CS Úřední věstník Evropské unie C 100/84

Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k tématu Etický a sociální rozměr evropských finančních institucí

2009/C 100/14

Dne 25. září 2007 se Evropský hospodářský a sociální výbor, v souladu s čl. 29 odst. 2 jednacího řádu, rozhodl vypracovat stanovisko z vlastní iniciativy k tématu

Etický a sociální rozměr evropských finančních institucí.

Specializovaná sekce Hospodářská a měnová unie, hospodářská a sociální soudržnost, kterou výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 2. října 2008. Zpravodajem byl pan IOZIA.

Na 448. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 21.–23. října 2008 (jednání dne 23. října 2008), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 122 hlasy pro, 23 hlasů bylo proti a 45 členů se zdrželo hlasování.

1. Shrnutí a doporučení

1.1 Poslední vývoj finanční krize, který byl naprosto nepředvídatelný a neočekávaný z hlediska extrémních ztrát a očividné neschopnosti, kterou projevily regulační nástroje vytvořené k ochraně trhu, tj. ochraně vkladatelů, podniků a investorů, nutí k dalšímu konkrétnímu zamyšlení se nad obsahem tohoto stanoviska. Úpadky, ke kterým došlo na celém světě, a záchrana zdánlivě velmi stabilních bank a pojišťoven jsou pramenem úzkosti a nejistoty milionů evropských obyvatel.

1.1.1 Evropská rada, která se konala ve dnech 15. a 16. října 2008, byla věnována především finanční krizi a vyjádřila odhodlání podniknout společné kroky k ochraně evropského finančního systému a vkladatelů. Po jednání euroskupiny Rada schválila zásady stanovené na zasedání v Paříži dne 12. října, jejichž cílem je zachovat stabilitu systému, posílit dohled nad evropským finančním systémem, především nadnárodními skupinami, zlepšit koordinaci dohledu na evropské úrovni, podpořit důležité finanční instituce, předcházet úpadkům a zaručit ochranu úspor vkladatelů.

1.1.2 Rada dále vyjádřila přání, aby se zrychlilo jednání ohledně směrnice, která bude upravovat činnost ratingových agentur, tj. směrnice o bezpečnosti vkladů, a dále vyjádřila přání, aby členské státy přijaly opatření, která zabrání tomu, aby platy manažerů a výnosy z akciových opcí především ve finančním sektoru nevedly k přijímání nadměrného rizika nebo přílišnému zaměření na krátkodobé cíle.

1.1.3 Rada vyzdvihla nutnost přijmout opatření na podporu růstu a zaměstnanosti, usilovat o rozsáhlou reformu mezinárodního finančního systému, která bude založena na zásadách transparentnosti, stability bank, odpovědnosti, integrity a globálního řízení, a předcházet střetům zájmů.

1.1.4 EHSV již před dlouhou dobou žádal (a nebyl vyslyšen), aby byly posíleny regulační nástroje, spolupráce mezi kontrolními orgány, koordinace a harmonizace opatření dohledu. Kritizoval nadměrná rizika, která přijal evropský a mezinárodní bankovní systém a která byla umocněna nadměrnými platovými systémy spojenými s velice krátkodobými výsledky, čímž byly finanční instituce nuceny k nerozvážným kampaním nabízejícím produkty s velmi vysokým rizikem.

1.1.5 I přes finanční skandály, ke kterým došlo také v Evropě, nebylo učiněno nic konkrétního a teprve nyní, kdy může mít rozměr krize dramatické následky pro celou ekonomiku, se dospělo k závěru, že sliby nekontrolovaného a nezodpovědného kapitalismu, sliby nezměrného a neomezeného růstu, byly falešné a byly předzvěstí hluboké krize.

1.1.6 Tento model vstoupil neodvratně do své konečné fáze. EHSV doufá, že politické instituce konečně převezmou svou odpovědnost a:

— posílí účely a pole působnosti regulačních orgánů;

— zakáží možnost vlastnit mimorozvahové fondy, pohledávky a cenné papíry;

— rozšíří a sjednotí činnost vnitrostátních regulačních orgánů;

— zavedou vhodnější a transparentnější pravidla pro činnost hedgeových fondů, investičních bank, offshoreových struktur ke zprostředkování finančních činností, nezávislých fondů a podílových fondů, podrobí je dozoru ze strany orgánů dohledu a stanoví jejich povahu a kvalifikují je jako „podnik“, na který se vztahují platné právní předpisy, jak požaduje Evropský parlament;

— změní systém zdanění, aby se předcházelo pobídkám či slevám ve vysoce rizikových situacích nebo nadměrném zadlužení;

— zřídí evropskou ratingovou agenturu;

— budou řídit systém odměňování vrcholových manažerů a systém pobídek prodeje neodpovídajících finančních produktů subjektům na finančním trhu, jak si nyní přeje sama Rada;

— budou kontrolovat neregulované trhy;

— přizpůsobí požadavky na kapitálové krytí komplexních finančních produktů a derivátů.

1.1.7 EHSV je přesvědčen, že závažná finanční krize a žádoucí definitivní porážka kasinového kapitalismu mohou nabídnout příležitost k přijetí vhodnějších opatření na ochranu budoucího finančního systému a zároveň na opětovné nastartování ekonomiky. Je třeba vyvinout všeobecné úsilí úměrné nebezpečí, že virus, který propukl ve finančním světě, nakazí celé reálné hospodářství. K udržení poptávky mohou přispět investice do infrastruktury a „zelené investice“, tj. investice do energetické účinnosti, obnovitelných zdrojů, inovací a výzkumu. Nový evropský fond, jehož správa by mohla být svěřena EIB a za nějž by poskytly záruky členské státy, by mohl vyřešit problém zablokování financování ekonomiky, především té její části, jež je zvláště náročná na střednědobé a dlouhodobé investice.

