Trusty jsou právním uspořádáním, které bylo vytvořeno v jurisdikcích obyčejového práva, kdy zakladatel převede některá aktiva na správce, který je ovládá v zájmu jednoho či více příjemců určených zakladatelem. Aktiva držená v trustu jsou majetkem odděleným od majetku správce, zatímco jiné strany, jako je zakladatel a osoba vykonávající dohled nad správou fondu, jej také mohou do určité míry ovládat či ovlivňovat. Identifikace skutečných vlastníků je kvůli složité struktuře trustů náročná a vyžaduje další úsilí o zjištění skutečné povahy trustového vztahu. Analýzy případů praní peněz ukazují, že rizika zneužití trustů se zvyšují, pokud se několik účastníků trustu shoduje se stejnou fyzickou nebo právnickou osobou, nebo pokud jsou trusty zřízeny v zahraničních jurisdikcích.

Tři členské státy a Spojené království oznámily, že trusty jsou upraveny jejich právním systémem, který je zcela či částečně založen na obyčejovém právu. Identifikovaly buď konkrétně výslovné svěřenství (express trust), jako v případě Irska a Spojeného království, nebo odkázaly na trusty obecně, jako to učinily Kypr a Malta. Kypr dále oznámil podkategorii trustů, jmenovitě mezinárodní trusty.

Všechny čtyři z výše zmíněných zemí poukazují na trusty, které strany založily úmyslně, tudíž vylučují trusty, které jsou založeny na základě zákona, nebo které vycházejí ze selhání výslovného svěřenství, a jsou obecně definované jako zákonné, konstruktivní nebo následné trusty. To odráží ustanovení směrnice o boji proti praní peněz.

Trusty však mohou být uznány i v jiných členských státech. Například navzdory tomu, že Litva neoznámila trust ani podobné právní uspořádání, které by bylo v rámci lotyšských právních předpisů uznáváno, podle dostupné literatury koncept trustu do vnitrostátních právních přepisů zavedl lotyšský občanský zákoník (kniha čtvrtá, hmotné právo), část I (věci), kapitola VI (právo trustu). Článek 4.106 konkrétně stanoví rozsáhlá práva správce nad aktivy do té míry, že jsou v zásadě totožná s vlastnickými právy. V rámci tohoto uspořádání mají vlastník i správce in rem práva nad aktivy, díky čemuž se toto uspořádání velmi podobá trustu podle obyčejového práva.

Tři další členské státy, konkrétně Itálie, Lucembursko a Nizozemsko oznámily, že přestože jejich vnitrostátní přepisy trusty neupravují, jsou uznávány v rámci jejich právního systému na základě ustanovení Haagské úmluvy z roku 1985, kterou ratifikovaly. Zatímco Belgie žádná právní uspořádání uznaná jejími právními předpisy neoznámila, podle literatury je v podobné pozici jako tyto tři členské státy, jelikož koncept trustu začlenila do svého občanského zákoníku mezinárodního práva soukromého (kapitola XII). Tato ustanovení neumožňují založení trustu podle belgických právních předpisů, ale umožňují uznání trustů, které byly řádně založeny v souladu se zahraničními právními předpisy.

3.2Právní uspořádání podobná trustům určená podle směrnice o boji proti praní peněz a oznámená ze strany členských států

Zatímco trusty podle obyčejového práva mohou být jen těžko překlopeny do občanského práva, jiná právní uspořádání vykazují výrazné podobnosti v oblasti funkce či struktury. Hranice mezi právním a skutečným vlastnictvím není v těchto uspořádáních nutně tak silná jako v trustech, tato uspořádání však přesto vytváří fiduciární pouto, které lze přirovnat k tomu, které se objevuje v trustu.

c.b.aFiducie

Fiducie patří mezi právní uspořádání, která Finanční akční výbor a směrnice o boji proti praní peněz konkrétně označují za podobná trustům. Tato právní uspořádání jsou většinou založena na schématu, které zahrnuje tři strany, přičemž jeden či více převodců převedou aktiva na fiduciáře ve prospěch jednoho či více příjemců. Takové schéma znamená oddělení aktiv od osobního majetku převodce. V rámci tohoto uspořádání má fiduciář povinnost spravovat aktiva v souladu s podmínkami dohody uzavřené s převodcem.

Fiducie jsou víceméně běžným právním uspořádáním v Evropě, zejména ve francouzsky mluvících a v románských zemích. Konkrétní znaky fiducie se mohou lišit a měnit v závislosti na podmínkách v jednotlivých členských státech a jejich vnitrostátních právních systémech. Tři členské státy oznámily právní uspořádání tohoto typu, která jsou upravena přímo jejich vnitrostátními právními předpisy. To je případ francouzské fiducie (článek 2013 francouzského občanského zákoníku), lucemburského contrats fiduciaires (zákon ze dne 27. července 2003) a rumunského fiducia (články 773-791 rumunského občanského zákoníku).