Usnesení Evropského parlamentu o pokroku v roce 2004 při vytváření prostoru svobody, bezpečnosti a práva (články 2 a 39 Smlouvy o EU)



Úřední věstník 124 E , 15/05/2006 S. 0398 - 0404



P6_TA(2005)0227 Prostor svobody, bezpečnosti a práva Usnesení Evropského parlamentu o pokroku v roce 2004 při vytváření prostoru svobody, bezpečnosti a práva (články 2 a 39 Smlouvy o EU) Evropský parlament, - s ohledem na čl. 108 odst. 5 jednacího řádu, A. připomínaje svá nedávná usnesení ze dne 11. března 2004 [1] a ze dne 14. října 2004 [2], ve kterých již zhodnotil provádění programu z Tampere a formuloval svá první doporučení pro Evropskou radu, jež následně přijala dne 5. listopadu 2004 Haagský program stanovující základní směry pro prostor svobody, bezpečnosti a práva pro následujících pět let, B. vzhledem k rozpravě dne 11. dubna 2005 a k odpovědím Rady a Komise na otázky k ústnímu zodpovězení (B6-0164/2005 a B6-0165/2005), C. vědom si toho, že během minulého roku, s výjimkou přesunu jedné části plánovaných opatření v oblasti nelegálního přistěhovalectví do spolurozhodování, nedošlo při vytváření prostoru svobody, bezpečnosti a práva k požadovanému pokroku v porovnání se znatelným rozvojem v jiných oblastech činnosti Evropské unie nebo dokonce v mezivládní spolupráci v oblasti obranné nebo bezpečnostní politiky, D. bera na vědomí, že takto se postupně zablokovala také jednání na úrovni Evropské rady, která během roku 2004 třikrát konstatovala, že rozhodnutí Unie se provádějí s velkými obtížemi, zvláště v oblasti policejní a soudní spolupráce v trestních věcech, a konkrétně v boji proti terorismu a mezinárodní trestné činnosti, E. zneklidněn tím, že přes opakované výzvy musí k dnešnímu dni ještě devět starých členských států a šest nových členských států ratifikovat Úmluvu o vzájemné pomoci ve věcech trestních mezi členskými státy Evropské unie ze dne 29. května 2000 a jedenáct zemí stále neratifikovalo protokol k Úmluvě o Europolu ze dne 27. listopadu 2003, F. velmi zneklidněn zpožděními a obtížemi, které jednotlivé členské státy konstatovaly při zavádění evropského zatýkacího rozkazu, jakož i zdrženlivostí v iniciativách týkajících se soudní nebo mediační pomoci v oblasti občanského práva, kterou by některé země raději omezily pouze na přeshraniční případy; všechny tyto skutečnosti prokazují malou důvěru, jíž jsou poznamenány vztahy mezi jednotlivými členskými státy, G. vědom si toho, že některé členské státy řeší tuto zablokovanou situaci rozvíjením forem spolupráce mimo rámec Smluv, jako je "G5" nebo subjekty "s téměř rozhodovací pravomocí" jako je Finanční akční výbor proti praní peněz, "Dublinská skupina" pro boj proti drogám, "Bernská skupina" pro výměnu informací, což jsou subjekty postrádající demokratickou kontrolu; je přesvědčen, že jakkoli je žádoucí a vhodné postupovat kupředu, mělo by se tak dít formou "posílené spolupráce" (jako například tzv. "Schengen+"), H. přesvědčen o tom, že všechny tyto skutečnosti ohrožují politickou důvěryhodnost Unie a legitimitu jejího působení ve chvíli, kdy má před sebou výzvy skutečně širokého rozsahu, ať už se jedná o migrační politiku, o kontrolu hranic, o prosazování svobod nebo o boj proti nadnárodní trestné činnosti a terorismu, a že je tudíž nutné za každou cenu dát nový impuls budování společného prostoru, posílit vzájemnou důvěru všech 25 členských států a připravit se na vstup přistupujících a kandidátských zemí, Co nejrychleji odstranit demokratický deficit a prosadit jednotný právní rámec v prostoru svobody, bezpečnosti a práva 1. znovu vyzývá Radu, aby vytvořila jednotný právní rámec pro politiky související s prostorem svobody, bezpečnosti a práva, aby okamžitě převedla soudní a policejní spolupráci do rámce Společenství na základě článku 42 Smlouvy o EU a aby v souladu s článkem 67 Smlouvy o ES rozšířila hlasování kvalifikovanou