1.1.8 EHSV oceňuje dosavadní činnost členských států, Evropské centrální banky a Rady a vyzývá všechny evropské instituce, aby v této situaci, která je velmi dramatická pro občany, pracovníky a podniky, jednaly jednotně a rychle, a došlo tak co nejdříve k obnově řádného fungování evropského i globálního finančního systému.

1.1.9 EHSV rovněž doufá, že kromě nezbytných finančních opatření určených pro tento prioritní cíl bude vynaloženo veškeré možné úsilí na omezení následné ekonomické krize.

1.1.10 Na záchranu bank byly uvolněny stovky miliard eur a EHSV doufá, že se stejnou energií a pohotovostí bude také zachráněn podnikový systém, především malé a střední podniky, a bude podpořena poptávka, a to i prostřednictvím růstu platů a důchodů, aby se předešlo tomu, že by se recese rychle proměnila v depresi.

1.2 Širokou paletu nabídky v oblasti finančních služeb je možné přirovnat k rozmanitosti v přírodě. Ochrana biologické rozmanitosti již našla své pevné místo v povědomí veřejnosti. Ochrana rozmanitosti poskytovatelů finančních služeb je rovněž součástí evropského kulturního a sociálního dědictví, s nímž se nesmí mrhat; ba naopak, vzhledem k vysoké společenské hodnotě, jakou představuje, by měla být udržována. Etický a sociální rozměr evropského finančního systému musí být posilován a chráněn.

1.3 Čl. 2 odst. 3 Lisabonské smlouvy stanoví: „[Unie] Usiluje o udržitelný rozvoj Evropy, založený na vyváženém hospodářském růstu a na cenové stabilitě, vysoce konkurenceschopném sociálně tržním hospodářství směřujícím k plné zaměstnanosti a společenskému pokroku a na vysokém stupni ochrany a zlepšování kvality životního prostředí. […] Respektuje svou bohatou kulturní a jazykovou rozmanitost a dbá na zachování a rozvoj evropského kulturního dědictví.“

1.4 Evropské instituce a členské státy se budou muset věnovat podpoře a zachovávání etického a sociálního rozměru finančního trhu stejně jako jeho konkurenceschopnosti. Sociálně tržní hospodářství znamená také sociálně spravedlivé hospodářství (1), nebo jinak, sociálně tržní hospodářství umožňuje ekonomice dosáhnout jejího nejvyššího cíle, tedy prosperity, a takové životní úrovně všech lidí, která je ochrání před nedostatkem (2).

1.5 Při uvádění svého návrhu na vytvoření evropského výboru na vysoké úrovni, který by reagoval na krizi na finančních trzích, určil nová pravidla a bojoval proti nerozvážnému financování, které nás nesmí ovládat, uvedl Jacques Delors, že současná krize je selhání nedostatečně regulovaných nebo špatně regulovaných trhů a znovu ukazuje, že finanční trh není schopen samoregulace.

1.6 Nedávná krize ukazuje, že pluralita a rozmanitost finančního systému, kromě toho, že jsou součástí kulturního a historického dědictví Evropy, jsou rovněž nezbytným předpokladem pro existenci iniciativ etického/sociálního obsahu a také hlavními faktory zvyšování konkurenceschopnosti a snižování nebezpečí systémové krize ve finančních systémech.

1.7 Hospodářský růst přesahující určité hranice a neposkytující možnosti uspokojování jiných potřeb nezvyšuje spokojenost lidí. Hlavní role spekulativních financí v reálném hospodářství musí být omezena a vrácena do rozumnějších sociálně udržitelných a eticky přijatelných kolejí.

1.8 Úlohu etického a sociálně odpovědného financování je proto třeba zvyšovat. Evropský hospodářský a sociální výbor úvodem zmiňuje, že v této oblasti by řízení shora nebylo správné, neboť zkušenost ukázala, že je vhodné, když iniciativy se silným sociálním a etickým podtextem vznikají spontánně odspodu.

1.9 Etický rozměr není typický jen pro určité druhy aktivit. Zvláštní pozornost si zaslouží zdokumentovaná a důležitá úloha spořitelen a řady družstevních hnutí při podpoře etických/sociálních iniciativ a rozvoje místních systémů. Navzdory uznání ve Smlouvě o založení Evropského společenství ji některé členské státy stále neuznávají a výslovně nebrání. Je třeba se zasazovat o zajištění systematičtějšího a rozšířenějšího uznávání tohoto způsobu řízení podniků. Nedávné stížnosti proti družstevnímu hnutí v Itálii, ve Španělsku, Francii a Norsku podané u Evropské komise kvůli neexistenci příslušných evropských právních předpisů tuto potřebu dokládají.

1.10 EHSV se domnívá, že předpisový rámec není nikdy neutrální vůči jednání právnických a fyzických osob. Na základě těchto postřehů se EHSV domnívá, že v systému, který již podporuje jisté druhy jednání, odpovídá uplatnění zásady, že systém kompenzací by měl být užíván pro etické/sociální iniciativy podle systematického a všeobecného základu, kritériím rovnosti a racionálnosti vztahujícím se na veřejnou roli v hospodářství a společnosti.

