EVROPSKÁ KOMISE V Bruselu dne 8.5.2015 COM(2015) 206 final SDĚLENÍ KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU, RADĚ, EVROPSKÉMU HOSPODÁŘSKÉMU A SOCIÁLNÍMU VÝBORU A VÝBORU REGIONŮ Zpráva o volbách do Evropského parlamentu v roce 2014



1. ÚVOD V roce 2014 se uskutečnily první volby do Evropského parlamentu poté, co v platnost vstoupila Lisabonská smlouva, a byly to volby zásadně odlišné od předcházejících. Poprvé byl výsledek voleb přímo spojen se jmenováním předsedy Evropské komise. Evropská politická uskupení poprvé navrhla své kandidáty na předsedu Evropské komise a kandidát, který v nově zvoleném Evropském parlamentu získal většinu, se stal jejím předsedou. Evropská rada navrhla kandidáta strany s největším počtem křesel v Evropském parlamentu, který byl pak Evropským parlamentem zvolen předsedou Evropské komise. Tato zpráva posuzuje volby v roce 2014, včetně opatření k posílení jejich transparentnosti, demokratického průběhu a evropského rozměru. Hodnotí informovanost občanů o volbách a s nimi spojených právech, opatření přijatá v této souvislosti členskými státy a orgány EU a skutečnou účast. Zabývá se i prosazováním volebních práv občanů EU. Zpráva vychází z nedávných průzkumů Eurobarometr i jiných průzkumů veřejného mínění, z informací poskytnutých členskými státy v odpovědích na dotazníky Komise a z Komisí schváleného výzkumu, v němž se shromažďovaly a analyzovaly údaje, a to i pomocí rozhovorů s představiteli evropských politických stran, orgánů členských států, sdělovacích prostředků a dalších zúčastněných stran. Volby v roce 2014 zastavily neustálé snižování celkové volební účasti od roku 1979, kdy se konaly první přímé evropské volby. Tyto volby položily základy pro budoucí evropské volby a vytvořily jasnou vazbu mezi výsledky voleb do Evropského parlamentu a výběrem předsedy Evropské komise. Byl vytvořen důležitý precedent pro rok 2019 a pozdější období a na evropské úrovni bylo ustaveno fórum pro politickou diskusi. 2. Transparentní volební proces 2.1 Přímá vazba mezi hlasováním občanů a volbou předsedy Komise Lisabonská smlouva zavedla nový ústavní řád Evropské unie, v němž má Evropský parlament právo zvolit předsedu Evropské komise, navrženého Evropskou radou s přihlédnutím k výsledkům evropských voleb. Vzhledem k této nové situaci vydala Komise 12. března 2013 doporučení o posílení demokratického a efektivního průběhu voleb do Evropského parlamentu. V něm vyzvala evropské politické strany, aby v souvislosti s Lisabonskou smlouvou, která posílila roli Evropského parlamentu ve vztahu ke Komisi, navrhly kandidáty na předsedu Komise. Účelem uvedeného doporučení bylo zviditelnit spojitost mezi hlasy pro kandidáty na poslance Evropského parlamentu a kandidátem jejich strany na předsedu Komise. Komise dále vybízela vnitrostátní politické strany, aby využily svá mediální vystoupení k podpoře hlavních kandidátů a jejich programů. Také Evropský parlament v roce 2014 přijal usnesení za tímto účelem. Kandidáty na předsedu Evropské komise navrhlo pět evropských politických stran: Evropská lidová strana (EPP) nominovala Jeana-Clauda Junckera, Strana evropských socialistů (PES) nominovala Martina Schulze, Aliance liberálů a demokratů pro Evropu (ALDE) nominovala Guye Verhofstadta, Evropská strana zelených nominovala Josého Bového a Franzisku Kellerovou a Strana evropské levice nominovala Alexise Tsiprase. Tyto strany zahájily celoevropskou volební kampaň a uspořádaly veřejné akce po celé Evropě, aby zvýšily informovanost o svých kandidátech a jejich politických programech pro Evropu. Kandidáti navštívili v členských státech 246 měst. V následující tabulce jsou uvedeny navštívené členské státy: Kromě praktické angažovanosti tohoto druhu se hlavní kandidáti zúčastnili deseti televizních debat v různých členských státech a různých jazycích a mluvili o svých vizích budoucí Evropy a otázkách, jako jsou pracovní příležitosti a růst, které jsou pro voliče obzvláště důležité.

