Podle čl. 14 odst. 2 směrnice 2011/70/Euratom (dále jen „směrnice“) je Komise povinna předkládat Evropskému parlamentu a Radě každé tři roky zprávu o pokroku v provádění této směrnice a inventáři radioaktivního odpadu a vyhořelého paliva, které se nachází na území Společenství, včetně výhledu do budoucna. Toto je poprvé, co je Komise schopna poskytnout občanům Evropské unie (EU) komplexní přehled o této důležité problematice. Ačkoli pokrok uváděný členskými státy není vždy plně komplexní a srovnatelný, poskytuje tato zpráva i přesto přehledný obraz současné situace a zdůrazňuje oblasti, kde je nutné provést další zlepšení a na které je zapotřebí se více zaměřit.

Každý členský stát si může stanovit svou vlastní skladbu zdrojů energie. V době, kdy členské státy podávaly zprávy, bylo ve 14 členských státech v provozu 129 jaderných reaktorů s celkovou kapacitou zhruba 120 GW a průměrnou provozní dobou 30 let. Jak je odhadováno v Jaderném ilustrativním programu (PINC), má být do roku 2025 uzavřeno více než 50 reaktorů, které jsou v současnosti v EU v provozu, zatímco v deseti členských státech jsou předpokládány projekty nové výstavby, přičemž ve Finsku, Francii a na Slovensku probíhá stavba čtyř reaktorů. To povede ke vzniku dalšího radioaktivního odpadu a vyhořelého paliva, s nimiž bude nutné bezpečně a odpovědně nakládat i po uplynutí tohoto století.

Vyhořelé palivo je jaderné palivo, které bylo trvale vyjmuto z jádra reaktoru po ozáření a které již není v současné formě použitelné. Vzniká při fungování jaderných reaktorů pro výrobu elektrické energie, výzkum, školení a prokazování. Pro účely nakládání s vyhořelým palivem se členské státy mohou rozhodnout, že část materiálu buď získají jeho přepracováním – zbývající materiál, který je vysoce aktivním odpadem, bude uložen – nebo že vyhořelé palivo přímo uloží, což znamená, že bude překlasifikováno na vysoce aktivní odpad. To vysvětluje, proč by nakládání s tímto materiálem mělo být řešeno společně s nakládáním s radioaktivním odpadem.

Směrnice požaduje, aby členské státy hlásily Komisi svůj inventář veškerého radioaktivního paliva a vyhořelého paliva, který jasně uvádí umístění a množství v souladu s odpovídající klasifikací. Mimo to by měly zprávy členských států obsahovat odhad budoucích množství, včetně odpadu vzniklého při vyřazování zařízení z provozu, a každé tři roky by měly poskytovat aktuální informace o jejich inventáři a předpoklady. Na základě informací poskytovaných členskými státy je Komise povinna předložit Evropskému parlamentu a Radě inventář radioaktivního odpadu a vyhořelého paliva na území Společenství. Zatímco inventář EU je k této zprávě přiložen jako pracovní dokument útvarů, shrnutí je obsaženo též v tabulce 1 a v grafu 1.

Členské státy byly povinny provést směrnici, včetně vnitrostátních politik a rámců, do 23. srpna 2013. S cílem umožnit konkrétní plánování dostaly členské státy další dva roky na zavedení vnitrostátních programů ve lhůtě do 23. srpna 2015. Do té doby byly členské státy povinny poskytnout vnitrostátní zprávy o celkovém provádění směrnice, které měly pojednávat i o jejich vnitrostátních politikách, rámcích a programech pro nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem.

Vytvoření vnitrostátní politiky je zásadním krokem pro dlouhodobé bezpečné nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem. Měla by obecnými pojmy stanovit plánovaný přístup členských států k nakládání s jejich inventářem radioaktivního odpadu a vyhořelého paliva od vzniku po uložení a měla by být v souladu se zásadami uvedenými v článku 4 směrnice. Vnitrostátní politiky by měly být převedeny na konkrétní plány opatření ve vnitrostátních programech členských států.

