CS Úřední věstník Evropské unie C 170/40

Odůvodnění Rady: Postoj Rady (EU) č. 9/2016 v prvním čtení k přijetí směrnice Evropského parlamentu a Rady o podmínkách vstupu a pobytu státních příslušníků třetích zemí za účelem výzkumu, studia, stáže, dobrovolnické služby, programů výměnných pobytů žáků či vzdělávacích projektů a činnosti au-pair

(2016/C 170/02)

I. ÚVOD

Dne 25. března 2013 přijala Komise návrh směrnice o podmínkách vstupu a pobytu za účelem výzkumu, studia, výměnných pobytů žáků, placené a neplacené odborné přípravy, dobrovolné služby a činnosti au-pair.

Evropský hospodářský a sociální výbor přijal své stanovisko k návrhu dne 18. září 2013 a Výbor regionů ve dnech 28. a 29. listopadu 2013.

Příslušné orgány Rady začaly tento návrh projednávat v dubnu roku 2013. Evropský parlament přijal dne 25. února 2014 postoj v prvním čtení. Rada nebyla s to výsledek prvního čtení v Evropském parlamentu přijmout a dne 10. prosince 2014 Výbor stálých zástupců potvrdil mandát, jímž se Rada zmocňuje k zahájení jednání s Evropským parlamentem.

Po šesti neformálních trialozích mezi Radou a Evropským parlamentem, konaných ve dnech 3. a 31. března, 26. května, 16. července, 29. října a 17. listopadu 2015, dosáhli oba společní normotvůrci s podporou Komise dohody o znění. Výbor stálých zástupců na zasedání konaném dne 26. listopadu znění vyjednané s Evropským parlamentem potvrdil. Rada přijala politickou dohodu o tomto znění na svém zasedání dne 4. prosince 2015. Ještě předtím uvedl předseda Výboru Evropského parlamentu pro občanské svobody, spravedlnost a vnitřní věci (LIBE) v dopise předsedovi Výboru stálých zástupců ze dne 1. prosince 2015, že pokud bude uvedené kompromisní znění předloženo Parlamentu jako postoj Rady v prvním čtení, doporučí členům LIBE a následně plenárnímu zasedání, aby byl postoj Rady přijat ve druhém čtení v Parlamentu beze změn, s výhradou ověření právníky-lingvisty obou orgánů.

Evropský parlament a Komise učinily prohlášení, jež bude vloženo do zápisu z jednání Rady.

V souladu s články 1 a 2 Protokolu o postavení Spojeného království a Irska s ohledem na prostor svobody, bezpečnosti a práva, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o fungování Evropské unie, se tyto členské státy neúčastní přijímání této směrnice a tato směrnice pro ně není závazná ani použitelná.

V souladu s články 1 a 2 Protokolu o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o fungování Evropské unie, se Dánsko neúčastní přijímání této směrnice a tato směrnice pro ně není závazná ani použitelná.

Rada přijala postoj v prvním čtení v souladu s článkem 294 Smlouvy dne 10. března 2016.

II. ÚVOD

Návrh mění a přepracovává směrnici 2004/114/ES o podmínkách přijímání státních příslušníků třetích zemí za účelem studia, výměnných pobytů žáků, neplacené odborné přípravy nebo dobrovolné služby a směrnici 2005/71/ES o zvláštním postupu při přijímání státních příslušníků třetích zemí pro účely vědeckého výzkumu. Cílem tohoto návrhu je zlepšit právní rámec platný pro kategorie státních příslušníků třetích zemí, na něž se vztahují obě výše uvedené směrnice, a zároveň rozšířit oblast působnosti této směrnice na nové kategorie státních příslušníků třetích zemí (placené stážisty a au-pair).

III. ANALÝZA POSTOJE RADY V PRVNÍM ČTENÍ

Obecné poznámky

Jednání probíhala v politickém kontextu vymezeném sdělením Komise z března roku 2014 s názvem „Otevřená a bezpečná Evropa: cesta k realizaci“ (1) a strategickými směry Evropské rady z června roku 2014 pro další rozvoj prostoru svobody, bezpečnosti a práva (2). Evropská rada zdůraznila, že tváří v tvář globálním a evropským demografickým trendům potřebuje Evropa zůstat atraktivní destinací pro talentované a kvalifikované lidi. Evropa za tím účelem musí vypracovat strategie pro to, aby mohly být prostřednictvím soudržných a účinných pravidel maximalizovány příležitosti, které nabízí legální migrace. I v kontextu strategie Evropa 2020 pro inteligentní a udržitelný růst podporující začlenění zůstává přistěhovalectví jako zdroj vysoce kvalifikovaných osob důležitým aspektem.

Závěrečná fáze jednání probíhala v roce 2015 současně s migrační a uprchlickou krizí. Za těchto okolností bylo důležité jednání o této směrnici uzavřít, a dát tak státním příslušníkům třetích zemí více příležitostí vstoupit do EU legálně. V květnu roku 2015 Komise ve svém sdělení s názvem „Evropský program pro migraci“ (3) vyzvala k urychlenému přijetí směrnice, která by studentům a výzkumným pracovníkům, kteří jsou považováni za strategicky důležité skupiny, poskytla nové příležitosti k mobilitě a hledání práce v EU.

