Stávající normy v oblasti emisí CO2 pro osobní automobily a dodávky do roku 2020/21 přispěly k výraznému snížení emisí CO2 z lehkých vozidel. S ohledem na stávající zavedené politiky se však neočekává, že by se emise skleníkových plynů snížily dostatečně k tomu, aby mohlo být dosaženo cíle EU na rok 2030, totiž snížit emise minimálně o 40 % ve srovnání s rokem 1990. Silniční doprava byla v roce 2015 odpovědná za 22 % emisí skleníkových plynů v EU, přičemž tento podíl se od roku 1990 trvale zvyšuje. Osobní automobily a dodávky byly v roce 2015 odpovědné za 73 % emisí skleníkových plynů v silniční dopravě.

Evropská strategie pro nízkoemisní mobilitu, zveřejněná Komisí v červenci 2016, stanovuje cíl, že emise skleníkových plynů v odvětví dopravy musí být do roku 2050 sníženy alespoň o 60 % v porovnání s rokem 1990 a musí se rozhodně dále snižovat směrem k nule. Emise látek znečišťujících ovzduší, které pocházejí z odvětví dopravy, musí být podstatně sníženy, a to neprodleně. Strategie rovněž stanovila, že bude nutné ve větší míře zavádět vozidla s nízkými a nulovými emisemi, a do roku 2030 jim tak zajistit významný tržní podíl, a dále nasměrovala EU v dlouhodobém horizontu k mobilitě s nulovými emisemi.

Se stávajícím regulačním rámcem přicházejí spotřebitelé v EU o možné úspory paliva. Podle hodnocení stávajících nařízení v oblasti emisí CO2 úspory paliva vyplývající z norem ohledně CO2 výrazně převyšují dodatečné pořizovací náklady, nicméně úspory výdajů na pohonné hmoty po celou dobu životnosti byly nižší, než se očekávalo, především kvůli zvětšujícímu se rozdílu mezi výkonností z hlediska emisí ve zkušebním cyklu a v reálném provozu. Pokud by se rozdíly v emisích podařilo snížit a do nových vozidel byly montovány technologie přinášející úsporu paliva v reálném provozu, měli by z toho spotřebitelé ještě větší prospěch.

Tento návrh podpoří cíl rámcové strategie energetické unie, totiž zajistit přechod k nízkouhlíkovému, bezpečnému a konkurenceschopnému hospodářství. Pomůže splnit cíle stanovené rámcem EU pro klima a energetiku do roku 2030, který zahrnuje cíle snížit emise skleníkových plynů v EU alespoň o 40 % ve srovnání s úrovněmi v roce 1990. Snížení emisí skleníkových plynů v odvětvích, na něž se nevztahuje systém obchodování s emisemi, včetně silniční dopravy, bude muset do roku 2030 činit nejméně 30 % ve srovnání s rokem 2005. Komise pro členské státy navrhla cíle v oblasti snižování emisí skleníkových plynů do roku 2030 v nařízení o sdílení úsilí, které se vztahuje na odvětví mimo systém obchodování s emisemi. Dosáhnout těchto cílů členským státům pomohou emisní normy CO2 pro lehká vozidla na období po roce 2020.

Systém obchodování s emisemi, který je základním kamenem politiky EU v oblasti klimatu, navíc přispívá ke snižování emisí uhlíku v odvětví energetiky, které bude v silniční dopravě hrát stále větší úlohu s ohledem na vyšší podíl elektrifikovaných vozidel.

Sedmý rámcový program pro výzkum a technologický rozvoj a iniciativa Horizont 2020 poskytly na podporu výzkumu a vývoje baterií, alternativních paliv a všech aspektů elektrifikace vozidel finanční prostředky v celkové výši přesahující 1,5 miliardy EUR.

Návrh Komise na revizi směrnice o energii z obnovitelných zdrojů z roku 2016 usiluje o snížení emisí skleníkových plynů u paliv tím, že pro dodavatele paliv zavádí na úrovni EU povinnost, aby podíl poskytovaných nízkoemisních a obnovitelných paliv, včetně elektřiny a pokročilých biopaliv, činil do roku 2030 minimálně 6,8 %.

Navrhovaná revize směrnice o euroznámce předpokládá zavedení poplatků na základě výkonnosti z hlediska emisí, čímž umožní zvýhodnit vozidla nejšetrnější k životnímu prostředí a podpořit obnovu vozového parku.