většinu v Radě a používání postupu spolurozhodování na všechny politiky související s prostorem svobody, bezpečnosti a práva; 2. upozorňuje Radu na to, že pokračování současné situace, kdy se čeká na ratifikaci Ústavní smlouvy, nejenom zvětšuje současný demokratický deficit, ale rovněž znemožňuje společná rozhodnutí všech 25 členských států a prakticky činí jejich provádění nekontrolovatelným (jak vyplývá z posouzení provedených samotnou Evropskou radou); 3. v důsledku toho vyzývá Komisi, aby do září 2005 vypracovala návrh rozhodnutí podle článku 42 Smlouvy o EU, v němž stanoví, že činnosti týkající se oblastí uvedených v článku 29 budou spadat do hlavy IV Smlouvy o založení Evropského společenství, a aby současně požadovala rozhodování kvalifikovanou většinou u těchto činností; žádá Radu o přijetí nového rozhodnutí na základě článku 67 Smlouvy o ES, které umožní používání postupu spolurozhodování pro opatření Společenství uvedené v hlavě IV a zruší omezení pravomocí Soudního dvora; 4. vyzývá Radu k co nejrychlejší změně svého jednacího řádu tak, aby byly zpřístupněny návrhy znění všech přípravných legislativních aktů, včetně právních stanovisek vypracovaných v této souvislosti, jak opakovaně požadoval Evropský parlament a Soudní dvůr ve věcech C-52/05 P a C-39/05 P, a postoje členských států, a aby její jednání byla veřejná, zejména pokud jde o otázky týkající se prostoru svobody, bezpečnosti a práva; žádá svůj příslušný výbor, aby ověřil, zda by bylo vhodné vstoupit do těchto případů s cílem zajistit průhlednost při prijímání opatření, která mají dopad na evropské občany; 5. upozorňuje Radu na nutnost toho, aby byl jakýkoli krok kupředu při vytváření prostoru svobody, bezpečnosti a práva uskutečňován ve skutečné spolupráci s Evropským parlamentem a při dodržování demokratického principu, podle něhož musí být Evropský parlament přizván k vypracovávání evropských právních předpisů již od zahájení prací, a nikoli až ve chvíli, kdy již byla uzavřena nějaká politická dohoda; 6. navrhuje Komisi, aby vytvořila postup, který bude předpokládat pravidelné informování Výboru pro občanské svobody, spravedlnost a vnitřní věci o vnějších aspektech prostoru svobody, bezpečnosti a práva, zejména o průběhu sjednávání dohod a o politickém dialogu se třetími zeměmi a mezinárodními organizacemi; žádá Komisi, aby dokončila pilotní projekt s názvem "TRANS-JAI", který by měl umožnit sledovat den po dni události a dokumenty související s legislativními postupy týkajícími se prostoru svobody, bezpečnosti a práva, pokud budou tyto informace a dokumenty přístupné v rejstřících orgánů; vyzývá národní parlamenty, aby se zapojily do tohoto pilotního projektu a zpřístupnily on-line přípravné dokumenty u každého legislativního postupu týkajícího se přijetí nebo provedení opatření EU majících souvislost s prostorem svobody, bezpečnosti a práva; 7. vyzývá členské státy, aby nepřehlížely pravomoci Evropského společenství a Evropské unie v oblasti mezinárodních dohod a aby usilovaly o to, aby byly do mezinárodních úmluv vkládány "připojovací" klauzule, které umožní Unii a Společenství přistoupit k těmto úmluvám, nebo alespoň "odpojovací" klauzule, které umožní zachovat acquis Unie ve vztazích mezi členskými státy v oblastech, které tyto úmluvy upravují; 8. podněcuje všechny orgány Unie k tomu, aby vedly otevřený, průhledný a pravidelný dialog s reprezentativními sdruženími a s občanskou společností a podporovat a usnadňovat účast občanů na veřejném životě; žádá Komisi, aby co nejdříve předložila konkrétní opatření v tomto smyslu; Svoboda, bezpečnost, právo a solidarita 9. domnívá se, že opatření spojená s rozvojem prostoru svobody, bezpečnosti a práva musí být zahrnuta do rámce Společenství nejenom z právního hlediska, ale také z hlediska uskutečňovaných politických cílů v duchu solidarity s jednotlivými