1. Výzkum a inovace jako zdroj růstu v budoucnu

Evropa má dobré předpoklady pro to, aby využila nových příležitostí k růstu. Má největší vnitřní trh na světě, působí v ní mnoho předních světových inovativních společností a v mnoha vědeckých oborech a klíčových technologiích, jako jsou zdraví, potraviny, obnovitelné zdroje energie, environmentální technologie a doprava, má vedoucí postavení.[1]

Má obrovské bohatství plynoucí z vysoce kvalifikované pracovní síly a velkého množství talentů v kulturních a tvůrčích odvětvích. Je však třeba vyvinout další úsilí k tomu, aby její jednotný trh hladce fungoval, aby měly podniky lepší rámcové podmínky k inovacím a aby se intenzivněji investovalo do průlomových technologií v rychle se rozvíjejících oblastech.[2]

Nové možnosti růstu vyplývají z nových produktů a služeb, jež se objevily díky technologickému pokroku, z nových postupů a obchodních modelů, netechnologických inovací a inovací v oblasti služeb, jež se inspirují a kombinují s tvořivostí, nápaditostí a talentem – jinými slovy vyplývají z inovací v nejširším slova smyslu. Přínosné je v této souvislosti jasné zaměření hospodářské politiky a to, že další politiky řeší společenské problémy (stárnutí populace, energetická bezpečnost, změna klimatu, včetně řízení rizik v případě katastrof, a sociální začleňování) se neobejdou bez průlomových inovací.

Předpokladem k tomu, aby se tyto výhody odrazily v ekonomické prosperitě a vyšší kvalitě života, je aktivní přístup vlád evropských zemí a zintenzivnění politiky podporující hospodářský růst, zejména politiky pro výzkum a inovace.

Postupné zlepšování hospodářské situace v Evropě nyní umožňuje přesunout priority směrem k podpoře růstu, aniž by se zpomalilo tempo reforem, které mají zajistit trvalé oživení. S tím, jak se Evropa vymaňuje z krize, se stále jasněji ukazuje, že se prorůstová politika nakonec vyplácí. Prokázalo se, že zdrojem vyšší produktivity, jíž bylo v nedávné době dosaženo, jsou inovace[3] a že ty země, které více investovaly do výzkumu a inovací před krizí i v jejím průběhu, byly v průměru nejodolnější vůči ekonomickému propadu.[4]

Výzkum a inovace jako investice podporující růst

Z tohoto důvodu strategie Evropa 2020 i poslední roční analýzy růstu[5] zdůrazňují potřebu zachovat a pokud možno dále prosadit prorůstové výdaje v rámci celkového úsilí o fiskální konsolidaci. Totéž se uvádí i v doporučení pro jednotlivé země v rámci evropského semestru 2014.

Díky veřejným investicím se vytváří znalostní základna a lze najít talentované jedince, které inovativní podniky potřebují, a rovněž se mobilizují investice podniků do výzkumu a inovací, což je zásadní pro splnění cílů strategie Evropa 2020. Snižování veřejných investic do výzkumu a vývoje, i když je způsobeno obtížnými rozpočtovými podmínkami, může mít také značný dopad na dlouhodobý růstový potenciál dané země, protože bude hůře schopna přejímat výzkum a inovace odjinud a protože ztratí atraktivních pracovní příležitosti pro své nejtalentovanější mladé lidi.

V rozpočtu Unie na období 2014–20 je znatelný přesun pozornosti k výzkumu a inovacím a dalším prorůstovým položkám: 30% reálné navýšení rozpočtu se dostalo programu Horizont 2020 (nový program Unie pro výzkum a inovaci). Očekává se, že dalších 83 miliard eur bude investováno do výzkumu a inovací, jakož i do malých a středních podniků prostřednictvím nových evropských strukturálních a investičních fondů.