Debaty se v celé EU setkaly se značným zájmem médií. To se týká zejména debaty mezi hlavními kandidáty, která se konala 15. května, byla vysílána v 28 zemích přinejmenším 152 sdělovacími prostředky (včetně 55 televizních stanic a 88 internetových stránek) a vytvořila velký objem provozu v sociálních médiích. V povolebním průzkumu veřejného mínění, který zahrnoval 15 zemí EU, uvedlo 15 % respondentů, že sledovali alespoň jednu televizní debatu. 2.2 Viditelnější spojitost mezi vnitrostátními a evropskými politickými stranami Jelikož evropské politické strany mají nejlepší možnosti přispívat „k utváření evropského politického vědomí a k vyjadřování vůle občanů Unie“, Komise předložila dvě doporučení s cílem více zviditelnit vazby mezi politickými uskupeními na evropské a vnitrostátní úrovni (členské státy i evropské politické strany tato doporučení vcelku uvítaly): i) členské státy by měly ve svých volebních systémech podporovat a usnadňovat poskytování informací o přidružení vnitrostátních politických stran k evropským politickým stranám, a to i tím, že umožní, aby toto přidružení bylo uvedeno na volebních lístcích, a ii) vnitrostátní politické strany by měly své přidružení k evropským politickým stranám před volbami zveřejnit a jasně je uvést ve všech materiálech souvisejících s volební kampaní, ve sděleních a mediálních vystoupeních. Pokud jde o první doporučení i), 16 členských států uvedlo, že přijaly opatření k informování vnitrostátních politických stran o doporučení, že by měly zveřejnit své přidružení k evropským politickým stranám. To hlavně znamenalo, že úřady informovaly politické strany o doporučení Komise. V některých případech bylo vyvinuto intenzivnější úsilí. V Řecku vnitrostátní orgány uspořádaly v parlamentu setkání, na němž o doporučení informovaly strany. V Itálii a ve Finsku byly vydány pokyny s cílem obeznámit vnitrostátní strany s doporučením a přesvědčit je, aby se jím řídily. Devět členských států umožnilo vnitrostátním stranám uvést své přidružení k evropským politickým stranám na hlasovacích lístcích tím, že přijaly zákony (pokud takový zákon již nebyl v platnosti) umožňující, aby hlasovací lístek obsahoval název nebo logo evropské strany. Šest členských států uvedlo, že žádné takové opatření nepřijaly, a to buď proto, že poskytování informací voličům je věcí politických stran, nebo proto, že opatření úřadů by představovalo zásah, který jejich volební zákon zakazuje. Pokud jde o druhé doporučení ii), vnitrostátní politické strany přijaly různá opatření k obeznámení veřejnosti s jejich přidružením k evropským politickým stranám. Toto je celkový obraz vzniklý na základě výzkumu s využitím vzorku více než 500 vnitrostátních stran přidružených k evropským stranám: Většina vnitrostátních stran zahrnutých do vzorku zviditelnila své přidružení jen omezeným způsobem, tj. v podstatě ve svých tištěných volebních materiálech. To znamenalo, že přidružení bylo viditelnější pro lépe informované občany než pro širokou veřejnost, Při výzkumu bylo zjištěno, že jen malý počet stran přijal komplexní opatření a zmínil se o svém přidružení k evropské straně jak v písemných materiálech, jako jsou manifesty, plakáty, internetové stránky a sociální média, tak v projevech, televizních debatách a na předvolebních akcích , Při výzkumu bylo rovněž zjištěno, že několik stran nepropagovalo své přidružení k evropské politické straně, a to buď proto, že se pro přidružení zatím nerozhodly, nebo proto, že se rozhodly nepřidružit se. Doporučením, aby bylo přidružení k evropským stranám uvedeno na hlasovacích lístcích, se v členských státech řídili jen výjimečně, a to i v těch členských státech, kde to bylo možné. 