Návrh NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY kterým se stanoví jednotná pravidla a jednotný postup pro řešení problémů úvěrových institucí a některých investičních podniků v rámci jednotného mechanismu pro řešení problémů a jednotného fondu pro řešení problémů bank a mění nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1093/2010 /* COM/2013/0520 final - 2013/0253 (COD) */





DŮVODOVÁ ZPRÁVA 1. SOUVISLOSTI NÁVRHU Jak je uvedeno ve sdělení Komise Evropskému parlamentu a Radě s názvem Plán ustavení bankovní unie[1], ve sdělení Komise s názvem Návrh prohloubené a skutečné hospodářské a měnové unie: zahájení evropské diskuse[2] a ve zprávě čtyř předsedů Směrem ke skutečné hospodářské a měnové unii[3] z roku 2012, je integrovaný finanční rámec nebo „bankovní unie“ zásadní součástí opatření politiky, aby se Evropa mohla vrátit zpět na cestu směrem k hospodářskému oživení a růstu. Rychlý pokrok směrem k bankovní unii je nezbytný pro zajištění finanční stability a růstu v eurozóně a na celém vnitřním trhu. Tato unie představuje zásadní způsob, jak překonat stávající finanční fragmentaci a nejistotu, jak usnadnit podmínky financování pro zranitelné země a banky a přerušit propojení mezi nimi a jak znovu nastartovat přeshraniční činnosti bank na vnitřním trhu ku prospěchu členských států eurozóny i mimo ni. Na základě regulačního rámce společného pro všech 28 členů vnitřního trhu (jednotný soubor pravidel) proto Evropská komise zaujala inkluzivní postoj a navrhla plán pro bankovní unii s různými nástroji a kroky, která by mohla být otevřena pro všechny členské státy, ale v každém případě pro 18 stávajících členů eurozóny. V březnu 2013 se Evropská rada zavázala k dokončení bankovní unie pomocí následujících kroků. Zaprvé by přednostně měly být uzavřeny zbývající legislativní postupy ke zřízení jednotného mechanismu dohledu, jehož prostřednictvím by ECB byly svěřeny pravomoci v oblasti dohledu nad bankami eurozóny[4]. Zadruhé by v létě mělo být dosaženo dohody o tom, jak by Evropský mechanismus stability mohl (v návaznosti na zřízení jednotného mechanismu dohledu a přezkum bankovních rozvah včetně definice „znehodnocených aktiv“) rekapitalizovat banky přímo. Podobně by v létě 2013 mělo být dosaženo dohody o návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne [ ], kterou se stanoví rámec pro ozdravné postupy a řešení problémů úvěrových institucí a investičních podniků (dále jen „směrnice Evropského parlamentu a Rady [ ]“[5]), který předložila Komise. Kromě toho by měl být přednostně prozkoumán návrh jednotného mechanismu pro řešení problémů, který předložila Komise, spolu s vhodnými a účinnými mechanismy jištění (backstop), aby mohl být přijat během stávajícího volebního období Evropského parlamentu. Bankovní unie bude po svém ustavení zahrnovat všechny členské státy eurozóny a ty členské státy mimo eurozónu, které se k ní budou chtít připojit. Tentýž celounijní soubor pravidel s obezřetnostními požadavky[6] a pravidly pro řešení problémů bank se bude používat v bankovní unii a ve všech ostatních členských státech. Integrita vnitřního trhu tedy zůstane zachována. Lepší finanční stabilita, která bude zajištěna díky bankovní unii, také zlepší důvěru a vyhlídky na růst na celém vnitřním trhu. Centrální a jednotné uplatňování obezřetnostních pravidel a pravidel pro řešení problémů v členských státech účastnících se bankovní unie bude ku prospěchu všech členských států. Tím, že se zamezí finanční roztříštěnosti, která nyní brání hospodářským činnostem, bude zajištěna spravedlivá hospodářská soutěž a odstraní se překážky volnému vykonávání základních svobod, a sice nejen v zúčastněných členských státech, ale i na celém vnitřním trhu. 1.1. Jednotný mechanismus pro řešení problémů a mechanismy financování jako zásadní prvky bankovní unie Rychlá dohoda o jednotném mechanismu dohledu, které bylo dosaženo v dubnu 2012, pouze sedm měsíců po návrhu Komise ze září 2012, poskytla základ pro bankovní unii jako nedílnou součást hospodářské a měnové unie. Posílený dohled v tomto mechanismu obnoví důvěru ve zdraví bank. ECB převezme konečnou odpovědnost za dohled nad všemi bankami v eurozóně v roce 2014. V praxi to znamená, že ECB bude přímo dohlížet na největší banky a banky nejaktivnější v mezinárodním měřítku a bude mít možnost „povolat“ k přímému dohledu ostatní, zatímco vnitrostátní orgány budou pověřeny každodenním dohledem nad menšími bankami. Na základě tohoto mechanismu musí EU za účelem zajištění udržitelnosti bankovních trhů v zúčastněných členských státech zavést jednotný mechanismus pro řešení problémů, který by se zabýval bankami v úpadku. Nelze zcela vyloučit riziko, že některé banky budou mít problémy s likviditou nebo platební schopností. Proto je nutné stanovit rámec, který umožní orgánům provést důkladnou restrukturalizaci bank, ale zároveň zabránit významnému riziku pro hospodářskou stabilitu a nákladům souvisejícím s chaotickou likvidací podle vnitrostátních právních předpisů týkajících se úpadku, a díky němuž již nebude potřeba financovat tyto postupy z veřejných zdrojů. Jakmile bude směrnice o ozdravných postupech a řešení problémů přijata Evropským parlamentem a Radou, určí pravidla pro to, jakým způsobem se budou restrukturalizovat banky EU, které mají vážné finanční obtíže, jakým způsobem budou zachovány zásadní funkce pro reálnou ekonomiku a jak budou rozdělovány ztráty a náklady mezi akcionáře, věřitele a nepojištěné vkladatele bank. Odepsání závazků, což je zásadní nástroj směrnice o řešení problémů, by podle posloupnosti rozděloval ztráty a odepisoval pohledávky akcionářů, podřízených věřitelů a prioritních věřitelů. Vkladatelé částek menších než 100 000 EUR v žádném případě ztráty neutrpí, protože jejich pohledávky jsou chráněny vnitrostátními systémy pojištění vkladů. Směrnice se za účelem řešení problémů bank opírá o síť vnitrostátních orgánů a vnitrostátních fondů pro řešení problémů. Přestože se jedná o významný krok směrem k minimalizaci různorodých vnitrostátních přístupů a k ochraně integrity vnitřního trhu, není dostatečný pro ty členské státy, které sdílejí dohled nad úvěrovými institucemi v rámci jednotného mechanismu dohledu. Jak uznala Evropská rada, v bankovní unii se musí dohled nad bankami a řešení problémů provádět na téže úrovni orgánu. V opačném případě by mohlo vzniknout napětí mezi orgánem vykonávajícím dohled (ECB) a vnitrostátními orgány příslušnými k řešení, pokud jde o způsob, jak zacházet s bankami v úpadku, zatímco by mohla pokračovat očekávání trhu v oblasti (ne)schopnosti členských států řešit úpadky bank na vnitrostátní úrovni, čímž by se posílila zpětná vazba mezi státy a bankami a roztříštěnost a narušení hospodářské soutěže na celém vnitřním trhu. Ve srovnání se sítí vnitrostátních orgánů příslušných k řešení bude jednotný mechanismus pro řešení problémů s centrálním rozhodovacím subjektem a jednotným fondem pro řešení problémů bank poskytovat zásadní výhody členským státům, daňovým poplatníkům a bankám a zajistí finanční a hospodářskou stabilitu v celé EU: · pevné rozhodování na centrální úrovni zajistí, aby rozhodnutí o řešení problémů ve všech zúčastněných členských státech byla přijímána účinným způsobem a rychle, aby se zabránilo nekoordinovaným činnostem, minimalizovaly se negativní dopady na finanční stabilitu a omezila se potřeba finanční podpory, · centralizovaný soubor odborných znalostí a zkušeností s řešením problémů bank bude schopen řešit problémy bank v úpadku systematičtějším a účinnějším způsobem než jednotlivé vnitrostátní orgány s omezenějšími zdroji a zkušenostmi, · Jednotný fond pro řešení problémů bank bude schopen čerpat významné zdroje z příspěvků bank, a tedy chránit daňové poplatníky účinněji než vnitrostátní fondy a zároveň zajišťovat rovné podmínky pro banky ve všech zúčastněných členských státech. Jednotný fond zabrání problémům s koordinací, které vznikají při používání vnitrostátních fondů, a bude mít zásadní význam při odstraňování závislosti bank na úvěruschopnosti států. Jednotný mechanismus pro řešení problémů musí být vytvořen uvnitř právního a institucionálního rámce EU. V závěrech Evropské rady ze dne 14. prosince 2012 se uvádí, že „proces dotvoření HMU bude vycházet z institucionálního a právního rámce EU“. Použití mezivládních nástrojů ad hoc mimo rámec EU bylo sice nezbytné pro řešení výjimečné situace na trhu a nedostatků v oblasti správy během původního budování HMU, ale nyní hrozí, že by mohlo poškodit demokratickou kvalitu rozhodování v EU a soudržnost právního systému EU. Vytvoření jednotného mechanismu pro řešení problémů uvnitř právního a institucionálního rámce EU, stejně jako tomu bylo předtím u jednotného mechanismu dohledu, je tedy nezbytný krok k dokončení HMU v souladu se závěry Evropské rady a v širší perspektivě i k ochraně demokratického a institucionálního řádu EU. 1.2. Přechod k bankovní unii Jednotný mechanismus dohledu má vstoupit v platnost v polovině roku 2014. Jednotný mechanismus pro řešení problémů by měl začít fungovat v lednu 2015, kdy má vstoupit v platnost směrnice [ ], která stanoví soubor pravidel pro řešení problémů bank na celém vnitřním trhu[7]. Jednotný mechanismus pro řešení problémů by poté používal pravidla stanovená tímto nařízením, která jsou v souladu s pravidly směrnice [ ] pro členské státy účastnící se bankovní unie, zatímco vnitrostátní orgány by používaly pravidla směrnice [ ] pro státy, které v bankovní unii nejsou. V každém případě se použijí pravidla pro státní podporu ohledně sdílení zátěže, pokud činnosti v oblasti řešení problémů zahrnují vládní podporu. Aby akcionáři a podřízení věřitelé mohli uplatňovat sdílení zátěže, mohl by jednotný mechanismus pro řešení problémů používat ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost pravidla umožňující odepsání akcií a podřízeného dluhu v míře nezbytné pro použití pravidel pro státní podporu. Kromě toho se členské státy mohou rozhodnout provést nová pravidla stanovená ve směrnici [ ] do svého vnitrostátního práva, a to ještě před uplynutím lhůty pro provedení uvedené směrnice do vnitrostátního práva. V každém případě by pravomoci Komise v oblasti státní podpory zůstaly zachovány pro všechny případy řešení problémů, které zahrnují podporu kvalifikovanou jako státní podpora. Ve skutečnosti platí, že stejně jako používání jednotného fondu pro řešení problémů bank ze strany jednotného mechanismu pro řešení problémů nepředstavuje státní podporu podle specifických kritérií stanovených Smlouvou, by uvedená kritéria analogicky zůstala použitelná, aby se zajistilo, že při použití fondu pro řešení problémů se na jeho zásah uplatní tatáž pravidla, jako by tomu bylo v případě, kdyby vnitrostátní orgány příslušné k řešení musely použít vnitrostátní mechanismy financování. Na evropské úrovni je tento proces sbližování posílen na jedné straně prostřednictvím revize pokynů pro státní podporu na pomoc bankám a na druhé straně dohodou ohledně toho, jakým způsobem by mohl Evropský mechanismus stability rekapitalizovat banky v úpadku. Revidované pokyny pro státní podporu ukládají přísnější požadavky na sdílení zátěže mezi akcionáři a podřízenými věřiteli v jakémkoli členském státě, který poskytuje svým bankám veřejnou podporu. Tím by se ukončila přetrvávající roztříštěnost vnitřního trhu v závislosti na síle státu a přítomnosti znehodnocených aktiv. Pokyny ESM by zatím upřesnily, za jakých podmínek (podle pravidel pro státní podporu) by mohly členské státy, které veřejnou podporu bankám nejsou schopny poskytovat, získat úvěry, nebo jakým způsobem by v případě nutnosti mohly být banky rekapitalizovány přímo prostřednictvím ESM. 2. ODŮVODNĚNÍ JEDNOTNÉHO MECHANISMU PRO ŘEŠENÍ PROBLÉMŮ Komise přihlédla k analýze v posouzení dopadů, které bylo provedeno pro účely přijetí směrnice [ ] a v němž se posuzovaly provozní a právní aspekty významné pro zřízení jednotného mechanismu pro řešení problémů. Byla provedena dodatečná analýza navrhovaných charakteristik tohoto mechanismu na základě aktualizovaných informací obsažených v posouzení dopadů. Pokud jde o jeho schopnost produkovat účinná rozhodnutí, má klíčový význam čas, a to ze dvou důležitých důvodů: ex ante, aby se zlepšila důvěryhodnost nově zřízeného mechanismu pro řešení problémů jako nástroje reakce, který by přispěl k omezení zdrojů nejistoty na trzích, a po spuštění postupu řešení problémů, aby tento mechanismus zachovával hodnotu aktiv, která může být narušena zbytečnými zpožděními během tohoto postupu. Síť vnitrostátních orgánů by vyžadovala další procesní lhůty pro každou úvahu týkající se institucí s přeshraniční působností. Naopak navrhované rozdělení oblastí odpovědnosti mezi centrální úrovní rozhodování a místními provádějícími orgány by uspořilo čas. Na vnitrostátní úrovni bude shromáždění veškerých odborných poznatků k řízení provádění vyžadovat kratší dobu než na centrální úrovni, protože použitelné právo je vnitrostátní. Na centrální úrovni bude prostor pro větší kritické množství, aby bylo možné rychleji přilákat a rozvíjet nejvíce specializovaný lidský kapitál. Pokud jde o schopnost jednotného mechanismu pro řešení problémů produkovat účinná rozhodnutí, přispěje rozhodování na centrální úrovni k minimalizaci nákladů na řešení problémů jednak proto, že může docílit významných výhod, pokud jde o úspory z rozsahu v celé síti, a také proto, že napomůže vymahatelnosti a optimalitě rozhodnutí o řešení problémů. Ze strukturálního hlediska nemůže systém, který nepřekoná pověření vnitrostátních orgánů k minimalizaci nákladů pro jejich vlastní členský stát, plně zohledňovat přeshraniční vnější faktory. Již od počátku krize členské státy plánují zavést mechanismus sdílení zátěže za účelem minimalizace globálního zhoršení životních podmínek[8]. Jednotný mechanismus pro řešení problémů je pro zaručení vymahatelnosti převodů zátěže, což je nezbytná podmínka fungování jakékoli dohody o sdílení zátěže, vhodnější než síť. Zaručí také externí vymahatelnost politiky optimálního řešení problémů, což umožní dohodu na pravidle sdílení zátěže ex ante, které rozděluje náklady na řešení problémů podle spravedlivých a vyvážených kritérií. 