Klíčové otázky

V souladu s ustanoveními společného prohlášení o praktických opatřeních pro postup spolurozhodování (4) došlo ke kontaktům mezi zástupci Rady, Parlamentu a Komise s cílem dosáhnout dohody o tomto návrhu. Za účelem smíření postojů obou orgánů a s ohledem na dohodu, které bylo při výše uvedených kontaktech dosaženo, Rada přijala ke směrnici o podmínkách vstupu a pobytu státních příslušníků třetích zemí za účelem výzkumu, studia, výměnných pobytů žáků, placené a neplacené odborné přípravy, dobrovolné služby a činnosti au-pair svůj postoj v prvním čtení, který obsahuje tyto klíčové změny návrhu Komise:

Oblast působnosti (článek 2)

Zatímco Komise ve svém návrhu stanovila všechny kategorie jako mandatorní, v postoji Rady jako mandatorní kategorie figurují pouze výzkumní pracovníci, studenti, stážisté a dobrovolníci účastnící se Evropské dobrovolné služby. Kategorie žáků, ostatních dobrovolníků a au-pair jsou v postoji Rady fakultativní. To vyplývá ze stanoviska Rady, že hlavním cílem této směrnice je přitáhnout do EU vysoce kvalifikované státní příslušníky třetích zemí.

Pokud jde o stážisty, Rada se rozhodla odstranit rozlišování mezi placenými a neplacenými stážisty, které pro účely této směrnice nepovažuje za relevantní, a odkazovat místo toho na obecnou kategorii stážistů. Na druhé straně rozdělila kategorii dobrovolníků na dobrovolníky účastnící se Evropské dobrovolné služby a ostatní. Aby se zajistil přístup k Evropské dobrovolné službě, která je součástí unijního programu Erasmus+ a má mezinárodní rozměr, je důležité mít v celé EU harmonizovaná pravidla. V případě ostatních dobrovolníků je význam tohoto přístupu méně zřejmý. Proto je tato kategorie v postoji Rady fakultativní.

Příznivější ustanovení (článek 4)

Rada vložila některá ustanovení, ve vztahu k nimž mohou členské státy buď přijmout nebo ponechat v platnosti příznivější ustanovení. Rada konkrétně dává členským státům možnost nevyžadovat, aby dohoda o hostování obsahovala název nebo účel výzkumné činnosti nebo oblasti výzkumu (čl. 10 odst. 2) písm. a)). Dává taktéž členským státům možnost vydávat povolení na dobu delší, než je stanoveno v článku 18. Odkaz na článek 35 o transparentnosti a přístupu k informacím umožňuje členským státům zpřístupnit žadatelům v případě potřeby více informací. Rada tak změnu 25 Evropského parlamentu přijala pouze částečně vzhledem k tomu, že cílem směrnice je harmonizovat pravidla, která se v členských státech uplatňují, obzvláště tam, kde jde o zásadní ustanovení.

Zásady (článek 5)

Rada vložila dodatečnou zásadu, podle níž členské státy mohou vyžadovat, aby žadatel předložil doklady, které tato směrnice vyžaduje za účelem přijetí, buď v úředním jazyce dotčeného členského státu nebo v jakémkoli úředním jazyce EU, který tento členský stát určí. Pro členské státy se jedná o významnou zásadu, která usnadňuje práci jejich správních orgánů a pomáhá jim urychlit vyřizování žádostí.

Objem vstupů (článek 6)

Rada opakuje zásadu zakotvenou v čl. 79 odst. 5 Smlouvy o fungování EU týkající se práva členských států stanovit objem vstupů státních příslušníků třetích zemí na jejich území za účelem práce. Rada upřesňuje, že se tato zásada může uplatnit pouze tehdy, pokud se v dotčeném členském státě považuje konkrétní kategorie státních příslušníků třetích zemí za osoby v pracovněprávním vztahu. Dále výslovně uvádí, že objem vstupů neplatí pro studenty, a to ani když mají povoleno během studia pracovat, neboť v podstatě žádají o přijetí za účelem studia. Podobný článek o objemu vstupů obsahuje směrnice 2014/66/EU (5) (směrnice o převedení v rámci společnosti) a směrnice 2014/36/EU (6) (směrnice o sezónních pracovnících).

Obecné podmínky pro přijetí (článek 7)

Rada považuje v zájmu jasnosti za nutné uvést v čl. 7 odst. 1 písm. a) vedle platného cestovního dokladu seznam všech možných dokladů, jež lze ke vstupu vyžadovat, a to v závislosti na konkrétním vnitrostátním systému nebo konkrétní situaci státního příslušníka třetí země.