Z důvodu stárnutí reaktorů se v nadcházejících letech bude stávat stále důležitější činností evropského jaderného odvětví vyřazování jaderných elektráren z provozu a budou zapotřebí i investice pro nahrazení stávajících jaderných elektráren, jak bylo ukázáno v PINC. To bude mít důležitý dopad na množství vzniklého radioaktivního odpadu, zejména velmi nízkoaktivního odpadu a nízkoaktivního odpadu, a mělo by to tudíž být bráno v úvahu při plánování úložišť a skladovacích zařízení. U středněaktivního odpadu a vysoce aktivního odpadu je bezpečné a odpovědné nakládání náročné z hlediska dostupnosti dostatečné kapacity pro dlouhodobé uskladnění a vývoje udržitelných řešení pro uložení.

Veškeré vyhořelé palivo přítomné v EU je v současnosti uskladněno, jelikož v současné době nefunguje ve světě žádné civilní úložiště vyhořelého paliva. Ačkoli praxí v některých členských státech v historii a současnosti je přepracování vyhořelého paliva, většina členských států provozujících jaderné elektrárny má v úmyslu uložit své vyhořelé palivo v budoucnosti do hloubkových geologických zařízení bez přepracování. Očekává se, že to povede k nárůstu objemu vysoce radioaktivního odpadu k uskladnění a uložení. Vzhledem k plánovanému zavření zpracovatelských zařízení ve Spojeném království do roku 2020 a k důsledkům brexitu bude po roce 2020 Francie jediným členským státem s průmyslovou politikou pro přepracování v tuzemsku, zatímco některé další členské státy palivo přepracovávají v zahraničí a uvažují o tom i do budoucna.

Pro ukládání středněaktivního odpadu, vysoce aktivního odpadu a vyhořelého paliva nejsou koncepce pro ukládání podle čl. 12 odst. 1 písm. d) směrnice (např. výběr lokality, vytvoření projektu) ve většině členských států konkrétní, a to často z toho důvodu, že jsou nutná rozhodnutí politik nebo musí být vybrány lokality. Z členských států, které plánují vybudovat v příštích desetiletích geologická úložiště, vybraly doposud lokality pouze Finsko, Francie a Švédsko, což prokazuje, jaké problémy představuje přechod z fáze plánování k praktickému provedení. V celosvětovém měřítku je Finsko první zemí, kde výstavba hloubkového geologického zařízení už začala, a očekává se, že začne fungovat do roku 2022, přičemž Francie a Švédsko mají s provozem začít do roku 2030 (viz graf 2). Plány hloubkového geologického úložiště má dalších dvanáct členských států a jsou v různých stadiích realizace. Většina členských států bez jaderných programů zahrnuje do svého vnitrostátního programu činnosti až po přechodné uskladnění a navrácení vyhořelého paliva (je-li to relevantní) dodavateli a ještě nedefinovala politiku nebo cestu k uložení radioaktivního odpadu.



Graf 2. Plánovaný začátek provozu hloubkových geologických zařízení

Ve všech členských státech by mělo být co nejdříve zahájeno konkrétní plánování pro vytvoření dlouhodobých řešení týkajících se vysoce aktivního odpadu, středněaktivního odpadu a vyhořelého paliva, včetně činností výzkumu, vývoje a prokazování, aby se zabránilo nepřiměřenému zatížení budoucích generací. Členské státy, které v současnosti nemají ve svém programu takové konkrétní plány, by měly zajistit existenci dostatečných dostupných skladovacích kapacit, aby mohly i nadále bezpečně nakládat se svými inventáři. Z tohoto pohledu zprávy členských států ne vždy zřetelně ukazují, jak je v praxi brána v úvahu provázanost mezi generací radioaktivního odpadu a vyhořelého paliva na jedné straně a jejich kapacitami ke zpracování, uskladnění a uložení (a to i pro vyhořelé palivo a radioaktivní odpad z nových zařízení) na straně druhé. Členské státy by měly tomuto bodu věnovat zvláštní pozornost při přezkumu svých vnitrostátních programů a měly by o něm v budoucnosti informovat ve svých zprávách.