Tyto dodatečné investice z rozpočtu Unie však musí doplňovat, a nikoli nahrazovat, investice členských států jak z veřejných, tak ze soukromých zdrojů. Dosáhnout dalšího pokroku v plnění investičního cíle strategie Evropa 2020 pro výzkum a vývoj (3 % HDP)[6] se nepodaří, pokud vlády v celé Evropě nebudou do této oblasti dále investovat a nezajistí tak jejich efektivitu a větší vliv na investice ze strany soukromého sektoru. Snazší by to mělo být taktéž díky lepším rámcovým podmínkám[7], které vezmou v úvahu současný směr průmyslové politiky[8]. Veřejné výdaje se v takovém případě nepovažují za náklad, nýbrž za investici do budoucna, což už se promítlo do revidovaného Evropského systému národních a regionálních účtů (metodě Eurostatu pro výpočet veřejných výdajů).[9]

Několik členských států nicméně snížilo přímé výdaje na výzkum a vývoj v rámci svého úsilí o fiskální konsolidaci (viz obr. 1), i když v některých případech to částečně kompenzují většími daňovými pobídkami v této oblasti. Škrty jsou obzvláště patrné počínaje rokem 2012. Během prvního období krize od roku 2008 do roku 2010 mnohé členské státy zachovaly svůj rozpočet pro oblast výzkumu a vývoje a některé dokonce své výdaje na výzkum a vývoj zvýšily.

Ke splnění svých vnitrostátních cílů, které byly pro oblast výzkumu a vývoje ve strategii Evropa 2020 stanoveny, se však většina členských států příliš nepřiblížila (viz obr. 2).[10] To je zejména odrazem schodku ve výdajích podniků na výzkum a vývoj.[11]

Toto sdělení se bude zabývat tím, jak lze potenciál výzkumu a inovací jakožto faktorů pro obnovu růstu maximalizovat zvýšením kvality investic v rámci prorůstových strategií fiskální konsolidace členských států.

Obrázek č. 1: Změny podílu výdajů na výzkum a vývoj na celkových veřejných výdajích (2008–2012)

Obrázek č. 2: Intenzita veřejného a soukromého výzkumu a vývoje v roce 2012 v členských státech, EU a třetích zemích

2. Zvyšování dopadu a efektivnosti nákladů

2.1 Zvýšení kvality veřejných výdajů v oblasti výzkumu a inovací

Rozpočtové podmínky jsou i nadále obtížné, a proto je zásadní maximalizovat dopad veřejných výdajů jejich zkvalitněním. Veřejné investice tedy musí jít ruku v ruce s dalekosáhlými reformami systému výzkumu a inovací, včetně posílení pákového efektu veřejných výdajů na soukromé investice. Vlády musejí postupovat strategičtěji, pokud jde o způsob a umístění investic.[12] Inspirací jim může být ambiciózní strategický přístup stěžejní iniciativy Unie inovací a programu Evropského výzkumného prostoru.[13]

Posuzování kvality, účinnosti a dopadu veřejných výdajů na výzkum a inovace je náročný úkol a dostupné ukazatele jsou nedokonalé. Parametry, které jsou k dispozici, se zaměřují výlučně na schopnost soukromého a veřejného sektoru přeměnit investice do výzkumu a vývoje v podané žádosti o patent[14] a ukazují, že některé země jsou schopné dosáhnout většího dopadu svých veřejných a soukromých výdajů na výzkum a inovace než jiné (viz obr. 3). Země s vyšší účinnosti výdajů obvykle vykazují vyšší úroveň veřejných výdajů na výzkum a vývoj a vyšší HDP na obyvatele a solidnější vědomostní základnu. Investice podniků do výzkumu a vývoje bývají navíc vyšší v zemích s vyššími veřejnými výdaji na výzkum a vývoj, protože účinné veřejné systémy pro výzkum a inovace jsou schopny intenzivněji mobilizovat soukromé investice do této oblasti[15].