3. Větší důraz na otázky EU Komise i Evropský parlament před volební kampaní i během ní přijaly opatření ke zvýšení informovanosti občanů o tom, jak volby ovlivní jejich životy. Snahou bylo zdůraznit důležitost otázek EU, které by jinak v debatách v členských státech mohly být zastíněny vnitrostátními a místními tématy. Procento občanů EU, kteří uvedli, že mají všechny informace, které potřebují, se oproti výsledku v roce 2009 mírně zvýšilo (na 57 % v porovnání s 53 % v roce 2009). 3.1 Dialogy s občany Během roku 2013 a 2014 se členové Komise spolu s místními a vnitrostátními politiky a členy Evropského parlamentu zúčastnili 51 veřejných dialogů s občany ve stylu „setkání na radnici“ o jejich očekáváních, pokud jde o budoucnost Evropy, a o tom, čeho je zapotřebí k posílení demokratických struktur Unie. Dialogy s občany zvýraznily evropský rozměr místních problémů a místní rozměr otázek evropské politiky a to, jak evropské volby ovlivňují každodenní život občanů. Z účastníků 87% uvedlo, že v evropských volbách hlasovat budou. 3.2 Finanční prostředky Komise

Komise použila nástroje financování, které má k dispozici, k podpoře občanské společnosti a projektů partnerství měst zaměřených na propagaci demokratické účasti občanů EU. Z programu „Evropa pro občany“ a programu „Základní práva a občanství“ bylo financováno několik projektů na zvýšení informovanosti a na posílení postavení občanů, pokud jde o jejich účast v demokratickém životě EU. 3.3 Kampaň Evropského parlamentu za větší informovanost Dne 11. září 2013 zahájil Evropský parlament informační kampaň nazvanou Jednat. Ovlivňovat. Rozhodovat. Jedním z hlavních cílů bylo vyvolat diskusi se zaměřením na EU o otázkách s významem pro celou EU, jako jsou hospodářství, pracovní místa, kvalita života a role EU ve světě. Tato kampaň měla výraznou odezvu v médiích. Internetové stránky Evropského parlamentu zaměřené na volby byly od prosince 2013 do května 2014 navštíveny 7 100 000krát. Video o evropských volbách bylo vytvořeno v 34 jazycích a vysíláno více než 7 400krát na 173 televizních stanicích. Video bylo shlédnuto on-line 11 000 000krát. Prostřednictvím Facebooku byl osloven přibližně každý pátý evropský volič. Zpráva „Hlasoval jsem“ byla na Facebooku sdílena více než 2 700 000krát a vidělo ji téměř 90 milionů lidí. Evropský parlament dále uspořádal v Paříži, Frankfurtu, Varšavě, Římě a Madridu konference ReACT s účastí občanů, odborníků a evropských politiků. Během těchto akcí občané EU mohli vyjádřit své názory na hlavní otázky, které vyvstaly v kampani. 3.4 Společný den voleb S cílem posílit pocit voličů, že se podílejí na společném evropském úsilí, vybídla Komise členské státy, aby se dohodly na společném dnu evropských voleb a na uzavření volebních místností ve stejnou dobu. V tomto ohledu ve srovnání s předešlými volbami nenastala žádná změna. V 21 členských státech se volby konaly 25. května a v sedmi se uskutečnily mezi 22. a 24. květnem. Všechny členské státy oznámily své výsledky přibližně v tutéž dobu, večer 25. května, kdy už hlasování v celé Evropě bylo ukončeno. 4. Účast ve volbách 4.1 Celková účast Od prvních přímých voleb v roce 1979 účast v evropských volbách neustále klesala ze 61,99 % v roce 1979 až na 42,97 % v roce 2009. Avšak celková účast ve volbách v roce 2014 byla jen nepatrně nižší než v roce 2009, když klesla o 0,36 % (na 42,61 %), kdežto dříve byly poklesy prudší – mezi lety 2004 a 2009 o 2,5 % a mezi lety 1999 a 2004 o 4 %. Tento klesající trend byl výrazně omezen. Pro srovnání: účast v prezidentských volbách v USA byla v roce 2008 57,1 % a v roce 2012 54,9 %. Následující tabulka uvádí účast za celou EU v jednotlivých evropských volbách: Účast se v 28 členských státech významně lišila. Vysoká byla v