EVROPSKÁ KOMISE V Bruselu dne 24.11.2016 COM(2016) 724 final ZPRÁVA KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU A RADĚ Vývoj situace na trhu s mlékem a mléčnými výrobky a provedení ustanovení balíčku předpisů týkajících se mléka {SWD(2016) 367 final}



ZPRÁVA KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU A RADĚ Vývoj situace na trhu s mlékem a mléčnými výrobky a provedení ustanovení balíčku předpisů týkajících se mléka 1. OBLAST PŮSOBNOSTI Balíček předpisů týkajících se mléka zveřejněný v březnu 2012 (a dále začleněný do nařízení (EU) č. 1308/2013 – „nařízení o společné organizaci trhů“ – je soubor právních ustanovení, která jsou v platnosti od 3. října 2012 a jejichž platnost potrvá do 30. června 2020. Ustanovení čl. 225 písm. b) nařízení o společné organizaci trhů uvádí, že Komise předloží Evropskému parlamentu a Radě dvě zprávy, jednu do 30. června 2014 a druhou do 31. prosince 2018. Zprávy by měly zahrnovat vývoj na trhu v odvětví mléka a mléčných výrobků a zejména dopad článků 148 až 151, čl. 152 odst. 3 a čl. 157 odst. 3 („ustanovení balíčku předpisů týkajících se mléka“) a hodnotit dopady na producenty mléka a produkci mléka ve znevýhodněných regionech v souvislosti s obecným cílem zachovat v těchto regionech produkci. Zprávy by měly také zahrnovat možné pobídky, jež by zemědělce vedly k uzavírání dohod o společné produkci, spolu s případnými vhodnými návrhy. První z těchto dvou zpráv vyžadovaných nařízením byla přijata Komisí dne 13. června 2014. Komise vzhledem k obtížné situaci na trhu navrhla na mimořádném zasedání Rady pro zemědělství a rybolov konaném dne 7. září 2015, aby zpráva o balíčku předpisů týkajících se mléka, původně plánovaná na rok 2018, byla předložena již v roce 2016. Slovenské předsednictví si vyhradilo fungování dodavatelského řetězce jako prioritu po dobu svého trvání ve druhé polovině roku 2016 a toto téma bylo prozkoumáno pracovní skupinou pro zemědělské trhy (AMTF). Tato zpráva vychází z odpovědí členských států na dotazník a z oznámení uvedených v prováděcích pravidlech. Zdrojem pro analýzu byla také data z nezávislé studie o organizacích producentů v rámci ustanovení balíčku opatření týkajících se mléka zadané Institutu pro perspektivní technologické studie Společného výzkumného střediska. 2. VÝVOJ SITUACE NA TRHU V ODVĚTVÍ MLÉKA A MLÉČNÝCH VÝROBKŮ

Poté, co v odvětví mléka došlo na přelomu let 2013 a 2014 k historickému nárůstu cen mléka a mléčných výrobků, vstoupilo toto odvětví do fáze celosvětové nerovnováhy mezi nabídkou a poptávkou, která charakterizovala trh po celý rok 2015 i v první polovině roku 2016. Zatímco světová poptávka utrpěla vlivem zavedení ruského zákazu dovozu v srpnu 2014 spojeného se zpomalením dovozů do Číny během první poloviny roku 2015, došlo k posílení celosvětové nabídky – podporované dotovanými cenami a příznivými povětrnostními podmínkami. Komise ponechala v platnosti bez přerušení od září 2014 nástroje záchranné sítě. Sušené odstředěné mléko bylo od července 2015 nabídnuto k veřejné intervenci. Od jara 2016, kdy se ceny mléčných výrobků z EU ustálily, se podmínky na trhu opět zlepšily. Tyto pozitivní signály se ještě neprojevily v lepších výkupních cenách mléka, ale odhady naznačují změnu v trendu od srpna 2016. Střednědobé výhledy pro mléko a mléčné komodity zůstávají příznivé. Očekává se, že celosvětová i domácí poptávka stále setrvale poroste a umožní odvětví mléka v EU rozvíjet svůj produkční potenciál a zlepšit své postavení a podíl na světových trzích. Podrobnější informace o vývoji situace na trhu a výhledech jsou uvedeny v pracovním dokumentu útvarů Komise připojenému k této zprávě. 3. PROVÁDĚNÍ USTANOVENÍ BALÍČKU PŘEDPISŮ TÝKAJÍCÍCH SE MLÉKA Balíček předpisů týkajících se mléka obsahuje řadu ustanovení s různou oblastí působnosti a pokrytím. Ustanovení o povinných smlouvách se mohou vztahovat na všechny typy systémů odběru mléka. Ustanovení o organizacích producentů a kolektivních jednáních jsou obecně relevantnější v členských státech, kde jsou družstva méně rozvinutá. Ustanovení o kolektivních jednáních se omezují na producenty organizované v uznávaných organizacích producentů, pokud se na syrové mléko nevztahuje povinnost dodávek vyplývající z členství zemědělce v družstvu. Graf 1 uvádí odhad podílu produkce kravského mléka podle typu smluvních ujednání. Ustanovení balíčku předpisů týkajících se mléka upravující organizace producentů a kolektivní jednání se vztahují přibližně na 36 % dodávek kravského mléka v EU (např. dodávky mimo družstva). Graf 1 Smluvní vztahy