Zlepšení kvality a účinnosti výdajů může vyvolat sérii pozitivních účinků díky mobilizaci vyšších investic ze soukromého sektoru a díky rostoucí návratnosti.[16] Reformy s cílem zkvalitnit a zefektivnit veřejné výdaje mají význam pro všechny členské státy. Celkově lze říct, že pro státy s většími fiskálními omezeními a nižší efektivitou výdajů je mimořádně důležité realizovat hluboké reformy a dosáhnout tak většího dopadu výdajů a také stavu, kdy promyšleným způsobem zvýší investice, jakmile se jejich ekonomika zotaví. Na druhou stranu těm, které mají k dispozici odpovídající fiskální prostor a vykazují vysokou účinnost, větší strategičnost investic přinese vyšší rentabilitu nákladů.

Obrázek č. 3 Ohodnocení intenzity a účinnosti výzkumu a vývoje[17]

Zvýšení účinnosti výdajů v oblasti výzkumu a inovací přispěje rovněž ke zlepšení celkové kvality veřejných financí. Umožní lepší využívání omezených zdrojů a díky zhodnocení výsledků výzkumu a vývoje přinese dlouhodobější zlepšení. Mezi průřezové postupy, které byly přijaty s cílem zvýšit účinnost politik, patří pravidelné přezkumy veřejných výdajů nebo sestavování rozpočtu podle dosažených výsledků a s výhledem na možnosti dosažení dalších výsledků v budoucnu. Případové studie (Francie, Rakousko, Švédsko a Nizozemsko) zdůrazňují, že členské státy, které používají tyto přístupy, úspěšně dosahují významných a kvantifikovatelných výsledků, tzn. jejich rozpočet je transparentní, zvýšily účinnost a dosáhly úspor, nicméně úroveň veřejných služeb se nesnížila (někdy se dokonce zvýšila).

2.2 Prioritní osy reformy

Reformy výzkumu a inovací je třeba přizpůsobit podmínkám konkrétního členského státu. Proto je velkou výzvou pro všechny členské státy, aby určily, jaké reformy jsou ke zvýšení kvality investic do výzkumu a inovací potřeba, aby vytvořily jejich koncepci a aby je realizovaly. Doposud se již podařilo pokročit u reforem navazujících na Unii inovací a Evropský výzkumný prostor.

Zpráva o stavu Unie inovací z roku 2014 doprovázející toto sdělení ukazuje v souvislosti s přezkumem strategie Evropa 2020[18] rostoucí dynamiku na poli inovací[19]. Mezi hlavní výsledky patří to, že podnikatelské prostředí je vstřícnější k inovacím díky jednotnému patentu a pasu pro rizikový a rozvojový kapitál. Podpora výzkumu a inovací ze strany EU prošla zásadní reformou a nyní se soustřeďuje do jednoho integrovaného a zjednodušeného programu Horizont 2020 s jasnými a měřitelnými cíli se zaměřením na vědeckou excelenci, vedoucí postavení v průmyslu a společenské výzvy.

Mnoho členských států rovněž reformuje svůj systém veřejné podpory výzkumu a inovací. Ze zkušeností vyplývá, že realizovat reformy tak, aby se zvýšila kvalita výdajů a zajistily se ekonomické a společenské dopady, potrvá delší dobu a že to pro všechny země znamená dlouhodobou výzvu. Lepší zhodnocení vynakládaných prostředků vyžaduje maximalizovat dopad politik pro výzkum a inovace, a to i zavedením užší vazby mezi kvalitou a finančními prostředky přidělenými těmto oblastem. Zcela zásadní jsou tudíž důsledné pobídky ke zvyšování kvality veřejných výdajů a k zachování prorůstových výdajů, zejména v oblasti výzkumu a inovací.

Na základě těchto zkušeností lze určit tři osy reformy, které jsou relevantní pro všechny členské státy.