členskými státy a jejich občany; za tímto účelem by měla Rada pro spravedlnost a vnitřní věci odstranit překážky ve své práci a jednat ve spolupráci s: - Radami pro rozvoj, všeobecné záležitosti a sociální věci při vymezování politik přistěhovalectví, integrace a zpětného přebírání, - Radami pro rozpočet a všeobecné záležitosti při vymezování opatření finanční solidarity, a to jak při zavádění systému kontroly hranic a azylové politiky, tak při budování infrastruktur a zdrojů nezbytných pro civilní ochranu a pro prevenci katastrof a teroristických útoků; Integrace prosazování základních práv 10. je i nadále přesvědčen, že uskutečňování prostoru svobody, bezpečnosti a práva vyžaduje ještě vyšší míru angažovanosti ze strany jednotlivých evropských a národních institucí při prosazování co nejvyšší míry ochrany základních práv jak v zájmu osob, tak pro zamezení jakéhokoli následného zpoždění nebo odmítnutí provedení přijatých opatření; navrhuje proto, aby: - každý nový legislativní návrh, zvláště pokud se týká prostoru svobody, bezpečnosti a práva, byl doprovázen odůvodněným hodnocením svého dopadu na základní práva; dále vyzývá pracovní skupinu komisařů pro základní práva, aby pravidelně informovala Výbor pro občanské svobody, spravedlnost a vnitřní věci o své činnosti a aby zajistila řádnou koordinaci činností obou těchto struktur; - měl Parlament stejná práva jako Rada při přijímání prováděcích opatření Komise k legislativním aktům Společenství a Unie, pokud by mohly mít tyto akty dopad na základní práva, což je častý případ aktů týkajících se prostoru svobody, bezpečnosti a práva; - budoucí každoroční rozpravy EP o prostoru svobody, bezpečnosti a práva byly také příležitostí k vyhodnocování ochrany základních práv v rámci Unie, a to na základě specifických tematických zpráv vypracovaných za tímto účelem jednak Komisí v rámci zprávy uvedené v článku 212 Smlouvy o ES a jednak Agenturou pro lidská práva, jak je navrženo v usnesení Parlamentu ze dne 26. května 2005 o podpoře a ochraně základních práv: úloha vnitrostátních a evropských institucí, včetně Agentury pro základní práva [3]; 11. domnívá se, že pro ochranu lidských práv je naléhavě třeba přijmout tato opatření: - přijetí odpovídajících opatření pro prosazování integrace minorit a pro boj proti jakékoli formě diskriminace (článek 13 Smlouvy o ES), včetně přijetí rámcového rozhodnutí o potírání rasismu a xenofobie po nové konzultaci s Evropským parlamentem; - vypracování programu kvality soudnictví v Evropě ve spolupráci s členskými státy v souladu s doporučením Evropského parlamentu Radě ze dne 22. února 2005 ke kvalitě trestního soudnictví a harmonizace trestního právního řádu v členských státech EU [4]; - přijetí společných opatření v oblasti přístupu k občanskému a trestnímu soudnictví v Evropě (s vyloučením dvojích norem pro přeshraniční případy); - posílení procedurálních záruk při procesu; vyzývá Radu, aby urychleně přijala v této věci rámcové rozhodnutí s patřičným přihlédnutím ke stanovisku Parlamentu; vyzývá Komisi, aby v období do konce roku 2005 předložila již ohlášené legislativní návrhy týkající se: * vzájemného uznávání ve fázi předběžného řízení, * kontrolních opatření, která nebudou znamenat zbavení svobody, * zásady ne bis in idem in absentia, * spravedlivého postupu při získávání a používání důkazních materiálů, * práv vyplývajících z presumpce neviny, - přijetí opatření solidarity s obětmi trestné činnosti, zejména s dětmi, - formální převzetí Evropského kodexu policejní etiky [5] Evropskou unií, přičemž tento kodex byl již neformálně přijat Radou pro spravedlnost a vnitřní věci dne 28. října 2004 [6], a posílení úlohy Evropské policejní akademie; Vymezit přesné cíle EU a jejích členských států 12. vyzývá Komisi, aby předložila na příští zasedání Evropské rady program uskutečňování Haagského programu, v