Následující pododdíly uvádějí stav provádění u každého ustanovení balíčku předpisů týkajících se mléka. Podrobnější informace o vývoji povinných smluv a organizací producentů jsou uvedeny v pracovním dokumentu útvarů Komise připojenému k této zprávě.

3.1 Povinné smlouvy (článek 148) Povinné smlouvy spadající pod článek 148 nařízení o společné organizaci trhů se vztahují na 41 % dodávek mléka v EU ve 13 členských státech. Tabulka 1 Povinné smlouvy Členský stát Vnitrostátní právní předpisy Minimální

doba trvání smlouvy Povinné písemné smlouvy / nabídky Francie duben 2011 5 let S+N Itálie březen 2012 1 rok S+N Španělsko říjen 2012 1 rok S+N Litva říjen 2012 - S Maďarsko prosinec 2012 6 měsíců S Slovensko prosinec 2012 - S Chorvatsko červen 2013 6 měsíců S Kypr červen 2013 1 rok S Portugalsko červen 2013 6 měsíců S+N Bulharsko listopad 2013 6 měsíců S Rumunsko únor 2014 6 měsíců S+N Slovinsko leden 2015 1 rok S Polsko říjen 2015 - S V Bulharsku, Francii, Itálii, Polsku a Rumunsku se povinné písemné smlouvy vztahují pouze na vztah mezi producenty a prvními kupujícími. V ostatních členských státech platí podmínky pro všechny dodavatelské vztahy v řetězci mezi zemědělci a zpracovateli, a to dokonce i v případě, že je mezi nimi několik prostředníků. Balíček předpisů týkajících se mléka se nevztahuje na smlouvy o dodávkách mezi zemědělci a družstvem, jehož jsou členy, ani na kodexy osvědčených postupů. Ty však někdy obsahují ustanovení podobná ustanovením v článku 148 nařízení o společné organizaci trhů. V roce 2012 byl mezi producenty a zpracovateli ve Spojeném království dohodnut dobrovolný kodex osvědčených postupů, inspirovaný ustanoveními balíčku předpisů týkajících se mléka . Kodex stanovoval smlouvy za podobných podmínek, jaké se nacházejí v balíčku předpisů týkajících se mléka, a vztahuje se na více než 85 % produkce syrového mléka v tomto členském státě. Přezkum uplatňování kodexu provedený v roce 2014 skotským parlamentem byl všestranně kladný.