Rada vložila do odst. 1 písm. e) slova „aniž by musel využít systém sociální pomoci daného členského státu“, čímž jej uvedla do souladu s odpovídajícími ustanoveními směrnice o převedení v rámci společnosti (čl. 5 odst. 5) a směrnice o sezónních pracovnících (čl. 5 odst. 3). Rada dále v zájmu jasnosti vložila nevyčerpávající výčet zdrojů, z nichž mohou plynout dostatečné prostředky. Vzhledem k široké škále kategorií, na něž se směrnice vztahuje, je takový výčet pro členské státy užitečný, neboť jim poskytuje vodítko pro posuzování „dostatečných prostředků“. Rada do tohoto článku rovněž vložila nové ustanovení (odstavec 3), podle nějž mohou členské státy stanovit referenční částku, kterou považují za „dostatečné prostředky“. V článku 35 o transparentnosti a přístupu k informacím Rada členským státům ukládá povinnost zajistit, aby žadatelé měli snadný přístup k informacím o výši měsíčních dostatečných prostředků. Tak se žadatelům a dalším dotčeným osobám dostane jasných informací o tom, jaké požadavky mají jednotlivé členské státy, pokud jde o „dostatečné prostředky“.

Rada vložila nový odstavec 2, podle nějž mohou členské státy vyžadovat, aby žadatel uvedl adresu dotčeného státního příslušníka třetí země na jejich území. Tento požadavek již v řadě členských států představuje zavedený postup a tato adresa je potřebná k takovým účelům, jako je komunikace s žadatelem nebo určení správní pravomoci v dotčeném členském státě. Rada také upřesnila, že pokud se vyžaduje, aby byla v době podání žádosti uvedena adresa, a dotčený státní příslušník třetí země doposud nezná svou budoucí adresu, členské státy akceptují adresu dočasnou. Požadavek, aby žadatel uvedl adresu, obsahuje i směrnice o převedení v rámci společnosti.

Rada vložila odstavce 4 a 5, jejichž účelem je specifikovat, kde a kým mohou být žádosti o povolení podávány. V návrhu Komise figurovala odpovídající ustanovení v článku o zvláštních podmínkách pro výzkumné pracovníky. Rada je přesunula do článku o obecných podmínkách, takže se nyní vztahují na všechny kategorie, které spadají do oblasti působnosti této směrnice. Pokud jde o podstatu, v návrhu Komise se stanoví, že žádosti se přijímají a posuzují, když dotyčný státní příslušník třetí země pobývá mimo území členského státu, jímž by chtěl být přijat. Rada zohlednila změnu 28 Evropského parlamentu a souhlasila s tím, aby se žádosti se přijímaly a posuzovaly i tehdy, když státní příslušník třetí země na území tohoto členského státu již pobývá jako držitel platného povolení k pobytu nebo dlouhodobého víza.

Rada vložila nový odstavec 6, v němž se uvádí, že podle této směrnice se nepřijmou státní příslušníci třetích zemí, kteří jsou považováni za hrozbu pro veřejný pořádek, veřejnou bezpečnost nebo veřejné zdraví. V návrhu Komise podobné ustanovení figuruje v odstavci 1 tohoto článku, který se týká důkazů a dokladů, které musí žadatel předložit jako součást žádosti. Rada je toho názoru, že by se toto ustanovení mělo spíše zařadit jako důvod nepřípustnosti s důkazním břemenem na členských státech. Podobný přístup zaujímá směrnice o převedení v rámci společnosti (čl. 5 odst. 8) a směrnice o sezónních pracovnících (čl. 6 odst. 4).

Schvalování hostitelských subjektů (články 9 a 15)

Zatímco Komise ve svém návrhu stanovila povinný schvalovací postup pro výzkumné organizace a nestanovila žádný schvalovací postup pro hostitelské subjekty přijímající ostatní kategorie, Rada se rozhodla přistupovat ke všem hostitelským subjektům stejně. Rada souhlasí s tím, že se členské státy mohou svobodně rozhodnout, zda budou či nebudou vyžadovat, aby přijímání podle této směrnice probíhalo prostřednictvím schválených hostitelských subjektů.

Například v případě výzkumných organizací mohou členské státy vyžadovat schvalování veřejných nebo soukromých výzkumných organizací, nebo mohou rozhodnout, že žádné schvalování není nutné. Tím se členským státům ponechává dostatečná flexibilita k tomu, aby zaujaly nejlepší přístup se zohledněním svých právních systémů.

Jako součást tohoto přístupu Rada ve svém postoji stanoví, že členské státy mají u státních příslušníků třetích zemí, kteří o přijetí žádají prostřednictvím schválených hostitelských subjektů, uplatňovat zjednodušený postup (čl. 8 odst. 3, čl. 11 odst. 3). Tito žadatelé jsou osvobozeni od povinnosti předložit některé dokumenty nebo doklady, jež tato směrnice vyžaduje. Dalším usnadňujícím prvkem je to, že rozhodnutí o žádosti podané prostřednictvím schválených hostitelských subjektů by mělo být přijato nejpozději do 60 dnů (čl. 34 odst. 2), přičemž standardní lhůta je 90 dnů. Rada při stanovování tohoto postupu zohlednila podstatu změny 57 Evropského parlamentu, jež se týká zkráceného řízení.