němž: - budou uvedeny přesné cíle, jichž má být dosaženo ve shodě s členskými státy v průběhu příštích pěti let v oblasti snižování trestné činnosti, ochrany osob a posilování svobod, - bude stanoven průhledný mechanismus sledování uskutečňování těchto cílů na evropské úrovni a na úrovni členských států a odpovídající analýza případných nedostatků; Spravedlnost 13. připomíná, že soudní spolupráce v trestních věcech vychází na jedné straně ze zásady vzájemné důvěry mezi soudními orgány a občany a mezi soudními orgány navzájem a na straně druhé ze zásady vzájemného uznávání; těchto cílů bude dosaženo vypracováním společných pravidel a zlepšením výměny informací mezi dotčenými stranami, a také vzděláváním úředníků v otázkách evropské integrace; v této oblasti je nezbytné posílení Eurojustu, které má vyústit ve zřízení Úřadu evropského veřejného žalobce; 14. přeje si, aby došlo k dalšímu pokroku v oblasti soudní spolupráce v občanských věcech, zejména v oblasti rodinného práva a obchodního práva; Migrační a azylová politika a politika překračování hranic 15. žádá Komisi, aby předložila do konce 2006 návrh na vytvoření mechanismu dohledu doplňujícího současný schengenský mechanismus hodnocení; 16. požaduje skutečnou evropskou azylovou a přistěhovaleckou politiku, která bude spravedlivá, nediskriminační a bude respektovat základní práva migrantů; 17. odmítá externalizaci azylové a přistěhovalecké politiky a vytváření přistěhovaleckých táborů nebo přijímacích středisek mimo Evropskou unii; 18. vyzývá Komisi a Radu, aby zajistily, že dohoda o posílené spolupráci v oblasti přistěhovalectví mezi EU a Libyí, kterou nedávno schválila Rada pro spravedlnost a vnitřní věci, nestanoví hromadné vyhošťování ani administrativní zadržování v místech, ve kterých jsou závažným způsobem porušována základní práva, a že také přiznává práva žadatelům o azyl v Libyi, v souladu se Ženevskou úmluvou; 19. připomíná nutnost mít takovou společnou přistěhovaleckou politiku, která se neomezuje pouze na potírání nelegálního přistěhovalectví; požaduje neprodlené provedení politiky legálního přistěhovalectví; 20. připomíná, že evropskou migrační politiku musí doprovázet evropská politika integrace, která umožní mimo jiné řádnou integraci na pracovním trhu, právo na vzdělávání a odbornou přípravu, přístup k sociálním a zdravotnickým službám, zapojení přistěhovalců do společenského, kulturního a politického života; 21. bere na vědomí Zelenou knihu Komise o přístupu EU k řízení ekonomické migrace (KOM(2004)0811); připomíná, že pojetí ekonomické migrace v Evropě se nesmí omezovat na potřeby pracovního trhu, ale musí brát v úvahu všechny typy migrace, včetně sloučení rodin; velmi si přeje, aby evropské ekonomické přistěhovalectví bylo podpořeno důslednou harmonizací pravidel pro přijímání migrantů do Evropské unie a aby bylo jedním z faktorů boje proti projevům diskriminace na pracovním trhu; 22. žádá, aby Evropská unie a její členské státy ratifikovaly Meinárodní úmluvu OSN o ochraně práv všech migrujících pracovníků a jejich rodinných přílsušníků, která byla přijata Valným shromážděním OSN dne 18. prosince 1990 a Úmluvy Mezinárodní organizace práce č. 97 a 143 o migrujících pracovnících; žádá Komisi, aby do rozhodnutí a rámcových rozhodnutí převzala všechna ustanovení obsažená v úmluvě OSN; 23. je velmi znepokojen politikou vracení osob, kterou provádí Evropská unie, zejména hromadné vyhošťovací lety; připomíná, že dohody o zpětném přebírání se třetími státy musí být založeny na skutečném dialogu a brát v úvahu potřeby těchto států; tento dialog musí umožňovat politickou spolupráci a společné rozvojové úsilí s cílem řešit příčiny migrace; 24. žádá Komisi, aby se ujistila, že osoby, které potřebují ochranu, budou moci přijet do Unie zcela bezpečně, že jejich žádosti budou vyřizovány patřičným způsobem a že budou přísně