I Kvalitnější tvorba strategií a kvalitnější proces tvorby politik

Protože výzkum a inovace mají dopad na mnoho oblastí politiky a zapojuje se do nich velký počet aktérů, měla by se na ně vztahovat zastřešující strategie a dostatečně vysoká politická úroveň řízení. Tato strategie by měla zahrnovat jak činnosti v oblasti výzkumu, tak a inovací, včetně investic do infrastruktury. Koncepce politiky by měla zohlednit dlouhodobý dopad výzkumu a inovací a fungovat na základě stabilního víceletého strategického rámce výhledového plánování veřejných investic. Pokud se začlení prorůstové výdaje, jako jsou výdaje v oblasti výzkumu a inovací, do víceletého plánování střednědobého rozpočtového rámce[20], může to přinést jak stabilnější veřejné finance, tak zviditelnění střednědobých priorit vlády. Tím se může nastolit větší důvěra v systém výzkumu a inovací a zvýšit jeho přitažlivost.

Členské státy by měly zároveň dbát na to, aby omezené zdroje příliš nediverzifikovaly a aby se soustředily na omezený počet klíčových oborů a příležitostí prostřednictvím postupu inteligentní specializace, kterou podporují evropské strukturální a investiční fondy. Vzhledem k dynamickým změnám v odvětví výzkumu a inovací by politiky měly také brát v úvahu nové myšlenky a paradigmata.[21] Nedílnou součástí tvorby politik je získávání objektivních informací a důkazů, včetně prognóz a systematických hodnocení ex ante a ex post, zejména za účelem posouzení dlouhodobého sociálně-ekonomického dopadu financování výzkumu a inovací. Členské státy by měly soustavně sledovat dopad svých politik a přezkoumávat je v evropském i mezinárodním kontextu.

Rámeček č. 1: Mnoho členských států přepracovává své vnitrostátní strategie výzkumu a inovací a vychází při tom z širšího pojetí inovací, které zahrnuje vzdělávání, výzkum a inovace. Německo provádí komplexní strategii zaměřenou na inovace („německá strategie high-tech“). Opírá se při tom o příslušné prognózy a soustřeďuje se na nové technologie ve vztahu ke společenským výzvám, na intenzivnější spolupráci mezi vědou a průmyslem a zlepšení rámcových podmínek pro inovativní podniky. V návaznosti na aktualizaci strategie v roce 2010 ji nyní Německo plánuje posílit a podpořit komplexní meziresortní přístup k inovační politice.

Některé členské státy v rámci širší revize svých veřejných výdajů posuzují, jak se zhodnotily finanční prostředky vydané na výzkum a inovace. Například Nizozemsko vytvořilo rozsáhlý politický systém monitorování pro účely přezkumu vybraných oblastí politiky, včetně výzkumu a inovací, aby bylo schopno vytipovat možnosti budoucích úspor a lepšího zhodnocení vynaložených prostředků, a zakládá tento systém na hodnoceních ex ante a ex post. Na přezkumech se podílí ministerstvo financí, ministerstvo pro výzkum, ministerstvo hospodářství a nezávislé organizace. Využívají k nim veřejnou podporu relevantního výzkumu a prokázané poznatky. Estonsko dodržuje dlouhodobou strategii trvalého nárůstu investic do výzkumu a vývoje a počáteční míru svých výdajů z roku 2000 již více než zdesetinásobilo. Má rovněž ucelenou strategii konsolidace všech dostupných zdrojů EU, díky níž může dojít k vývojovým skokům.

II Kvalitnější programy se zaměřením na zdroje a mechanismy financování

Významné částky veřejných finančních prostředků na výzkum a inovace se řídí prostřednictvím programů, jejichž cíle jsou obvykle stanoveny podle vědeckých oborů, technologických oblastí nebo průmyslových odvětví. Tak, jako je tomu u programu Horizont 2020, členské státy by měly více své programy zaměřit na klíčové společenské výzvy, protože pokud se na ně pohlíží jako na budoucí obchodní příležitosti, je s nimi spojen značný potenciál růstu a zároveň se tak řeší problémy, které tíží občany. Dopad veřejných investic v dané oblasti výzkumu a inovací také zvyšuje lepší koordinace priorit mezi členskými státy prostřednictvím společného plánování vnitrostátních výzkumných a inovačních programů. [22]