1.11 Když je možné prokázat, že organizace – alespoň z části, nicméně na strukturální a trvalé bázi – upustila od kritéria maximalizace zisků, aby podpořila iniciativy etické nebo sociální povahy, musí na ni být uplatněny daňové a regulační předpisy, které se, s výjimkou základních pravidel obezřetnosti, alespoň částečně liší od obecných předpisů. V některých členských státech se etičtí investoři již těší výjimce z bankovní směrnice: musí se usilovat o rozšíření této zásady ve všech členských státech.

1.12 EHSV si klade otázku, zda by eticky/sociálně laděné iniciativy organizací tradičně orientovaných na zisk měly požívat daňových nebo regulativních výhod. Organizace orientovaná na zisk zahájí iniciativu, která je strukturálně oddělená od jejích obvyklých aktivit: nemělo by být mnoho pochyb o vhodnosti poskytnout kompenzace oproti standardnímu postupu. Na druhou stranu, pokud iniciativa nemůže být strukturálně oddělená od typického podnikání, je třeba vést podrobnější diskusi, aby bylo možné posoudit, zda je vhodné zavést systém kompenzací.

1.13 V mnohých segmentech trhu se zřídka věnuje pozornost sociálnímu rozměru. Sociální odpovědnost podniků totiž podporuje stálý a slučitelný růst, který respektuje lidskou a environmentální důstojnost. Naopak systém odměňování svázaný výhradně s množstvím prodaných výrobků, nikoliv s kvalitou služeb, podněcuje velkou nespokojenost mezi zákazníky a mezi stresovanými pracovníky trpícími „rozpočtovou horečkou“, tedy stresem z neustálého obchodního tlaku.

1.14 EHSV se domnívá, že je třeba systematicky a cíleně uplatňovat takzvanou „zásadu proporcionality“, podle níž na drobného zprostředkovatele provádějícího jednoduché transakce nemůže být uvalena stejná regulační zátěž jako na rozvětvenou nadnárodní organizaci, nicméně musí být zachovány stejné tržní záruky. Pravidla mají za cíl ochranu trhu.

1.15 Evropská komise může podpořit ochranu rozmanitosti nabídky finančních, bankovních a pojišťovacích služeb tím, že zajistí, aby členské státy nepřijímaly opatření, která by narušila hospodářskou soutěž. Předpisy o státní podpoře by tyto aspekty měly brát v potaz.

1.16 Kasinový kapitalismus a turbokapitalismus se zaměřily na velké průmyslové a finanční společnosti, které se zmenšily, rozdělily přívalem prodejů na pouhé stíny toho, co bývaly, a tisíce pracovníků, jejich rodiny, akcionáři a hospodářství obecně byly postiženy „zničením“ skutečné hodnoty způsobeným těmito operacemi, po kterých zůstávají jen trosky.

1.17 V tomto stanovisku EHSV znovu připomíná potřebu zajistit, aby hospodářství sloužilo člověku, jak prohlašuje jeden velký ekonom (3): „Největší nebezpečí tkví v podřízení víry potřebám moderního průmyslového systému. […] Ty spočívají v tom, že technologie je vždy dobrá; že hospodářský růst je vždy dobrý; že firmy musí neustále expandovat; že spotřeba zboží je hlavním zdrojem štěstí; že nečinnost je špatná; a že by nic nemělo být v rozporu s prioritou, kterou je pro nás technologie, růst a větší spotřeba.“

2. Úvod

2.1 Etika a sociální rozměr

2.1.1 Řecká filozofie položila pevné základy západní civilizaci a my z této filozofie čerpáme, když definujeme „etický“ a „sociální“ koncept.

2.1.2 Podle Aristotela je předmětem etiky dobro člověka, které není chápáno v abstraktním slova smyslu, ale jako nejvyšší dobro, které lze získat a uskutečnit prostřednictvím činnosti. Nejvyšší dobro, k němuž člověk směřuje, je blaženost a nejvyšší formou blaženosti je ctnostné jednání.

2.1.3 „Nejlepší tedy, nejkrásnější a nejslastnější jest blaženost, a nedá se to od sebe odděliti podle nápisu délského:

a) Nejkrásnější jest spravedlnost,

b) nejlepší zdraví;

c) nejslastnější však to, dosíci, co kdo má rád.

d) Všechno to jest zajisté v nejlepších skutečných činnostech, těmito pak, anebo jednou nejlepší z nich dle našeho tvrzení jest blaženost“ (Aristoteles, Etika Níkomachova, Kniha první, Praha, druhé vydání 1996, přeložil Antonín Kříž).

2.1.4 Filozofie nám pomáhá pochopit, jak mohou vedle absolutní skutečnosti etiky existovat i relativní skutečnosti, které uspokojují malé i velké sociální skupiny, jež sdílejí stejnou představu o blaženosti a sdružují se, aby jí dosáhly.

2.1.5 Etika a pluralitní hodnoty koexistují a ztělesňují bohatou historii lidstva ve všech jeho různých formách včetně těch, které v nedávné době vstoupily ve známost jako „ekonomie štěstí“. Ta na empirickém základě systematicky zkoumá povahu štěstí a možných způsobů jeho dosažení.