•Soulad s ostatními politikami Unie

Nedávno přijatá Obnovená strategie průmyslové politiky zdůrazňuje, že moderní a konkurenceschopný automobilový průmysl je pro hospodářství EU klíčový. Aby si však tento sektor udržel v oblasti technologií svou vůdčí pozici a prosperoval na světových trzích, bude muset urychlit přechod k udržitelnějším technologiím a novým podnikatelským modelům. Jedině tak bude zajištěno, aby měla Evropa v roce 2030 a v dalším období nejkonkurenceschopnější, nejinovativnější a nejudržitelnější průmysl.

Kromě toho iniciativa Komise týkající se plánu pro odvětvovou spolupráci v oblasti dovedností, která byla zahájena v květnu roku 2016, zahrnuje automobilový průmysl jako jedno z cílových odvětví. Umožňuje, aby žádosti o projekty sdružovaly klíčové zúčastněné strany z řad sociálních partnerů s cílem určit výzvy v oblasti kvalifikací a dovedností a zavést na vnitrostátní nebo regionální úrovni odpovídající strategie k řešení těchto výzev.

2.PRÁVNÍ ZÁKLAD, SUBSIDIARITA A PROPORCIONALITA

•Právní základ

Právním základem tohoto návrhu je článek 192 Smlouvy o fungování EU. V souladu s článkem 191 a čl. 192 odst. 1 SFEU přispívá Evropská unie mimo jiné k uskutečňování těchto cílů: zachování, ochrana a zlepšování kvality životního prostředí, podpora opatření na mezinárodní úrovni určených k řešení regionálních a celosvětových problémů životního prostředí, a zejména boj proti změně klimatu.

•Subsidiarita (v případě nevýlučné pravomoci)

Normy týkající se emisí CO2 z osobních automobilů a dodávek jsou na úrovni EU zavedeny od roku 2009 pro osobní automobily a od roku 2011 pro dodávky a stanovují cíle do roku 2020 resp. 2021. Bez dalších opatření na úrovni EU v této oblasti by pravděpodobně u nových lehkých vozidel jen stěží došlo k výraznému dalšímu snížení emisí CO2, jaké bylo v EU zaznamenáno u osobních automobilů v období let 1995 až 2006. Určité snížení emisí po roce 2021 by se i nadále očekávalo z důvodu pokračující obnovy stávajícího vozového parku o novější osobní automobily a dodávky splňující emisní normy CO2 pro roky 2020 resp. 2021. Jelikož se však očekává, že se dopravní provoz bude nadále zvyšovat, celkové snížení emisí CO2 by nedostačovalo k dosažení cíle v oblasti snížení emisí skleníkových plynů do roku 2030 a splnění závazků vyplývajících z Pařížské dohody.

Opatření na úrovni EU je odůvodněno jak přeshraničním dopadem změny klimatu, tak i potřebou chránit jednotné trhy s vozidly. Bez opatření na úrovni EU hrozí zavedení řady vnitrostátních režimů ke snížení emisí CO2 z lehkých vozidel. Pokud by k tomu došlo, mělo by to za následek rozdílné úrovně ambicí a koncepční parametry, což by si vyžádalo mnoho technických variant a konfigurací vozidel, čímž by došlo ke snížení úspor z rozsahu. Vnitrostátní a místní opatření by sama o sobě pravděpodobně byla méně účinná, neboť hrozí, že by byla nesourodá, a mohla by tak vést k roztříštěnosti vnitřního trhu.

Vzhledem k tomu, že na trhu s vozidly mají výrobci různé podíly v různých členských státech, různé vnitrostátní předpisy by na ně měly rozdílné dopady, což by mohlo vést k narušení hospodářské soutěže. Výrobcům by se tak zvýšily náklady na dodržování právních předpisů a roztříštěnost evropského trhu by oslabila jejich motivaci konstruovat palivově úsporné osobní automobily a dodávky.

Dodatečné náklady, které by vyvstaly z neexistence společných norem a společných technických řešení, by vznikly jak dodavatelům konstrukčních částí, tak výrobcům vozidel. V konečném důsledku by však byly přeneseny na spotřebitele, kteří by bez koordinovaného opatření na úrovni EU zaznamenali při stejné úrovni snížení emisí skleníkových plynů vyšší náklady na vozidla.

•Proporcionalita

Tento návrh je v souladu se zásadou proporcionality, protože nepřekračuje rámec toho, co je nezbytné k dosažení stanovených cílů. Návrh stanoví nákladově efektivním způsobem nové normy, aby bylo dosaženo požadovaného snížení emisí CO2 z osobních automobilů a dodávek v souladu s dohodnutým rámcem EU pro klima a energetiku do roku 2030 a bylo zajištěno spravedlivé rozdělení úsilí mezi výrobce.

•Volba nástroje

Vzhledem k tomu, že tento návrh představuje přepracované znění dvou stávajících nařízení, je jediným vhodným nástrojem nařízení.