3. PRÁVNÍ STRÁNKA NÁVRHU 3.1. Právní základ Právním základem tohoto návrhu je článek 114 SFEU, který umožňuje přijímat opatření ke sbližování vnitrostátních ustanovení, jejichž účelem je vytvoření a fungování vnitřního trhu. Cílem tohoto návrhu je zachovat integritu vnitřního trhu a zlepšit jeho fungování. Díky jednotnému uplatňování jediného souboru pravidel pro řešení problémů spolu s přístupem ústředního orgánu k jednotnému evropskému fondu pro řešení problémů se obnoví řádné fungování bankovních trhů Unie, odstraní se překážky vykonávání základních svobod a zabrání se závažnému narušení hospodářské soutěže alespoň v těch členských státech, které sdílí dohled nad úvěrovými institucemi na evropské úrovni. Směrnice [ ] sice s sebou nese vysokou úroveň harmonizace, ale přesto stále umožňuje flexibilitu pro členské státy, což znamená, že by mohla přetrvávat určitá roztříštěnost na vnitřním trhu. Jednotný mechanismus pro řešení problémů místo toho stanoví integrovanou strukturu rozhodování, která sladí řešení problémů prostřednictvím tohoto mechanismu s dohledem podle jednotného mechanismu dohledu, aby se odstranila konkurenční nevýhoda, kterou mají banky v členských státech zapojených do jednotného mechanismu dohledu ve srovnání s bankami v členských státech, které do něj zapojené nejsou, kvůli nedostatečně centralizovanému systému pro nakládání s bankami v úpadku. Aby se zajistilo, že všechny zúčastněné členské státy budou mít plnou důvěru ve kvalitu a nestrannost postupu řešení problémů bank, zejména pokud jde o místní hospodářské dopady, budou rozhodnutí o řešení problémů připravována a monitorována centrálně jednotným výborem pro řešení problémů, aby se zajistil soudržný a jednotný přístup, a postup řešení problémů zahájí Komise. Komise také rozhodne o rámci pro nástroje k řešení problémů, které mají být použity u dotčeného subjektu, a o použití fondu na podporu činností v oblasti řešení problémů. Kromě toho stanoví navrhované nařízení na podporu postupu řešení problémů a zvýšení jeho účinnosti jednotný fond pro řešení problémů bank. Navrhované nařízení je přímo vymahatelné ve všech členských státech, ale použije se na všechny subjekty, na které dohlíží jednotný mechanismus dohledu. Jednotný soubor pravidel stanovený nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/2013 ze dne 26. června 2013 o obezřetnostních požadavcích na úvěrové instituce a investiční podniky[9], směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2013/36/EU ze dne 26. června 2013 o přístupu k činnosti úvěrových institucí a o obezřetnostním dohledu nad úvěrovými institucemi a investičními podniky[10] a směrnicí [ ] se použije na zúčastněné členské státy stejně jako na celém vnitřním trhu. Vhodným právním základem je proto článek 114 SFEU. 3.2. Subsidiarita Podle zásady subsidiarity stanovené v čl. 5 odst. 3 SEU jedná Unie v oblastech, které nespadají do její výlučné pravomoci, pouze tehdy a do té míry, pokud cílů zamýšlené činnosti nemůže být dosaženo uspokojivě členskými státy na úrovni centrální, regionální či místní, ale spíše jich, z důvodu jejího rozsahu či účinků, může být lépe dosaženo na úrovni Unie. Pouze činnost na evropské úrovni může zaručit, že problémy bank v úpadku budou řešeny s minimálními vedlejšími účinky a konzistentním způsobem podle jednotného souboru pravidel. Jednotný mechanismus pro řešení problémů přinese významné úspory z rozsahu a zabrání negativním vnějším faktorům, které by mohly nastat v důsledku čistě vnitrostátních rozhodnutí a čistě vnitrostátního financování. Významné rozdíly mezi jednotlivými rozhodnutími o řešení problémů na úrovni jednotlivých států a důsledky místních zvláštností a omezených možností financování mohou narušovat stabilitu a integritu vnitřního trhu. Zatímco zavedení jednotného mechanismu dohledu zajišťuje rovné podmínky v oblasti dohledu nad bankami a zmenšuje riziko nemístné tolerance, jednotný mechanismus pro řešení problémů zaručuje, že v případě selhání banky může být provedena restrukturalizace za co nejnižší náklady, věřitelům se dostane spravedlivého a rovného zacházení a finanční prostředky mohou být rychle přesunuty tam, kde jejich použití bude v rámci celého vnitřního trhu nejproduktivnější. Proto je vhodné, aby Unie navrhla nezbytné legislativní opatření za účelem zavedení takových mechanismů pro řešení problémů pro banky podléhající jednotnému mechanismu dohledu. Nařízení je vhodným právním nástrojem pro to, aby se zabránilo rozdílnému provádění v členských státech a aby se zaručil jednotný institucionální mechanismus a rovné podmínky pro všechny banky v zúčastněných členských státech. 3.3. Proporcionalita Podle zásady proporcionality by obsah ani forma činnosti Unie neměly překročit rámec toho, co je nezbytné pro dosažení cílů Smluv. V bankovní unii se musí dohled nad bankami a řešení problémů provádět na téže úrovni orgánu. V opačném případě by mohlo vzniknout napětí mezi evropským orgánem dohledu a vnitrostátními orgány příslušnými k řešení, pokud jde o způsob, jak zacházet s bankami v úpadku a jak pokrýt související náklady. Toto napětí by mohlo ohrozit účinnost dohledu i řešení problémů a narušit hospodářskou soutěž mezi členskými státy. Nedávná krize zdůraznila potřebu rychlé a rozhodné akce kryté mechanismy financování na evropské úrovni, aby se zamezilo tomu, že řešení problémů bank na vnitrostátní úrovni bude mít nepřiměřený dopad na reálnou ekonomiku, a aby se odstranila nejistota a zabránilo se panickým výběrům z bank a rozšíření problémů na vnitřním trhu. Jednotný mechanismus pro řešení problémů by zajistil, že tatáž pravidla se použijí týmž způsobem na jakoukoli banku v úpadku v zúčastněném členském státě. Přiměřené záložní financování by zmírnilo problémy v jednotlivých bankách, aby nezpůsobovaly ztrátu důvěry v celý bankovní systém dotčeného členského státu nebo jiných států, o kterých se trhy domnívají, že jsou vystaveny podobnému riziku. Větší míra právní jistoty, řádně sladěné pobídky v kontextu bankovní unie a hospodářský prospěch plynoucí z centrálních a jednotných opatření za účelem řešení problémů znamenají, že návrh je v souladu se zásadou proporcionality a nepřekračuje rámec toho, co je nezbytné pro dosažení sledovaných cílů. Toto nařízení respektuje základní práva a zásady uznané v Listině základních práv Evropské unie, zejména právo na ochranu osobních údajů, svobodu podnikání, právo na účinnou právní ochranu a spravedlivý proces, a musí být prováděno v souladu s těmito právy a zásadami. 4. PODROBNÉ VYSVĚTLENÍ NÁVRHU 4.1. Jednotný mechanismus pro řešení problémů 4.1.1. Zásady, struktura a oblast působnosti Jednotný mechanismus pro řešení problémů musí obsahovat rozhodovací struktury, které budou z právního hlediska vyhovující a zároveň účinné v dobách krize. Rozhodovací postup musí zajišťovat vznik rozhodnutí na evropské úrovni, ale se zapojením členských států, a musí uznávat význam řešení problémů bank pro vnitrostátní ekonomiky. Jednotný mechanismus pro řešení problémů bude používat jednotný soubor pravidel pro řešení problémů bank stanovený ve směrnici o ozdravných postupech a řešení problémů bank, pokud jde o banky v úpadku z členských států zapojených do tohoto mechanismu. Jednotný mechanismus pro řešení problémů se bude skládat z jednotných pravidel a postupů, které bude muset používat jednotný výbor pro řešení problémů (dále jen „výbor“) spolu s Komisí a orgány příslušnými k řešení v zúčastněných členských státech. Evropská komise se účastní uvedeného mechanismu pouze do té míry, jak to bude zapotřebí k provádění specifických úkolů stanovených v tomto nařízení a pokud jde o kontroly v oblasti státní podpory podle Smlouvy nebo pro účely analogického použití kritérií stanovených pro použití článku 107 SFEU. Jednotný mechanismus pro řešení problémů však nesleduje diferencovaný přístup jednotného mechanismu dohledu pro různé typy bank, a to z důvodu charakteristik postupů řešení problémů. Na rozdíl od stávajícího úkolu spočívajícího v každodenním dohledu bude v určitém momentě pouze určitému počtu bank hrozit úpadek a budou ve fázi postupu řešení problémů. Kromě toho je komplexní oblast působnosti jednotného mechanismu pro řešení problémů plně v souladu s logikou, kdy ECB může převzít přímý dohled nad jakoukoli bankou v případě problémů, mimo jiné za účelem jejich možného řešení. Navíc krize ukázala, že rámec pro řešení problémů na evropské úrovni potřebují nejen velké mezinárodní banky. Existence různých orgánů příslušných k řešení pro různé velikosti bank by rovněž implikovala různé mechanismy financování a jištění, což by znovu mohlo vést ke vzniku propojení mezi státy a bankami a k narušení hospodářské soutěže. 4.1.2. Zásady pro činnosti jednotného mechanismu pro řešení problémů Aby se zajistil objektivní a spravedlivý postup pro řešení problémů, je zakázána veškerá diskriminace ze strany Komise, výboru a vnitrostátních orgánů příslušných k řešení vůči bankám, jejich vkladatelům, věřitelům nebo akcionářům na základě státní příslušnosti nebo místa podnikání. Řešení problémů přeshraničních skupin se řídí podle řady zásad, aby se zajistila rovnost zacházení mezi různými subjekty skupiny, aby se umožnilo řádné zvážení zájmů členských států, kterých se řešení problémů týká, aby se zamezilo tomu, že náklady vzniklé věřitelům přesáhnou výši, které by dosáhly náklady v běžném úpadkovém řízení. Pokud se řešení problémů týká jen určitých částí jedné skupiny, cílem návrhu je zajistit, aby postup řešení problémů neměl negativní dopad na ty subjekty skupiny, kterých se řešení problémů netýká. V zásadě ponese náklady na řešení problémů nástroj odepsání závazků a bankovní sektor. Proto tento návrh zaručuje, že Komise, výbor a vnitrostátní orgány příslušné k řešení rozhodují o mechanismech financování řešení problémů takovým způsobem, aby se minimalizovalo použití mimořádné veřejné podpory. 4.1.3. Interakce s kontrolou Komise v oblasti státní podpory V jednotném mechanismu pro řešení problémů by kontrola Komise v oblasti státní podpory zůstala zachována za všech okolností. To znamená, že jakmile ECB oznámí Komisi a výboru, že banka nebo skupina je v úpadku nebo je u ní úpadek pravděpodobný, měl by postup řešení problémů v rámci jednotného mechanismu pro řešení problémů případně probíhat souběžně s řízením ve věci státní podpory tak, že by dotčený členský stát nebo dotčené členské státy měly být vyzvány k oznámení plánovaných opatření Komisi v souladu s článkem 108 SFEU. To vyžaduje zavedení neustálé spolupráce a výměny informací mezi výborem a Komisí za účelem dokončení řízení ve věci státní podpory. Kromě toho by rozhodnutí Komise podle pravidel o státní podpoře bylo předpokladem pro přijetí rozhodnutí Komise o zahájení řešení problémů určité banky. Pokud při použití fondu není přítomna žádná státní podpora, měla by se analogicky použít kritéria stanovená pro použití článku 107 SFEU jako předpoklad pro přijetí rozhodnutí o zahájení řešení problémů určité banky, aby se zachovala integrita vnitřního trhu pro zúčastněné a nezúčastněné členské státy. 