V Belgii jsou od roku 2009 rovněž zavedeny nezávazné meziodvětvové kodexy vztahující se na 85 % producentů a 98 % kupujících, zejména včetně dohod o jakosti, dohod o lhůtě pro oznámení, které poskytují zemědělci a kupující, dohod o udržitelnosti a ujednání o úloze organizací producentů. V Německu existovala závazná pravidla, jimiž se řídí podmínky pro dodávky syrového mléka, ještě před přijetím balíčku předpisů týkajících se mléka, což obecně vyhovuje požadavkům stanoveným článkem 148 nařízení o společné organizaci trhů. Ve Španělsku byly v roce 2015 zavedeny odlišné dobrovolné kodexy osvědčených postupů a úmluvy, které se týkají zástupců v zemědělsko-potravinářském odvětví a zejména meziodvětvové organizace (IBO) v odvětví mléka. Jestliže shrneme pokrytí zajištěné společně povinnými smlouvami (podle článku 148 nařízení o společné organizaci trhů), dobrovolnými kodexy a spoluprací, je asi 95 % celkových dodávek mléka v EU v současnosti předmětem formální dohody, v té či oné formě. 3.2 Organizace producentů a jejich sdružení (čl. 152 odst. 3) Jedenáct členských států uznalo do konce roku 2015 v rámci balíčku předpisů týkajících se mléka 260 organizací producentů, z nichž většina se nachází ve třech členských státech: Německu, Francii a Itálii. Pouze jedna z nich se zaměřuje na ovčí mléko. Současnou situaci ohledně kritérií pro uznávání organizací producentů v každém členském státě a počtu uznaných organizací producentů shrnuje tabulka A přílohy k této zprávě. 3.2.1 Hodnocení členských států z hlediska organizací producentů Většina členských států spatřuje potenciál pro organizace producentů a sdružení organizací producentů na svých územích, až na ty, které tvrdí, že mají uspokojivě fungující družstevní systém nebo struktury na základě skupin producentů. Německo, které má nejrozvinutější strukturu organizací producentů v EU, hovoří spíše ve prospěch transformování stávajících organizací producentů do větších struktur (sdružení organizací producentů), než pro vytváření nových. Také ve Francii projevují producenti zvýšený zájem o sdružení organizací producentů. Roční tržní produkce 259 organizací producentů uznávaných v segmentu kravského mléka by v roce 2015 činila přibližně 13 % celkových dodávek mléka v EU a 37 % celkových dodávek mléka v EU mimo okruhy družstev. Hlavní důvody pro absenci většího využití jsou: 1) nedostatečné znalosti zemědělců o cílech, důsledcích a výhodách plynoucích ze sdružování do organizací producentů; 2) nedostatečná finanční podpora pro zřizování organizací producentů (do jisté míry také spojená s nedostatečnou informovaností, protože v rámci rozvoje venkova možnosti existují);

K dalším uváděným příčinám patří: Administrativní a finanční zátěž spojená s vytvořením a uznáním organizací producentů. V některých členských státech EU-13 mohou zemědělci, kteří přešli z družstevních výrobních systémů před rokem 1992 do soukromých podniků, váhat s opětovným vstupem do kolektivních struktur. Rovněž je uváděna obava ze ztráty autonomie v širším rozsahu. Zemědělci nejsou informováni o úspěšných případech, které by je mohly přimět k napodobování lepších postupů. Nejistota ohledně manévrovacího prostoru organizací producentů a sdružení organizací producentů v rámci pravidel o hospodářské soutěži. Skepse týkající se schopnosti organizací producentů dosáhnout lepších výsledků pomocí kolektivního jednání nebo zajištění odběrů mléka pro všechny své členy. Členské státy vycházejí z těchto nedostatků a přicházejí s řadou nápadů, jak stimulovat vytváření nových organizací producentů nebo zlepšit fungování stávajících (a s širším přístupem, jak povzbudit zemědělce k uzavírání dohod o společné produkci): Zvyšovat informovanost zemědělců o fungování a potenciálu organizací producentů. Zlepšovat manažerské a vyjednávací dovednosti personálu organizací producentů. Poskytovat finanční podporu pro vytváření a fungování organizací producentů. Podpora zřizování organizací producentů je již k dispozici v rámci druhého pilíře, ačkoli byla naprogramována pouze v 16 členských státech. Po operační stránce již politika rozvoje venkova poskytuje některá opatření v oblasti spolupráce, školení/poradenství a investic. Proto by se iniciativa v tomto směru měla zaměřovat spíše na lepší využívání již dostupných nástrojů, nikoli na formulování nových.

