·stanovit minimální pravidla pro trestní sankce pro fyzické osoby, zejména sankci za obchodování zasvěcené osoby a manipulaci s trhem s horní hranicí trestní sazby trestu odnětí svobody nejméně čtyř let a sankci za nedovolené zpřístupnění vnitřní informace s horní hranicí trestní sazby trestu odnětí svobody nejméně dvou let (článek 7),

Dne 16. dubna 2014 byla přijata směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/57/EU o trestních sankcích za zneužívání trhu (směrnice o zneužívání trhu). Členské státy měly přijmout a zveřejnit nezbytná vnitrostátní opatření k dosažení souladu se směrnicí do 3. července 2016 a od téhož data tato opatření uplatňovat, s výhradou vstupu v platnost nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 596/2014 ze dne 16. dubna 2014 o zneužívání trhu (nařízení o zneužívání trhu) (dále jen „nařízení“).

·Ustanovení čl. 1 odst. 4 písm. c), které stanoví, že se článek 5 vztahuje rovněž na jednání v souvislosti s referenčními hodnotami, neprovedly (plně) čtyři členské státy.

·Ustanovení čl. 1 odst. 2 o uplatňování směrnice na různé druhy finančních nástrojů nebylo plně provedeno ve dvou členských státech, neboť působnost právních předpisů je omezena na obchodování v některých mnohostranných systémech obchodování (písmeno b)) a v organizovaném systému obchodování (písmeno c)) a/nebo nezahrnuje všechny finanční nástroje.

Článek 1 směrnice stanoví předmět a oblast působnosti směrnice. V tomto ohledu uvádí nejen seznam finančních nástrojů, na něž se směrnice vztahuje (pozitivní působnost, odstavec 2), nýbrž také stanoví, kde se směrnice nepoužije (odstavec 3). Ustanovení čl. 1 odst. 4 rozšiřuje oblast působnosti článku 5 (manipulace s trhem) na některé spotové komoditní smlouvy, na určité druhy finančních nástrojů týkajících se spotových komoditních smluv a na jednání v souvislosti s referenčními hodnotami. Odstavec 5 objasňuje, že se směrnice vztahuje na jakýkoli obchod, pokyn či jednání týkající se finančních nástrojů uvedených v odstavcích 2 a 4, bez ohledu na to, zda k danému obchodu, pokynu či jednání došlo na převodním místě.

·provedení článku 5 (manipulace s trhem) bylo často neúplné, neboť některé jeho prvky nebyly do vnitrostátních právních předpisů zahrnuty. Pokud jde o čl. 1 odst. 4, který rozšiřuje oblast působnosti článku 5, řada členských států nezahrnula výslovně všechny požadované prvky.

V době vypracovávání této zprávy pouze jeden členský stát dosud neuvedl své právní předpisy plně do souladu s tímto článkem, neboť trestně nestíhá další zpřístupnění doporučení nebo návodu, jak stanoví čl. 4 odst. 4.

V čl. 3 odst. 1 se stanoví, že členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby obchodování zasvěcené osoby a doporučení nebo navádění jiné osoby k obchodování zasvěcené osoby bylo trestným činem (odstavec 1). Pro účely směrnice se o obchodování zasvěcené osoby jedná v případech, kdy určitá osoba disponuje vnitřní informací a využije ji při nabytí nebo zcizení finančních nástrojů, jichž se tato informace týká, na svůj vlastní účet nebo na účet třetí osoby, a to přímo nebo nepřímo (odstavec 2).

Některé členské státy přidaly k definici trestného činu prvky, jež směrnice nevyžaduje, zejména pokud jde o morální prvek (mens rea). Podle vnitrostátních právních předpisů se například vyžadoval konkrétní úmysl získat neoprávněnou výhodu nebo způsobit neoprávněné znevýhodnění. Komise to považovala za přípustné jako výraz „závažnosti“ případu.

Směrnice neukládá členským státům povinnost trestně stíhat nedbalostní spáchání trestného činu, ačkoli 21. bod odůvodnění výslovně stanoví, že členské státy mohou stanovit, že manipulace s trhem je trestným činem, pokud byla spáchána z lehkovážnosti nebo z hrubé nedbalosti. Tuto možnost využilo jen několik málo členských států, které v určité formě stanovily jako trestný čin i nedbalostní jednání, například pokud dotyčná osoba měla vědět, že se jedná o vnitřní informaci. To je blíže analyzováno v oddíle 4.3.