Jak je stanoveno v rámci Evropského výzkumného prostoru, kvalitu veřejných prostředků vydávaných prostřednictvím programů lze zvýšit přidělováním financí na konkurenční bázi a podle úrovně excelence, prostřednictvím otevřených výzev k předkládání návrhů, například na základě mezinárodního vzájemného hodnocení (peer review), a přidělováním institucionálních financí na základě prokázané výkonnosti. Otevřené výběrové řízení by se mělo také vztahovat na programy zaměřené na specifické ekonomické a /nebo sociální cíle, u kterých se očekávají jasně definované dopady a které mají důkladný systém hodnocení, v jehož rámci posoudí dopady návrhů nezávislí odborníci. V souladu s lépe cílenými a sladěnými strategiemi („inteligentní specializace“) by monitorování skutečných výstupů a dopadů podporovaných projektů mělo poskytovat přesné a srovnatelné informace o kvalitě a účinnosti financování prostřednictvím programů pro oblast výzkumu a inovací.

Programy výzkumu a inovací musí být relevantní a přístupné pro podniky, takže je zejména nutné snížit administrativní překážky bránící účasti, zkrátit dobu postupu pro udělení grantu, monitorovat zapojení podniků a podrobně zohledňovat zpětnou vazbu od účastníků. Na základě zkušeností s úspěšnými iniciativami na úrovni EU, jako je Evropská rada pro výzkum, by se měla zohlednit zásadní úloha, kterou má pro zvyšování technologické vyspělosti a prosazení průlomových technologických inovací hraniční věda.

Rámeček č. 2: Mnoho členských států zavádí při přidělování veřejných finančních prostředků na výzkum a inovace větší konkurenci. Švédsko zavedlo podle zákona o výzkumu a inovacích z roku 2008 konkurenční přidělování určité části základních finančních prostředků univerzitám – nejprve 10 % a poté 20 % – na základě jejich výkonnosti, pokud jde o vědecké publikace a získávání finančních prostředků z vnějších zdrojů. Polsko zavedlo v roce 2011 reformy s cílem zvýšit podíl veřejných prostředků přidělených na výzkum a inovace na konkurenčním základě prostřednictvím výzev k předkládání návrhů, hodnocených nezávislými a mezinárodními odborníky. Chorvatsko má od roku 2013 zaveden nový model veřejného financování základního výzkumu, který využívá tříletých institucionálních smluv uzavíraných podle výkonnosti. Řecko nedávno začalo uplatňovat konkurenční postup rozhodování u omezeného počtu vnitrostátních výzkumných projektů v oblasti infrastruktury. Irská nadace Science Foundation Ireland zavedla pro žádosti o grant vedle vzájemného vědeckého hodnocení (peer reviews) vzájemné přezkumy ekonomického a společenského dopadu.

Řada agentur pro financování začíná důsledně monitorovat a hodnotit dopad svých programů. Monitorovací systém finské inovační agentury Tekes ukazuje, že každé euro, které Tekes investoval, podniky navyšují o 2 eura výdajů na výzkum a vývoj a že malé a střední podniky, které agentura podporuje, mají o 20 % větší nárůst obratu a o 17 % větší nárůst zaměstnanosti než jiné srovnatelné malé a střední podniky.

III Zvýšení kvality ve veřejných institucích, které se zabývají výzkumem a inovacemi

Ve všech členských státech se velký podíl veřejných financí na výzkum a inovace poskytuje formou institucionálního financování vysokých škol, technologických institutů a jiných veřejných výzkumných a technologických organizací. Tyto instituce je třeba povzbuzovat k podnikavosti a hledání nových příležitostí a partnerství i mimo Evropu, tak aby bylo možné lépe předávat poznatky soukromému sektoru a přesměrovat zdroje k těm činnostem, které mají největší dopad. Proto tyto instituce potřebují dostatečnou autonomii a flexibilitu při současném udržení odpovědnosti, v jehož zájmu by měly být předmětem pravidelného nezávislého hodnocení a posuzování kvality.

