhat v oživení a může vést k určitým trvalým změnám ve výrobní kapacitě zemí. V některých jiných případech se objevuje nedostatek pracovních sil, zejména v zemích, které byly krizí zasaženy méně, a sice v důsledku vyšší poptávky. V kombinaci s dalšími faktory, jako jsou rychle rostoucí ceny energií, se může tlak na náklady stát významným a představovat riziko do budoucna.

·Řada politických opatření zachovala během krize pracovní místa a výrobní kapacitu, jelikož podpořila likviditu a solventnost soukromého sektoru. Podpůrná opatření, jako jsou moratoria na splácení dluhu a vládní záruky za úvěry, pomohla zabránit tomu, aby se nedostatek likvidity v soukromém sektoru na začátku krize COVID-19 transformoval do problémů se solventností. Moratoria umožnila zpoždění při splácení dluhu a zvýšila nominální dluh a související úrokové zatížení. V důsledku postupného ukončování uvedených opatření se mohou vyskytnout potíže se splácením, zejména v odvětvích, která byla krizí zasažena více, a u podniků, které byly zranitelné již dříve. V mnoha zemích byl nárůst půjček u podniků i domácností doprovázen zvýšenými čistými úsporami.

·Zadluženost podniků se v roce 2020 ve většině zemí EU zvýšila, někdy prudce. Nové výpůjčky na pokrytí náhlých ztrát příjmů a nedostatku likvidity v důsledku pandemie přispěly ke zvýšení poměru dluhu podniků k HDP nad rámec dopadu prudké recese. Zatímco výrazně zvýšené čisté úvěrové toky přetrvávaly do začátku roku 2021, jejich nedávné zmírnění by mohlo být známkou nižší poptávky, která by mohla souviset s tím, že podniky využívají nahromaděnou likviditu, nebo s nižší nabídkou úvěrů.

·S pokračujícím oživením se zvýšil objem půjček domácností. V roce 2020 byl vyšší poměr dluhu domácností k HDP způsoben především velkým poklesem HDP. Úvěrové toky na vrcholu pandemie byly utlumené, zejména v důsledku prudkého poklesu spotřebitelských úvěrů. Mnoho zemí zároveň zaznamenalo nárůst hypotečních úvěrů v důsledku intenzivní aktivity na trzích s nemovitostmi a rychle se zvyšujících cen bytových nemovitostí. Od začátku roku 2021 vzrostly v souvislosti s oživením čisté úvěrové toky v několika zemích.

·Krize COVID-19 a opatření, která vlády přijaly k jejímu zmírnění, měly významný dopad na veřejné zadlužení. Zásadní rozsáhlá podpora, kterou vlády poskytly, přispěla k částečnému odvrácení nepříznivého ekonomického dopadu pandemie od domácností a podniků a k ochraně potenciálu pro zaměstnanost a růst. Poměr veřejného dluhu k HDP se více zvýšil v zemích neúměrně postižených recesí, zejména v důsledku jejich odvětví cestovního ruchu. Očekává se, že s oživením se poměr dluhu k HDP stabilizuje a v některých případech již začal klesat, ale obecně vycházejí vlády z této krize s jasně vyšším zadlužením. Příznivá orientace fiskální politiky a opatření měnové politiky se vzájemně posilují, aby zůstala zachována důvěra a stabilita. Úvěrové podmínky pro vlády zůstaly příznivé i přes zvýšené potřeby financování, a to jak kvůli opatřením měnové politiky, tak kvůli dlouhodobým faktorům, jako je přebytek úspor nad investicemi v eurozóně. S ohledem na vývoj inflace se mírně zvýšily náklady na výpůjčky, ale celkově zůstávají nízké. V některých členských státech mimo eurozónu s pohyblivými směnnými kurzy se náklady na výpůjčky zvýšily o něco více. Některé z těchto zemí mají velký podíl dluhu denominovaný v cizí měně nebo relativně krátkou splatnost dluhu.

·Během pandemie dále zrychlil nárůst cen bydlení. Po letech nárůstu se ceny bytových nemovitostí v roce 2020 a v první polovině roku 2021 dále zvyšovaly a dosáhly nejrychlejšího tempa růstu od celosvětové finanční krize. V různých zemích EU existuje riziko nadhodnocení. To vyvolává obavy zejména v případě vysokého nebo rychle rostoucího zadlužení domácností. Tento růst cen bytových nemovitostí způsobila celá řada faktorů, které stimulují poptávku a omezují nabídku. Problémy s nabídkou existovaly již před pandemií a omezení volného pohybu osob je dočasně ještě zhoršilo. Pandemie mohla vést k určitým strukturálním změnám v poptávce po bydlení, neboť přechod na práci na dálku může změnit zeměpisné preference. Podmínky financování byly akomodativní a celkově budou pravděpodobně i nadále podporovat zvýšenou poptávku po bydlení, zatímco příjmy domácností, které se s oživením zvyšují, budou pravděpodobně dále napomáhat k růstu cen bytových nemovitostí.