Kategorie výzkumných pracovníků (články 3, 8, 9 a 10)

Rada rozšířila definici výzkumných pracovníků v článku 3 doplněním toho, že kromě vysokoškolské kvalifikace umožňující přístup k doktorským programům mohou mít i doktorát.

Do článku 8 týkajícího se zvláštních podmínek přijímání pro výzkumné pracovníky Rada doplnila upřesnění, že finanční odpovědnost výzkumné organizace trvá do dne, od kterého začíná platit povolení pro účely hledání zaměstnání nebo podnikání vydané v souladu s článkem 25 (odstavec 2). Od okamžiku vydání takového povolení se již dotčený státní příslušník třetí země nebude považovat za výzkumného pracovníka podle této směrnice.

V článku 10 o dohodě o hostování Rada změnila postoj Komise tím, že stanovila, že členské státy mohou stanovit, že pokud smlouvy obsahují tytéž prvky jako dohody o hostování, považují se při uplatňování této směrnice za rovnocenné dohodám o hostování (odstavec 1). Tato změna vychází ze současné praxe v některých členských státech.

Co se týče obsahu dohod o hostování, Rada změnila některá mandatorní ustanovení na ustanovení fakultativní. Je ponecháno na členských státech, aby rozhodly, zda budou či nebudou vyžadovat, aby dohoda o hostování obsahovala některé údaje (odst. 3 písm. a) a b)). Rada považuje za důležité minimalizovat administrativní zátěž výzkumných organizací.

Rada také připojila požadavek, aby dohoda o hostování obsahovala údaje o zamýšlené mobilitě na území druhých členských států, pokud jsou tyto informace známy v době podání žádosti v prvním členském státě (odst. 2 písm. e)). Tyto údaje se považují za důležité v souvislosti s režimem mobility stanoveným pro výzkumné pracovníky podle této směrnice (články 28 a 29).

Kategorie studentů (články 3, 11 a 24)

Do definice studenta v článku 3 Rada vložila upřesnění, že řádné studium v EU, k němuž byl student přijat, může zahrnovat i dobu stáže jakožto součást tohoto studia. Do článku 11 o zvláštních podmínkách přijímání pro studenty Rada doplnila povinnost žadatele, aby, pokud to členský stát vyžaduje, předložil doklad o tom, že tento státní příslušník třetí země bude mít dostatečné prostředky k pokrytí nákladů na studium. To se považuje za nezbytné, protože náklady na studium odkazují na knihy, studijní materiál atd., na něž se nevztahuje ani požadavek dostatečných prostředků v článku 7 (k úhradě nákladů na pobyt a na cestu), ani poplatky požadované vysokoškolskou institucí, o nichž se zmiňuje čl. 11 odst. 1 písm. b).

Studentům je v souladu s článkem 24 poskytnut přístup na trh práce členského státu, v němž studují, aby mohli pokrýt část nákladů na studium. Rada změnila návrh Komise tak, že jako minimální počet hodin, jež mohou studenti odpracovat, stanovila 15 hodin, což představuje vyvážený kompromis, který bere v úvahu různé vnitrostátní postupy. Rada zachovala zásadu, že by členské státy měly mít možnost přihlédnout k situaci na svém trhu práce (odstavec 3), a nepřejala doplnění, které Evropský parlament navrhoval ve změně 46. Test trhu práce se vždy týká konkrétních pracovních míst, nelze jej tedy provádět systematicky. S cílem reagovat na obavy Evropského parlamentu však Rada v 52. bodu odůvodnění svého postoje vysvětluje, že přístup studentů na trh práce by měl být obecným pravidlem a členské státy by měly zohledňovat situaci na svém trhu práce pouze za výjimečných okolností.

Kategorie žáků (články 3 a 12)

V postoji Rady se jedná o fakultativní kategorii. Rada do definice žáka v článku 3 doplnila další podrobnosti s cílem zajistit zohlednění různých vnitrostátních systémů. Program středoškolského vzdělávání tedy může (nebo nemusí) být uznán na celostátní či regionální úrovni a může odpovídat buď nižšímu nebo vyššímu středoškolskému vzdělávání. Rada tuto definici rozšířila a doplnila, že vedle programů výměnných pobytů žáků, jak navrhuje Komise, mohou být žáci přijímáni i v rámci vzdělávacích projektů. Ty výměnu žáků nevyžadují. Do čl. 12 odst. 1 písm. e) o zvláštních podmínkách přijímání pro žáky Rada doplnila možnost, aby kromě ubytování u rodin byli žáci ubytováni i ve zvláštním ubytovacím zařízení v rámci vzdělávací instituce nebo v jiném zařízení, které splňuje požadované podmínky.

Kategorie stážistů (články 3 a 13)

Pokud jde o definici stážisty, Rada ji omezuje přidáním požadavku, podle nějž stážistou musí být osoba, která je držitelem vysokoškolského titulu nebo studuje v programu zakončeném vysokoškolským titulem. Tento požadavek je v souladu s názorem Rady, že hlavním cílem této směrnice je zaměřit se na vysoce kvalifikované státní příslušníky třetích zemí. Rada zároveň odstraňuje rozlišování mezi neplacenými a placenými stážisty ve prospěch obecné kategorie stážistů. Do článku 13, věnovaného zvláštním podmínkám pro stážisty, Rada doplnila řadu požadavků, které musí dotčený státní příslušník třetí země splnit. Cílem Rady je vytvořit dostatečné záruky, aby se zajistilo, že při přijímání této kategorie státních příslušníků třetích zemí na území EU nedochází ke zneužívání. Členské státy se domnívají, že existuje riziko využívání stážistů jako náhrady za zaměstnance za horších podmínek zaměstnání.