4.1.4. Úkoly a struktura rozhodování Jednotný mechanismus pro řešení problémů zahrnuje všechny klíčové úkoly, které jsou nezbytné pro vyřešení problémů bank v úpadku. Mezi tyto úkoly patří mimo jiné povolení použít zjednodušené povinnosti, pokud jde o požadavek na vypracování plánů řešení problémů, vypracovávat plány řešení problémů, provádět jejich přezkumy, hodnotit obnovení platební schopnosti bank, rozhodnout o zahájení řešení problémů určité banky, vykonávat pravomoci v oblasti řešení problémů, pokud jde o řešenou instituci, a provádění režimů řešení problémů. Kromě toho zahrnuje tento mechanismus rozhodnutí o použití financování pro řešení problémů. Složení jednotného mechanismu pro řešení problémů zaručuje, že jeho rozhodovací struktury budou z právního hlediska vyhovující a účinné, mimo jiné i v dobách krize. Jsou navrženy tak, aby zajišťovaly, že rozhodnutí budou přijímána na evropské úrovni a budou se na nich vzhledem k významu řešení problémů bank pro vnitrostátní ekonomiky podílet i členské státy. Rozhodovací struktury jednotného mechanismu pro řešení problémů zahrnují jednotný výbor pro řešení problémů, vnitrostátní orgány příslušné k řešení ze zúčastněných členských států a Evropskou komisi. Úkoly v rámci tohoto mechanismu jsou sdíleny mezi jednotným výborem pro řešení problémů a vnitrostátními orgány příslušnými k řešení. Aby se zajistila účinnost a odpovědnost jednotného mechanismu pro řešení problémů, má v souladu s právními požadavky Evropská komise jako orgán EU pravomoc zahájit řešení problémů banky, a sice na základě doporučení výboru pro řešení problémů nebo ze své vlastní iniciativy. Pokud Komise zahájí postup řešení problémů, rozhodne i o rámci pro nástroje k řešení problémů, které budou v každém jednotlivém případě použity, a o použití fondu. Jednotný výbor pro řešení problémů by přijímal všechna ostatní rozhodnutí podle nařízení o tomto mechanismu a zasílal je vnitrostátním orgánům příslušným k řešení za účelem jejich provedení na vnitrostátní úrovni v souladu s nařízením o jednotném mechanismu pro řešení problémů a se směrnicí [ ]. Výbor by monitoroval provádění svých rozhodnutí ze strany vnitrostátních orgánů příslušných k řešení na vnitrostátní úrovni a kdyby vnitrostátní orgán příslušný k řešení nesplnil požadavky jeho rozhodnutí, mohl by zaslat rozhodnutí přímo bankám. 4.1.5. Postup rozhodování Podle souboru pravidel stanoveného ve směrnici [ ] by postup řešení problémů u určité banky byl zahájen tehdy, když je v úpadku nebo je u ní úpadek pravděpodobný, když žádný mechanismus soukromého sektoru nemůže úpadku zabránit a když je řešení problémů ve veřejném zájmu, protože tato banka je systémová a její úpadek by poškodil finanční stabilitu. Cílem řešení problémů je zajistit pokračování zásadních funkcí banky, chránit finanční stabilitu, minimalizovat závislost na penězích daňových poplatníků a chránit vkladatele. Postup řešení problémů je spuštěn po postupu, který zajišťuje, že bude přijato oprávněné a nestranné rozhodnutí, pokud jde o jakoukoli banku v úpadku: – ECB jako orgán dohledu nad bankami oznámí, že bance hrozí úpadek, Komisi, výboru pro řešení problémů a příslušným vnitrostátním orgánům a ministerstvům, – výbor pro řešení problémů posoudí, zda se jedná o systémovou hrozbu a zda neexistuje žádné řešení v soukromém sektoru, – pokud je tomu tak, výbor pro řešení problémů doporučí Komisi, aby zahájila postup řešení problémů, – Komise rozhodne o zahájení řešení problémů a vymezí výboru pro řešení problémů rámec pro použití nástrojů k řešení problémů a fondu na podporu opatření k řešení problémů. Výbor pro řešení problémů přijme prostřednictvím rozhodnutí určeného vnitrostátním orgánům příslušným k řešení režim řešení problémů, v němž budou stanoveny nástroje k řešení problémů, příslušné kroky a finanční opatření, a dá vnitrostátním orgánům příslušným k řešení pokyny k provedení opatření k řešení problémů, – vnitrostátní orgány příslušné k řešení provedou opatření k řešení problémů, o kterých rozhodl výbor, podle vnitrostátních právních předpisů. Pokud vnitrostátní orgány příslušné k řešení nesplní požadavky rozhodnutí výboru, výbor má pravomoc nahradit vnitrostátní orgány příslušné k řešení a zaslat určitá rozhodnutí týkající se provedení opatření k řešení problémů přímo bankám. 4.1.6. Odpovědnost a rozpočet Každá jednotlivá složka jednotného mechanismu pro řešení problémů bude při provádění svých úkolů nezávislá a budou se na ni vztahovat přísná ustanovení o odpovědnosti, aby se zajistilo, že bude využívat svých pravomocí správným a nestranným způsobem v oblasti působnosti stanovené tímto nařízením a směrnicí [ ]. Výbor pro řešení problémů tedy bude odpovědný Evropskému parlamentu a Radě za veškerá rozhodnutí přijatá na základě tohoto návrhu. O činnostech výboru pro řešení problémů budou také informovány národní parlamenty v zúčastněných členských státech. Výbor bude muset odpovídat na veškeré připomínky nebo otázky, které mu byly zaslány národními parlamenty zúčastněných členských států. Rozpočet jednotného mechanismu pro řešení problémů, který zahrnuje jednotný fond pro řešení problémů bank, není součástí rozpočtu Unie. Výdaje související s úkoly tohoto mechanismu a řízením a používáním fondu budou financovány z příspěvků bankovního sektoru. 4.1.7. Vztah s nezúčastněnými členskými státy Směrnice [ ] stanoví kolegia k řešení problémů mezi vnitrostátními orgány příslušnými k řešení pro účely řešení problémů bankovních skupin, čímž je zajištěno vhodné a vyvážené zapojení orgánů příslušných k řešení ve všech členských státech, kde banka působí. Evropský orgán pro bankovnictví hraje roli zprostředkovatele pro případy, kdy domovské a hostitelské vnitrostátní orgány příslušné k řešení mají rozdílný názor na přípravu plánů řešení problémů a na samotné řešení problémů. V souvislosti s jednotným mechanismem pro řešení problémů nahrazuje pro subjekty a skupiny usazené pouze v členských státech účastnících se jednotného mechanismu dohledu jednotný mechanismus pro řešení problémů kolegia k řešení problémů, která jsou stanovena ve směrnici [ ], kterou se stanoví rámec pro ozdravné postupy a řešení problémů úvěrových institucí a investičních podniků. Místo toho jsou do výboru pro řešení problémů zapojeni zástupci vnitrostátních orgánů příslušných k řešení. Na banky usazené v nezúčastněných členských státech podle definice v nařízení o jednotném mechanismu dohledu se nadále v plném rozsahu použije směrnice [ ]. Podobně i interakce mezi jednotným mechanismem pro řešení problémů a vnitrostátními orgány příslušnými k řešení v nezúčastněných členských státech se bude plně řídit směrnicí [ ]. Ustanovení o interakci mezi různými fondy k řešení problémů (vzájemné využívání a dobrovolné vzájemné půjčování a poskytování úvěrů) se rovněž v plné míře použijí na interakci mezi jednotným fondem pro řešení problémů a vnitrostátními fondy k řešení problémů v nezúčastněných členských státech. Tento návrh rovněž objasňuje, že úloha Evropského orgánu pro bankovnictví stanovená směrnicí [ ] a nařízením o Evropském orgánu pro bankovnictví, včetně jeho zprostředkovatelských pravomocí, se v plném rozsahu použije i na výbor pro řešení problémů. Kromě toho tento návrh přihlíží k situaci bank, které jsou usazeny v členských státech, jež se jednotného mechanismu pro řešení problémů neúčastní, třemi způsoby. Zaprvé, návrh stanoví zásadu nediskriminace ze strany jakékoli složky tohoto mechanismu vůči úvěrovým institucím, držitelům vkladů, investorům nebo jiným věřitelům na základě jejich státní příslušnosti nebo místa podnikání. Zadruhé, návrh počítá s tím, že pokud skupina zahrnuje úvěrové instituce usazené v zúčastněném členském státě a v nezúčastněném členském státě, výbor nahrazuje vnitrostátní orgány příslušné k řešení ze zúčastněných členských států v kolegiích k řešení problémů stanovených podle směrnice [ ]. Zatřetí, nezúčastněné členské státy mají vždy možnost zapojit se do jednotného mechanismu dohledu, a tím také zajistí, že banky usazené na jejich území budou podléhat jednotnému mechanismu pro řešení problémů. 4.1.8. Souvislost se směrnicí Evropského parlamentu a Rady [ ] ze dne [ ], kterou se stanoví rámec pro ozdravné postupy a řešení problémů úvěrových institucí a investičních podniků V jednotném mechanismu pro řešení problémů se soubor pravidel stanovený směrnicí [ ], kterou se stanoví rámec pro ozdravné postupy a řešení problémů úvěrových institucí a investičních podniků, použije na zúčastněné členské státy a stejně tak se použije na celém vnitřním trhu. Výjimky lze učinit pouze tehdy, pokud postupy nebo ustanovení stanovená v tomto nařízení nahrazují příslušná ustanovení směrnice [ ] (např. ustanovení o přeshraničních kolegiích, která jsou nahrazena rozhodováním v rámci jednotného mechanismu pro řešení problémů). Návrh jednotného mechanismu pro řešení problémů začleňuje určitá ustanovení, která jsou paralelní s ustanoveními směrnice [ ], jelikož výbor pro řešení problémů a Komise musí při svých činnostech vycházet z přímo použitelných právních předpisů Unie. Další ustanovení tohoto návrhu obsahují specifické křížové odkazy na návrh směrnice [ ] předložený Komisí. Některá z těchto ustanovení byla změněna zprávou odhlasovanou Hospodářským a měnovým výborem (ECON) Evropského parlamentu v květnu a obecným přístupem Rady ze dne 26. června. Nařízení o jednotném mechanismu pro řešení problémů musí být konečně zcela v souladu s dohodou o směrnici [ ], ke které dospěl Evropský parlament a Rada. Tento návrh odkazuje na obecný přístup Rady jakožto nejnovější dostupný dokument. Jelikož jednání mezi Evropským parlamentem a Radou stále probíhají a směrnice ještě nemá konečnou podobu, cílem Komise je nahradit uvedená zásadní ustanovení konečným výsledkem jednání o směrnici [ ] mezi zákonodárnými orgány. Pro určité aspekty, na něž se již vztahuje směrnice [ ], je nezbytné další sladění s jednotným fondem pro řešení problémů bank, aby mohl jednotný mechanismus pro řešení problémů řádně fungovat. Zaprvé, hierarchie pohledávek by měla být plně harmonizována pro účely řešení problémů na základě zásady přednostního postavení vkladatelů. Článek 15 navrhuje harmonizaci hierarchie pohledávek při řešení problémů na základě zásady přednostního postavení vkladatelů. Komise se domnívá, že taková harmonizace je nezbytná pro všechny subjekty, na něž se směrnice [ ] vztahuje, aby se zajistily rovné podmínky na celém vnitřním trhu. Zadruhé, v jednotném mechanismu pro řešení problémů musí být jakákoli flexibilita při používání odepsání závazků přesně vymezena a musí podléhat stejným podmínkám pro všechny banky. Článek 24 návrhu proto obsahuje dodatečné přesné vymezení na základě obecného přístupu Rady ze dne 26. června 2013 a vylučuje v této souvislosti použití jakýchkoli výjimek stanovených ve směrnici [ ] (zejména těch, které se týkají výpočtu prahové hodnoty pro odepsání závazků). 4.2. Výbor pro řešení problémů 4.2.1. Řízení Aby se zajistil účinný a odpovědný postup rozhodování o řešení problémů, stanoví pravidla pro strukturu a fungování výboru pro řešení problémů vhodné zapojení všech přímo dotčených členských států. Výbor se skládá z výkonného ředitele, zástupce výkonného ředitele, zástupců jmenovaných Komisí a ECB a členů jmenovaných každým zúčastněným členským státem, kteří zastupují vnitrostátní orgány příslušné k řešení. Výbor, kterému předsedá výkonný ředitel, se bude scházet a pracovat na dvou typech zasedání: výkonném a plenárním. Na zasedání výboru mohou být pozváni i pozorovatelé. Na svém plenárním zasedání by výbor přijímal veškerá rozhodnutí obecného charakteru. Na svém výkonném zasedání výbor přijímá rozhodnutí týkající se jednotlivých subjektů nebo bankovních skupin. Tato rozhodnutí se týkají záležitostí, jako je plánování řešení problémů, pravomoci rané intervence, režimy řešení problémů včetně použití fondu pro financování postupu řešení problémů a pokyny pro vnitrostátní řešení problémů o způsobech, jak rozhodnutí o řešení problémů provádět. Na svém výkonném zasedání se výbor skládá z výkonného ředitele, zástupce výkonného ředitele a zástupců jmenovaných Komisí a ECB. V závislosti na bankách nebo skupinách, jejichž problémy se mají řešit, přizve výbor v každém případě, kdy se schází na svém výkonném zasedání, kromě výkonného ředitele, zástupce výkonného ředitele a zástupců jmenovaných Komisí a ECB i členy jmenované relevantními vnitrostátními orgány příslušnými k řešení. Proto v případě řešení problémů přeshraničních bankovních skupin se zasedání a rozhodovacího postupu účastní jak členové jmenovaní členským státem, v němž se nachází orgán příslušný k řešení na úrovni skupiny, tak členové jmenovaní členskými státy, kde jsou usazeny dceřiné společnosti nebo subjekty, na něž se vztahuje dohled na konsolidovaném základě. Pravidla hlasování, která se použijí pro výbor, zohledňují potřebu zvážit zájmy všech členských států dotčených rozhodnutím o řešení problémů. Žádný z účastníků rokování nemá právo veta. Avšak vzhledem ke svrchované pravomoci členských států rozhodovat o použití vnitrostátních rozpočtů tento návrh výslovně stanoví, že jednotný mechanismus pro řešení problémů nemůže požadovat od členských států, aby poskytly mimořádnou veřejnou podporu pro jakýkoli řešený subjekt. Kromě toho, aby se plně zohlednily jakékoli fiskální důsledky na členské státy, mohou členové jmenovaní relevantními vnitrostátními orgány příslušnými k řešení na výkonném zasedání výboru požádat o jedno další projednávání k diskuzi o těchto potenciálních důsledcích. 