dodržovány normy mezinárodního práva v oblasti lidských práv a práva na azyl, a zejména zásada neodmítání žadatelů o azyl; 25. připomíná Komisi, strážkyni Smluv, její úkol dbát na dodržování práva na azyl v Evropské unii podle článku 6 Smlouvy o EU a článku 63 Smlouvy o ES, nedávné případy hromadného vyhoštění z některých členských států totiž vážně zpochybnily dodržování povinností, které těmto státům ukládá právo EU; 26. připomíná nutnost mít přistěhovaleckou a azylovou politiku Společenství založenou na zavedení legálních způsobů přistěhovalectví a na vymezení společných standardů ochrany základních práv přistěhovalců a žadatelů o azyl v celé Evropské unii, jak konstatovala Evropská rada v Tampere v roce 1999 a jak je potvrzeno v Haagském programu; 27. znovu potvrzuje své zásadní výhrady vůči přístupu "nejmenšího společného jmenovatele" v návrhu směrnice Rady o azylovém řízení a žádá členské státy, aby neprodleně provedly do vnitrostátního práva směrnici 2004/83/ES [7]; Boj proti organizované trestné činnosti a terorismu 28. opakuje své přesvědčení, že jakákoli politika bezpečnosti uvnitř Unie vyžaduje nejen vzájemnou důvěru, ale také vymezení společných cílů, dostatečné zdroje a právní rámec a záruky pro občany. Z tohoto hlediska je politováníhodné, že: - na jedné straně neexistuje dosud skutečná evropská strategie vnitřní bezpečnosti vymezující konkrétní cíle, odpovědnost za její uskutečňování, očekávané výsledky a objektivní kritéria honocení úspěšnosti, - na straně druhé i přes nejasnost cílů, kterých je třeba na evropské úrovni dosáhnout, vyžadují členské státy přijetí společných opatření pro shromažďování a zprístupnění údajů, které buď mají operativní povahu (na základě zásady dostupnosti údajů) nebo souvisejí s každodenními činnostmi osob (cestování, komunikace); 29. rozhodl se v situaci, kdy nejsou v této věci z Rady k dispozici potřebné informace, pověřit příslušný parlamentní výbor úkolem zjistit, jaká strategická a provozní opatření se v současnosti přijímají na evropské úrovni s cílem čelit terorismu a organizované trestné činnosti. Výbor pro občanské svobody, spravedlnost a vnitřní věci by tedy měl do konce roku 2005 uspořádat slyšení s: - vedoucími pracovníky SITCEN a GŘ Komise pro spravedlnost, svobodu a bezpečnost odpovědnými za politiky boje proti organizované trestné činnosti, - vedoucími pracovníky Europolu, Eurojustu a úřadu OLAF s cílem zjistit současný stav spolupráce mezi členskými státy a subjekty Unie a pravděpodobné perspektivy této spolupráce, - ředitelem Interpolu s cílem zjistit současný stav a perspektivy spolupráce mezi tímto subjektem a členskými státy, s EU a jejími agenturami nebo systémy výměny informací, - s vnitrostátními soudními a policejními orgány s cílem zjistit skutečný záběr spolupráce mezi členskými státy navzájem, mezi členskými státy a EU a jejími agenturami (výměna údajů, společné týmy, dvoustranné dohody), - zástupci národních parlamentů zabývajícími se výše uvedenými tématy; 30. vyzývá Komisi, aby: - navrhla ještě před vstupem Ústavní smlouvy v platnost právní základ Společenství pro Europol a stanovila intenzivní formy spolupráce mezi ním a Eurojustem a odpovídající formy kontroly obou těchto subjektů ze strany Evropského parlamentu a národních parlamentů, - navrhla právní základ pro vytvoření evropského seznamu osob, skupin a činností, na které se vztahují omezující opatření v rámci boje proti terorismu, a také osob, které mohou představovat nebezpečí pro veřejný pořádek (články 96 a 99 Schengenské úmluvy); Politika plošného dohledu, požadavky na proporcionalitu a ochranu údajů 31. ztotožňuje se s přístupem Evropské rady, která má v úmyslu spravovat racionálním způsobem informace, které mají k dispozici Unie a členské státy; připomíná však, že všechny stávající systémy na zpracování údajů potenciálně důležitých pro