Členské státy mohou například stanovit, že trestným činem jsou případy zneužívání trhu, jež se nepovažují za „závažné“. Většina členských států využila této možnosti v souvislosti s nedovoleným zpřístupněním. S ohledem na další dva trestné činy tak učinila pouze menšina členských států. Nicméně i ty, které překročily minimální požadavek, tak obvykle učinily bez odkazu na demonstrativní seznamy kritérií v 11. a 12. bodě odůvodnění. To je blíže analyzováno v oddíle 4.1. Možnost členských států omezit trestní stíhání na závažné případy byla mimoto někdy využita k odůvodnění zúžení prvků trestného činu. Nebyla například provedena alternativa k manipulaci s trhem prostřednictvím „jakéhokoli jiného jednání“ podle čl. 5 odst. 2 písm. a), čímž vznikla v trestním stíhání tohoto trestného činu mezera.

Články 3, 4 a 5 ukládají členským státům povinnost zajistit stíhání tří typů trestných činů zneužívání trhu, a to alespoň v závažných případech, a pokud byly spáchány úmyslně:

Všechny členské státy stanoví za trestné činy zneužívání trhu trest odnětí svobody. Nejvyšší horní hranice trestní sazby činila deset let. Bylo zjištěno, že jeden členský stát porušuje svou povinnost podle čl. 7 odst. 2, neboť minimální horní hranice trestní sazby trestu odnětí svobody v případě obchodování zasvěcené osoby a manipulace s trhem byla nižší než čtyři roky. Jiný členský stát uplatnil odlišné sankce u ustanovení čl. 3 odst. 3 písm. d) na straně jedné a ustanovení čl. 3 odst. 3 písm. a), b) a c) na straně druhé.

Podle čl. 7 odst. 2 musí obchodování zasvěcené osoby a manipulace s trhem podléhat trestům odnětí svobody s horní hranicí trestní sazby nejméně čtyř let. Podle čl. 7 odst. 3 musí nedovolené zpřístupnění vnitřní informace podléhat trestům odnětí svobody s horní hranicí trestní sazby nejméně dvou let.

Pokud jde obdobně o odst. 2 písm. b) (podvodné jednání, které ovlivňuje cenu finančních nástrojů nebo související spotové komoditní smlouvy) a písm. c) (šíření informací prostřednictvím médií, které dávají nesprávné nebo zavádějící signály za účelem získání výhody), čtyři resp. tři členské státy nezahrnuly všechny formy jednání a/nebo spotové komoditní smlouvy.

Ve všech případech dotčené členské státy do definice trestného činu nezahrnuly „jakékoli jiné jednání“. Tři členské státy mimoto nezahrnuly spotové komoditní smlouvy. Jeden členský stát neprovedl toto ustanovení vůbec.

Všechny členské státy zavedly zásadu teritoriality v souladu s čl. 10 odst. 1 písm. a) prostřednictvím výslovného obecného ustanovení, že trestné činy spáchané na celém území daného členského státu spadají do jeho soudní příslušnosti. Vnitrostátní právní předpisy většiny členských států obsahují výslovná ustanovení, jimiž se soudní příslušnost rozšiřuje rovněž na trestné činy spáchané „zčásti“ na území daného státu. V jiných členských státech, které nerozlišují mezi „celkem“ nebo „částí“, je možné odvodit, že jsou zahrnuty obě alternativy. V jednom členském státě to vyplývá z judikatury.

Článek 12 vyžaduje, aby Komise posoudila nejen provedení směrnice, ale v případě potřeby i nutnost ji změnit, zejména pokud jde o výklad závažných případů, výši sankcí a nepovinné prvky uvedené ve směrnici (viz oddíl 5).

4.1Výklad závažných případů

Směrnice obsahuje orientační údaje o tom, které případy by měly být považovány za „závažné“. Tato kritéria mohla být v jednotlivých případech použita pro určení, zda je konkrétní případ „závažný“. Podle 11. bodu odůvodnění by měly být obchodování zasvěcené osoby a nedovolené zpřístupnění vnitřní informace považovány za závažné mimo jiné v případech značného dopadu na integritu trhu, vysokého skutečného nebo potenciálního odvozeného zisku nebo vysoké skutečné nebo potenciální ztráty, které bylo zabráněno, vysoké výše škody způsobené příslušnému trhu, nebo vysoké celkové hodnoty obchodovaných finančních nástrojů. Mezi další okolnosti, které by bylo možné zohlednit, patří případy, kdy byl trestný čin spáchán v rámci zločinného spolčení nebo recidivy.