4.2.2. Pravomoci Výbor pro řešení problémů centralizuje informace, které má k dispozici ECB a vnitrostátní orgány příslušné k řešení a které se týkají finančního zdraví bank v jejich pravomoci. Ve srovnání se sítí vnitrostátních orgánů, které fungují v rámci vnitrostátních pověření, to umožňuje lépe vyhodnotit okolnosti, které by mohly vést k potřebě zahájit u banky postup řešení problémů, a zabránit přeshraničním vedlejším účinkům. Návrh se zakládá na rámci směrnice o ozdravných postupech a řešení problémů bank a propůjčuje výboru pro řešení problémů pravomoc rychle zasáhnout v případech, kdy se finanční situace banky nebo skupiny zhoršuje. Výbor pro řešení problémů má pravomoc určit, kdy by se mělo Komisi doporučit, aby zahájila řešení problémů určité banky nebo skupiny. Jakmile Komise rozhodne, že podmínky jsou splněny, a zahájí řešení problémů banky, výbor rozhodne v rámci stanoveném Komisí o podrobnostech nástrojů k řešení problémů, které mají být použity, a o způsobu, jak přidělovat zdroje z fondu. Tyto pravomoci umožní výboru zvolit a používat nástroje, pravidla a postupy řešení problémů jednotným způsobem. Zejména v případě, kdy jde o banku s přeshraničním fungováním, to povede k odstranění stávajících rozdílů v pravidlech a přístupech jednotlivých členských států, spolu se všemi negativními důsledky, které mají na fungování bankovních trhů Unie. Tato přímá odpovědnost výboru pro řešení problémů zajistí rovné zacházení s bankami ve všech zúčastněných členských státech a předvídatelnost a důvěru, pokud jde o provádění jednotného souboru pravidel pro řešení problémů bank. Tím se zvýší právní jistota a bude lépe zachována hodnota finančních aktiv, protože se zabrání zbytečným narušením toku finančních prostředků. Rovněž tím bude zajištěno, že aktiva instituce v úpadku budou použita nejproduktivnějším způsobem, aby se minimalizovaly ztráty pro věřitele ve všech zúčastněných členských státech, a nikoli podle zájmů jednotlivých členských států. Výbor pro řešení problémů zaručí, že vnitrostátní orgány příslušné k řešení budou rozhodnutí o řešení problémů provádět poctivě a podle vnitrostátních právních předpisů. Pro tyto účely má výbor pravomoc dohlížet nad prováděním ze strany vnitrostátních orgánů příslušných k řešení a posuzovat je díky možnosti v případě nutnosti získat informace přímo od bank, nebo může provádět šetření či inspekce na místě. Pokud vnitrostátní orgán příslušný k řešení neprovede rozhodnutí o řešení problémů podle dohodnutého režimu řešení problémů, má výbor pravomoc zaslat přímo dotčené bance určitá rozhodnutí, v nichž požaduje nezbytné opatření k provedení rozhodnutí o řešení problémů. 4.2.3. Evropská a mezinárodní spolupráce Pro účely plnění svých úkolů bude výbor pro řešení problémů spolupracovat s ECB a ostatními orgány, které mají pravomoc dohlížet nad úvěrovými institucemi v rámci jednotného mechanismu dohledu, a rovněž s dalšími orgány, které tvoří součást Evropského systému finančního dohledu. Výbor pro řešení problémů bude rovněž úzce spolupracovat s vnitrostátními orgány příslušnými k řešení, jelikož tyto orgány hrají zásadní roli při přípravě a provádění opatření k řešení problémů. Jelikož mnoho úvěrových institucí funguje nejen v Unii, ale i v jiných zemích, bude mít výbor pro řešení problémů výlučnou pravomoc uzavírat jménem vnitrostátních orgánů zúčastněných členských států nezávazné smlouvy o spolupráci s orgány třetích zemí. 4.3. Jednotný fond pro řešení problémů bank 4.3.1. Zásady, zřízení a úkoly Zásada, která je základem činnosti výboru, zní, že veškeré ztráty, náklady nebo jiné výdaje vzniklé v souvislosti s použitím nástrojů k řešení problémů budou nejprve nést akcionáři a věřitelé řešené instituce a nakonec, v případě nutnosti, finanční odvětví. Avšak i v případě, kdy by náklady na restrukturalizaci určité instituce měly být rozděleny mezi její vnitřní zdroje, musí existovat mechanismus umožňující instituci (buď v její původní podobě, prostřednictvím překlenovací banky, nebo jako subjektu pro správu aktiv – špatné bance) pokračovat v provozu. Proto je nutné zřídit fond pro řešení problémů bank, aby se zaručila účinnost činností v oblasti řešení problémů, například poskytování krátkodobého financování řešené instituci nebo záruky pro potenciální kupce takové instituce. Primární cíl jednotného fondu pro řešení problémů je spíše zajistit finanční stabilitu, a nikoli absorbovat ztráty nebo poskytovat kapitál řešeným institucím. Tento fond by se neměl považovat za záchranný fond. Mohou však nastat výjimečné okolnosti, kdy poté, co byly dostatečně vyčerpány vnitřní zdroje (nejméně 8 % závazků a kapitálu řešené instituce), nebylo možné primárního cíle dosáhnout bez umožnění toho, aby fond uvedené ztráty absorboval nebo aby poskytl kapitál. Pouze za těchto okolností by fond mohl fungovat jako jištění k soukromým zdrojům. Vytvoření jednotného fondu pro řešení problémů je primárně odůvodněno skutečností, že na integrovaných finančních trzích jakákoli finanční podpora na řešení problémů banky zvyšuje finanční stabilitu a zdraví ostatních bank nejen v dotčeném členském státě, ale i v ostatních členských státech. Jelikož banky ve všech zúčastněných členských státech jsou nepřímými příjemci takové podpory, příspěvky na financování této podpory by neměly být omezeny na banky z jediného členského státu. Pokud jde o účinnost, tak schopnost tohoto fondu čerpat zdroje ze všech bank eurozóny zajišťuje mnohem účinnější rezervu proti bankovním krizím, kdy se ztráty soustředí asymetricky v některých členských státech, a z tohoto hlediska slouží jako pojistný mechanismus pro celou eurozónu. Nedávná krize ukázala, že ztráty v členských státech vznikaly různým způsobem. Jelikož ztráty z jakýchkoli budoucích otřesů v bankovním odvětví budou pravděpodobně soustředěny v určitém momentě v určitých členských státech, bude společný evropský soukromý mechanismus jištění na rozdíl od vnitrostátních pojistek přijímaných jednotlivě při absorbování takových otřesů účinnější, a sice prostřednictvím příspěvků ex ante a (ve výjimečných případech) příspěvků ex post od celého bankovního odvětví eurozóny. Proto tento fond poskytne díky čerpání ze zdrojů na evropské úrovni více „palebné síly“ a zvýší odolnost bankovního systému. Také rozdělením mimořádných příspěvků ex post rovnoměrně mezi banky ve všech zúčastněných členských státech se sníží výše těchto příspěvků pro každou banku a omezí se jejich procyklické účinky. Kromě toho mechanismus, v němž absorpce ztrát přesahuje vnitrostátní hranice, může účinně prolomit začarovaný kruh vzájemné závislosti mezi bankovní krizí v určitém členském státě a fiskální situací státu. Tak by zátěž spočívající v současnosti na některých členských státech byla bývala mírnější, kdyby jednotný fond pro řešení problémů bank existoval již na začátku finanční krize. Kromě toho, jelikož jednotný fond pro řešení problémů bank může čerpat zdroje z bankovního odvětví ve všech zúčastněných členských státech, bude jeho příspěvková základna větší, a proto bude mít i větší základnu dobré pověsti, která výboru v případě nutnosti umožní půjčovat si na trhu více a za nižší náklady. Díky lepší schopnosti získávat finanční prostředky z vnějších zdrojů na trhu se omezí potřeba fondu spoléhat se na veřejné finance v případech výjimečných ztrát, čímž by se ještě více napomohlo přerušit propojení mezi státy a bankami a chránit daňové poplatníky před náklady na řešení problémů. Kromě toho řádné sladění pobídek mezi všemi institucemi bankovní unie rovněž vyžaduje jednotný fond. Kdyby zejména v případě přeshraničních bankovních skupin prostředky ke krytí nákladů na řešení problémů, které přesáhnou náklady absorbované akcionáři a věřiteli, musely poskytnout vnitrostátní fondy, zhoršila by se účinnost nejen jednotného mechanismu pro řešení problémů, ale i jednotného mechanismu dohledu. Zřízení jednotného mechanismu pro řešení problémů vyžaduje, aby měl výbor pro řešení problémů rychlý a účinný přístup k jednotnému fondu pro řešení problémů bank. Tento fond vytváří soukromou vnější vrstvu, která může poskytnout střednědobé a dlouhodobé financování, aby se zamezilo použití veřejných financí při řešení problémů bank nebo aby se jejich použití minimalizovalo. Mimoto se tím zvyšuje účinnost postupu řešení problémů tím, že se zamezí obtížím s koordinací, jež vznikají při použití vnitrostátních fondů, zejména v případě přeshraničních skupin. 4.3.2. Financování fondu Aby se zajistilo dostatečné financování, zamezilo se procykličnosti průběžně financovaných systémů a minimalizovala se potřeba požadovat externí finanční podporu, potřebuje fond rychle dostupné zdroje. Za tímto účelem by cílová velikost fondu měla být nejméně 1 % pojištěných vkladů v bankovním systému zúčastněných členských států, aby byla dostačující pro zajištění řádného řešení problémů během budoucích krizí, za předpokladu, že věřitelům jsou odepsány závazky nejméně do výše 8 % celkových závazků a kapitálu řešené instituce. Na základě údajů o bankách z roku 2011 a odhadované výše pojištěných vkladů uložených v bankách v eurozóně by 1% cílová úroveň jednotného fondu pro řešení problémů odpovídala asi 55 miliardám EUR. Cílová velikost fondu v absolutních částkách (v EUR) zůstane dynamická a automaticky bude narůstat, pokud bude růst bankovní odvětví. Počítá se s přechodným obdobím v délce 10 let, než fond dosáhne své plné cílové úrovně. Toto období by mohlo být prodlouženo na 14 let, kdyby výdaje fondu překročily polovinu jeho cílové velikosti. Pokud během počáteční fáze vytváření nedojde k žádným výdajům, bankovní odvětví by ročně přispívalo asi jednu desetinu cílové částky, neboli (v absolutním vyjádření) asi 5,5 miliardy EUR. Po počáteční fázi vytváření fondu budou banky podléhat dodatečným příspěvkům, pokud vzroste jejich příspěvková základna nebo pokud dojde k výdajům z fondu. Pokud se dostupné finanční prostředky fondu sníží až na méně než polovinu jeho cílové velikosti, banky budou muset ročně přispívat minimálně jednu pětinu celkových závazků (kromě kapitálu pro regulatorní účely a pojištěných vkladů) všech bank v členských státech účastnících se jednotného mechanismu pro řešení problémů. Příspěvky se vypočítají v souladu se směrnicí o ozdravných postupech a řešení problémů bank na základě závazků bank s vyloučením kapitálu a pojištěných vkladů a budou upraveny podle jejich rizikového profilu. To znamená, že banky, které jsou financovány téměř výhradně z vkladů, budou mít v praxi velmi nízké příspěvky. Tyto banky budou samozřejmě přispívat do vnitrostátních systémů pojištění vkladů. Počítá se se zárukami, aby se zamezilo tomu, že by ukládání příspěvků vytvářelo problémy v oblasti finanční stability ve zdravých institucích, tj. dočasná výjimka z povinnosti platit příspěvky ex post. Pokud příspěvky ex ante nebudou dostatečné a příspěvky ex post nebudou ihned dostupné, bude možná zapotřebí dodatečného záložního financování, zejména během přechodné fáze, aby se zajistila kontinuita systémových funkcí banky (bank) během celého postupu restrukturalizace. Fond bude moci sjednávat výpůjčky nebo jiné formy podpory u finančních institucí nebo jiných třetích stran, pokud to bude nutné k financování řešení problémů (mimo jiné i z veřejných zdrojů). Tato podpora bude splacena v zásadě samotnou řešenou institucí. Kdyby to však nebylo možné, počítá nařízení s tím, že ztráty budou rozděleny mezi všechny banky, na něž se vztahuje mechanismus příspěvků ex post. Tím se zajistí, že jakékoli použití veřejných zdrojů bude ve střednědobém horizontu neutrální. Aby se zamezilo vytváření nevýhod pro členské státy, které zřídily fond pro řešení problémů již v době vstupu tohoto návrhu v platnost, ponechává toto nařízení dotčeným členským státům možnost rozhodnout, jakým způsobem budou existující vnitrostátní fondy pro řešení problémů použity pro účely splnění povinností jejich bank, které ukládá toto nařízení. 