bezpečnostní politiku EU byly vytvořeny k přesně stanoveným účelům a s dodržením zásady proporcionality, která může odůvodnit v demokratických společnostech omezení jejich používání z důvodů ochrany údajů; 32. připomíná, že nelze tato omezení odstranit pouhým poukazem na nové požadavky boje proti terorismu a organizované trestné činnosti, ale že je třeba se předem domluvit na sledovaných cílech a na tomto základě vymezit, jaké informace jsou nezbytné pro dosažení sledovaných cílů, a dát tyto údaje k dispozici příslušným orgánům na přiměřenou dobu; opakuje svůj požadavek přejít od systému "pull" k systému "push" pro předávání údajů americkým úřadům, a má i nadále velké výhrady vůči vytvoření evropského systému PNR, kterým bude pověřen Europol, jak se předpokládá ve sdělení Komise o předávání údajů o jménech cestujících v letecké dopravě: všeobecný přístup EU (KOM(2003)0826); žádá Komisi a Radu, aby přihlédly k usnesení Evropského parlamentu ze dne 31. března 2004 [8] o PNR při jakýchkoli jednáních se třetími zeměmi nebo s mezinárodními organizacemi, zejména s Mezinárodní organizací pro civilní letectví (ICAO); 33. varuje Radu před riziky interoperability informačních systémů; 34. opakuje svůj požadavek vymezit společná kritéria ve věci ochrany údajů v oblasti bezpečnosti, a vzít přitom za základ zásady stanovené Evropskou radou a Evropskou konferencí orgánů pro ochranu údajů [9] a opakuje svou výzvu zřídit orgán pro ochranu údajů v rámci soudní a policejní spolupráce, který bude sdružovat národní a evropské orgány spolupracující s Europolem, Eurojustem, SIS a SID. Tento orgán by měl za úkol kontrolovat, zda evropské orgány dodržují normy ochrany, a pomáhat těmto orgánům v legislativních otázkách; 35. připomíná nutnost posílit bezpečnost cestovních dokladů. Nejdůležitější je zvolené technické řešení, protože pouze takovým bude zajištěna účinnost používání biometriky a fyzická ochrana údajů, zejména proti nedovolenému přístupu k nim; je také zásadně důležité, aby byly chráněny technické specifikace a aby byla snaha nalézt nákladově efektivní řešení, která budou bezpečná z hlediska sběru, zpracování, uchovávání a používání těchto údajů; upozorňuje, že by se naprosto nevyplatilo, kdyby Evropská unie ve spěchu zvolila unáhlené řešení, které by se ukázalo jako nevyhovující; 36. připomíná, že pracovní skupina k článku 29 a Evropský inspektor ochrany údajů se domnívají, že národní podněty z dubna 2004 týkající se výměny údajů nejsou plně v souladu s Evropskou úmluvou o ochraně lidských práv a základních svobod a s Listinou základních práv Evropské unie; 37. zdůrazňuje, že náklady na analýzu shromážděných údajů by měl hradit žádající orgán, což by zamezilo neúměrnému množství žádostí; 38. znovu kritizuje nedostatek průhlednosti a absenci veřejné diskuse v otázce výběru tohoto druhu technologie a při jednáních jak na úrovni technických skupin ICAO, tak s vládními orgány USA; připomíná, že je proti umísťování čipů RFID na pasech evropských občanů, a vyzývá Komisi, aby provedla podrobné ověření těchto technologií dříve, než stanoví jejich používání na stamilionech těchto dokladů; 39. pověřuje svého předsedu, aby předal toto usnesení Evropské radě, Radě, Komisi a vládám a parlamentům členských států. [1] Úř. věst. C 102 E, 28.4.2004, s. 819. [2] Přijaté texty, P6_TA(2004)0022. [3] Přijaté texty, P6_TA(2005)0208. [4] Přijaté texty, P6_TA(2005)0030. [5] Evropský kodex policejní etiky, doporučení REC (2001) 10 přijaté Výborem ministrů Rady Evropy dne 19. září 2001. [6] Rada Evropské unie, Návrh závěrů Rady o profesních normách policie týkajících se mezinárodní policejní spolupráce, Brusel 28. října 2004, 11977/2/04. [7] Úř. věst. L 304, 30.9.2004, s. 12. [8] Úř. věst. C 103 E, 29.4.2004, s. 665. [9] Viz. přijaté texty, 7.6.2005, P6_TA(2005)0223. --------------------------------------------------