Belgii – 89,64 %, v Řecku (v obou těchto zemích je hlasování povinné) 59,97 % a v Itálii 57,22 %, ale značně nižší v dalších zemích, jako je Česká republika (18,20 %) a Slovensko (13,05 %). Následující tabulka uvádí účast v evropských volbách v letech 2009 a 2014 v EU a v jednotlivých členských státech: Účast byla vyšší mezi muži (45 %) než ženami (41 %), přičemž rozdíl se ve srovnání s rokem 2009 mírně zvětšil (44 % oproti 42 %). Největší skupinu mezi těmi, kdo se voleb nezúčastnili, tvořili mladí lidé: svůj hlas odevzdalo jen 27,8 % osob ve věku 18 až 24 let, zatímco ve věkové skupině 55 let a více to bylo 51,3 %. Tabulka níže srovnává procentní podíly mladých lidí (ve věku od 18 do 24 let), kteří hlasovali, v každém členském státě:

Zpráva posuzující projekt Erasmus odhalila silnou korelaci mezi zkušeností se studiem v zahraničí a volebním chováním v evropských volbách v roce 2014: pravděpodobnost hlasování byla u absolventů Erasmu vyšší – 81 % respondentů uvedlo, že svůj hlas odevzdali. Respondenti v povolebním průzkumu veřejného mínění Evropského parlamentu uvedli, že hlavním důvodem, proč volili, bylo to, že volí vždy (41 %), že je to jejich „občanská povinnost“ (41 %) nebo „aby podpořili politickou stranu, k níž mám blízko“ (22 %). Zmínili také tyto tři faktory: „Jsem pro EU“ (14 %), „Cítím se Evropanem“ (13 %) a „Hlasováním v evropských volbách mohu věci změnit“ (12 %). Z respondentů 5 % uvedlo, že volili, aby ovlivnili výběr předsedy Komise. Pokud jde o důvody nehlasování, nejoblíbenějšími odpověďmi byly „nedostatek důvěry v politiku obecně“ (23 %), „nezájem o politiku“ (19 %) a „můj hlas nemá žádné důsledky“ (14 %). Mezi dotázanými bylo 7 % těch, kteří odpověděli, že „o EU nebo Evropském parlamentu či volbách do Evropského parlamentu toho moc nevím“. Procento nevoličů, kteří se odvolávají na oba tyto druhy odůvodnění, tj. názor, že hlasování nic nezmění, a nedostatek znalostí o EU nebo evropských volbách, ve srovnání s předchozími volbami kleslo. I počet občanů, kteří nevolili kvůli absenci veřejné diskuse nebo předvolební kampaně, se snížil na polovinu. Konečné rozhodnutí, zda volit, či nevolit, tradičně závisí na celé řadě faktorů, z nichž některé jsou osobní a nesouvisejí s kvalitou kampaně nebo s tím, jak jsou evropské volby vnímány. V zemích, v nichž se evropské volby konaly ve stejnou dobu jako jiné vnitrostátní nebo celostátní volby (Belgie, Litva, Řecko, Německo, Irsko, Itálie, Malta a Spojené království), byla volební účast vyšší než jinde, avšak politické diskusi dominovala spíše vnitrostátní témata. V Litvě se evropské volby konaly v týž den jako prezidentské volby a účast vzrostla na 47 %, zatímco v roce 2009 činila pouhých 21 %. 4.2 Účast občanů EU, kteří mají bydliště v jiném než vlastním členském státě Občané EU, kteří žijí v jiném členském státě než ve svém vlastním (mobilní občané EU), mají právo volit a být volen v evropských volbách v hostitelském členském státě za stejných podmínek jako státní příslušníci tohoto státu. Toto právo, zakotvené v článku 22 SFEU a článku 39 Listiny základních práv EU, získává konkrétní účinek směrnicí 93/109/EC. Práva volit v členském státě bydliště využil poměrně malý počet mobilních občanů EU. Míra jejich účasti může být ovlivněna skutečností, že si musí vybrat, zda budou hlasovat ve svém členském státě původu, nebo v členském státě, do něhož se přestěhovali (tj. pro odlišné skupiny kandidátů). Průzkum Eurobarometru z roku 2012 ukázal, že lidé jsou nejednotní v otázce kandidátů a kandidátních listin, které by ve volbách do Evropského parlamentu volili raději. Přibližně 48 % uvedlo, že kdyby žili v jiném členském státě než ve svém vlastním, raději by volili tam. Naproti tomu 42 % by