Rada proto do odst. 1 písm. a) doplnila, že dohoda o stáži má zahrnovat teoretickou a praktickou přípravu a že členské státy mohou vyžadovat, aby podmínky dohody splňovaly požadavky stanovené ve vnitrostátních právních předpisech, kolektivních smlouvách nebo praxi.

V souladu se změnami provedenými v definici stážisty doplnila Rada do článku 13 požadavek, aby byl předložen doklad o tom, že státní příslušník třetí země získal vysokoškolský titul během dvou let předcházejících podání přihlášky nebo že studuje v programu zakončeném vysokoškolským titulem (odst. 1 písm. b)). Členské státy mohou navíc vyžadovat, aby stáž byla ve stejném oboru a na stejné úrovni kvalifikace, jako je dosažené vysokoškolské vzdělání nebo probíhající studium (odstavec 2). Tento požadavek je v rozporu se záměrem Evropského parlamentu, který prostřednictvím změny 32 tuto podmínku vypustil.

Rada rovněž doplnila, že pokud to členský stát vyžaduje, předloží žadatel doklad o tom, že státní příslušník třetí země má dostatečné prostředky k úhradě nákladů na stáž, že hostitelský subjekt přebírá za stážistu odpovědnost po celou dobu jeho pobytu, a pokud je stážista ubytován u hostitelského subjektu, že ubytování splňuje požadované podmínky. Stejně jako v případě výzkumných pracovníků Rada doplnila pro členské státy možnost vyžadovat, aby hostitelský subjekt nesl za stážistu finanční odpovědnost v případě, že stážista neoprávněně setrvá na území dotčeného členského státu (odstavec 4). Zatímco návrh Komise uvádí, že členské státy mohou od hostitelského subjektu vyžadovat prohlášení o tom, že státní příslušník třetí země neobsazuje pracovní místo, jde Rada o něco dále a umožňuje členským státům vyžadovat od hostitelského subjektu, aby skutečnost, že stáž nenahrazuje pracovní místo, doložil (odstavec 3).

Kategorie dobrovolníků (článek 14)

V postoji Rady figurují dobrovolníci zapojení do Evropské dobrovolné služby jako mandatorní kategorie, zatímco další dobrovolníci jsou i nadále považováni za kategorii fakultativní. Pokud jde o podmínky přijímání dobrovolníků, Rada v podstatě přijímá změnu 33 předloženou Evropským parlamentem, jež se týká obsahu dohody s hostitelským subjektem, kterou je třeba předložit (čl. 14 odst. 1 písm. a)). Rada se navíc domnívá, že stejně jako v případě žáků a stážistů je i zde třeba vložit pro členské státy možnost vyžadovat doklad o tom, že ubytování splňuje podmínky stanovené dotčeným členským státem, je-li státní příslušník třetí země ubytován u hostitelského subjektu (odst. 1 písm. b)). Jelikož tato praxe již v několika členských státech existuje, doplnila Rada pro členské státy možnost stanovit minimální a maximální věkovou hranici pro státní příslušníky třetích zemí, kteří žádají o přijetí za účelem programu dobrovolnické služby (odstavec 2). Nesmí tím však být dotčena pravidla Evropské dobrovolné služby. S cílem zajistit soulad s požadavky v rámci programu Evropské dobrovolné služby Rada uvádí, že žadatelé o účast na tomto programu jsou osvobozeni od požadavku předkládat doklady podle některých ustanovení této směrnice (odstavec 3).

Kategorie au-pair (článek 16)

V postoji Rady se jedná o fakultativní kategorii. V článku 16 o zvláštních podmínkách přijímání pro au-pair Rada plně akceptuje obsah změn 34 a 35 předložených Evropským parlamentem, které se týkají práv a povinností au-pair. Rada jde v tomto ohledu ještě dále a stanoví, že maximální doba věnovaná činnosti au-pair nesmí přesahovat 25 hodin týdně (čl. 16 odst. 5). Rada nicméně mírně upravuje minimální věk au-pair, který je v návrhu Komise stanoven na 17, avšak v postoji Rady na 18 let. Vychází přitom ze současné praxe v několika členských státech.

Rada rovněž doplnila několik požadavků pro přijímání au-pair. Členské státy mohou státního příslušníka třetí země zejména požádat, aby předložil doklad o základní znalosti jazyka hostitelské země, o středoškolském vzdělání nebo odborné kvalifikaci (odstavec 2). S ohledem na současnou praxi v některých členských státech Rada stanoví, že členské státy mohou určit, že umístění au-pair mohou provádět pouze organizace zprostředkující umísťování au-pair (odstavec 3). Rada rovněž doplnila pro členské státy možnost vyžadovat, aby členové hostitelské rodiny měli jinou státní příslušnost než státní příslušník třetí země aupair a aby s ním neměli žádné rodinné vazby (odstavec 4). Členské státy mohou rovněž stanovit minimální výši kapesného, které má být au-pair vypláceno (odstavec 6).