2.1.6 Bylo prokázáno, že hospodářský růst bez odpovídajícího růstu ostatních činitelů spokojenosti neprohlubuje lidské štěstí. Právě naopak: od určité hranice hospodářský růst nepřináší větší štěstí. Nekonečný růst spotřeby vyžaduje nekonečný tlak na práci nezbytnou k jejímu financování a stále více času stráveného prací. To je na úkor lidských vztahů. A právě ty jsou hlavním původcem štěstí (4).

2.1.7 Mnohé průzkumy Eurostatu prokázaly, že zatímco v posledních 25 letech v Evropě neustále rostl příjem na obyvatele, úroveň štěstí se v podstatě nezměnila. K velmi podobným výsledkům došly i průzkumy ve Spojených státech.

2.2 Finanční krize let 2007–2008 a její důsledky

2.2.1 Bouřlivé události, které od února 2007 hýbou finančními trhy a ovlivňují vůdčí finanční a bankovní instituce, se stávají předmětem vrcholného zájmu mezinárodní politické debaty.

2.2.2 Dopad americké hypoteční krize rozšířila a zesílila skutečnost, že mnohé dluhy označené jako „subprime“ – tedy takové, které pravděpodobně nebudou splaceny – byly prostřednictvím sekuritizace zahrnuty do větších dluhových „balíčků“ s naprosto nedostatečnou transparentností, pokud jde o rozsah problému, takže finanční subjekty nyní drží v rukou nejisté a znehodnocené dluhopisy.

2.2.3 Tato nejistota vyvolala další ztrátu důvěry ve finanční systém, což má ničivý dopad na ty oblasti obchodování, které závisí na nepřetržitém toku levných úvěrů.

2.2.4 Prvními oběťmi finanční krize byly hedgeové či spekulativní fondy, dokonce i ty, které řídí velké obchodní banky. Mnohé evropské banky měly ve svém portfoliu velkou část subprime hypoték z USA. Některé tradičně opatrné německé banky byly zasaženy obzvláště tvrdě, ale tato lavina smetla i nezainteresované finanční instituce, pro něž prudce stoupla cena peněz. To byl důvod, proč téměř zkrachovala banka Northern Rock.

2.2.5 Případ Société Générale částečně souvisí s finančním rozruchem, který započal v létě loňského roku, částečně s jistou tendencí podporovat subjekty na finančních trzích, aby přehnaně riskovaly, což může vést jak k vysokým ziskům, tak v případě neuvážených rozhodnutí i k astronomickým ztrátám. To odhalilo kritický nedostatek vnitřních kontrolních postupů v této instituci a vyvolalo pochybnosti o fungování celého bankovního systému v této oblasti.

2.2.6 To je kasinový kapitalismus, kde je zkrachovalá banka bohužel reprezentována střádajícími, především těmi finančně slabšími, kteří za krach, který nezavinili, nakonec musí tak či onak zaplatit, pracovníky (dosud více než 100 000 propuštěných z finančního sektoru, přičemž budou další (5) a občany, kteří ztratili pocit bezpečí a kladou si otázku, zda lze finančnímu systému vůbec ještě důvěřovat.

2.2.7 Doposud oznámené ztráty činí 400 miliard dolarů a podle spolehlivých odhadů by se měly vyšplhat až na 1 200 miliard dolarů (6). Přirozeně tím trpí velcí institucionální investoři a penzijní fondy, ale vážné dopady se projevují v celém hospodářství, neboť roste cena peněz a snižuje se jejich dostupnost, následně rostou ceny a inflace a zpomaluje se tak hospodářský růst. Je to začarovaný kruh, v němž se točí všechny hospodářské činnosti. V některých členských státech se již hovoří o recesi.

2.2.8 Je pravda, že evropský finanční systém je spíše obětí než viníkem, až na pár ojedinělých a omezených výjimek. Je však rovněž pravda, že „financializace“ hospodářství, hledání stále rafinovanějších způsobů zvyšování příležitostí k zisku, stále agresivnější role spekulativních fondů a příchod nezávislých fondů s velmi vysokými zdroji zatlačují reálné hospodářství do stále okrajovější role a upozorňují na nedostatky v národních kontrolních systémech, na neúčinnost modelů spolupráce mezi různými úřady a na znepokojivou roli ratingových agentur včetně těch, které provádějí takzvaný etický rating (a poskytují příznivá hodnocení společnostem jako je Parmalat, s jeho skvělým kodexem chování).

2.2.9 Tato krize postihla všechny účastníky trhu bez ohledu na to, zda je jejich spekulativní profil vysoký, nízký, či nulový. Tržní integrace dosáhla takového stupně, že nikdo nemůže říci, že odolá všem negativním dopadům. Problémem je, že výhody zůstávají pevně v rukách spekulantů, kdežto nevýhody se dotýkají všech.

3. Evropský finanční systém

3.1 Bankovnictví

3.1.1 Banky jsou hlavním pojítkem mezi finančními zprostředkovateli: v některých zemích mají silný vliv na reálnou ekonomiku a uplatňují moc, která není čistě ekonomická, ovlivňují územní a obchodní rozvoj a rozmnožují jejich příležitosti k zisku.

3.1.2 Přestože všechny bankovní společnosti fungují v tržním prostředí a nabízejí v zásadě všechny stejné služby (od standardních po vysoce specializované), mají velmi různé kořeny, které je charakterizují dodnes.