4.3.3. Role systémů pojištění vkladů v souvislosti s řešením problémů Pokud se řeší problémy banky, bude vnitrostátní systém pojištění vkladů, k němuž banka patří, přispívat až do výše pojištěných vkladů na výši ztrát, kterou by byl býval musel nést, kdyby banka byla likvidována v běžném úpadkovém řízení. To je úloha, kterou již v plném rozsahu stanoví směrnice [ ]. Kromě toho nemá jednotný mechanismus pro řešení problémů vliv na institucionální systémy ochrany a jiné mechanismy finanční podpory uvnitř skupiny, které si stanovily určité skupiny úvěrových institucí. Jednotný mechanismus pro řešení problémů zasáhne pouze tehdy, pokud taková řešení soukromého sektoru nebudou při řešení úpadku banky úspěšná. 4.3.4. Role fondu při řešení problémů skupin zahrnujících instituce mimo jednotný mechanismus pro řešení problémů Pro účely řešení problémů skupin zahrnujících instituce podléhající jednotnému mechanismu pro řešení problémů bude příspěvek fondu odpovídat částem skupiny, které podléhají jednotnému mechanismu pro řešení problémů, zatímco příspěvek vnitrostátních mechanismů financování mimo tento mechanismus bude pokrývat zbytek. Aby se posílilo financování řešení problémů na celém vnitřním trhu, umožňuje tento návrh, aby si fond půjčoval od ostatních mechanismů financování k řešení problémů nebo jim poskytoval úvěry, a to na základě dobrovolnosti. Tím se umožní, aby fond nesl významné výdaje, které nejsou pokryty z příspěvků ex ante a ex post. Také se tím podpoří mechanismy financování k řešení problémů v členských státech mimo jednotný mechanismus pro řešení problémů. 4.3.5. Nahrazení vnitrostátních mechanismů financování k řešení problémů Jelikož fond nahrazuje vnitrostátní mechanismy financování k řešení problémů členských států, které se jej účastní, mohou členské státy, které již zřídily vnitrostátní mechanismy financování k řešení problémů již v době vstupu tohoto nařízení v platnost, rozhodnout o použití těchto mechanismů podle svých vnitrostátních právních předpisů. Členské státy by se také mohly rozhodnout, že příspěvky do fondu budou jménem jejich bank platit uvedené vnitrostátní mechanismy financování k řešení problémů, dokud uvedené mechanismy nebudou zcela vyčerpány. 5. ROZPOČTOVÉ DŮSLEDKY Výbor pro řešení problémů bude plně financován z příspěvků finančních institucí. Nastanou však určité menší dopady na rozpočet Unie ve fázi zřizování výboru. Podrobnosti jsou uvedeny v přiloženém finančním výkazu. 2013/0253 (COD) Návrh NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY kterým se stanoví jednotná pravidla a jednotný postup pro řešení problémů úvěrových institucí a některých investičních podniků v rámci jednotného mechanismu pro řešení problémů a jednotného fondu pro řešení problémů bank a mění nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1093/2010 EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE, s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 114 této smlouvy, s ohledem na návrh Evropské komise, po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům, s ohledem na stanovisko Evropské centrální banky[11], s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru[12], v souladu s řádným legislativním postupem, vzhledem k těmto důvodům: (1) Více integrovaný vnitřní trh bankovních služeb je zásadní pro podporu hospodářského oživení v Unii. Nicméně současná finanční a hospodářská krize ukázala, že fungování vnitřního trhu v této oblasti je ohroženo a že se zvyšuje nebezpečí roztříštěnosti finančnictví. Mezibankovní trhy zaznamenaly pokles likvidity a přeshraniční aktivity mají klesající tendenci v důsledku strachu z šíření problémů a nedostatku důvěry v bankovní systémy jiných členských států a v schopnost těchto států banky podpořit. (2) Rozdílná pravidla řešení problémů v jednotlivých členských státech a související správní praxe a neexistence jednotného rozhodovacího procesu na unijní úrovni při řešení problémů přeshraničně působících bank přispívají k této nedostatečné důvěře a tržní nestabilitě, jelikož neposkytují jistotu a předvídatelnost ohledně možného řešení úpadků bank. Rozhodnutí o řešení problémů přijatá pouze na vnitrostátní úrovni mohou vést k narušení hospodářské soutěže a v konečném důsledku k oslabení vnitřního trhu. (3) Zejména odlišná praxe členských států v zacházení s věřiteli řešených bank a při záchraně bank na pokraji úpadku má dopad na vnímání úvěrového rizika, finančního zdraví a platební schopnosti jejich bank. To oslabuje důvěru veřejnosti v bankovní sektor a omezuje využívání svobody usazovaní a volného poskytování služeb v rámci vnitřního trhu, jelikož náklady na financování by byly bez takto rozdílné praxe členských států nižší. (4) Rozdíly v pravidlech řešení problémů v jednotlivých členských státech a v související správní praxi mohou vést k tomu, že banky i jejich klienti mají vyšší výpůjční náklady pouze na základě svého sídla, bez ohledu na svou skutečnou bonitu. Vedle toho mají klienti bank v některých členských státech vyšší výpůjční náklady než klienti bank v jiných členských státech, a to nezávisle na své vlastní bonitě. (5) Dokud budou pravidla řešení, praxe a přístupy při sdílení zátěže určovány vnitrostátně a finanční zdroje potřebné pro financování řešení získávány a vynakládány na vnitrostátní úrovni, zůstane vnitřní trh roztříštěný. Navíc orgány vnitrostátního dohledu mají pádné důvody minimalizovat případný dopad bankovní krize na hospodářství dotčeného státu přijímáním jednostranných kroků k omezení bankovních činností, například omezením vnitroskupinových převodů a půjček, nebo uplatněním přísnějších požadavků na likviditu a výši kapitálu dceřiných podniků potenciálně upadajících mateřských společností se sídlem na území daného státu. To omezuje přeshraniční aktivity bank, a vytváří tak překážky výkonu základních svobod a narušuje hospodářskou soutěž na vnitřním trhu. (6) Směrnice Evropského parlamentu a Rady [ ][13] provedla určitou míru harmonizace vnitrostátních pravidel řešení problémů bank a upravila spolupráci orgánů pro řešení v případě úpadku přeshraničně působících bank. Nicméně harmonizace provedená směrnicí [ ] není úplná a rozhodovací proces není centralizován. Směrnice [ ] poskytuje především společné nástroje a pravomoci k řešení problémů vnitrostátním orgánům všech členských států, ale použití těchto nástrojů a využití vnitrostátních mechanismů financování při řešení ponechává na uvážení vnitrostátních orgánů. Směrnice [ ] nebrání tomu, aby členský stát přijal samostatné a potenciálně nekonzistentní rozhodnutí týkající se řešení problémů přeshraničně působících skupin, která mohou ovlivnit celkové náklady řešení. Navíc, jelikož stanoví vnitrostátní mechanismy financování, nesnižuje dostatečně závislost bank na podpoře ze státních rozpočtů a nepředchází rozdílným přístupům členských států k využívání mechanismů financování. (7) Zajištění skutečně jednotných rozhodnutí o řešení problémů upadajících bank v Unii, včetně využití prostředků získaných na unijní úrovni, je pro dokončení vnitřního trhu finančních služeb zásadní. Na vnitřním trhu může úpadek bank v jednom členském státě ovlivnit stabilitu finančních trhů v celé Unii. Zajištění účinných a jednotných pravidel řešení a rovných podmínek jeho financování ve všech členských státech je v nejlepším zájmu nejen členských států, v nichž banky působí, ale i všech členských států obecně jako prostředek k zajištění rovných podmínek hospodářské soutěže a lepšího fungování vnitřního trhu. Bankovní systémy na vnitřním trhu jsou silně vzájemně propojeny, bankovní skupiny jsou nadnárodní a banky drží vysoký podíl zahraničních aktiv. Při neexistenci jednotného mechanismu pro řešení problémů by bankovní krize v členských státech zúčastněných v jednotném mechanismu dohledu měly silnější negativní systémový dopad i v nezúčastněných členských státech. Zavedení jednotného mechanismu pro řešení problémů zvýší stabilitu bank zúčastněných členských států a zamezí přelévání krizí do nezúčastněných členských států, a usnadní tak fungování celého vnitřního trhu. (8) Po zavedení jednotného mechanismu dohledu nařízením Rady (EU) č. …/… [14], v němž jsou banky zúčastněných členských států pod centrálním dohledem Evropské centrální banky (ECB), existuje nesoulad mezi unijním dohledem nad těmito bankami a vnitrostátním přístupem k těmto bankám v případě řešení problémů podle směrnice [ ]. (9) Zatímco na banky v členských státech stojících mimo jednotný mechanismus dohledu jsou uplatňovány na vnitrostátní úrovni vzájemně sladěné mechanismy dohledu, řešení problémů a finančních pojistek, na banky v členských státech zúčastněných v jednotném mechanismu dohledu jsou uplatňovány unijní mechanismy dohledu a vnitrostátní mechanismy řešení problémů a finančních pojistek. Tento nesoulad vytváří konkurenční nevýhodu pro banky v členských státech zúčastněných v jednotném mechanismu dohledu oproti bankám v ostatních členských státech. Jelikož dohled a řešení problémů jsou v rámci jednotného mechanismu dohledu realizovány na dvou různých úrovních, zásahy v bankách v členských státech zúčastněných v jednotném mechanismu dohledu a řešení jejich problémů by nebylo tak rychlé, konzistentní a efektivní jako v případě bank v členských státech stojících mimo tento mechanismus. To má negativní dopady na náklady financování těchto bank a vytváří konkurenční nevýhodu s nepříznivými dopady na členské státy, v nichž takové banky působí, a na celkové fungování vnitřního trhu. Centralizovaný mechanismus řešení problémů všech bank působících v členských státech zúčastněných v jednotném mechanismu dohledu je proto pro zajištění rovných podmínek zásadní. (10) Sdílení odpovědnosti za řešení problémů mezi vnitrostátní úrovní a úrovní Unie by mělo být sjednoceno se sdílením odpovědnosti za dohled. Pokud v členském státě zůstane dohled na vnitrostátní úrovni, měl by tento stát zůstat zodpovědný za finanční důsledky úpadku bank. Jednotný mechanismus pro řešení problémů by se proto měl vztahovat jen na banky a finanční instituce usazené v členských státech zúčastněných v jednotném mechanismu dohledu a podléhající dohledu ECB v rámci posledně uvedeného mechanismu. Banky usazené v členských státech nezúčastněných v jednotném mechanismu dohledu by neměly být předmětem jednotného mechanismu pro řešení problémů. Pokud by se v nezúčastněných členských státech jednotný mechanismus pro řešení problémů uplatňoval, vytvářelo by to pro ně nesprávný stimul. Především by se orgány dozoru v těchto členských státech mohly stát shovívavějšími k bankám na území těchto států, které by již nenesly celé finanční riziko jejich úpadku. Za účelem zajištění souběžnosti s jednotným mechanismem dohledu by se měl jednotný mechanismus pro řešení problémů uplatnit na členské státy zúčastněné v jednotném mechanismu dohledu. Pokud se členské státy připojí k jednotnému mechanismu dohledu, měl by se na ně automaticky uplatňovat rovněž jednotný mechanismus pro řešení problémů. Očekává se, že jednotný mechanismus pro řešení problémů se postupně rozšíří na celý vnitřní trh. (11) Jednotný fond pro řešení problémů bank (dále jen „fond“) je základním prvkem, bez něhož by jednotný mechanismus pro řešení problémů nemohl plně fungovat. Různé systémy vnitrostátního financování by narušovaly jednotné uplatňování pravidel pro řešení problémů bank na vnitřním trhu. Fond by měl pomoci zajistit jednotnou správní praxi při financování řešení problémů a zabránit vytváření překážek výkonu základních svobod nebo narušení hospodářské soutěže v důsledku odlišující se vnitrostátní praxe. Fond by měl být financován přímo bankami a společně spravován na úrovni Unie, tak aby zdroje určené k řešení problémů mohly být objektivně rozdělovány mezi členské státy a došlo tak ke zvýšení finanční stability a snížení závislosti mezi vnímanou fiskální situací jednotlivých členských států a náklady na financování bank a podniků působících v těchto členských státech. (12) Je proto