Poskytovat finanční pobídky, aby organizace producentů a družstva investovaly do zpracovatelských kapacit a zpracovávaly své vlastní mléko, získaly by tak lepší podíl na konečné přidané hodnotě. Možnosti pro toto opatření již existují v rámci rozvoje venkova. Upřednostňovat organizace producentů před jednotlivými producenty v přístupu k režimům podpor, ve formě prémií, vyšší prioritě při stanovování kritérií způsobilosti nebo vyšších mírách spolufinancování. 3.2.2 Názor organizací producentů a zástupců zemědělců Všechny organizace producentů uznané v rámci balíčku předpisů týkajících se mléka byly osloveny, aby vyplnily průzkum, jehož cílem bylo zjistit důvody pro vytvoření jejich organizací a pochopit výhody a nevýhody, které pro jejich členy vyplývají z členství v organizaci producentů. Dotazník dostupný v příslušných národních jazycích zodpovědělo 63 organizací producentů. Mezi důvody pro založení organizace producentů uvedla většina respondentů jako první prioritu zajištění lepší ceny mléka, dále následovala stabilnější cena, celkové zlepšení postavení producenta v dodavatelském řetězci a zajištění odběrů mléka pro všechny členy organizace producentů. Pokud jde o dosažení jejich cílů, asi 60 % organizací producentů potvrdilo, že dosáhly částečně nebo plně stabilnější ceny. Přibližně 70 % dosáhlo lepší ceny, zatímco asi 20 % organizací producentů potvrdilo, že vůbec nedosáhly ani jednoho z těchto dvou cílů. Asi 65 % organizací producentů oznámilo, že se částečně nebo plně zlepšilo postavení producentů v řetězci, kdežto 14 % zjistilo, že k tomu nedošlo. Cílem, který vykazuje nejvyšší stupeň realizace, je zajištění odběrů mléka pro všechny členy organizace producentů, u kterého téměř 60 % respondentů vykázalo, že plně dosáhli cíle. Pokud zahrneme i odpovědi uvádějící částečné dosažení cíle, dosahuje tento podíl 71 %. Získání lepších informací o trhu pro účely rozhodování o produkci bylo také částečně či plně dosaženo asi v 73 % případů, i když tento cíl byl častěji splněn jen částečně. Hlavní činnosti organizací producentů v průzkumu daleko přesahují jednání o cenách (cca 85 % organizací producentů). Organizace producentů rovněž sjednávají objemy dodávek (cca 75 %), podmínky dodávek (cca 60 %) a platební podmínky (cca 70 %). Většina těchto organizací producentů (cca 80 %) poskytuje jednu nebo více dalších služeb, které přidávají hodnotu nabídce mléka a/nebo podporují činnosti producentů: odběr mléka (cca 50 %), organizace výměny informací/zkušeností (cca 65 %), organizace kontrol jakosti (cca 50 %), organizace technického nebo ekonomického poradenství (cca 40 %), organizace společných nákupů vstupů (cca 30 %). Podle hlášení organizací producentů jsou hlavními přínosy pro zemědělce patřící do organizace producentů možnost kolektivního jednání o smluvních podmínkách a lepší řízení objemů mléka. Některé organizace producentů rovněž uvádějí, že výhodami jsou lepší ceny mléka, stabilita podnikání, možnost mít jediného mluvčího vůči zpracovatelům a lepší informace o trhu. Nevýhody pro zemědělce náležející do organizace producentů jsou zmiňovány méně často. Někteří respondenti za ně považují: příspěvky, které jsou členové organizace producentů nuceni odvádět, vyžadované zdroje (lidské i hmotné) a omezení nezávislosti zemědělců v podnikatelských rozhodnutích.

Pouze 11 z 63 organizací producentů by uvažovalo o změně ve zpracovatelské družstvo, zjevně motivovány příležitostí k rozvoji podnikání, aby získaly lepší ceny mléka pro své členy a zlepšily postavení producenta v dodavatelském řetězci. Převážná většina organizací producentů v praxi o této možnosti neuvažuje, většinou kvůli značným vyžadovaným investicím (a nedostatečné veřejné podpoře) a nedostatku zájmu o podnikání u členů organizace producentů. Většina respondentů spatřuje potenciál pro vytvoření více organizací producentů ve svých členských státech (pouze jedenáct odpovědělo záporně). Nedostatečná organizace v odvětví, nedostatek úspěšných případů a určitá neochota ke spolupráci mezi zemědělci (také související s tím, že zemědělec dává přednost přímému kontaktu s kupujícími) jsou uváděny jako hlavní důvody, proč organizace producentů dosud nejsou plně využívány. Obdobný průzkum byl proveden u organizací zemědělců, zejména kvůli vyhodnocení potenciálu vzniku organizací producentů v jejich členských státech. Mezi členskými státy bez uznaných organizací producentů nespatřují Dánsko, Finsko, Nizozemsko, Švédsko, Rakousko, Irsko, Slovinsko a Polsko žádný potenciál tohoto nástroje, protože struktura družstev (seskupení producentů v případě Polska) již umožňuje existenci dobře organizovaného odvětví. Litva se při objasňování absence organizací producentů a jejich omezeného potenciálu odvolává na nedostatečnou organizaci odvětví. Kladné vnímání potenciálu organizací producentů je uváděno zástupci zemědělců z Estonska a Lotyšska. V členských státech s uznanými organizacemi producentů je využívání tohoto nástroje téměř vyčerpávající v Německu, Itálii a Francii, na které připadá 92 % všech uznaných organizací producentů v EU. V konkrétním případě Francie se očekává vývoj směrem k menšímu počtu větších organizací producentů (nebo seskupených ve sdruženích organizací producentů) a v příčném směru (dodávky více než jednomu zpracovateli). Organizace zemědělců spatřují malý potenciál organizací producentů ve Španělsku (nedostatečná organizace v odvětví, nevyhovující nástroj), v České republice (již relativně velké zemědělské podniky) a Portugalsku a Belgii (dobře rozvinutá struktura družstev). Naopak zástupci z Chorvatska, Rumunska a Spojeného království vnímají jasný potenciál vzniku více organizací producentů na svém území. 3.3 Kolektivní jednání (článek 149) Šest členských států nahlásilo dodávky syrového mléka v roce 2014 a 2015 podle kolektivně vyjednaných smluv. V roce 2015 se kolektivně vyjednané objemy týkaly 25 % celkových dodávek mléka, což činilo přibližně 13 % celkových dodávek syrového mléka v EU. Nebyly hlášeny žádné zásahy ze strany orgánů pro hospodářskou soutěž v souvislosti s vyloučením hospodářské soutěže ani vážnou újmou pro malé a střední podniky zpracovávající syrové mléko v důsledku kolektivních jednání. Tabulka 2 Dodávky kravského mléka v letech 2014 a 2015 podle kolektivně vyjednaných smluv