3.1.3 Kromě obchodních a investičních bank, které zaujímají dominantní postavení na trhu, existují spořitelny, založené z veřejného popudu s tím cílem, aby občanským komunitám – a zejména těm nejchudším komunitám – hodily v kritickém okamžiku záchranný kruh. Jejich názvy se váží na první spořitelny založené v německé říši počátkem 19. století, ale mnohé z nich se prostě jen přejmenovaly z dříve existujících zastaváren založených v 15. století. Dnes představují zhruba 1/3 drobného bankovnictví, mají 160 milionů klientů a 980 tisíc zaměstnanců. Příkladem integračních akcí spořitelen je Die Zweite Sparkasse v Rakousku či Parcours Confiance ve Francii.

3.1.4 V některých odlehlých regionech a venkovských oblastech se mezi venkovany a řemeslníky ujalo zakládání záložen, což byl nápad Friedricha Wilhelma Raiffeisena, který v roce 1864 založil první úvěrový spolek, jakožto prostředek boje proti lichvě. Lidové banky, rovněž založené na družstevních principech, vznikaly na základě myšlenky Franze Hermanna Schulze-Delitzsche, který založil první družstevní záložnu (lidovou banku) v roce 1850. Na základě těchto zkušeností se rozvinulo velké hnutí družstevních úvěrových bank a lidových bank, které mají dnes v EU podíl na trhu vyšší než 20 %, více než 140 milionů klientů, 47 milionů členů a 730 000 zaměstnanců.

3.1.5 Tato odbočka do historie ukazuje, že občanská společnost bankám vždy přisuzovala v hospodářském systému úlohu, která se alespoň částečně liší od ostatních podniků. Od bank se vždy očekávalo, že kromě zisku budou sledovat i etické/sociální cíle.

3.1.6 Významným aspektem, jímž se musí finanční průmysl zabývat, je co největší přístup k finančním službám. Zatímco v rozvojových zemích má jen 20 % obyvatelstva přístup k úvěrům, v Evropě je to utěšených 90 %. To ovšem stále nestačí, neboť zbývajících 10 % může trpět skutečně velmi vážnou diskriminací.

3.2 Pojišťovnictví

3.2.1 Zatímco vznik prvních moderních bank v Itálii spadá do počátku 15. století, např. Banco di San Giorgio byla založena v roce 1406, a některé z nich – jako například Monte dei Paschi založená v Sieně roku 1472 – fungují dodnes, počátky pojišťovnictví sahají mnohem hlouběji do minulosti. První pojišťovny pocházejí z 3. a 2. tisíciletí př. n. l. z Číny a Babylonu. Řekové a Římané jako první představili koncepce životního a zdravotního pojištění prostřednictvím „dobročinných spolků“, které platily za lékařské ošetření, rodinné přídavky a dokonce za pohřby. Stejný účel měly také středověké cechy. V Janově byla ve 14. století (v roce 1347) vynalezena pojistná smlouva nezávislá na investicích, díky níž přišel k bohatství Edward Lloyd, který si v roce 1688 na Tower Street v Londýně otevřel kavárnu navštěvovanou často rejdaři, obchodníky a lodními kapitány – ideální místo pro setkávání zájemců o pojištění lodí a nákladu s těmi, kdo se chtěli finančně podílet na nejistém podniku. Ve stejné době, po velkém požáru Londýna v roce 1666, který zničil 13 200 domů, založil Nicholas Barbon první ústav pojišťující proti požárům – Fire Office.

3.2.2 Ve stopách pojišťoven Lloyd's (které nebyly technicky vzato pojišťovnami) se pojišťovací model rozšířil v celé Evropě a začaly vznikat pojišťovací společnosti. Rozvoj moderních pojišťoven je spojen s moderní teorií pravděpodobnosti, jejímiž předchůdci byli Pascal a de Fermat, ale i Galileo. Mezi pojišťovnami existují vzájemné pojišťovny, které nebyly ve vlastnictví akcionářů, ale pojištěnců – tedy přímo klientů pojišťoven. V minulém století vznikaly družstevní pojišťovny, které se v některých zemích prosadily díky schopnosti nabízet celému trhu kvalitní produkty. Stejně jako družstevní banky jsou i vzájemné pojišťovny silně spjaté s místní ekonomikou a významně přispívají k jejímu rozvoji také tím, že reinvestují značnou část své přidané hodnoty.

3.3 Etické bankovnictví a pojišťovnictví

3.3.1 Před několika lety začaly fungovat etické banky a pojišťovny, které se zaměřují na udržování obchodních vztahů a finančně podporují pouze podniky, které splňují přísné požadavky na hodnoty sdílené společenstvím, jež tyto banky a pojišťovny založilo. Příkladem těchto „hodnot“, které jsou referenčním měřítkem této oblasti, jsou požadavky na udržitelnost životního prostředí, nekompromisní postoj k trhu se zbraněmi a stálý boj proti všem formám diskriminace.

3.3.2 „Etické“ financování a mikrofinancování

3.3.2.1 Pod pojmem „etické financování“ se rozumí finanční aktivita podporující lidské, sociální a environmentální iniciativy na základě etického a ekonomického hodnocení jejich vlivu na životní prostředí a společnost, která je vykonávána s prvořadým cílem finančně podporovat příslušné aktivity, nebo také poskytovat mikrokredity jednotlivcům.

3.3.2.2 Mikrofinancování poskytují banky orientující se na chudší vrstvy obyvatelstva a malé částky, které by byly jinak z tradičního bankovního systému vyloučené, a to zejména v zemích třetího světa. Nemělo by se však zapomínat, že i západní země mají výraznou tradici mikrospoření (přičemž mikroúvěr byl spíše okrajový, nicméně existovaly například zastavárny): příkladem mikrospoření jsou nízkonákladové víceleté vklady.