nezbytné přijmout opatření k vytvoření jednotného mechanismu pro řešení problémů pro všechny členské státy zúčastněné v jednotném mechanismu dohledu, a usnadnit tak řádné a stabilní fungování vnitřního trhu. (13) Centralizované uplatňování pravidel pro řešení problémů bank stanovených ve směrnici [ ] jednotným unijním orgánem příslušným k řešení v zúčastněných členských státech může být zajištěno, pouze pokud pravidla, kterými se řídí vytvoření a fungování jednotného mechanismu pro řešení problémů, budou přímo použitelná v členských státech a nebude tak docházet k odlišnému výkladu v jednotlivých členských státech. Z toho by měl těžit i vnitřní trh jako celek, jelikož to přispěje k zajištění spravedlivé hospodářské soutěže a zabrání vzniku překážek pro volný výkon základních svobod nejen v zúčastněných členských státech, ale i na celém vnitřním trhu. (14) Jednotný mechanismus pro řešení problémů, odrážející oblast působnosti nařízení Rady (EU) č. …/…, by se měl vztahovat na všechny úvěrové instituce usazené v zúčastněných členských státech. V rámci jednotného mechanismu pro řešení problémů by však mělo být možné přímo řešit problémy jakékoliv úvěrové instituce zúčastněných členských států, a zabránit tak asymetrii na vnitřním trhu při zacházení s institucemi v úpadku a věřiteli při řešení problémů. Mateřské podniky, investiční podniky a finanční instituce by měly být v rozsahu, v němž podléhají dohledu na konsolidovaném základě ze strany ECB, zařazeny do působnosti jednotného mechanismu pro řešení problémů. I když ECB nebude dohled nad těmito institucemi provádět samostatně, bude jediným orgánem dohledu, který bude globálně vnímat riziko, kterému je skupina, a potažmo její jednotliví členové, vystavena. Vyjmutí subjektů, které jsou součástí dohledu na konsolidovaném základě ze strany ECB, z působnosti jednotného mechanismu pro řešení problémů by znemožnilo plánování řešení problémů bankovních skupin a přijetí strategie řešení problémů na úrovni skupiny a činilo by jakékoliv rozhodnutí o řešení problémů méně účinným. (15) V rámci jednotného mechanismu pro řešení problémů by měla být rozhodnutí přijímána na k tomu nejvhodnější úrovni. (16) ECB, jakožto orgán dohledu v rámci jednotného mechanismu dohledu, může nejlépe posoudit, zda je instituce v úpadku nebo je u ní úpadek pravděpodobný a zda neexistuje přiměřený předpoklad k tomu, že by jejímu úpadku v přiměřené lhůtě zabránila alternativní opatření soukromého sektoru nebo orgánů dohledu. Výbor by měl na základě oznámení ECB předložit Komisi doporučení. Vzhledem k potřebě vyvážení jednotlivých dotčených zájmů by měla Komise rozhodnout, zda je či není třeba na instituci uplatnit režim řešení problémů, a měla by rovněž rozhodnout o jasném a podrobném rámci řešení určujícím opatření k řešení problémů přijímaná výborem. V tomto rámci by měl výbor rozhodnout o režimu řešení problémů a předat vnitrostátním orgánům příslušným k řešení pokyny týkající se nástrojů a příslušných pravomocí k řešení problémů uplatňovaných na vnitrostátní úrovni. (17) Výbor by měl být zmocněn přijímat rozhodnutí, týkajících se zejména plánování řešení, posouzení možnosti obnovit platební schopnost, odstranění překážek tohoto obnovení a přípravy opatření k řešení problémů. Vnitrostátní orgány příslušné k řešení by měly být výboru při plánování řešení a přípravě rozhodnutí o řešení problémů nápomocny. Jelikož výkon pravomocí k řešení problémů předpokládá uplatnění vnitrostátních právních předpisů, měly by být vnitrostátní orgány příslušné k řešení navíc odpovědné za provádění rozhodnutí o řešení problémů. (18) Řádnému fungování vnitřního trhu napomůže skutečnost, že se tatáž pravidla uplatní na všechna opatření k řešení problémů, bez ohledu na to, zda byla přijata vnitrostátními orgány příslušnými k řešení podle směrnice [ ], nebo v rámci jednotného mechanismu pro řešení problémů. Komise tato opatření posoudí podle článku 107 SFEU. Pokud použití mechanismu financování k řešení problémů nezahrnuje státní podporu podle čl. 107 odst. 1 SFEU, měla by Komise za účelem zajištění rovných podmínek na vnitřním trhu posoudit tato opatření per analogiam k článku 107 SFEU. Pokud není oznámení podle článku 108 SFEU nutné, jelikož ve výborem navrhovaném použití fondu není přítomna žádná státní podpora podle článku 107 SFEU, měla by Komise z důvodu zachování integrity jednotného trhu pro zúčastněné a nezúčastněné členské státy při posuzování navrhovaného použití fondu uplatnit per analogiam příslušná pravidla pro státní podpory podle článku 107 SFEU. Výbor by o režimu řešení problémů neměl rozhodnout dříve, než se Komise per analogiam k pravidlům pro státní podpory přesvědčí, že použití fondu dodržuje tatáž pravidla jako opatření na základě vnitrostátních mechanismů financování. (19) Aby se zajistilo rychlé a efektivní rozhodování o řešení problémů, měl by výbor být zvláštní agenturou Unie se zvláštní strukturou odpovídající jeho úkolům, která se odchyluje od modelu všech ostatních agentur Unie. Jeho složení by mělo zajistit řádné zohledňování všech relevantních zájmů při řešení problémů. Výbor by měl jednat na výkonných a plenárních zasedáních. Na svém výkonném zasedání by se měl výbor skládat z výkonného ředitele, zástupce výkonného ředitele a zástupců Komise a ECB. Vzhledem k úkolům výboru by výkonný ředitel a zástupce výkonného ředitele měli být jmenováni Radou na návrh Komise a po slyšení v Evropském parlamentu. Při rozhodování o řešení problémů banky nebo skupiny usazených pouze v jednom zúčastněném členské státě by se měl jednání výkonného zasedání a rozhodování výboru účastnit rovněž člen jmenovaný dotčeným členským státem, zastupující jeho vnitrostátní orgán příslušný k řešení. Při rozhodování o přeshraničně působící skupině by se měly jednání a rozhodování výkonného zasedání výboru účastnit rovněž členové jmenovaní dotčenými domovskými a hostitelskými členskými státy, zastupující jejich vnitrostátní orgány příslušné k řešení. Domovské a hostitelské orgány by nicméně měly mít na rozhodnutí vyrovnaný vliv, takže hostitelské orgány by měly mít společně pouze jeden hlas. Na zasedání výboru mohou být pozváni rovněž pozorovatelé, včetně zástupců ESM a Euroskupiny. (20) Ve světle úkolů výboru a cílů řešení problémů, které zahrnují ochranu veřejných financí, by měla být činnost výboru financována z příspěvků hrazených institucemi v zúčastněných členských státech. (21) Výbor a Komise by v případech, kdy je to vhodné, měly nahradit vnitrostátní orgány příslušné k řešení určené podle směrnice [ ], pokud jde o všechny aspekty rozhodování o řešení problémů. Vnitrostátní orgány příslušné k řešení určené podle směrnice [ ] by měly i nadále zajišťovat činnosti související s prováděním režimu řešení problémů schváleného výborem. Aby byla zajištěna transparentnost a demokratická kontrola, jakož i ochrana práv orgánů Unie, měl by být výbor odpovědný Evropskému parlamentu a Radě za veškerá rozhodnutí přijatá na základě tohoto návrhu. Z týchž důvodů transparentnosti a demokratické kontroly by vnitrostátní parlamenty měly mít určitá práva týkající se získávání informací o činnosti výboru a navazování dialogu s ním. (22) Když směrnice [ ] stanoví možnost uplatnění zjednodušených povinností nebo výjimek ze strany vnitrostátních orgánů příslušných k řešení ve vztahu k požadavkům na vypracování plánů řešení problémů, měl by být stanoven postup pro určení, zda může výbor použití takových zjednodušených povinností povolit. (23) Pro zajištění jednotného přístupu k institucím a skupinám by měl být výbor zmocněn vypracovat plány řešení pro tyto instituce a skupiny. Výbor by měl posoudit možnost obnovení platební schopnosti institucí a skupin a přijmout opatření směřující k odstranění případných překážek tohoto obnovení. Výbor by měl od vnitrostátních orgánů příslušných k řešení vyžadovat použití vhodných opatření k odstranění překážek obnovení platební schopnosti, které by zajistily přežití a obnovení platební schopnosti dotyčných institucí. (24) Nezbytnou složkou účinného řešení problémů je jeho plán. Výbor by proto měl mít pravomoc od institucí nebo skupin vyžadovat změnu struktury a organizace tak, aby byly odstraněny praktické překážky bránící uplatnění nástrojů k řešení problémů a bylo zajištěno obnovení platební schopnosti dotyčných subjektů. Vzhledem k potenciálně systémové povaze všech institucí je pro zachování finanční stability zásadní, aby příslušné orgány mohly řešit problémy jakékoli instituce. Aby bylo respektováno právo podnikat stanovené v článku 16 Listiny základních práv, mělo by být diskreční právo výboru omezeno na to, co je nezbytné pro zjednodušení struktury a činností instituce pouze z hlediska zlepšení možnosti obnovení její platební schopnosti. Kromě toho by veškerá opatření uložená za těmito účely měla být v souladu s právem Unie. Opatření by neměla být přímo ani nepřímo diskriminační na základě státní příslušnosti a měla by být odůvodněna nadřazeným důvodem veřejného zájmu na finanční stabilitě. K určení, zda je opatření vedeno veřejným zájmem, by měl být výbor, jednající ve veřejném zájmu, schopen dosáhnout cílů řešení problémů, aniž by se musel potýkat s překážkami uplatňování nástrojů k řešení problémů nebo své schopnosti vykonávat mu svěřené pravomoci. Opatření by navíc neměla překračovat meze toho, co je k dosažení těchto cílů nezbytné. (25) Jednotný mechanismus pro řešení problémů by měl vycházet z rámce směrnice [ ] a jednotného mechanismu dohledu. Výbor by proto měl být zmocněn zasáhnout v rané fázi zhoršování se finanční situace nebo platební schopnost instituce. Informace, které Výbor obdrží od vnitrostátních orgánů příslušných k řešení nebo od ECB v této fázi, budou využity při rozhodování o opatření, které může přijmout za účelem přípravy řešení problémů dotyčné instituce. (26) Pro rychlé přijetí nutného opatření k řešení problémů by měl výbor ve spolupráci s příslušným orgánem nebo ECB bedlivě monitorovat stav dotyčných institucí a zavádění všech opatření rané intervence přijatých ve vztahu k nim ze strany těchto institucí. (27) K omezení narušení finančního trhu a hospodářství by mělo řešení problémů proběhnout během krátké doby. Komise by měla během celého postupu řešení problémů mít přístup ke všem informacím, které bude považovat za nezbytné pro přijetí zasvěceného rozhodnutí v rámci tohoto postupu. Rozhodne-li se Komise řešit problémy některé instituce, měl by výbor ihned schválit režim řešení problémů upravující podrobnosti ohledně nástrojů k řešení problémů a uplatňovaných pravomocí a použití veškerých mechanismů financování. (28) Likvidace instituce v úpadku v běžném úpadkovém řízení by mohla ohrozit finanční stabilitu, přerušit poskytování zásadních funkcí a ohrozit ochranu vkladatelů. V takovém případě existuje veřejný zájem na uplatnění nástrojů k řešení problémů. Cíli řešení problémů by tudíž mělo být zajištění kontinuity základních finančních služeb, udržení stability finančního systému, omezení morálního hazardu minimalizováním toho, aby se instituce v úpadku spoléhaly na veřejnou finanční podporu, a ochrana pojištěných vkladatelů. (29) Než však bude možné přijmout rozhodnutí zachovat instituci v platební neschopnosti jako trvající podnik, měla by být vždy zvážena její likvidace v běžném úpadkovém řízení. Instituce v platební neschopnosti by měla být zachována jako trvající podnik z důvodů finanční stability a v maximální možné míře za použití soukromých zdrojů. Toho lze dosáhnout prostřednictvím prodeje kupujícímu ze soukromého sektoru či fúze s ním nebo po odepsání závazků instituce či konverzi jejího dluhu na kapitál s cílem provést rekapitalizaci. (30) Při výkonu pravomocí k řešení problémů by měly Komise a výbor zajistit, aby akcionáři a věřitelé nesli odpovídající podíl ztrát, došlo k výměně obchodního vedení, náklady na řešení problémů instituce byly minimalizovány a všem věřitelům instituce v platební neschopnosti téže třídy se dostalo podobného zacházení. (31) Omezení práv akcionářů a věřitelů by měla být v souladu s článkem 52 Listiny základních práv. Nástroje k řešení problémů by proto měly být uplatněny pouze na instituce, jež jsou v úpadku nebo je u nich úpadek pravděpodobný, a pouze pokud je to nezbytné ke splnění cíle finanční stability v obecném zájmu. Nástroje k řešení problémů by se zejména měly použít, pokud instituci nelze likvidovat v běžném úpadkovém řízení, aniž by byl destabilizován finanční systém, pokud jsou tato opatření nezbytná k zajištění rychlého převodu a kontinuity systémově významných funkcí