·Bankovní sektor si udržel silný kapitálový poměr, avšak ziskovost v roce 2020 oslabila a plný dopad krize na rozvahy bank může být patrný až se zpožděním. Podmínky v bankovním sektoru se od celosvětové finanční krize výrazně zlepšily a kapitálové rezervy vytvořené v letech před pandemií a kapitálový poměr se v roce 2020 dále zvýšily, mimo jiné díky dočasným regulačním limitům pro výplatu dividend. Dopad krize COVID-19 na bankovní sektor byl omezený díky tomu, že po finanční krizi bylo toto odvětví posíleno, a díky rozsáhlým dočasným politickým opatřením, jako jsou úvěrové záruky, moratoria na splácení dluhu nebo dočasné regulační zmírnění. Objem úvěrů se selháním se v roce 2020 nadále snižoval, zejména v zemích, kde byl jejich objem značný a kde se banky zbavily znehodnocených aktiv z dřívější doby. Přetrvává však dlouhodobý problém nízké ziskovosti. Plný dopad krize na kvalitu aktiv, ziskovost a kapitálové rezervy se navíc může projevit i poté, co budou zrušena politická opatření. Měla by se pečlivě sledovat potenciální zpětná vazba mezi bankami, státy a podnikovým sektorem.

Přestože dopad pandemie zmírnila rozhodná politická opatření, pandemie prohloubila rozdíly mezi zeměmi eurozóny. Ekonomický dopad pandemie COVID-19 se nejvýrazněji projevil u členských států s významným odvětvím přeshraničního cestovního ruchu, což u nich vedlo k rozdílným dopadům na zaměstnanost a růst. Jelikož se tyto země rovněž vyznačovaly relativně vysokým veřejným, soukromým nebo zahraničním zadlužením, vedlo to k většímu rozptýlení zadlužení v rámci eurozóny. Některé z těchto trendů souvisejí s dočasnými faktory, jako je dopad cestovních omezení, ale navzdory úspěchu rozhodných politických opatření při zmírňování ekonomických a sociálních rozdílů hrozí, že krize bude mít dlouhodobé následky a tyto rozdíly prohloubí.

V eurozóně jako celku přetrvává vysoký přebytek běžného účtu, což je známkou toho, že existuje prostor pro udržení obnovy na souhrnné úrovni eurozóny. To by rovněž přispělo k rychlejšímu snižování nerovnováhy. Běžný účet za celou tuto oblast se dočasně snížil na úroveň blížící se jejím základním veličinám, ale předpokládá se, že se vrátí na úroveň před krizí, tj. na úroveň převyšující fundamentální veličiny. Výsledky na úrovni členských států se velmi výrazně liší. Obnovení vnější rovnováhy v eurozóně je o to důležitější vzhledem k omezenému prostoru pro další měnovou podporu k udržení poptávky.



S ohledem na vzájemné propojení ekonomik eurozóny je zapotřebí vhodné kombinace makroekonomických politik napříč členskými státy, aby se udrželo oživení a zároveň se odstranila nerovnováha a bylo možné řešit nově vznikající rizika. Hospodářský růst v zemích eurozóny, které jsou čistými věřiteli, a to i za příznivých podmínek poptávky, by byl přínosný nejen pro tyto země samotné, ale i pro země, které jsou čistými dlužníky, jelikož vyšší růst v eurozóně podporuje růst a snižování páky, jakož i zlepšení vnějších pozic v této druhé skupině zemí. V tomto ohledu by pomohlo, kdyby byla mimořádná politická podpora zavedená během krize rušena postupně a byl poskytnut čas potřebný k přizpůsobení. Výrazné a trvalé zlepšení produktivity a konkurenceschopnosti v zemích, které jsou čistými dlužníky, by rovněž přispělo k obnovení vnější rovnováhy a pomohlo by zmírnit dluhovou zátěž. Účinné využívání nástrojů zavedených na úrovni eurozóny a EU spolu s účinným prováděním nezbytných reforem a investic by pomohlo posílit trvalé oživení a odolnost, mimo jiné prostřednictvím řešení nerovnováhy a nově vznikajících rizik. Zásadní význam bude mít to, aby financování z nástroje Next Generation EU a víceletého finančního rámce bylo plně absorbováno a nasměrováno k co nejproduktivnějšímu využití. Tím by se maximalizoval ekonomický dopad těchto prostředků a napomohlo by se vyrovnanému růstu.