Pokud jde o členské státy, které konkrétní plány ve svých vnitrostátních programech pro ukládání vysoce aktivního odpadu, středněaktivního odpadu a vyhořelého paliva mají, Komise spatřuje potřebu další diskuse, neboť není vždy zjevné, jak tyto členské státy prokazují, že učinily přiměřené kroky k zajištění pokroku a k zabránění nepřiměřenému zatížení budoucích generací. Ve svých stanoviscích k vnitrostátním programům jednotlivých členských států se Komise bude zvláště soustředit na dodržování této zásady. Zaměří se na navrhované časové rámce pro vývoj řešení, jelikož ty se v některých případech jeví jako nepřiměřeně dlouhé pro určité mezníky, například rámce pro výběr lokality. Výběr lokality pro úložiště je náročný a dlouhý proces, v němž je pro dosažení pokroku zásadní účast veřejnosti na procesu rozhodování. Jako takové by všechny členské státy měly pro rychlejší provádění optimalizovat plánování, vyčlenit náležité zdroje, provádět potřebné výzkumné a školicí činnosti a spolupracovat s veřejností a dalšími zúčastněnými stranami.

Ukládání velmi nízkoaktivního odpadu a nízkoaktivního odpadu

V souvislosti s ukládáním velmi nízkoaktivního odpadu a nízkoaktivního odpadu Komise konstatuje, že většina členských států s jaderným programem zformulovala řešení, jak nakládat s velmi nízkoaktivním odpadem a nízkoaktivním odpadem, a pokračuje v provádění těchto řešení. V několika členských státech to je však stále výzva. K dnešnímu dni bylo ve dvanácti členských státech vytvořeno více než třicet úložišť a zhruba polovina všech členských států plánuje vybudovat v příštím desetiletí nová úložiště. Zbývající členské státy buď plány nemají, nebo se spoléhají na společná řešení. Ve většině členských států s výzkumnými reaktory nebo nejadernými programy jsou možnosti ukládání radioaktivního odpadu pouze v stadiu koncepce a příslušné činnosti v oblasti výzkumu a hledání lokality byly odloženy – v některých případech až o několik desetiletí. Několik členských států též plánuje sanaci stávajících úložišť a kontaminovaných lokalit.

Sledování pokroku při provádění

Pokud jde o celkové vnitrostátní programy, pouze asi jen třetina členských států definovala jasné a podrobné mezníky a časové rámce k dosažení svých cílů, jak požaduje čl. 12 odst. 1 písm. b) směrnice. Ve zbývajících případech nebyly dlouhodobé mezníky nebo harmonogramy prezentovány jasně pro celý program, nebyly představeny body rozhodování, rozhodnutí byla odložena do budoucnosti nebo uvedené harmonogramy byly zastaralé. Ačkoli se celkové časové harmonogramy mezi jednotlivými vnitrostátními programy liší, lze to zčásti vysvětlit pomocí rozsahu a míry inventářů a souvisejících činností. Programy zahrnují opatření, která sahají ode dneška až do 24. století (včetně období po uzavření úložiště).

Většina členských států nedefinovala jasně klíčové ukazatele výkonnosti pro sledování pokroku při provádění vnitrostátních programů, jak požaduje čl. 12 odst. 1 písm. g) směrnice. Kromě toho většina členských států musí dále upřesnit, jak plánují provádět výsledky sledování provádění svého programu při přezkumu a aktualizaci svých programů.





Období po uzavření úložišť

Podle čl. 12 odst. 1 písm. e) směrnice musí členské státy definovat koncepce nebo plány pro fázi životnosti úložiště po jeho uzavření, včetně doby, po kterou budou zachovány odpovídající kontroly, a způsobů dlouhodobého uchování znalostí o úložišti. Z členských států s jadernými programy jich pouze několik předložilo podrobné plány pro období po uzavření úložišť zejména pro povrchová úložiště, zatímco opatření pro období po uzavření hloubkových geologických úložišť nejsou buď předpokládána, nebo nejsou řešena. Informace o přístupu členských států k uchování znalostí po uzavření úložišť jsou ve většině vnitrostátních programů omezené. To je oblast, kterou by členské státy měly ve svých vnitrostátních programech ještě rozvinout.

