Programy ISEC a CIPS pokrývaly velmi širokou politickou oblast, která v letech 1993 až 2009 spadala převážně do tzv. pilíře EU „policejní a justiční spolupráce v trestních věcech“ zavedeného Maastrichtskou smlouvou. Politiky v rámci tohoto pilíře byly založeny především na právním rámci, který zachovával prvky mezivládní spolupráce mezi členskými státy. To znamená, že před přijetím těchto programů existovalo v této oblasti jen málo možností financování na úrovni EU. Vypracování programů představovalo významný mezník v politice EU týkající se těchto oblastí.

Hodnocení obou programů bylo významně ztíženo nedostatkem referenčních údajů (tj. jasným popisem situace před spuštěním programů), které by mohly sloužit jako základ pro posouzení dopadu programů. Překážkou pro hodnocení se rovněž ukázal časový odstup mezi prováděním programů a vypracováním zpětného hodnocení, neboť zástupci příslušných příjemců a vnitrostátních orgánů a orgánů EU již často nepracovali na stejné pozici a bylo tak obtížné od nich získat údaje. To se odráží v nízké míře účasti ve veřejných konzultacích a on-line průzkumech prováděných v průběhu hodnocení.

Program CIPS (2007–2013) se zaměřoval na kritickou infrastrukturu a další otázky bezpečnosti, včetně provozních otázek v oblastech, jako je např. krizové řízení a připravenost na krize v různých kriticky důležitých odvětvích. Celkový rozpočet přidělený na program činil za celé období trvání programu 126,8 milionu EUR. Program CIPS měl dva obecné cíle, a to prevenci, ale i připravenost a zvládání následků, které byly dále rozděleny do sedmi specifických cílů. Tyto cíle se týkaly následujících tematických oblastí:

Ke snížení celkové efektivnosti programu přispěla dle názoru konzultovaných stran absence vzájemného hodnocení výsledků projektů a neexistence centrální evidence. Tyto aspekty dosud v rámci fondu ISF nebyly zavedeny do praxe, nicméně by k nim mohlo být přihlédnuto v dalším víceletém finančním rámci.

Z hodnocení vyplynulo, že zřízení centrální evidence obsahující podrobné údaje o jednotlivých projektech by umožnilo vytvořit monitorovací systém pro shromažďování a analýzu údajů o finančním pokroku, výstupech a výsledcích projektů. Zajištění odpovídajícího rozpočtu na technickou pomoc by mohlo zlepšit poskytování odborných technických znalostí v průběhu celého životního cyklu projektů a prezentace výsledků.

Hodnocení se zaměřilo na soudržnost programů s dalšími programy EU v téže oblasti a s vnitrostátními programy a iniciativami, aby bylo možné posoudit, do jaké míry bylo toto opatření v rozporu s jinými opatřeními nebo vedlo ke zdvojenému úsilí. Došlo k závěru, že činnosti prováděné v rámci jiných nástrojů EU v příslušných oblastech byly z celkového pohledu s programy soudržné a nebylo zjištěno žádné zásadní překrývání.

Program ISEC podpořil provádění závazků EU a přeshraniční spolupráci mezi členskými státy v mnoha oblastech trestné činnosti. V době finanční krize nicméně nebylo vnitrostátní financování této spolupráce dostatečné nebo dostupné, což zmírnilo vysoké riziko duplicity finančních prostředků EU s vnitrostátními zdroji financování. Z hodnocení rovněž vyplynul značný prostor pro soudržnost a doplňkovost mezi programem ISEC a dalšími programy EU, a to programem JPEN, programem DAPHNE III, programem FP7 a programem Hercule II. Díky spolupráci mezi útvary Komise bylo dosaženo efektivního spolupůsobení mezi programem DAPHNE III a dvěma specifickými cíli programu ISEC týkajícími se podpory a rozvoje osvědčených postupů v oblasti ochrany svědků a obětí trestné činnosti a poskytování podpory svědkům a obětem trestné činnosti, zejména v oblasti obchodování s lidmi. Pro maximalizaci potenciálu soudržnosti, doplňkovosti a zamezení rizika zdvojeného úsilí je zásadní účinná koordinace při navrhování, provádění i plnění cílů. Na základě shromážděných údajů lze dospět k závěru, že toho bylo do značné míry dosaženo.

Podobně byly činnosti programu CIPS prováděné v rámci ročních pracovních programů na období 2007–2013 shledány v souladu s činnostmi financovanými z jiných podobných fondů EU, a to z programu FP7 a finančního nástroje pro civilní ochranu. Vzhledem k odlišným vlastnostem, pokud jde o tematické zaměření, způsobilé činnosti a způsobilé zúčastněné strany a cílové skupiny, došlo mezi těmito finančními nástroji jen k malému překrývání, nebo k žádnému vůbec nedošlo.

Přidaná hodnota EU

Přidaná hodnota programů je úzce spjata s významem, jaký má poskytování finančních prostředků ze strany EU zúčastněným organizacím, a se schopností podporovat nadnárodní spolupráci, která by se často nemohla uskutečnit, pokud by projekty byly financovány pouze z vnitrostátních zdrojů. Ze závěrů vyplývá, že organizace často neměly přístup k vnitrostátnímu financování, které by jim umožnilo provádět činnosti v rámci programů. Lze proto předpokládat, že převážná část projektů by nebyla bez finančních prostředků z programů ISEC a CIPS realizována.