a pokud neexistuje přiměřená vyhlídka případného alternativního soukromoprávního řešení, včetně zvýšení kapitálu stávajícími akcionáři nebo jakoukoli třetí stranou, jež by postačovalo k obnovení plné životaschopnosti instituce. (32) Zásah do majetkových práv by neměl být nepřiměřený. Dotčeným akcionářům a věřitelům by proto neměly vzniknout větší ztráty, než které by jim vznikly, pokud by v době přijetí rozhodnutí o řešení problémů došlo k likvidaci instituce. V případě částečného převodu aktiv řešené instituce na soukromého kupujícího nebo překlenovací instituci by zbylá část řešené instituce měla být zlikvidována v běžném úpadkovém řízení. V zájmu ochrany stávajících akcionářů a věřitelů instituce během úpadkového řízení by tito akcionáři a věřitelé měli mít nárok získat úhradu svých pohledávek, která by neměla být nižší než částka, která by jim podle odhadů byla vyplacena, pokud by v běžném úpadkovém řízení byla likvidována celá instituce. (33) Za účelem ochrany práv akcionářů a zajištění toho, aby věřitelé nedostali méně, než kolik by získali v běžném úpadkovém řízení, by měly být stanoveny jasné povinnosti týkající se ocenění aktiv a závazků instituce a měl by být poskytnut dostatečný čas k tomu, aby mohlo být řádně odhadnuto zacházení, kterého by se jim dostalo, pokud by byla instituce likvidována v běžném úpadkovém řízení. Mělo by být možné zahájit takové oceňování již ve fázi rané intervence. Před přijetím jakéhokoliv opatření k řešení problémů by měl být proveden odhad výše aktiv a závazků instituce a zacházení, kterého by se akcionářům a věřitelům dostalo v běžném úpadkovém řízení. (34) Je důležité, aby byly při úpadku instituce uznány ztráty. Základní zásadou oceňování aktiv a závazků institucí v úpadku by měla být jejich tržní hodnota v okamžiku uplatnění nástrojů k řešení problémů, za předpokladu řádného fungování trhů. Jsou-li trhy zcela nefunkční, mělo by být ocenění provedeno s ohledem na řádně podloženou dlouhodobou hospodářskou hodnotu aktiv a závazků. V naléhavých případech by mělo být možné, aby výbor provedl rychlé prozatímní ocenění aktiv a závazků instituce v úpadku, které se použije do doby, než bude provedeno nezávislé ocenění. (35) Z důvodu zajištění objektivity a právní jistoty v postupu řešení problémů je nutné stanovit pořadí, v němž by měly být nezajištěné pohledávky věřitelů za řešenou institucí odepsány nebo konvertovány. Aby bylo omezeno riziko, že by věřitelé utrpěli větší ztráty než v případě, že by instituce byla likvidována v běžném úpadkovém řízení, mělo by se toto pořadí uplatnit v běžném úpadkovém řízení i při odepisování nebo konvertování v rámci řešení problémů. Rovněž by to usnadnilo ocenění dluhu. (36) Komise by měla stanovit rámec pro opatření k řešení problémů, která by měla být přijata na základě okolností jednotlivých případů, a měla by být schopna označit všechna použitelná opatření nezbytná k řešení problémů. V takto jasném a konkrétním rámci by měl výbor rozhodovat o podrobném režimu řešení problémů. Příslušné nástroje k řešení problémů by měly zahrnovat nástroj prodeje obchodních činností, nástroj překlenovací instituce, nástroj odepsání závazků a nástroj rozdělení aktiv, jež jsou rovněž stanoveny směrnicí [ ]. Tento rámec by měl rovněž umožnit posoudit, zda jsou splněny podmínky pro odepsání a konverzi kapitálových nástrojů. (37) Nástroj prodeje obchodních činností by měl umožnit prodat instituci nebo část jejích obchodních činností jednomu či více kupujícím bez souhlasu akcionářů. (38) Nástroj rozdělení aktiv by měl orgánům umožnit převést ztrátová a znehodnocená aktiva na samostatný subjekt. Tento nástroj by měl být použit pouze ve spojení s jinými nástroji, aby instituce v úpadku nezískala neoprávněnou konkurenční výhodu. (39) Účinný režim řešení problémů by měl minimalizovat náklady řešení problémů instituce v úpadku, které nesou daňoví poplatníci. Měl by rovněž zajistit, aby bylo možné řešit i problémy velkých, systémově významných institucí bez ohrožení finanční stability. Nástroj odepsání závazků tohoto cíle dosahuje tím, že zajišťuje, aby si akcionáři a věřitelé subjektu připsali odpovídající ztráty a aby nesli příslušnou část nákladů. Za tím účelem by měla být součástí rámce řešení problémů zákonná pravomoc odepsat závazky jakožto doplňková možnost ve spojení s jinými nástroji k řešení problémů, tak jak doporučuje Rada pro finanční stabilitu. (40) Pro zajištění potřebné flexibility při rozdělování ztrát mezi věřitele za různých okolností je vhodné, aby nástroj odepsání závazků byl použitelný v případech, kdy je cílem vyřešit problémy instituce v úpadku jako trvajícího podniku, existuje-li realistický předpoklad, že je možné obnovit její životaschopnost, i tehdy, kdy jsou systémově důležité služby převedeny na překlenovací instituci a zbývající část instituce ukončí činnost a je likvidována. (41) V případě, že je nástroj odepsání závazků uplatněn s cílem obnovit kapitál instituce v úpadku, aby mohla dále fungovat jako trvající podnik, měla by řešení problémů prostřednictvím odepsání nebo konverze závazků vždy doprovázet výměna obchodního vedení a následná restrukturalizace instituce a jejích činností, směřující k odstranění příčin úpadku. Tato restrukturalizace by měla proběhnout na základě plánu reorganizace obchodní činnosti. (42) Nástroj odepsání závazků není vhodné uplatnit u nároků, které jsou zajištěné, kolateralizované či jinak zaručené. Aby však bylo zajištěno, že nástroj odepsání závazků bude účinný a dosáhne svých cílů, mělo by být možné uplatnit ho na co možná nejširší škálu nezajištěných závazků instituce v úpadku. Je ovšem vhodné některé druhy nezajištěných závazků z působnosti nástroje odepsání závazků vyloučit. Z důvodů veřejného pořádku a účinného řešení problémů by se nástroj odepsání závazků neměl vztahovat na vklady chráněné podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/19/ES[15], závazky vůči zaměstnancům instituce v úpadku či na obchodní závazky související se zbožím a službami nezbytnými pro každodenní fungování instituce. (43) Vkladatelé držící vklady zajištěné v rámci systémů pojištění vkladů by neměli podléhat uplatnění nástroje odepsání závazků. Systém pojištění vkladů nicméně přispívá k financování řešení problémů v míře, v níž by musel vyplatit náhradu vkladatelům. Uplatnění pravomocí k odepsání nebo konverzi závazků by zajistilo, že vkladatelé by měli i nadále přístup ke svým vkladům, což je hlavním důvodem, proč byly systémy pojištění vkladů zřízeny. Pokud by v takových případech nebylo stanoveno zapojení uvedených systémů, jednalo by se o neoprávněnou výhodu vůči ostatním věřitelům, kteří by podléhali výkonu pravomocí orgánu příslušného k řešení. (44) Aby mohlo být provedeno sdílení zátěže akcionáři a podřízenými věřiteli, jak požadují pravidla pro státní podporu, měl by jednotný mechanismus pro řešení problémů být schopen používat nástroj odepsání závazků per analogiam ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost. (45) Aby instituce nestrukturovaly své závazky způsobem, který by oslaboval účinnost nástroje odepsání závazků, měl by mít výbor možnost stanovit, aby instituce držely celkový objem kapitálu, podřízeného dluhu a prioritních závazků podléhajících nástroji odepsání závazků, vyjádřený jako procentní podíl celkových závazků instituce, které se nepovažují za kapitál pro účely nařízení Evropského parlamentu a rady (EU) č. 575/2013[16] a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/36/EU ze dne 26. června 2013[17], jímž by měly instituce trvale disponovat. (46) V závislosti na okolnostech případu by měl by být zvolen nejlepší způsob řešení problémů a k tomuto účelu by měly být k dispozici všechny nástroje k řešení problémů stanovené směrnicí [ ]. (47) Směrnice [ ] svěřuje vnitrostátním orgánům příslušným k řešení pravomoc odepisovat a provádět konverzi kapitálových nástrojů, jelikož podmínky pro odpis a konverzi kapitálových nástrojů se mohou shodovat s podmínkami pro řešení problémů, a v takovém případě je třeba posoudit, zda pouhý odpis a konverze kapitálových nástrojů jsou dostatečné pro obnovu finančního zdraví dotyčného subjektu, nebo zda je nutné přijmout rovněž opatření k řešení problémů. Bude to použito jako pravidlo v případě řešení problémů. Komise by měla nahradit vnitrostátní orgány příslušné k řešení i v této funkci a měla by proto být zmocněna posoudit, zda jsou splněny podmínky pro odpis a konverzi kapitálových nástrojů, a rozhodnout, zda na subjekt uplatnit řešení problémů, pokud jsou požadavky na toto řešení rovněž naplněny. (48) Měla by být zajištěna účinnost a jednotnost opatření k řešení problémů ve všech zúčastněných členských státech. Za tímto účelem by měl být výbor ve výjimečných případech, a pokud vnitrostátní orgán příslušný k řešení neuplatnil nebo uplatnil nedostatečně rozhodnutí výboru převést na jinou osobu konkrétní práva, aktiva nebo závazky řešené instituce, oprávněn vyžadovat konverzi dluhových nástrojů, jejichž smluvní podmínky za určitých okolností konverzi umožňují. Jakákoliv opatření vnitrostátních orgánů příslušných k řešení, která by omezovala výkon práv nebo funkcí výboru či do nich zasahovala, by měla být vyloučena. (49) Aby byla zvýšena účinnost jednotného mechanismu pro řešení problémů, měl by výbor za všech okolností úzce spolupracovat s Evropským orgánem pro bankovnictví. Je-li to vhodné, měl by výbor spolupracovat rovněž s Evropským orgánem pro cenné papíry a trhy, Evropským orgánem pro pojišťovnictví a zaměstnanecké penzijní pojištění a Evropskou radou pro systémová rizika, jakož i s ostatními orgány, které tvoří součást Evropského systému finančního dohledu. Výbor by měl navíc úzce spolupracovat s ECB a dalšími orgány, které mají pravomoc dohlížet nad úvěrovými institucemi v rámci jednotného mechanismu dohledu, zvláště v případě skupin podléhajících dohledu ECB na konsolidovaném základě. Výbor by měl pro účinné řízení postupu řešení problémů bank v úpadku spolupracovat s vnitrostátními orgány příslušnými k řešení ve všech fázích tohoto postupu. Spolupráce s těmito orgány je tudíž důležitá nejen při provádění rozhodnutí o řešení problémů přijatých výborem, ale rovněž před přijetím jakéhokoliv takového rozhodnutí a ve fázích plánování řešení nebo rané intervence. (50) Jelikož výbor nahrazuje vnitrostátní orgány příslušné k řešení ze zúčastněných členských států při přijímání rozhodnutí o řešení problémů, měl by tyto orgány nahradit rovněž ve věci spolupráce s nezúčastněnými členskými státy v rozsahu, v němž jsou dotčeny funkce týkající se řešení problémů. Výbor by měl zejména zastupovat všechny orgány členů kolegií k řešení problémů, včetně orgánů z nezúčastněných členských států. (51) Jelikož mnoho institucí působí nejen v Unii, ale i v dalších zemích, musí účinný mechanismus pro řešení problémů určit zásady spolupráce s příslušnými orgány třetích zemí. Podpora orgánům třetích zemí by měla být poskytována v souladu s právním rámcem stanoveným článkem 88 směrnice [ ]. Za tímto účelem by měl mít výbor výhradní pravomoc uzavírat nezávazné smlouvy o spolupráci s těmito orgány třetích zemí jménem vnitrostátních orgánů zúčastněných členských států, jelikož by měl být jediným orgánem pověřeným řešit problémy bank v úpadku v zúčastněných členských státech. (52) K efektivnímu plnění svých úkolů by výbor měl mít odpovídající vyšetřovací pravomoci. Měl by být schopen vyžádat si přímo či prostřednictvím vnitrostátních orgánů příslušných k řešení veškeré potřebné informace a provádět šetření a kontroly na místě, a to případně ve spolupráci s vnitrostátními příslušnými orgány. Při řešení problémů by měl mít výbor možnost uskutečňovat tyto kontroly na místě, aby mohl účinně sledovat provádění přijatých opatření vnitrostátními orgány a zajistit, aby Komise a výbor přijímaly svá rozhodnutí na základě zcela přesných informací. (53) Pro zajištění přístupu výboru ke všem relevantním informacím by zaměstnanci neměli mít možnost uplatňovat pravidla služebního tajemství a bránit tak předání informací výboru. (54) Aby bylo zajištěno, aby rozhodnutí přijatá v rámci jednotného mechanismu pro řešení problémů byla dodržována, měly by být v případě jejich porušení uloženy přiměřené a odrazující sankce. Výbor by měl být zmocněn úkolovat vnitrostátní orgány příslušné k řešení k uložení pokut či penále podnikům za neplnění povinností vyplývajících z jeho rozhodnutí. Pro zajištění soudržných, účinných a účelných postupů prosazování by měl být výbor zmocněn vydávat pokyny k ukládání pokut a penále, určené vnitrostátním