Členský stát Kolektivně vyjednaný objem (x1000 t) Přibližný

podíl na dodávkách členského státu Kolektivně vyjednaný objem (x1000 t) Přibližný

podíl na dodávkách členského státu 2014 2015 Bulharsko 0 - 5,6 1,1 % Česká republika 1 053 44 % 497 17 % Německo 14 249 45 % 13 253 42 % Španělsko 840 13 % 621 9 % Francie 4 469 18 % 5 171 20 % Spojené království 0 - 820 5 % Ve Španělsku pouze jediná organizace producentů uznaná pro dodávky ovčího mléka ohlásila společná vyjednávání v roce 2014 a 2015 na přibližně 71 000 tun, respektive 46 000 tun (téměř 100 % její tržní produkce). Pokles v dodávaném objemu vyplývá ze snížení počtu členů organizace producentů (ze 729 na 548). Kromě toho byla ve Španělsku v roce 2015 nová organizace producentů a jedna, která přišla o své uznání, avšak nová je výrazně menší. Pokles v podílu kolektivně vyjednaných dodávek v České republice v roce 2015 je do značné míry zaviněn zánikem sedmi organizací producentů v témže roce. Ve Francii v posledních třech letech podíl soustavně rostl, v souladu s nárůstem počtu organizací producentů uznaných každý rok. V Německu zůstává procento spíše stabilní vzhledem k tomu, že možnosti založení nových organizací producentů téměř dosáhly svého limitu, takže jakákoli odchylka souvisí většinou s vývojem celkových dodávek mléka v zemi. V roce 2015 se podíl ve srovnání s rokem 2014 mírně snížil, současně s rostoucí úlohou sdružení organizací producentů: dvě ze čtyř uznaných sdružení organizací producentů uvedla kolektivní jednání v roce 2015 s celkovým objemem 5,5 milionu tun (což činí 42 % celkového kolektivně vyjednaného objemu). Členské státy nastínily některé faktory úspěchu ovlivňující možnosti dalšího rozvoje kolektivního jednání: Přiměřená velikost organizací producentů. Aby měly organizace producentů skutečnou vyjednávací sílu, musejí mít určitou minimální velikost. Na druhou stranu u příliš velkých nově vzniklých organizací producentů hrozí, že nebudou schopné fungovat. Německo a Francie jsou členské státy s nejvyšším počtem uznaných organizací producentů a největším podílem kolektivního jednání. Organizace producentů mají v prvně jmenovaném státě přibližně 100 a ve druhém 250 zemědělců. V první fázi je patrně žádoucí vytvořit organizace producentů s velikostí, kterou lze řídit, a které se později vyvinou ve větší struktury, jako jsou např. sdružení organizací producentů, a nikoli obří organizace producentů s 1 000 až 2 000 členy a s nízkou provozuschopností. Zvyšovat informovanost kupujících mléka o potenciálních přínosech účasti v kolektivním vyjednávání se skupinami zemědělců (snadnost jednání, snížené transakční náklady, záruka dodávek a zlepšení komunikace). Finanční podpora organizacím producentů (kromě té, která je již k dispozici) podmíněná dosažením cílů kolektivního jednání by mohla tuto praxi stimulovat a povzbudit další integraci mezi producenty a zpracovateli. Solidarita mezi producenty je základem efektivního fungování organizací producentů. Možnost, že zemědělci obejdou dohody dosažené organizacemi producentů ve snaze získat příznivější podmínky, ohrožuje správné fungování organizace producentů.