Instituce musí rovněž být schopny přilákat nejlepší výzkumné pracovníky. Jak však vyšlo najevo v rámci Evropského výzkumného prostoru, v některých zemích neprobíhá přijímání pracovníků otevřeně a transparentně a není založeno na zásluhách, což ohrožuje výkonnost institucí a omezuje přitažlivost a rozvoj profesní dráhy většiny nejschopnějších výzkumných pracovníků.

Rámeček č. 3: Několik členských států, např. Rakousko, Polsko a Itálie, zavedlo vnitrostátní předpisy, podle nichž se oznámení o volných místech na univerzitách a v jiných veřejných výzkumných organizacích musí zveřejňovat mezinárodně, například prostřednictvím evropského portálu EURAXESS pro výzkumné pracovníky.

Nová partnerství sdružující výzkumné a inovační instituce podporují hospodářský rozvoj na regionální úrovni. Partnerství šesti univerzit v Německu, Francii, Belgii a Lucembursku umožňuje větší specializaci, společnou výuku a lepší předávání znalostí podnikům. V dubna 2014 vláda Spojeného království oznámila iniciativu Greater Cambridge City Deal, v jejímž rámci bude ve spolupráci s Cambridgeskou univerzitou investována 1 miliarda GBP na rozvoj technologického klastru v tomto regionu, zaměstnávajícího již více než 54 000 lidí ve více než 1 500 technologických podnicích a generujícího roční příjmy ve výši více než 12 miliard GBP. Iniciativa Vanguard sdružuje 18 regionů EU (Asturias, Baden-Wurttenberg, Euskadi, Cataluña, Lombardia, Małopolska, Nordrhein-Westfalen, Norte, Oberösterreich, Pays de la Loire, Rhône-Alpes, Scotland, Śląsk, Skåne, Tampere, Vlaanderen, Wallonie a Zuid Nederland), které společně provádějí strategie inteligentní specializace a mobilizují při tom veřejné a soukromé zdroje ve prospěch výzkumu a inovací v podobě klastrových iniciativ pro vznikající a transformační technologie.

2.3 Podpora reforem členských států ze strany Komise

S cílem pomoci členským státům v procesu provádění reforem výzkumu inovací podle prioritních os stanovených v oddíle 2.2 tohoto sdělení provede Komise přezkum v současnosti dostupných nástrojů k hodnocení kvality a účinnosti reforem výzkumu a inovací a zahájí jednání s členskými státy o provádění reforem týkajících se priorit výzkumu a inovací a případné potřebě integrovaného, na prokázaných poznatcích založeného přístupu k posuzování kvality politiky pro výzkum a inovace na úrovni členských států. Přitom bude vycházet z příslušných zkušeností se sebehodnoticím nástrojem představeným v Unii inovací a s analýzou pokroku ohledně Evropského výzkumného prostoru a využije příslušných ukazatelů, včetně srovnávacího přehledu Unie inovací a ukazatel inovačních výstupů.[23] Komise bude rovněž poskytovat prvotřídní údaje, analýzy a zpravodajské informace týkající se politiky pro oblast výzkumu a inovací a její výkonnosti na úrovni EU a na úrovni jednotlivých členských států[24] a bude využívat nástroj na podporu politiky stanovený v programu Horizont 2020, včetně technické pomoci, vzájemných hodnocení a vzájemného učení.

V této souvislosti bude Komise rovněž podporovat další výzkum s cílem zajistit lepší znalostní základnu pro tvorbu politik v oblasti výzkumu a inovací, například díky používání dat velkého objemu a zdokonalením způsobu, jakým je dlouhodobý pozitivní dopad výzkumu a inovací zohledněn v některých makroekonomických modelech používaných při tvorbě politik.[25]

Komise usnadní výměnu zkušeností s koncipováním a realizací nepřímých opatření, jako jsou daňové pobídky související s výdaji na výzkum a vývoj s cílem zajistit nákladovou efektivnost, zabránit nežádoucím přeshraničním účinkům a přezkoumat, zda mohou z daných opatření těžit i nové a rychle se rozvíjející společnosti, které vytvářejí disproporčně vysoký počet nových pracovních míst.