orgánům příslušným k řešení. (55) Pokud vnitrostátní orgán příslušný k řešení poruší pravidla jednotného mechanismu pro řešení problémů tím, že nepoužije pravomoci, které mu byly svěřeny vnitrostátním právem, k provedení pokynů výboru, dotyčný členský stát může být v souladu s judikaturou odpovědný za náhradu škody způsobené jednotlivcům, a to i v souvislosti s řešenými subjekty nebo skupinami, nebo věřitelům kterékoliv části těchto subjektů nebo skupin ve všech členských státech. (56) Měla by být stanovena vhodná pravidla, jimiž by se řídil rozpočet výboru, jeho příprava, přijímání interních pravidel upřesňujících postup při sestavování a plnění rozpočtu a vnitřní a vnější audit účetnictví. (57) Existují okolnosti, za kterých může účinnost použitých nástrojů k řešení problémů záviset na dostupnosti krátkodobého financování instituce nebo překlenovací instituce, poskytnutí záruk potenciálním kupujícím či poskytnutí kapitálu překlenovací instituci. Je proto důležité, aby byl zřízen fond s cílem zabránit tomu, aby byly pro tyto účely využívány veřejné prostředky. (58) Je nutné zajistit, aby tento fond byl plně použitelný pro účely řešení problémů institucí v úpadku. Proto by fond měl být využíván výhradně pro účely účinného uplatňování nástrojů a pravomocí k řešení problémů. Dále by měl být využíván pouze v souladu s platnými cíli a zásadami řešení problémů. Výbor by tak měl zajistit, že veškeré ztráty, náklady nebo jiné výdaje vzniklé v souvislosti s použitím nástrojů k řešení problémů budou nejprve nést akcionáři a věřitelé řešené instituce. Pouze pokud zdroje od akcionářů a věřitelů budou vyčerpány, mohl by ztráty, náklady nebo jiné výdaje vzniklé v souvislosti s nástroji k řešení problémů nést fond. (59) Pravidlem by mělo být, aby příspěvky pocházely z finančního odvětví, a to nezávisle na jakémkoli kroku spojeném s řešením problémů, jemuž by měly předcházet. Nepostačují-li předem získané příspěvky ke krytí ztrát či nákladů vzniklých využitím fondu, měly by se vybrat další příspěvky na úhradu dodatečných nákladů nebo ztrát. Fond by měl být dále schopen sjednávat výpůjčky nebo jiné formy podpory u finančních institucí nebo jiných třetích stran v případě, že dostupné prostředky nepostačují k pokrytí ztrát, nákladů nebo jiných výdajů vzniklých v souvislosti s využitím fondu a mimořádné příspěvky ex post nejsou ihned k dispozici. (60) Pro dosažení kritického objemu a zamezení procyklickým efektům, které by nastaly, pokud by se fond musel v situaci systémové krize spoléhat výlučně na příspěvky ex post, je nezbytné, aby finanční prostředky fondu dostupné ex ante dosahovaly určitého cílového objemu. (61) Měla by být stanovena přiměřená lhůta pro dosažení cílové výše financování fondu. Výbor by však měl mít možnost lhůtu pro poskytnutí příspěvků upravit tak, aby zohledňovala významné výdaje z fondu. (62) Pokud zúčastněné členské státy již stanovily vnitrostátní mechanismus financování k řešení problémů, měly by být schopny stanovit, aby vnitrostátní mechanismy financování k řešení problémů využívaly pro ně dostupné finanční prostředky, získané v minulosti od institucí prostřednictvím příspěvků ex ante, k tomu, aby vyrovnávaly institucím příspěvky ex ante, které by tyto instituce měly platit do fondu. Takové náhrady by neměly být na újmu povinnostem členských států podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/18/ES[18]. (63) V zájmu zajištění spravedlivého stanovení příspěvků a poskytnutí pobídek k činnosti v rámci méně rizikového modelu by příspěvky do fondu měly zohledňovat míru rizika, kterou instituce podstupují. (64) V rámci zajištění vhodného rozdělení nákladů řešení mezi systémy pojištění vkladů a fond by systém pojištění vkladů, ke kterému je řešená instituce přidružena, mohl ručit do výše pojištěných vkladů za výši ztrát, kterou by musel nést, pokud by instituce byla likvidována v běžném úpadkovém řízení. (65) Aby byla chráněna hodnota částky vložené do fondu, měly by být tyto prostředky investovány do dostatečně bezpečných, diverzifikovaných a likvidních aktiv. (66) Komise by měla být zmocněna přijímat akty v přenesené pravomoci podle článku 290 SFEU za účelem určení druhu příspěvků do fondu a situací, v nichž je třeba příspěvky hradit, způsobu stanovení výše příspěvků a jejich platby, upřesnění registračních a účetních pravidel, pravidel vykazování a dalších pravidel, která jsou nezbytná pro zajištění včasné úhrady příspěvků v plné výši, stanovení systému příspěvků pro instituce, kterým bylo povoleno vykonávat činnost poté, co fond dosáhl své cílové výše, stanovení kritérií pro časové rozložení příspěvků, určení okolností, za nichž je možno platbu příspěvků uspíšit, určení kritérií pro stanovení ročních příspěvků a stanovení opatření za účelem upřesnění okolností a podmínek, za nichž lze instituci částečně nebo zcela osvobodit od příspěvků ex post. (67) K ochraně důvěrnosti práce výboru by jeho členové, zaměstnanci výboru, včetně zaměstnanců účastnících se výměny se zúčastněnými členskými státy nebo těmito státy vyslaných za účelem plnění úkolů souvisejících s řešením problémů měli podléhat požadavkům na služební tajemství, a to i poté, co přestali tyto úkoly plnit. Pro účely plnění úkolů, které jsou mu svěřeny, by měl být výbor oprávněn vyměňovat si při dodržení určitých podmínek informace s vnitrostátními nebo unijními orgány a subjekty. (68) V zájmu zajištění toho, aby byl výbor zastoupen v Evropském systému finančního dohledu, by mělo nařízení (EU) č. 1093/2010 být změněno tak, aby pojem příslušných orgánů zavedený uvedeným nařízením zahrnoval i výbor. Skutečnost, že by výbor byl postaven na roveň příslušným orgánům podle nařízení (EU) č. 1093/2010, je v souladu s úkolem, který je Evropskému orgánu pro bankovnictví přidělen podle článku 25 nařízení (EU) č. 1093/2010, a sice přispívat k vytváření a koordinaci účinných a soudržných ozdravných plánů a plánů řešení úpadků a aktivně se na vytváření těchto nástrojů podílet a zaměřovat se na usnadňování řešení úpadků institucí, zejména skupin působících přeshraničně. (69) Do doby, než bude výbor plně funkční, měla by být Komise plně odpovědná za počáteční kroky, včetně získávání příspěvků nezbytných na pokrytí správních výdajů a jmenování dočasného výkonného ředitele, který by schvaloval všechny nutné platby jménem výboru. (70) Toto nařízení respektuje základní práva a zásady uznané v Listině základních práv Evropské unie, zejména právo vlastnit majetek, právo na ochranu osobních údajů, svobodu podnikání, právo na účinnou právní ochranu a spravedlivý proces, a musí být prováděno v souladu s těmito právy a zásadami. (71) Jelikož cílů tohoto nařízení, totiž vytvoření účinného a efektivního jednotného evropského rámce pro řešení problémů úvěrových institucí a zajištění soudržného uplatňování pravidel pro řešení problémů, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a lze jich tedy lépe dosáhnout na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení uvedených cílů, PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ: ČÁST I OBECNÁ USTANOVENÍ Článek 1 Předmět Toto nařízení stanoví jednotná pravidla a jednotný postup pro řešení problémů subjektů uvedených v článku 2, které jsou usazeny v zúčastněných členských státech uvedených v článku 4. Tato jednotná pravidla a jednotný postup je uplatňován Komisí společně s výborem a orgány příslušnými k řešení v zúčastněných členských státech v rámci jednotného mechanismu pro řešení problémů stanoveného tímto nařízením. Tento jednotný mechanismus pro řešení problémů je podporován jednotným fondem pro řešení problémů bank (dále jen „fond“). Článek 2 Působnost Nařízení se použije na tyto subjekty: a) úvěrové instituce usazené v zúčastněných členských státech; b) mateřské podniky usazené v některém ze zúčastněných členských států, včetně finančních holdingových společností a smíšených finančních holdingových společností podléhajících dohledu ECB na konsolidovaném základě podle čl. 4 odst. 1 písm. i) nařízení Rady (EU) č. [ ], kterým se Evropské centrální bance svěřují zvláštní úkoly týkající se politik, které se vztahují k obezřetnostnímu dohledu nad úvěrovými institucemi; c) investiční podniky a finanční instituce usazené v zúčastněných členských státech, jsou-li zahrnuty do dohledu nad mateřským podnikem na konsolidovaném základě vykonávaného ECB podle čl. 4 odst. 1 písm. i) nařízení Rady (EU) č. [ ]. Článek 3 Definice Pro účely tohoto nařízení se použijí definice stanovené v článku 2 směrnice [ ] a v článku 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/36/EU ze dne 26. června 2013[19]. Dále se rozumí: 1) „vnitrostátním příslušným orgánem“ vnitrostátní příslušný orgán vymezený v čl. 2 odst. 2 nařízení Rady (EU) č. [ ]; 2) „vnitrostátním orgánem příslušným k řešení“ orgán určený členským státem podle článku 3 směrnice [ ]; 3) „opatřením k řešení problémů“ uplatnění nástroje k řešení problémů na instituci nebo subjekt uvedené v článku 2 nebo výkon jedné či více pravomocí k řešení problémů ve vztahu k nim; 4) „pojištěnými vklady“ vklady, jež jsou pojištěny v rámci systémů pojištění vkladů podle vnitrostátního práva v souladu se směrnicí 94/19/ES a do výše stanovené v článku 7 uvedené směrnice; 5) „způsobilými vklady“ vklady vymezené v článku 1 směrnice 94/19/ES, které nejsou vyloučeny z ochrany podle článku 2 uvedené směrnice, bez ohledu na jejich výši; 6) „orgánem příslušným k řešení na úrovni skupiny“ vnitrostátní orgán příslušný k řešení v zúčastněném členském státu, v němž je usazena instituce nebo mateřský podnik podléhající dohledu na konsolidovaném základě; 7) „úvěrovou institucí“ úvěrová instituce vymezená v čl. 4 odst. 1 bodu 1 nařízení (EU) č. 575/2013[20]; 8) „investičním podnikem“ investiční podnik vymezený v čl. 4 odst. 1 bodu 2 nařízení (EU) č. 575/2013, který podléhá požadavku na počáteční kapitál stanovenému v článku 9 uvedeného nařízení; 9) „finanční institucí“ finanční instituce vymezená v čl. 4 odst. 1 bodu 26 nařízení (EU) č. 575/2013; 10) „mateřským podnikem“ mateřský podnik vymezený v čl. 4 odst. 1 bodu 15 nařízení (EU) č. 575/2013, včetně institucí, finančních holdingových společností a smíšených finančních holdingových společností; 11) „řešenou institucí“ subjekt uvedený v článku 2, vůči němuž je uplatněno opatření k řešení problémů; 12) „institucí“ úvěrová instituce nebo investiční podnik podléhající dohledu na konsolidovaném základě podle čl. 2 písm. c); 13) „skupinou“ mateřský podnik a jeho dceřiné podniky, jež jsou subjekty uvedenými v článku 2; 14) „dceřiným podnikem“ dceřiný podnik vymezený v čl. 4 odst. 1 bodu 16 nařízení (EU) č. 575/2013; 15) „nástrojem prodeje obchodních činností“ převod nástrojů vlastnického práva, aktiv, práv či závazků instituce, která splňuje podmínky pro řešení problémů, na kupujícího, který není překlenovací institucí; 16) „nástrojem překlenovací instituce“ převod aktiv, práv či závazků instituce, která splňuje podmínky pro řešení problémů, na překlenovací instituci; 17) „nástrojem rozdělení aktiv“ převod aktiv a práv instituce, která splňuje podmínky pro řešení problémů, na subjekt pro správu aktiv; 18) „nástrojem odepsání závazků“ pravomoci odepsat a provést konverzi ve vztahu k závazkům instituce, která splňuje podmínky pro řešení problémů; 19) „dostupnými finančními prostředky“ hotovost, vklady, aktiva a neodvolatelné platební přísliby, které má fond k dispozici pro účely vyjmenované v článku 74; 20) „cílovou výší financování“ objem dostupných finančních prostředků, kterého má být dosaženo podle článku 68. Článek 4 Zúčastněné členské státy Zúčastněným členským státem je členský stát, jehož měnou je euro, nebo členský stát, jehož měnou není euro, ale který navázal úzkou spolupráci podle článku 7 nařízení Rady (EU) č. [ ]. Článek 5 Vztah ke směrnici [ ] a použitelnému vnitrostátnímu právu 1. Pokud podle tohoto nařízení Komise nebo výbor plní úkoly nebo uplatňují pravomoci, které mají podle směrnice [ ] být plněny a uplatňovány vnitrostátním orgánem příslušným k řešení v zúčastněném členském státu, je výbor pro účely tohoto nařízení a směrnice [ ] považován za vnitrostátní orgán příslušný k řešení nebo, v případě řešení problémů přeshraničně působící skupiny, vnitrostátní orgán příslušný k řešení na úrovni skupiny. 2. Výbor jako vnitrostátní orgán příslušný k řešení jedná případně na základě povolení Komise. 3. Vnitrostátní orgány příslušné k řešení v zúčastněném členském státu podléhající ustanovením tohoto nařízení jednají na základě příslušných ustanovení vnitrostátního práva,