U většiny organizací producentů, které se zúčastnily průzkumu (73 %), je výsledek kolektivního jednání pro členy organizace producentů závazný. Pouze 9 z 63 respondentů uvedlo, že členové organizace producentů dojednávají/dodávají část svého mléka mimo organizaci producentů. Smlouvy uzavírají buď zemědělci, nebo organizace producentů jejich jménem, přičemž tato druhá možnost je nejoblíbenější (téměř 60 %). 3.4 Regulace nabídky sýrů s CHOP/CHZO (článek 150) Pravidla pro řízení nabídky sýrů s CHOP/CHZO přijaly dosud dva členské státy. Francie pro sýry Comté, Beaufort, Reblochon a Gruyère a Itálie pro sýry Asiago, Grana Padano, Parmigiano Reggiano a Pecorino Romano. Příslušná oznámení jsou zveřejněna na internetových stránkách balíčku předpisů týkajících se mléka. Tyto dva členské státy hodnotí kladně efektivitu tohoto nástroje s ohledem na správné nastavení nabídky a poptávky, stabilizaci cen a ochranu produkce ve znevýhodněných oblastech. 3.5 Mezioborové organizace (čl. 157 odst. 3) Pro odvětví mléka je uznáno deset mezioborových organizací v pěti členských státech: ve Francii (celkem šest, čtyři z nich mají regionální rozměr), Španělsku, Maďarsku, Nizozemsku a Portugalsku. V Maďarsku tato mezioborová organizace zahrnuje tři stupně dodavatelského řetězce, od producentů po maloobchod, kdežto zbývající mezioborové organizace zahrnují pouze producenty a průmysl (v Nizozemsku má obchodní organizace partnerský vztah s mezioborovou organizací a jako poradce se zapojuje do jejího vedení). Všech těchto pět členských států považuje fungování svých mezioborových organizací za uspokojivé v jejich úloze sjednotit zájmy různých zúčastněných stran v dodavatelském řetězci. Mezi členskými státy, které nemají uznanou žádnou mezioborovou organizaci, vidí možnosti vzniku těchto struktur Itálie, Slovinsko, Polsko, Řecko, Rumunsko, Chorvatsko, Belgie a v menší míře Lotyšsko. Ve zbytku případů jsou hlavními důvody nevyužívání tohoto nástroje dobře rozvinutý družstevní model nebo jen malý zájem ze strany provozovatelů. Článek 210 nařízení (EU) č. 1308/2013 upravuje dohody a jednání ve vzájemné shodě mezi uznanými mezioborovými organizacemi, vyňatými za určitých podmínek z působnosti čl. 101 odst. 1 Smlouvy o fungování EU. Článek 164 nařízení (EU) č. 1308/2013 stanoví požadavky pro mechanismus rozšíření působnosti pravidel, která mohou mobilizovat mezioborové organizace. S ohledem na tato ustanovení předložila Francie v letech 2015 a 2016 čtyři oznámení týkající se příspěvků členů na financování společných opatření obecného zájmu pro odvětví mléka regionálními mezioborovými organizacemi.