3.3.2.3 Etické finanční podnikání se řídí těmito zásadami (7):

a) nediskriminace příjemců investic na základě pohlaví, etnického původu, náboženství nebo majetku v souladu s tím, že úvěr ve všech svých formách je považován za lidské právo;

b) dostupnost pro finančně nejslabší na základě stejné váhy osobních, kolektivních nebo společenských záruk jako záruk majetkových;

c) efektivita, z jejíhož hlediska není etické financování považováno za dobročinnost, nýbrž za hospodářsky životaschopnou a společensky prospěšnou činnost;

d) účast vkladatele na rozhodnutích podniku, který přijímá vklady, buď prostřednictvím určení preferencí pro použití prostředků nebo demokratické účasti při rozhodování;

e) naprostá transparentnost a přístup k informacím pro všechny, pročež je nezbytné, aby vklady byly vedeny na jméno a klient měl právo být informován o tom, jak finanční instituce funguje a jak rozhoduje o použití prostředků a o investicích;

f) odmítání obohacování pouze na základě držby peněz a obchodování s nimi, pročež musí být úroková míra nastavena co nejspravedlivěji, a to nejen na základě ekonomického, ale i sociálního a etického hodnocení;

g) nenavazování finančních vazeb se subjekty či hospodářskými činnostmi, které stojí v cestě rozvoji civilizace a porušují základní lidská práva, jako např. výroba a obchod se zbraněmi, výrobky vážně poškozující zdraví a životní prostředí nebo činnosti založené na vykořisťování nezletilých nebo na potlačování občanských svobod.

3.3.2.4 Pod pojmem „etické pojišťovnictví“ se rozumí pojišťovací činnost vykonávaná na základě následujících zásad (8):

a) vzájemnost chápaná v původním smyslu pojištění jakožto nástroje solidarity mezi těmi, kdo nebyli postiženi, a těmi, kdo poškozeni byli a potřebují náhradu;

b) pojistitelnost chápaná jako záruka pojistné ochrany proti případné škodě pro kohokoli, bez nespravedlivého rozlišování podle věku, případného postižení nebo jiných sociálních problémů;

c) transparentnost chápaná jako smluvní jasnost a ověřitelnost kritérií pro určování výše pojistného plnění;

d) zajišťování přínosu pro dané území;

e) rovné postavení smluvních stran.

3.3.3 Etické investování

3.3.3.1 Etické investování slouží k financování činností v oblasti životního prostředí, udržitelného rozvoje, sociálních služeb, kultury a mezinárodní spolupráce. Při výběru cenných papírů se neuplatňují pouze tradiční finanční kritéria, ale staví se i na zásadách sociální odpovědnosti, jako je např. kvalita pracovněprávních vztahů, ochrana životního prostředí, transparentnost.

4. Sociální odpovědnost podniků

4.1 Generální ředitelství Komise pro podniky a průmysl a pro zaměstnanost, sociální věci a rovné příležitosti spolupracují s asociacemi zaměstnavatelů v některých tematických oblastech. Jednou z nich je náležité informování vkladatelů, které jim pomůže lépe porozumět mechanismům finančních trhů a dostupných produktů. Iniciativy v oblasti finančního vzdělávání představují sociálně odpovědný způsob, jak umožnit vkladatelům vyvarovat se investování do produktů neodpovídajících jejich potřebám a rizikovému profilu.

4.2 Účast zainteresovaných stran na iniciativách v oblasti sociální odpovědnosti podniků je zatím omezená na velmi nízký počet podniků a z části na činnosti zaměřené na zainteresované strany obecně. Musíme urazit ještě velký kus cesty, nicméně celé sektory, jako jsou lidové a družstevní banky, spořitelny, družstevní a vzájemné pojišťovny, hodlají jednat ještě více a lépe.

4.3 Nově se objevujícím problémem jsou pobídky pro vysoké manažery a investiční bankéře. Měly by být přezkoumány a uvedeny na rozumnou úroveň odpovídající ziskům a výsledkům podniků. Pracovníci a spotřebitelé, jež v dnešní době postihla finanční krize, odsuzují nepřiměřené výdělky vysokých manažerů, které jejich potíže ještě zhoršují a jsou často extrémně vysoké nezávisle na úspěchu či neúspěchu jednání.

4.4 Nové modely řízení finančních společností, které jsou zaměřené na velmi krátkodobou maximalizaci zisku, a to částečně i z důvodu čtvrtletních hodnocení výkonu, vybízejí k občas nezodpovědnému chování, jako tomu bylo v nedávných případech finančních skandálů v několika členských státech. Sociální odpovědnost podniků však naopak usiluje o stabilní a trvalé zisky tím, že zhodnocuje hmotný i nehmotný majetek podniku, kterým jsou v případě finančních společností zaměstnanci a důvěra ve vztahu s klienty.

4.5 EHSV doufá v široké přijímání kodexů chování stavějících na sociální odpovědnosti podniků. Mimořádně důležité je, aby tyto kodexy byly ověřitelné a ověřované, což by zamezilo opakování případů, kdy manažeři, kteří podepsali a uveřejnili skvělé kodexy chování, podvedli stovky tisíc vkladatelů, jak dokládají nejvážnější finanční skandály posledních let (9).