Povolení, která mají být udělována podle této směrnice (články 17, 18 a 19)

V článku 17 Rada doplnila další podrobnosti k původnímu návrhu Komise týkajícímu se různých pojmů, které mají být uvedeny v povoleních. Rada v této souvislosti přijala přístup podobný tomu, jenž byl použit ve směrnici o sezónních pracovnících.

Uplatnila stejný přístup jako Komise, pokud jde o délku povolení vydaných pro výzkumné pracovníky, studenty, žáky, au-pair a dobrovolníky (článek 18), a zamítla tudíž změnu 37 předloženou Evropským parlamentem. Rada návrh Komise doplnila tím, že výslovně uvedla, že členské státy mohou za určitých podmínek umožnit prodloužení povolení pro žáky a aupair. V postoji Rady se navíc stanoví, že doba platnosti povolení pro výzkumné pracovníky a studenty, kteří jsou zapojeni do programů Unie nebo mnohostranných programů zahrnujících opatření v oblasti mobility, činí nejméně dva roky, nebo odpovídá době trvání dohody o hostování nebo studia, je-li tato doba kratší (při splnění určitých podmínek). Toto ustanovení bylo vloženo s cílem dále usnadnit pobyt této skupiny státních příslušníků třetích zemí v EU.

Pokud jde o stážisty, Rada pozměňuje návrh Komise tím, že stanoví, že doba trvání povolení je maximálně šestiměsíční. Členské státy však mohou stanovit delší dobu trvání, která odpovídá době trvání dohody o stáži v souladu s vnitrostátními právními předpisy. To souvisí s postojem Rady, podle něhož je třeba stanovit doplňující záruky pro tuto kategorii státních příslušníků třetích zemí.

V článku 19, který se týká dalších informací, Rada doplnila odkazy na jednotlivé informace, které lze uvést jako další informace v povolení k pobytu či v dlouhodobém vízu. Rada v této souvislosti zamítla znění změny 39 Evropského parlamentu jako nadbytečné.

Důvody pro zamítnutí a odnětí nebo neprodloužení povolení (články 20 a 21)

Pokud jde o důvody pro zamítnutí, postoj Rady je v souladu s podstatou změny 40 Evropského parlamentu a mění řadu mandatorních důvodů pro odmítnutí na důvody fakultativní (čl. 20 odst. 2 písm. a), c) a d)). Znění některých z těchto ustanovení bylo nicméně uvedeno do souladu s příslušnými ustanoveními směrnice o převedení v rámci společnosti a směrnice o sezónních pracovnících.

Rada navíc doplnila nový mandatorní důvod navržený v této směrnici pro hostitelské subjekty (odst. 1 písm. c)). Rovněž vložila několik nových fakultativních důvodů pro zamítnutí. Za důležitou je považována možnost členských států žádost zamítnout, pokud hostitelský subjekt nebo hostitelská rodina nesplňují podmínky zaměstnání podle platných právních předpisů, kolektivních smluv nebo praxe dotčeného členského státu (odst. 2 písm. b)). Cílem tohoto ustanovení je chránit státní příslušníky třetích zemí před vykořisťováním a zabránit sociálnímu dumpingu. Odstavec 2 písm. e), který se týká situace, kdy hostitelský subjekt ukončil činnost, je převzat ze směrnice o převedení v rámci společnosti. Rada rovněž vložila důvod, který členskému státu umožňuje žádost zamítnout, jestliže se domnívá, že státní příslušník třetí země by v zemi pobýval za jiným účelem, než pro který žádá o přijetí (odst. 2 písm. f)). Cílem tohoto důvodu je umožnit členským státům, aby mohly bojovat proti zneužívání nebo nesprávnému využívání řízení stanovených touto směrnicí. Rada rovněž doplnila možnost členských států zamítnout žádost po provedení testu trhu práce, neboť je důležité, aby členské státy byly s to své trhy práce řídit (odstavec 3).

Jako záruku pro žadatele a při respektování stanovisek Evropského parlamentu Rada doplnila ustanovení, že v rozhodnutí o zamítnutí žádosti musí být zohledněny konkrétní okolnosti daného případu a zásada proporcionality (odstavec 4).