Organizace producentů i organizace zemědělců, které se zúčastnily průzkumu, hovoří ve prospěch poskytnutí většího manévrovacího prostoru mezioborovým organizacím, aby se dosáhlo jejich větší efektivity. Některé se zasazují o větší flexibilitu v požadavcích na uplatňování mechanismu rozšíření působnosti pravidel, nebo o posílenou úlohu v předcházení krizím a jejich řešení (zejména pokud jde o plánování produkce, nad rámec ustanovení v článku 222 nařízení o společné organizaci trhů). 3.6 Povinné výkazy o dodávkách mléka (článek 151) Od 1. května 2015 jsou členské státy povinny oznamovat Komisi, nejpozději do 25. dne v každém měsíci, celkové množství syrového kravského mléka dodaného v předchozím měsíci prvním kupujícím na jejich území. Až na několik výjimek poskytují informace dodávané členskými státy ohledně opatření přijatých za účelem dodržení těchto regulatorních požadavků přiměřenou jistotu, že všechno mléko dodané v daném měsíci bude oznámeno do tohoto termínu. Míru dodržování termínu 25. dne během prvních 13 měsíců od zavedení systému oznamování (duben 2015 až duben 2016 včetně) uvádí tabulka B přílohy k této zprávě. Dvanáct členských států plně dodrželo termín a osm členských států výrazně zlepšilo svoji výkonnost v prvních měsících roku 2016. K nedostatečné výkonnosti dochází u členských států, které mají zavedená méně restriktivní pravidla pro první kupující. 4. ÚČINKY BALÍČKU PŘEDPISŮ TÝKAJÍCÍCH SE MLÉKA NA PRODUCENTY MLÉKA A PRODUKCI MLÉKA VE ZNEVÝHODNĚNÝCH REGIONECH Jelikož neexistuje jednotná definice „znevýhodněných regionů“ v souvislosti s produkcí mléka, byly členské státy požádány, aby objasnily kritéria, která v této souvislosti používají. Bylo citováno pět různých právních základů. Nejčastější (dvanáct členských států) byl odkaz na „oblasti s přírodními či jinými zvláštními omezeními“ definované v článcích 31 a 32 nařízení č. 1305/2013. Další členské státy odkazovaly na znevýhodněné oblasti (nařízení č. 1257/1999), méně rozvinuté regiony (nařízení č. 1308/2013) a směrnice 75/268/EHS a 85/148/EHS. Šest členských států uvedlo různé popisy bez právních odkazů a čtyři členské státy neuvedly pro znevýhodněné regiony žádnou definici. Na základě těchto poměrně různorodých definic „znevýhodněných oblastí“ se poměr produkce mléka ve znevýhodněných oblastech vyvíjel tak, jak znázorňuje následující graf:



Graf 2 Produkce mléka ve znevýhodněných regionech Graf 2 dokládá během let poměrně stabilní rozložení produkce mléka mezi znevýhodněnými a neznevýhodněnými oblastmi. Pouze Chorvatsko vykazuje znatelnou mezeru, ale to je spíš důsledek předefinování „znevýhodněného regionu“ než skutečný posun mezi různými regiony.