5. Místní banky a rozvoj místních ekonomik a malých a středních podniků

5.1 Na jednom trhu mezi sebou soupeří různé typy bank, které nabízejí v zásadě stejný druh služeb. Všechny jsou vázány ekonomickou rentabilitou. Akciové společnosti a soukromé banky se více zaměřují na zisk pro své akcionáře, zatímco jiné podniky se soustředí spíše na hospodářský a sociální rozvoj příslušných území a věnují zvláštní pozornost problémům s přístupem k úvěrům, méně zámožným klientům, rozvoji malých a středních podniků a podpoře finančně slabších sociálních skupin a vzdálených a nejvzdálenějších území.

5.2 Ukazuje se, že míra růstu místních ekonomik se výrazně zvyšuje v oblastech, kde je místní bankovní systém nejrozvinutější. Také je třeba zdůraznit, že v mnohých zemích jsou místní banky provozovány především jako spořitelny a družstevní společnosti, které reinvestují význačnou část svých zisků ve svém regionu.

5.3 „Bankovní systém má dvojí odpovědnost: na podnikové úrovni zlepšovat účinnost řízení úvěrových institucí měřenou nejen z hlediska rentability (dosažený zisk), ale také z hlediska inovační schopnosti a kvality využitého lidského kapitálu, a na územní úrovni odpovědnost přispívat k místnímu rozvoji (stimulovat rozvoj) posuzovanou nejen z hlediska počtu poskytnutých úvěrů, ale také z hlediska schopnosti investovat do výběru projektů a do hodnocení potenciálu podnikatelů a podniků, kterou lze označit jako územní účinnost. Účinnost řízení musí sloužit územní účinnosti: nemá smysl mít efektivní banky, pokud nijak nepřispívají k místnímu rozvoji“ (10).

5.4 Malé a střední podniky našly ve společnostech poskytujících ručení a záruky, které existují i na evropské úrovni, účinný nástroj snazšího přístupu vlastních spolupracovníků k úvěrům. Jejich prostřednictvím se podporují investiční úvěry pro MSP, které nemohou poskytnout osobní záruky vyžadované bankami pro vytvoření stabilních obchodních vazeb.

6. Úloha tvůrců politik

6.1 EHSV úvodem zmiňuje, že v této oblasti by řízení shora nebylo správné, neboť zkušenost ukázala, že je vhodné, když iniciativy se silným sociálním a etickým podtextem vznikají spontánně odspodu. Jakýkoli „aktivní“ zásah by mohl ohrozit spontánnost, která je hlavní zárukou rozmanitosti hospodářského a finančního systému. Zároveň se však EHSV domnívá, že se tvůrci politik musí vyvarovat jednání, které by omezovalo stávající iniciativy a spontánní vznik iniciativ nových.

6.2 EHSV si klade otázku, zda by eticky/sociálně laděné iniciativy organizací tradičně orientovaných na zisk měly požívat daňových nebo regulativních výhod. V tomto ohledu by se mělo rozlišovat mezi dvěma různými situacemi.

6.2.1 Organizace orientovaná na zisk zahájí iniciativu, která je strukturálně oddělená od jejích obvyklých aktivit (např. operace point passerelle banky Crédit Agricole). V tomto případě by nemělo být mnoho pochyb o vhodnosti poskytnout kompenzace oproti standardnímu postupu.

6.2.2 Organizace orientovaná na zisk zahájí iniciativu, kterou nelze strukturálně oddělit od jejích obvyklých aktivit. V tomto případě je vhodnost poskytnutí kompenzace sporná. Zastánci daňové, finanční nebo regulativní kompenzace tvrdí, že kompenzace je vzhledem k pozitivním externalitám, které z činnosti plynou, oprávněná. Existují však i opačné názory, které se opírají o následující dvě úvahy: jedině činnosti, které jsou ekonomicky vyrovnané (tj. zaručí odpovídající zisk), mohou z dlouhodobého hlediska přežít. Skutečná etická/sociální činnost musí být navíc objektivní, bez pohnutek regulativních, finančních či daňových výhod. Etická/sociální činnost je totiž „sama o sobě odměnou“: již pouhé konání dobra je pro jeho vykonavatele uspokojením.

6.2.3 EHSV se domnívá, že kompenzace za vykonávání etické/sociální činnosti jsou již ve všech systémech uznávanou praxí. Daňové předpisy připouštějí odečtení jen těch výdajů, které jsou přímo spojené s dosažením zisku. Tato zásada inherence (samozřejmě v určitých mezích a za určitých podmínek) se neuplatňuje, pokud se u výdajů jedná o dary dobročinným nebo neziskovým organizacím. V tomto případě je odečtení od zdanitelného příjmu přípustné, přestože tyto výdaje přímo nesouviseji s tvorbou zisku.

6.2.4 EHSV se domnívá, že předpisový rámec není nikdy neutrální vůči jednání právnických a fyzických osob. Na základě těchto postřehů se EHSV domnívá, že v systému, který již podporuje jisté druhy jednání, odpovídá uplatnění zásady, že systém kompenzací by měl být užíván pro etické/sociální iniciativy podle systematického a všeobecného základu, kritériím rovnosti a racionálnosti vztahujícím se na veřejnou roli v hospodářství a společnosti.

6.2.5 Podle zásady navrhované výborem by kompenzace nebyla přiznána přímo institucím, ale spíše jejich etickým/sociálním iniciativám. Výbor se domnívá, že toto samo o sobě není nesprávné: nelze násilím oddělovat etiku a ekonomiku a vyžadovat, aby se za opravdu etické považovaly pouze iniciativy, které svým původcům nepřinášejí žádnou ekonomickou výhodu. To by nakonec vedlo k tomu, že se etické iniciativy budou ztotožňovat pouze s dobročinností či štědrostí.