Oba programy měly silný nadnárodní rozměr, protože podporovaly buď nadnárodní projekty, nebo národní projekty, které mohly být přeneseny do dalších členských států. Klíčový aspekt jejich přidané hodnoty EU tedy spočíval v jejich schopnosti podporovat nadnárodní spolupráci. Řada nejrůznějších zúčastněných stran zdůraznila během dotazování významný přínos finančních prostředků z programu ISEC pro nadnárodní spolupráci a provádění právních předpisů EU v různých oblastech, na něž se vztahuje předcházení trestné činnosti a boj proti ní. Dospělo se tedy k závěru, že program ISEC významně podpořil úzkou spolupráci donucovacích orgánů na nadnárodní úrovni, budování vzájemné důvěry a vytváření nových vazeb mezi organizacemi pracujícími s protistranami, které se nacházejí v jiných členských státech. Přidaná hodnota EU programu CIPS byla rovněž hodnocena kladně díky jeho podpoře rozvoje politik Unie v oblasti prevence, připravenosti a zvládání následků teroristických útoků a dalších bezpečnostních rizik a posílení koordinace a spolupráce mezi příslušnými subjekty na úrovni EU v oblasti ochrany kritické infrastruktury.

Přidanou hodnotu EU však snižuje skutečnost, že projekty realizované v rámci programů byly většinou řízeny koordinujícími organizacemi z malého počtu členských států. Přechod ke sdílenému řízení tuto geografickou nerovnováhu do jisté míry vyřešil.

3 Závěry

Z hodnocení vyplynulo, že navzdory výhradám ke koncepci programů, která byla více orientovaná na poptávku než na politické cíle, byly cíle a výsledky programů ISEC a CIPS pro potřeby členských států v oblastech, na které se programy vztahovaly, z celkového pohledu relevantní. Tato koncepce však při provádění programů zapříčinila významnou geografickou nerovnováhu. Tento problém by měl být odstraněn přechodem ke sdílenému řízení v rámci nástupnického nástroje, fondu ISF-policie, jenž by měl zvýšit účinnost a efektivnost fondů EU. V rámci fondu ISF-policie byl rovněž částečně vyřešen časový odstup mezi stanovením priorit v rámci ročních pracovních programů a jejich realizací, a to pomocí začlenění mimořádné pomoci k „řešení naléhavých a specifických potřeb“ .

Z hlediska účinnosti bylo u programů v obecné rovině dosaženo jejich cílů, nicméně by měla být vytvořena podrobnější centrální evidence výsledků a výstupů projektů, která by byla dostupná například prostřednictvím Evropské sítě pro předcházení trestné činnosti, Výstražné informační sítě kritické infrastruktury (CIWIN), internetových stránek koordinátora EU pro boj proti obchodování s lidmi nebo prostřednictvím dalších útvarů Komise. To by mohlo být zohledněno v příštím víceletém finančním rámci. Rovněž by se mohlo zvážit zlepšení systému monitorování. Jeho klíčovými prvky mohou být např. kontrolní návštěvy a informační systém, který bude systematicky zaznamenávat údaje o projektech. Tyto problémy byly do jisté míry odstraněny v rámci nástupnického fondu ISF-policie, a to využitím kontrolních misí pro provádění projektů a možností každoročně přispívat na činnosti technické pomoci .

Z hlediska efektivnosti označila celkově převážná většina konzultovaných zúčastněných stran finanční prostředky EU za dostačující a efektivnost nákladů byla v rámci všech činností považována za dobrou až velmi vysokou. Výše uvedená neexistence centrální evidence však také do jisté míry efektivnost programů snižuje. Ačkoli monitorování se částečně zlepšilo v rámci stávajícího fondu, představuje absence vzájemného hodnocení a vhodné prezentace výsledků projektů nadále nedostatek, který bude muset být vyřešen v nové generaci fondů. Je zapotřebí snížit administrativní zátěž a dosáhnout zjednodušení.

Z hodnocení vyplynulo, že jsou programy soudržné a nebylo u nich zjištěno zásadní překrývání s podobnými iniciativami na vnitrostátní úrovni ani na úrovni EU. Důvodem toho byla především spolupráce mezi útvary Komise zapojenými do řízení těchto dalších iniciativ.

V neposlední řadě byla u obou programů prokázána významná přidaná hodnota EU. Většina činností prováděných v rámci programů by bez finanční podpory EU nebyla vůbec realizována, nebo by u nich nebylo dosaženo stejných výsledků, a to zejména na nadnárodní úrovni. Přidaná hodnota EU by však mohla být vyšší, kdyby byla více podporována převoditelnost výsledků projektů na úrovni EU a jejich šíření. K tomu by mohlo přispět zřízení centrální evidence na úrovni Komise, kde by byly shromažďovány veškeré výsledky projektů. Přidaná hodnota EU by byla rovněž větší, pokud by byly koordinující organizace rovnoměrněji zastoupeny ve všech členských státech.