Podobně by měla být manipulace s trhem považována za závažnou mimo jiné v případech vysoké úrovně změny hodnoty finančního nástroje nebo spotové komoditní smlouvy či vysoké částky finančních prostředků původně použitých, nebo v případě spáchání manipulace osobou zaměstnanou nebo pracující ve finančním sektoru nebo v orgánu dohledu nebo v regulačním orgánu (12. bod odůvodnění).

Členské státy použily tyto body odůvodnění jako určité vodítko. Ve většině případů však zohlednily pouze jedno nebo některá ze zmíněných kritérií, například hodnotu obchodovaných finančních nástrojů. Během neformálních kontaktů zdůraznilo několik členských států nezávaznou povahu bodů odůvodnění. Mnoho členských států se rozhodlo abstraktně omezit buď definici trestného činu, nebo sankce pouze na závažné případy.

4.2Výše sankcí

Pokud jde o výši sankcí, zjištěno bylo jen velmi málo problémů s dodržováním předpisů. Pouze v jednom členském státě byla minimální horní hranice trestní sazby trestu odnětí svobody v případě obchodování zasvěcené osoby a manipulace s trhem nižší než čtyři roky. Horní hranice trestní sazby trestu odnětí svobody byla často vyšší než čtyři resp. dva roky, jak je stanoveno ve směrnici.

4.3Nepovinné prvky

S výjimkou soudní příslušnosti (viz oddíl 3.7) zavedlo relativně málo členských států nepovinné prvky směrnice. Ačkoli je v 21. bodě odůvodnění výslovně uvedeno, že členské státy mohou stanovit, že manipulace s trhem je trestným činem, pokud byla spáchána z lehkovážnosti nebo z hrubé nedbalosti, zdá se, že mnohé členské státy mají pochybnosti, zda mohou být dotčené trestné činy skutečně spáchány bez úmyslu. Nicméně v jednom členském státě je nedbalostní jednání trestné, pokud dotyčná osoba měla vědět, že se jedná o vnitřní informaci, nebo měla vědět, že jednání je založeno na vnitřní informaci; v jednom členském státě se za trestný čin považuje pouze úmyslné jednání, nedbalostní jednání je však pokládáno za přestupek; v jiném členském státě jsou za trestný čin považovány také běžné protiprávní činy spáchané z hrubé nedbalosti. Ve třech členských státech je nedbalostní jednání postihováno obecně podle předpisů trestního práva.

Členské státy překročily minimální požadavky směrnice rovněž v některých jiných případech. To se týká zejména rozsahu trestného činu manipulace s trhem, sankcí pro fyzické osoby a stíhání trestných činů zneužívání trhu bez ohledu na to, zda jsou závažné či nikoli. Pouze dva členské státy nešly nad rámec směrnice (tzv. „gold plating“) jedním či druhým způsobem.

5.Závěr

Směrnice byla zavedena s cílem posílit integritu finančních trhů a zvýšit ochranu investorů a důvěru v tyto trhy. Směrnice celkově poskytuje přidanou hodnotu tím, že tyto cíle podporuje prostřednictvím trestního práva a zajišťuje účinné provádění nařízení přinejmenším v případě závažných trestných činů zneužívání trhu.

S výjimkou článku 5 (manipulace s trhem) provedla velká většina členských států ustanovení směrnice o postihování trestných činů zneužívání trhu, trestních sankcích a odpovědnosti právnických osob správně. U některých článků, jako jsou ustanovení o soudní příslušnosti, nebyly zjištěny vůbec žádné problémy s provedením. Pokud jde o manipulaci s trhem, jednalo se obvykle o prvek manipulace prostřednictvím „jakéhokoli jiného jednání“ a/nebo „souvisejících spotových komoditních smluv“, na něž se vnitrostátní právní předpisy nevztahovaly.

Z posouzení vyplývá, že by uplatňování směrnice bylo možné zlepšit: ačkoli většina ustanovení směrnice byla provedena naprostou většinou členských států, celkem jedenáct členských států mělo problémy s provedením jednoho či více ustanovení, jak je uvedeno v předchozích oddílech.

Komise bude soulad členských států se směrnicí nadále posuzovat a přijme veškerá vhodná opatření k zajištění souladu s jejími ustanoveními v celé Evropské unii.