3. Posílení inovačního ekosystému

Úspěšné inovace závisejí nejen na kvalitě veřejných politik, ale také na tom, jak jsou pro inovace příznivé rámcové podmínky.

V posledních letech Komise vyvinula intenzivní úsilí o snížení roztříštěnosti vnitřního trhu a opětovné nastolení hospodářské důvěry. Podporovala fungování jednotného trhu[26], podnikla kroky k dotvoření bankovní unie[27] a přijala opatření s cílem usnadnit a diverzifikovat přístup k financování[28], zjednodušit právní předpisy a snížit regulační zátěž[29] a je odhodlána podpořit dlouhodobé financování evropského hospodářství[30].

Komise rovněž prosazuje účinné využívání veřejných zakázek a nástrojů na straně poptávky, řeší překážky bránící spolupráci vědy a podnikání a mobilitě a podporuje příznivý a účinný systém práv duševního vlastnictví. Revidované pokyny ke státní podpoře podporují členské státy v tom, aby přesměrovaly státní podporu do výzkumu a inovací. Mohou využít například nové obecné nařízení o blokových výjimkách nebo zvýšení prahové hodnoty pro oznamování podpory a rozšíření kategorií státních podpor, zejména pomáhajících výstavbě a modernizaci výzkumných infrastruktur a přibližujících podporu trhu. Podobně i revidované pokyny pro státní podporu rizikového financování umožňují větší flexibilitu při podpoře rizikového kapitálu a dalších finančních nástrojů pro inovativní podniky a pomáhají jim tak překonat nejkritičtější fáze jejich životního cyklu. Vedle toho revidovaná pravidla státní podpory zavádějí nové požadavky ohledně posuzování dopadu velkých režimů podpory přispívající k přijímání účinnějších opatření s jasným motivačním účinkem.[31]

Nicméně z průvodního posouzení pokroku dosaženého v rámci Unie inovací vyplývá, že existuje řada oblastí, kde je třeba vyvinout další úsilí:

– Významné aktivum, které může do Evropy přilákat inovativní investice představuje jednotný trh. Nicméně fragmentace a neúčinnost jednotného trhu oslabují investice podniků do výzkumu a inovací zejména v oblasti vyspělých technologií jako IKT (včetně digitálních sítí, obsahu a služeb) a zdravotní péče. Evropa zaujímá naopak vedoucí celosvětové postavení v dopravním výzkumu a technologii, které právě podpořil dobře rozvinutý jednotný trh, musí však držet krok s rychlým tempem inovací, jelikož se v dopravě zvyšuje energetická účinnost a bezpečnost a řeší její přetížení. Kromě toho je nutné, aby tvorba rámce pro jednotný trh předem počítala s významnými inovacemi, aby byl možný jejich průnik na komerční trh v širokém měřítku.[32] Významný dopad na inovace by měla plná realizace jednotného trhu služeb, které tvoří 60 % hospodářství EU, což zejména platí pro netechnologické inovace, například v oblasti rozvoje nových obchodních modelů a forem poskytování služeb. Kromě toho musí regulační rámce podpořit komerční využití nových znalostí a usnadnit prosazení nových firem.