přece jen dalo přednost výkonu svého práva volit ve své domovské zemi. Následující tabulka uvádí podíl osob, které nejsou státními příslušníky dotyčné země (jsou mobilními občany EU) a zaregistrovaly se k evropským volbám v roce 2009 a 2014 v EU a v jednotlivých členských státech: Třebaže byl počet mobilních občanů EU, kteří kandidovali ve volbách v členském státě bydliště, v roce 2014 stále nízký, zvýšil se více než dvakrát z 81 v roce 2009 na 170. To lze vysvětlit novými zjednodušenými postupy, které zavedla směrnice 2013/1/EU: kandidáti již nemuseli předložit důkaz, že ve svém domovském státě nebyli zbaveni volebních práv, museli pouze v tomto smyslu učinit prohlášení, které měly ověřit úřady v hostitelském členském státě. 4.3 Informovanost a zapojení občanů EU Členské státy zvolily různé přístupy, pokud jde o jejich kampaně zaměřené na zvyšování informovanosti: některé provedly všeobecné kampaně zahrnující všechny voliče, kdežto jiné se vyloženě zaměřily na občany EU z jiných členských států s bydlištěm na jejich území. Vyšší účast voličů EU, kteří nejsou státními příslušníky dotyčného členského státu – příklady osvědčených postupů V Belgii, Dánsku, Finsku, Lotyšsku, Litvě a Švédsku byly občanům EU, kteří nejsou státními příslušníky dotyčné země a již dosáhli věkové hranice pro účast ve volbách, rozeslány osobní dopisy s vysvětlením ohledně výkonu jejich volebních práv a s registračním formulářem. V Řecku byla na internetových stránkách jednoho ministerstva instalována speciální aplikace, s jejíž pomocí mohli občané EU, kteří nejsou státními příslušníky tohoto členského státu, nalézt záznam o své osobě ve zvláštních volebních seznamech a volební místnost, v níž mohli odevzdat svůj hlas. Do úsilí o mobilizaci voličů se aktivně zapojily organizace občanské společnosti, např. informovaly občany o důležitosti a přínosu účasti v evropských volbách, zpřístupnily elektronické nástroje, které pomáhaly voličům vybrat si kandidáta odpovídajícího jejich preferencím či prosazovaly inkluzivnější politiku zajišťující přístup osobám se zdravotním postižením. Příklady projektů nevládních organizací financovaných z programu „Evropa pro občany“ Umožnit občanům EU přemýšlet a diskutovat o evropských záležitostech a vyměňovat si názory na ně, a to i s kandidáty, a rozhodovat se ve volbách se znalostí věci JoiEU: Společná občanská akce za silnější Unii vstřícnou k občanům (Evropské středisko pro občanskou akci – ECAS), Transeuropa Caravans 2014: nadnárodní seznámení občanů s volbami do Evropského parlamentu (Evropské alternativy), Přesvědčme mladé Evropany, aby svými hlasy ve volbách odstranili demokratický deficit EU (Mezinárodní institut managementu). Pokud jde o mobilní občany EU, několik nevládních organizací uskutečnilo kampaně s cílem je zmobilizovat a celkově zvýšit jejich informovanost o volebních právech. Další projekty se zaměřily na přesvědčování žen v celé EU, aby v evropských volbách hlasovaly a kandidovaly. Příklady projektů nevládních organizací financovaných z programu „Základní práva a občanství“ Kampaně podporující účast mobilních občanů EU: K přijatým opatřením patřila spolupráce se sdruženími, projekty na zvyšování informovanosti, vývoj nástrojů pro odbornou přípravu a podpora při vyřizování volebních formalit. „Operace volby“ (Cooperazione per lo Sviluppo dei paesi – COSPE),