Plný dopad pandemie na nerovnováhu bude zřetelný až se zpožděním, jelikož svou roli mohou sehrát sekundární účinky. Na straně podniků přetrvávají finančně zranitelné oblasti v důsledku čerpání vlastního kapitálu v důsledku dlouhotrvajících ztrát a vysokých dluhů. Některé podniky by mohly být ovlivněny strukturálními změnami, které vyžadují úpravy jejich obchodních modelů. Ukončení platnosti podpůrných opatření může vést ke zvýšení počtu úvěrů se selháním a úpadků, přinejmenším v odvětvích nejvíce postižených krizí COVID-19 a mezi podniky, které byly zranitelné již před krizí. Může trvat určitou dobu, než se tento efekt projeví, v závislosti na typech úlev, které mohou být nabídnuty dlužníkům, kteří by jinak byli v platební neschopnosti. Schopnost insolvenčních řízení vyrovnat stávající znehodnocení je důležitá pro zajištění toku nových úvěrů do ekonomiky. Poskytování záruk za podnikové úvěry vládou pomáhá zachovat životaschopné právnické osoby, ale pokud by k němu docházelo ve značném objemu, mohlo by rovněž vést ke zpětné vazbě mezi sektorem podniků a sektorem vládních institucí, což by mělo dopad i na banky. Hrozí, že nedostatky v rozvahách podniků budou mít dopad na trh práce, a potažmo i na schopnost některých domácností splácet své úvěry. Silný nárůst hypotečních úvěrů je dalším rizikovým faktorem, zejména v případě korekcí na trzích s bydlením. Stejně tak další zhoršení cenové situace u komerčních nemovitostí by mohlo oslabit i finanční sektor.

Vývoj nerovnováhy bude ovlivněn podmínkami financování. Prostředí s nízkými úrokovými sazbami umožnilo vládám, podnikům a domácnostem zvýšit dluh, a tím zmírnit dopad pandemie a ochránit pracovní místa a výrobní kapacitu. Zvýšení úrokových sazeb by zvýšilo náklady na financování dluhu jak ve veřejném, tak v soukromém sektoru, čímž by se zvýšila rizika tam, kde jsou potřeby financování vysoké. Inflace se od začátku roku 2021 výrazně zvýšila v eurozóně i v mnoha dalších vyspělých ekonomikách. I když se zdá, že rozhodující faktory tohoto růstu inflace, včetně prudkého nárůstu cen energií, jsou převážně přechodné, existuje riziko, že budou přetrvávat delší dobu. Dokud nedojde ke zpřísnění podmínek financování, může vyšší inflace snížit dluhové zatížení. Vleklý růst inflace by však mohl vést k přísnějším podmínkám financování a vyšším nákladům na výpůjčky.

Vývoj na trzích s bydlením je nutno pečlivě sledovat. Vysoké ceny bytových nemovitostí představují riziko, zejména ve spojení s vysokým zadlužením domácností, které je doprovázeno nejistými změnami na trhu práce. To představuje riziko pro schopnost domácností dodržovat jejich hypoteční závazky. Zvýšené úrokové sazby by mohly vyvíjet další tlak na schopnost splácet hypotéky, což by mělo vedlejší účinky na bankovní sektor. Další zvyšování cen během pokračujícího oživení by mohlo přispět k mzdovým tlakům a vést k vyšší úrovni hypotečních úvěrů. Cenová dostupnost bydlení se v posledních letech zhoršila, což může vést k nepříznivým makroekonomickým důsledkům spojeným s nižší soukromou spotřebou a pracovní mobilitou a k odklonu úvěrů od investic zvyšujících produktivitu.