Důvody pro odnětí nebo neprodloužení povolení (článek 21) do značné míry odrážejí důvody pro zamítnutí s několika rozdíly. Důvod týkající se situace, kdy státní příslušník třetí země pobývá v zemi za jiným účelem, než pro který získal povolení k pobytu (odst. 1 písm. d), je v postoji Rady i nadále mandatorní, zatímco Evropský parlament z něj ve svém postoji učinil ustanovení fakultativní. Na druhé straně Rada přijala návrhy Evropského parlamentu a doplnila, že při zvažování odnětí povolení studenta z důvodu nedostatečného pokroku ve studiích může dotčený členský stát v této otázce konzultovat hostitelský subjekt (odstavec 3). Rada rovněž přijala změnu Parlamentu, podle níž se studentovi při zvažování odnětí nebo neprodloužení povolení z důvodů, které se ho netýkají, umožní, aby podal žádost o srovnatelné studium u jiné vysokoškolské instituce za účelem dokončení studia (odstavec 6). Pokud jde o možnost odmítnout prodloužení v důsledku testu trhu práce (odstavec 5), vzala Rada v úvahu obavy vyjádřené Evropským parlamentem a vyloučila výzkumné pracovníky, kteří jsou i nadále zaměstnáni u téhož hostitelského subjektu. Změna Parlamentu týkající se veřejného pořádku a veřejné bezpečnosti (odstavec 4) nebyla Radou přijata. Znění 36. bodu odůvodnění bylo v tomto ohledu považováno za dostatečné.

Právo na rovné zacházení (článek 22)

Pokud jde o stejné zacházení jako se státními příslušníky hostitelského členského státu, pozměňuje postoj Rady návrh Komise. Vychází z článku 12 (Právo na rovné zacházení) směrnice 2011/98/EU (směrnice o jednotném povolení), jelikož uvedená směrnice se vztahuje na všechny státní příslušníky třetích zemí, kteří oprávněně pobývají v některém členském státě a buď v něm pracují, nebo jsou oprávněni v něm pracovat.

Podle postoje Rady se práva stanovená v článku 12 směrnice o jednotném povolení spolu s možnými omezeními, která jsou v ní stanovena, v zásadě vztahují i na výzkumné pracovníky a studenty, jakož i na stážisty, dobrovolníky a au-pair, pokud jsou v dotčeném členském státě považováni za osoby v pracovněprávním vztahu. V tomto kontextu jsou výzkumní pracovníci vždy považováni za zaměstnané osoby a mají nárok na příslušná práva uvedená ve směrnici o jednotném povolení. Rada zamítla změnu 43 Evropského parlamentu, podle které by se omezení týkající se vzdělávání a odborné přípravy, jakož i oblastí sociálního zabezpečení, která jsou stanovena ve směrnici o jednotném povolení, neměla vztahovat na výzkumné pracovníky a studenty.

Pokud jde o práva stážistů, dobrovolníků a au-pair, kteří nejsou v dotčeném členském státě považováni za osoby v pracovněprávním vztahu, postoj Rady přesahuje rámec změny 44 Evropského parlamentu a uvádí, že kromě rovného zacházení v souvislosti s přístupem ke zboží a službám mají tyto osoby rovněž nárok na rovné zacházení v souvislosti s uznáváním diplomů, osvědčení a jiných dokladů o odborné kvalifikaci.

Pobyt výzkumných pracovníků a studentů za účelem hledání zaměstnání nebo podnikání (článek 25)

Postoj Rady stanoví pro výzkumné pracovníky a studenty možnost pobývat na území členského státu, který jim vydal povolení podle této směrnice, po dobu nejméně devíti měsíců za účelem nalezení zaměstnání nebo zahájení podnikání. Rada tudíž zamítla změnu tohoto ustanovení předloženou Evropským parlamentem. Doba devíti měsíců se pro nalezení zaměstnání nebo zahájení podnikání považuje za dostatečnou. Doba, po jejímž uplynutí může dotčený členský stát vyžadovat, aby státní příslušníci třetích zemí prokázali, že mají reálnou šanci získat pracovní místo nebo zahájit podnikání, je v postoji Rady stanovena na nejméně tři měsíce, což je rozdíl oproti změně Evropského parlamentu. Rada doplnila možnost členských států vyžadovat, aby zaměstnání, které státní příslušník třetí země hledá, nebo podnikání, které zahajuje, odpovídalo dokončené úrovni výzkumu nebo studia.

Rada rovněž členským státům umožňuje stanovit minimální úroveň vzdělání, které musí studenti dosáhnout, aby mohli tohoto práva využít (nesmí být vyšší než magisterský nebo rovnocenný titul). Podle postoje Rady mohou členské státy vyžadovat, aby hostitelský subjekt poskytl buď potvrzení o dokončení výzkumné činnosti, nebo doklad o získání vysokoškolského diplomu. Pokud takový doklad není k dispozici před uplynutím doby platnosti povolení vydaného pro účely výzkumu nebo studia, umožní se státnímu příslušníkovi třetí země pobývat na území dotčeného členského státu za účelem předložení tohoto dokladu v přiměřené lhůtě.

Rada dále stanoví důvody pro zamítnutí podané žádosti, jakož i důvody pro odnětí povolení k pobytu vydaného v souladu s tímto článkem (odstavce 4 a 8).

Mobilita v rámci EU (články 27, 28, 29, 30 a 31)

V postoji Rady se mobilita v rámci EU umožňuje pouze výzkumným pracovníkům a studentům. Tento postoj se liší od změny Evropského parlamentu. Z důvodů jednotnosti byl při stanovování podrobností ohledně mobility v rámci EU pro obě tyto kategorie vybrán jako příklad režim mobility uvedený ve směrnici o převedení v rámci společnosti.