„Uplatnění práv a občanský dialog pro všechny“ (Pour la Solidarité), „Všichni občané nyní“ (univerzita Chieti-Pescara). Díky zvýšené aktivitě v sociálních médiích v období kolem voleb, hlavním kandidátům a jejich programům byla možná přímá interakce mezi politiky a voliči. Analýza digitálních kampaní #EP2014 a #EU14 vysledovala kolem tří milionů tweetů o volbách. Více než milion jich bylo odesláno v týdnu, kdy se volby konaly. Větší využití sociálních médií poskytlo kandidátům další prostředky, jak občany oslovit, a voličům další příležitost zapojit se aktivně do diskuse, nikoli jen odevzdat svůj hlas. 5. Výkon volebních práv občanů EU a dodržování společných zásad 5.1 Zajištění volebních práv občanů EU, kteří bydlí v jiném než svém vlastním členském státě Právo mobilních občanů EU volit a být volen v členském státě bydliště Komise před volbami vyvinula komplexní úsilí k zajištění správného a plného provedení a uplatňování směrnice 93/109/ES, aby odstranila možné překážky pro výkon volebního práva občanů EU, a zejména aby zajistila to, že vnitrostátní právní předpisy nebudou klást na občany EU z jiných členských států další požadavky. Do května 2014 byly všechny problémy s prováděním, které Komise zjistila před volbami, úspěšně vyřešeny a, bylo-li to nutné, vnitrostátní právní předpisy byly změněny. Komise vedla dialog s úřady Spojeného království o řadě problémů, o nichž informovali občané EU s bydlištěm v tomto členském státě, kteří se tam chtěli zaregistrovat k volbám. Dolní sněmovna 14. listopadu 2014 vydala zprávu, která zaznamenala postoj Volební komise Spojeného království ohledně konkrétních překážek, s nimiž se občané EU při účasti ve volbách potýkali. Zpráva doporučila systém zjednodušit a zorganizovat kampaň, která by občany EU informovala o příslušných podmínkách a postupech registrace. Takřka všechny problémy související s pozdním provedením směrnice 2013/1/EU o výkonu práva být volen byly ještě před volbami úspěšně vyřešeny. Komise vede dvoustranné dialogy s některými členskými státy o řadě otázek nesprávného či neúplného provedení směrnice. Právo založit politickou stranu nebo se stát jejím členem Byl veden dialog s 11 členskými státy, které neumožňovaly občanům EU, kteří nejsou jejich státními příslušníky, založit politickou stranu nebo se stát jejím členem, aby se mohli voleb zúčastnit za stejných podmínek jako státní příslušníci jejich členského státu bydliště. Řešení bylo nalezeno v pěti případech: ve dvou případech byly vnitrostátní právní předpisy změněny a ve zbývajících třech byla situace vyjasněna. Tři další členské státy oznámily budoucí legislativní změny. Komise přijala opatření ve třech zbývajících případech. 5.2 Zajištění dodržování společných zásad voleb do Evropského parlamentu Když členské státy pořádají evropské volby, musí dodržovat jisté společné zásady zakotvené v právu EU: Volby do Evropského parlamentu mají být svobodné a tajné a mají se uskutečnit všeobecným přímým hlasováním V zájmu zajištění hlavního prvku zásady svobodného hlasování zakazují právní předpisy EU zveřejnění výsledků v kterémkoli členském státě, dokud volby neskončí ve všech. Je tomu tak proto, aby ti, kdo ještě nehlasovali, nebyli ovlivněni výsledky v jiných členských státech. V této věci se Komise před volbami úspěšně obrátila na členské státy a zajistila dodržení této zásady v celé EU. Nikdo nesmí v týchž volbách volit vícekrát než jednou i) Případ mobilních občanů EU Aby mobilní občané EU nemohli volit ve svém členském státě bydliště i ve svém členském státě původu, jsou jména těch, kdo se k volbám zaregistrují v členském státě bydliště, vyškrtnuta z volebních seznamů v členském státě původu. Směrnice 93/109/ES stanoví mechanismus pro výměnu údajů o voličích k tomuto účelu. K řešení potíží spojených s fungováním tohoto mechanismu, zejména značné administrativní zátěže pro vnitrostátní správní orgány, doporučila Komise řadu opatření, včetně zřízení jediného kontaktního orgánu pro předávání osobních údajů voličů EU v každém členském státě a používání společných nástrojů informačních technologií.