7. Finanční náhrady a daně

7.1 EHSV vítá iniciativy v tomto směru. Tento postoj má i své ekonomické zdůvodnění. Z mnoha důvodů spojených s politickými rozhodnutími, rozpočtovými překážkami nebo se zaměřením na ekonomickou účinnost v uplynulých 10–20 letech postupně mizel „sociální“ stát. Má-li se zabránit nepřiměřenému poklesu blahobytu občanů, nelze všechen blahobyt a sociální ochranu přičítat pouze hospodářskému růstu, nýbrž je třeba otevřít prostor iniciativám vycházejícím odspodu.

7.2 Příkladem regulace, která podporuje integraci veřejného a soukromého sektoru v zájmu zajištění vysoké úrovně sociálního státu, je způsob, jakým Nizozemsko uspořádalo sektor zdravotního pojištění. Na jedné straně mají pojišťovny povinnost pojistit všechny občany, na druhé straně však mají přístup k veřejnému systému kompenzací za větší rizika, která musí podstupovat. Nizozemský trh též podnikl příkladné iniciativní kroky k usnadnění přístupu osob nakažených virem HIV k životnímu pojištění.

7.3 Dalším zajímavým příkladem finančních kompenzací za umožnění přístupu k základním finančním službám je Belgie. Existuje zde mezibankovní fond pro odškodňování zprostředkovatelů, kteří poskytují snazší přístup ke službám: zprostředkovatelé, které mají přísnější podmínky, tak do tohoto fondu přispívají více, zatímco méně přísní zprostředkovatelé jsou čistými příjemci.

7.4 Co se týče daňových úlev, existuje již nyní rozšířený systém podpory družstev, která fungují na bázi vzájemnosti.

7.5 Příkladem právní úpravy přiznávající daňové zvýhodnění organizacím, které mají jednoznačně sociální zaměření, je italská úprava zdanění veřejně prospěšných neziskových organizací (tzv. ONLUS).

8. Právní úprava

8.1 Z předpisů plynou náklady a omezení, které jsou pro podniky a zprostředkovatele zátěží. Opatření posledních 20 let se řídila zásadou rovných podmínek pro všechny. Tím, že předpisy stavěly podobné subjekty na stejnou roveň (např. banky, pojišťovny atd.), podporovaly růst hospodářské soutěže a ekonomické rentability. Pokud se tato zásada uplatňuje příliš přísně a bez nezbytných úprav, stává se z ní nepřekonatelná překážka vytváření a přežití etických a sociálních iniciativ. Toto riziko lze omezit systematickým a cíleným uplatňováním takzvané „zásady proporcionality“, podle níž na drobného zprostředkovatele provádějícího jednoduché transakce nemůže být uvalena stejná regulační zátěž jako na rozvětvenou nadnárodní organizaci.

8.2 Když je možné prokázat, že organizace – alespoň z části, nicméně na strukturální a trvalé bázi – upustila od kritéria maximalizace zisků, aby podpořila iniciativy etické nebo sociální povahy, musí na ni být uplatněny daňové a regulační předpisy, které se alespoň částečně liší od obecných předpisů. V některých členských státech se etičtí investoři již těší výjimce z bankovní směrnice: musí se usilovat o rozšíření této zásady ve všech členských státech.

8.3 Navzdory uznání ve Smlouvě o založení Evropského společenství ji některé členské státy stále neuznávají a výslovně nebrání. Je třeba se zasazovat o zajištění systematičtějšího a rozšířenějšího uznávání tohoto způsobu řízení podniků.

8.4 Evropská komise může podpořit ochranu rozmanitosti nabídky finančních, bankovních a pojišťovacích služeb tím, že zajistí, aby členské státy nepřijímaly opatření, která by narušila hospodářskou soutěž. Předpisy o státní podpoře by tyto aspekty měly brát v potaz.

V Bruselu dne 23. října 2008. předseda Evropského hospodářského a sociálního výboru Mario SEPI

(1) A. F. Utz, Etica economica (Etika hospodářství), San Paolo, Cinisello Balsamo, 1999.

(2) Konrad Adenauer, Memorie 1945–1953, Mondadori, Milano, 1966.

(3) John Kenneth Galbraith, Liberty, Happiness … and the Economy, The Atlantic Monthly, červen 1967.

(4) Luca De Biase, Economia della felicità (Ekonomie štěstí), Feltrinelli, 2007.

(5) Zdroj: UNI, United Network International – Ženeva, 2008.

(6) Věstník italské centrální banky č. 52, duben 2008.

(7) Participativní demokracie: definice ze studie rozpočtového resortu regionu Lazio (Itálie).

(8) Tamtéž.

(9) Tyto osoby například obdržely i čestný doktorát s následujícím odůvodněním: angažuje se na místní, celostátní i mezinárodní úrovni a při své práci v podniku projevuje odvahu, vytrvalost, fantazii, vysoké odborné znalosti a jasný náhled na věc. Jedná v souladu s etickými zásadami a vyvrací tvrzení těch několika mála osob, že etika a ekonomie jsou téměř neslučitelné pojmy.

(10) Alessandrini, P. (2003): Le banche tra efficienza gestionale ed efficienza territoriale: alcune riflessioni (Banky mezi účinností řízení a územní účinností: několik myšlenek).