Činnosti výzkumu, vývoje a prokazování

V souladu s čl. 12 odst. 1 písm. f) směrnice musí členské státy definovat činnosti výzkumu, vývoje a prokazování potřebné k provádění jejich vnitrostátních programů. Jako takový by měl existovat jasný vztah mezi vnitrostátními činnostmi výzkumu / časovými rámci a koncepcí, plány a mezníky definovanými v programech. Většina členských států s jadernými programy obecně informovala o svých potřebách v oblasti činností výzkumu. Čtyři členské státy provozují pět podzemních výzkumných laboratoří pro ukládání vyhořelého paliva, vysoce aktivního odpadu a středněaktivního odpadu a čtyři další mají v plánu vybudovat takové laboratoře po roce 2020. Většinu výzkumných činností provádějí držitelé licence a/nebo specializované výzkumné organizace. Avšak vazbou mezi výzkumnými činnostmi prezentovanými ve vnitrostátních programech a tím, jak z praktického hlediska podporují provádění těchto programů, se však převážná část členských států většinou nezabývala podrobně. Členské státy zapojené do evropských výzkumných iniciativ (např. do technologické platformy pro provádění geologického ukládání radioaktivního odpadu) by měly vysvětlit, jak tyto projekty podporují z praktického hlediska provádění jejich vnitrostátních programů. Členské státy s výzkumnými reaktory se zabývaly též opatřeními výzkumu a vývoje, která jsou zapotřebí k provádění jejich programů, ale jasné harmonogramy/mezníky pro výzkum konečného uložení nebyly často zavedeny. Všechny ostatní členské státy o výzkumných činnostech potřebných pro jejich jaderné programy neinformovaly. Tyto programy se většinou opírají o společná řešení pro ukládání.

Dohody s jinými členskými státy nebo třetími zeměmi

Pouze několik členských států předložilo svou/své dohodu/dohody s jinými členskými státy nebo třetími zeměmi v souladu s čl. 12 odst. 1 písm. k) směrnice. Komise konstatuje, že v zájmu souladu s oznámeními o přepravě vyhořelého paliva a radioaktivního odpadu podle článku 20 směrnice 2006/117/Euratom (např. na období 2012–2014) musí několik členských států Komisi o svých stávajících dohodách ještě informovat. S cílem objasnit tuto záležitost probíhá mezi Komisí a dotčenými členskými státy dialog.

4. VNITROSTÁTNÍ RÁMCE PRO ZAJIŠTĚNÍ BEZPEČNÉHO NAKLÁDÁNÍ S VYHOŘELÝM PALIVEM A RADIOAKTIVNÍM ODPADEM

Členské státy musí stanovit a udržovat vnitrostátní legislativní, regulační a organizační rámec (dále jen „vnitrostátní rámec“) pro nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem, který vymezuje odpovědnost a zajišťuje koordinaci mezi příslušnými orgány (čl. 5 odst. 1 směrnice).

Členské státy předložily právní ujednání pro vnitrostátní rámec, ale pouze v několika případech uvádějí vnitrostátní zprávy podrobnosti o tom, jak mají být tato právní ustanovení uvedena do praxe. Vnitrostátní rámce obecně zahrnují do oblasti působnosti příslušných vnitrostátních programů všechny typy radioaktivního odpadu a všechny fáze nakládání s ním.

Členské státy obecně zavedly v souladu s čl. 5 odst. 1 směrnice ujednání pro bezpečnostní systémy a systémy udělování povolení s různými úrovněmi složitosti a určily organizace odpovědné za provádění činností v oblasti nakládání s různým radioaktivním odpadem a za regulační dohled. Většina členských států zřídila též specializovanou organizaci pro nakládání s radioaktivním odpadem (ve většině případů je státní).