Rada rozděluje mobilitu výzkumných pracovníků na krátkodobou a dlouhodobou. V rámci krátkodobé mobility jsou výzkumní pracovníci, kteří jsou držiteli platného povolení vydaného pro tyto účely prvním členským státem, na základě tohoto povolení a platného cestovního dokladu oprávněni pobývat v jednom nebo více druhých členských státech po dobu až 180 dnů v kterémkoli období 360 dnů s cílem provádět část svého výzkumu v jakékoli výzkumné organizaci za podmínek stanovených v této směrnici. Druhý členský stát může vyžadovat, aby mu byla oznámena krátkodobá mobilita výzkumného pracovníka podle článku 28. Může rovněž vyžadovat, aby oznámení obsahovalo dokumenty a informace stanovené v uvedeném článku, nebo se může rozhodnout, že je vyžadovat nebude. Druhý členský stát má možnost vznést proti oznámení námitky. V reakci na praktické obavy vyjádřené několika členskými státy v souvislosti s postupem oznamování zahrnuje postoj Rady možnost, aby druhý členský stát vydal výzkumnému pracovníkovi doklad o tom, že má právo pobytu na jeho území.

V případě dlouhodobé mobility výzkumných pracovníků (po dobu více než 180 dnů na členský stát) se může druhý členský stát buď rozhodnout uplatňovat postup oznamování určený pro krátkodobou mobilitu, který výzkumnému pracovníkovi umožňuje pobývat na jeho území na základě povolení vydaného prvním členským státem, nebo může vyžadovat, aby žádost o dlouhodobou mobilitu byla podána v souladu s postupem stanoveným v článku 29. Na základě této žádosti vydá druhý členský stát výzkumnému pracovníkovi povolení, pokud jsou splněny všechny požadované podmínky. Postup podávání žádostí pro dlouhodobou mobilitu je jednodušší ve srovnání s postupem pro původní žádost v prvním členském státě. Rodinní příslušníci výzkumného pracovníka jsou oprávněni ho doprovázet do jednoho nebo více druhých členských států a režim mobility, který je pro ně stanoven, odráží režim mobility výzkumných pracovníků (článek 30).

Pokud jde o mobilitu studentů, Rada rozlišuje mezi studenty, na které se vztahuje program EU nebo mnohostranný program zahrnující opatření v oblasti mobility nebo dohoda mezi dvěma nebo více vysokoškolskými institucemi, a tzv. individuálními studenty, na které se žádné programy nebo dohody nevztahují. První jmenovaní jsou oprávněni vstoupit do jednoho nebo více druhých členských států a pobývat tam po dobu až 360 dnů na členský stát s cílem absolvovat část svého studia ve vysokoškolské instituci za podmínek stanovených v článku 31. Režim pro jejich mobilitu je podobný tomu, který byl navržen pro krátkodobou mobilitu výzkumných pracovníků, tj. obsahuje možnost druhých členských států požadovat oznámení. Naproti tomu individuální studenti musejí podat žádost o povolení ke vstupu a pobytu v druhých členských státech za účelem studia. Postup pro podávání žádostí je v tomto případě zcela shodný s postupem pro podávání původních žádostí v prvním členském státě.

Po vzoru směrnice o převedení v rámci společnosti vložila Rada nový článek 32 o zárukách a sankcích v případě mobility, který stanoví další podrobnosti týkající se dokladů, jež je třeba v některých případech souvisejících s mobilitou poskytnout (např. pokud student nebo výzkumný pracovník potřebuje v rámci mobility překročit schengenskou hranici nebo pokud tyto osoby již nesplňují podmínky mobility).

Poplatky (článek 36)

V postoji Rady se doplňuje, že členské státy mohou kromě úhrady poplatků za vyřizování žádostí vyžadovat i úhradu poplatků za vyřizování oznámení. Členské státy se domnívají, že vyřizování oznámení v souvislosti s postupem týkajícím se mobility v rámci EU rovněž zahrnuje určité administrativní náklady. Členské státy mohou navíc na základě tohoto postupu vydat státním příslušníkům třetích zemí doklady.

IV. ZÁVĚR

Postoj Rady v prvním čtení odráží kompromisní dohodu, které bylo za pomoci Komise dosaženo při jednáních mezi Radou a Evropským parlamentem. Přijetí směrnice o podmínkách vstupu a pobytu státních příslušníků třetích zemí za účelem výzkumu, studia, stáže, dobrovolnické služby, programů výměnných pobytů žáků či vzdělávacích projektů a činnosti au-pair bude mít značný význam pro zvýšení atraktivity EU pro talentované a kvalifikované lidi.

(1) Dokument COM(2014) 154 final.

(2) Dokument EUCO 79/14.

(3) Dokument COM(2015) 240 final.

(4) Úř. věst. C 148, 28.5.1999, s. 1.

(5) Úř. věst. L 157, 27.5.2014, s. 1.

(6) Úř. věst. L 94, 28.3.2014, s. 375.