Snížení vysoké úrovně veřejného i soukromého dluhu zásadně závisí na tom, zda se oživení transformuje do stabilního růstu, což vyžaduje produktivní investice. Stabilní oživení závisí na příznivé orientaci politik a na dobře načasovaném ukončení mimořádné politické podpory zavedené během krize. Stabilní hospodářský růst závisí na posílení ekonomické a sociální odolnosti a k tomu je nutné provést odpovídající reformy a investice. Ke stimulaci růstu ve střednědobém horizontu a k podpoře strukturálních transformací, které jsou nezbytné k uskutečnění ekologické a digitální transformace v souvislosti s demografickými změnami, jsou zapotřebí investice zvyšující produktivitu. To je o to důležitější, že řada zemí se vyznačuje vysokým veřejným a soukromým dluhem a relativně nízkým potenciálním růstem, což ztěžuje snižování vysoké míry zadlužení. V situaci, kdy je veřejný dluh vysoký, je třeba zlepšit složení výdajů a příjmů, aby se vytvořil prostor pro realizaci veřejných investic, jelikož snižování páky na základě důvěryhodné strategie fiskální korekce je rovněž nezbytné k zajištění prostoru pro řešení případných budoucích krizí. Zároveň i soukromé investice mohou být brzděny potřebou podniků snižovat zadluženost. Účinné provádění plánů pro oživení a odolnost hraje důležitou úlohu při podpoře veřejných a soukromých investic, jelikož pomáhá překonat dlouhodobý dopad pandemie a otevírá cestu k silnějšímu růstu a odolnosti. Nový Nástroj pro oživení a odolnost v kombinaci s evropskými strukturálními a investičními fondy podpoří oživení založené na rozsáhlých investicích a díky efektivnímu využívání těchto prostředků bude hospodářství EU udržitelnější, inkluzivnější, odolnější a lépe připravené na ekologickou a digitální transformaci v souladu s odpovídajícími cíli Unie.

Pandemie zdůraznila pozitivní úlohu proticyklické diskreční fiskální politiky, podpůrných měnových politik a evropské koordinace v reakci na hospodářskou krizi. Krize COVID-19 ukázala, že významné diskreční fiskální reakce mohou účinně zmírnit bezprostřední dopad velkého otřesu a úspěšně připravit půdu pro rychlé oživení. Okamžité vnitrostátní fiskální úsilí bylo podpořeno využitím flexibility, která je již k dispozici v regulačních rámcích EU. Společná reakce posílila důvěru. Opatření měnové politiky přispěla k zachování příznivých podmínek financování v průběhu pandemie pro všechna odvětví hospodářství, podpořila ekonomickou aktivitu a zajistila střednědobou cenovou stabilitu. Vzájemně se posilující účinky fiskální a měnové politiky mají zásadní význam pro zmírnění dopadu krize a podporují oživení. Očekává se sice, že měnová politika zůstane v nadcházejících letech akomodativní, prostředí s nízkými úrokovými sazbami a nedávný nárůst inflace však omezují možnost dalšího měnového uvolňování. Fiskální politika tak může vyžadovat zachování stabilizační úlohy, pokud vyvstanou rizika nepříznivého vývoje, zatímco obezřetná rozpočtová politika v normálních dobách zajišťuje důvěru v účinnost rozpočtové politiky v dobách krize.

Zásadní význam má i nadále předcházení makroekonomické nerovnováze a její náprava. Za prvé, nedostatečné hospodářské oživení by mohlo způsobit prudký nárůst úpadků podniků, což by vedlo ke ztrátě pracovních míst i k častějším žádostem o krizové záruky za podnikové úvěry a ke snížení investic. Za druhé by nepříznivý hospodářský vývoj mohl posílit vazby mezi státy a bankami. Za třetí, rostoucí ceny aktiv a bytových nemovitostí by mohly zvýšit zranitelnost sektoru domácností v důsledku neudržitelného růstu cen aktiv. Tato rizika mohou nepříznivě ovlivnit udržitelnost veřejného dluhu a omezit možnosti fiskální politiky pro reakci na budoucí problémy. Řešení nárůstu zranitelných míst rovněž pomůže upevnit oživení a posílit dlouhodobý růst. Podobnější hospodářské struktury a synchronizovanější obchodní cykly přispějí ke zvýšení účinnosti společné měnové politiky.

Podporou oživení založeného na rozsáhlých investicích přispěje Nástroj pro oživení a odolnost k makroekonomické stabilitě. Díky účinnému provádění plánů pro oživení a odolnost bude hospodářství EU udržitelnější, inkluzivnější, odolnější a lépe připravené na ekologickou a digitální transformaci. Jejich provádění také pomůže zmírnit riziko rozdílů v rámci EU, neboť granty Nástroje pro oživení a odolnost jsou zaměřeny na členské státy s nižším HDP na obyvatele a vyšší nezaměstnaností, které byly krizí COVID-19 nejvíce zasaženy. Na rozdíl od období po celosvětové finanční krizi navíc podpoří oživení po pandemii i vyšší veřejné investice. Granty Nástroje pro oživení a odolnost budou financovat vysoce kvalitní investiční projekty a umožní reformy zaměřené na zvýšení produktivity, aniž by to vedlo k vyššímu schodku veřejných financí a vyšší míře zadlužení. Odhaduje se, že tyto granty a další zdroje financování EU posílí v letech 2021 a 2022 veřejné investice v členských státech v průměru přibližně o 0,5 % HDP ročně.