Členské státy nevykázaly žádný výrazný rozdíl mezi znevýhodněnými a neznevýhodněnými regiony v trendu patrném v produkci mléka a počtu producentů mléka. Růst produkce mléka a rychlost opouštění zemědělských podniků jsou skutečně spíše nezávislé na zranitelnosti oblasti, kde dochází k produkci mléka. I zde tudíž platí stejná tendence ke stabilní až zvyšující se produkci mléka ve spojení s poklesem počtu podniků (s většími stády a vyšší dojivostí na krávu). Pokud jde o smluvní vztahy, z odpovědí členských států vyplývá, že relativní váha mlékárenských družstev je vyšší ve znevýhodněných regionech než v jiných oblastech země. To platí pro Itálii, Polsko, Švédsko, Francii, Estonsko a v menší míře pro Portugalsko, Řecko a Rumunsko, kde je kombinované procento dodávek do zpracovatelských a odběratelských družstev ve znevýhodněných regionech vyšší (a podíl soukromých zpracovatelů tudíž nižší), než jak ukazuje graf 1. Oproti této skutečnosti mohou mít ustanovení balíčku předpisů týkajících se mléka, pokud jde o smluvní vztahy, organizace producentů a kolektivní jednání, ve znevýhodněných regionech relativně menší význam. Členské státy obecně považují balíček předpisů týkajících se mléka za užitečný nástroj pro restrukturalizaci odvětví mléka jako celku, třebaže uznávají, že balíček není zaměřen konkrétně na znevýhodněné regiony. Francie je jediným členským státem, který vykázal pozorovaný přínos organizací producentů a regulace nabídky sýrů s CHOP/CHZO pro zachování produkce mléka ve znevýhodněných regionech (kdy rychlost opouštění zemědělských podniků je o něco nižší v horských oblastech než v nížinách). 5. ZÁVĚRY Balíček předpisů týkajících se mléka byl přijat po krizi v roce 2009. Jeho hlavním cílem bylo zlepšit postavení producentů v řetězci. Existují důkazy, že k tomu do určité míry došlo, například prostřednictvím různých dalších společných opatření producentů, které přesahují oblast působnosti balíčku předpisů týkajících se mléka, a lze toho udělat ještě více, aby se toto postavení smysluplným způsobem zlepšilo: Povinné smlouvy o dodávkách byly v širokém měřítku zaváděny v členských státech, kde je podíl družstev nízký. Tento nástroj formalizuje vztahy mezi producenty a zpracovateli v členských státech a zajišťuje 41 % celkových dodávek mléka v EU. Organizace producentů jsou uznány v jedenácti členských státech. Tyto organizace producentů přinášejí zemědělcům hmatatelné výsledky: více než 60 % organizací producentů, které se zúčastnily průzkumu, uvedlo, že mají lepší nebo stabilnější ceny mléka. Většina organizací producentů dělá více než vyjednávání cen a dodávek: 80 % organizací producentů poskytuje jednu nebo více služeb, které přidávají hodnotu k nabídce mléka a/nebo podporují činnosti producentů, jako jsou např. odběry mléka, kontrola jakosti, technická podpora a společný nákup vstupů. Úspěšné příklady v tomto ohledu by se měly zhodnocovat do takové míry, do níž dlouhodobě zlepšují účinnost a odolnost producentů mléka. Kolektivní jednání s prvními kupujícími, považované zemědělci za jeden z hlavních přínosů plynoucích z členství v organizaci producentů, se podstatně vyplatilo hlavně v Německu, Francii a České republice a v menší míře ve Španělsku, Spojeném království a Bulharsku, přičemž nebylo hlášeno žádné porušení hospodářské soutěže. Regulace nabídky sýrů s CHOP/CHZO přináší pozitivní výsledky ve dvou členských státech, kde se uplatňuje v oblasti správného nastavení nabídky podle poptávky, stabilizace cen a ochrany produkce sýrů ve znevýhodněných regionech. Mezioborové organizace přispívají k větší transparentnosti v celém dodavatelském řetězci a prokázaly svoji užitečnost v široké škále činností, jako je např. definování standardizovaných smluv, propagace a poskytování technického poradenství. Ustanovení o povinných výkazech o dodávkách mléka zajistilo přísný systém informací o objemech a současně výrazně zlepšilo včasnost informací.

Ačkoli členské státy obecně uznávají, že balíček předpisů týkajících se mléka není zaměřen konkrétně na znevýhodněné regiony, organizace producentů a regulace nabídky sýrů s CHOP/CHZO se ve Francii považují za příznivé pro zachování produkce mléka v těchto regionech. Členské státy, organizace producentů a organizace zemědělců uznávají potenciál dvou klíčových nástrojů balíčku předpisů týkajících se mléka, jimiž jsou organizace producentů a kolektivní jednání, ale dosud je plně nevyužívají. Mělo by se uvažovat o opatřeních pedagogické, finanční nebo provozní povahy na úrovni EU a členských států: Pracovní setkání odborníků z členských států zaměřená na výměnu zkušeností a osvědčených postupů v jejich zemích. Kampaně zaměřené na zvyšování informovanosti zemědělců o fungování a potenciálu organizací producentů: opraktické příklady úspěšných případů ve stávajících organizacích producentů, odiskuse a výměna osvědčených postupů mezi zemědělci, ofinanční příležitosti v rámci programů rozvoje venkova, opřínosy kolektivního vyjednávání a jiných společných opatření pro producenty i zpracovatele, ojasné informace o tom, co lze nebo nelze udělat nebo očekávat od organizace producentů, zejména pokud jde o pravidla hospodářské soutěže. Naléhat na členské státy, které spatřují skutečný potenciál pro rozvoj organizací producentů, ale dosud nezačlenily podporu jejich zřizování do programů rozvoje venkova, aby navrhly příslušné úpravy. Upřednostňovat organizace producentů před jednotlivými producenty v přístupu k režimům podpor, ve formě prémií, vyšší prioritě při stanovování kritérií způsobilosti nebo vyšších mírách spolufinancování. Členské státy by mohly na vnitrostátní úrovni rovněž zvážit daňové výhody. Poskytovat dodatečnou finanční podporu pro organizace producentů podmíněnou dosažením cílů kolektivního jednání a dalšími společnými činnostmi, které by pomohly organizacím producentů získat vyšší hodnotu.