– Významným hospodářským subjektem je veřejný sektor, který musí zaujmout podnikavější přístup a využívat inovace v zájmu vyšší produktivity, účinnosti a kvality veřejných služeb, jakož i proto, aby vyvolal poptávku po po inovacích v soukromém sektoru.[33] Obzvláštní význam má v této souvislosti vzájemné učení. Veřejnými zakázkami, jež představují asi jednu pětinu HDP v celé Unii, lze vytvořit trhy, které vyžadují inovační řešení. To se neobejde bez koordinovaného úsilí orgánů pověřených jejich zadáváním, jinak by docházelo k fragmentaci poptávky. Obrovský potenciál zkvalitnění veřejné služby se skrývá v přechodu k využívání otevřených údajů, který by měl přinést příležitosti pro nové produkty a služby a zvýšit odpovědnost a transparentnost ve veřejné správě. Zvýšit kvalitu veřejných služeb a veřejného financování lze pouze s pevnou základnou odborných poznatků nutných při příjímání rozpočtových a politických rozhodnutí v souladu se zásadami inteligentní regulace. K efektivnímu vývoji a poskytování nových služeb bude veřejný sektor moci využít uživatelsky orientované pilotní akce, inteligentní využívání IKT a zpřístupnění veřejných digitálních služeb.

– Transformace evropského hospodářství směrem k udržitelné konkurenceschopnosti vyžaduje základnu lidských zdrojů s nezbytnými dovednostmi a daleko více výzkumných pracovníků s obchodními a podnikatelskými dovednostmi. Rovněž je nezbytné, aby hraniční věda zvýšila současnou technologickou úroveň a hrála aktivní úlohu v nastartovávání průlomových inovací. Systémy vzdělávání a odborné přípravy musí poskytovat celou řadu inovačních dovedností (nápaditost, řešení problémů, kritické myšlení, mezikulturní komunikace atd.), díky nimž se zaměstnanci a instituce[34] budou umět přizpůsobit novým okolnostem. Digitální technologie přinášejí významné nové příležitosti, pokud jde o dostupnost vzdělání[35], ale je s nimi spojena i nutnost zásadních změn ve vnitrostátních systémech vzdělávání, jako je podpora otevřených a digitálních výukových a učebních postupů.

– Evropští občané musí vidět, že výzkum a inovace jim zlepšují kvalitu života a reagují na jejich potřeby, například tak, že lidem umožňují se podílet na stanovování jejich priorit.[36] Politiky výzkumu a inovací musí jednotlivcům umožňovat a podporovat je v tom, aby se do inovací zapojili jako spolutvůrci a hlavní zákazníci, musí podporovat sociální inovace a sociální podnikatelství a firmám umožnit zkoušet a zavádět inovativní řešení v reálných podmínkách.

4. Závěry

K plnému využití potenciálu výzkumu a inovací jako zdroje opětovného růstu jsou nezbytné tyto klíčové prvky:

– V souladu s koncepcí fiskální konsolidace podporující růst je třeba, aby členské státy zachovaly prorůstové výdaje, zejména v oblasti výzkumu a inovací.

– Tyto investice musejí jít ruku v ruce s reformami zvyšujícími kvalitu, účinnost a dopad veřejných výdajů na výzkum a inovace, a to i pomocí mobilizace investic podniků do této oblasti.

– Členské státy by se při tom měly zaměřit na tři hlavní osy reformy týkající se kvality tvorby strategií rozvoje a tvorby politik; kvality programů (se zaměřením na zdroje a mechanismy financování); a kvality institucí realizujících výzkum a inovace.

– Členským státům bude v zájmu úspěšného provedení reforem v oblasti výzkumu a inovací nápomocna Komise a bude při tom čerpat ze zkušeností získaných v rámci stěžejní iniciativy Unie inovací a Evropského výzkumného prostoru a plně využije observatoře pro výzkum a inovace a nástroj na podporu politiky podle programu Horizont 2020, aby podpořila integrovaný přístup k tvorbě politiky a rozpočtovým rozhodnutím, který vychází z prokázaných faktů.

– Klíčový význam má posílení širšího ekosystému inovací a zavedení vhodných rámcových podmínek stimulujících evropské podniky k inovacím. Od zahájení Unie inovací již došlo ke znatelnému pokroku, přesto je nutné vyvinout další úsilí v zájmu prohloubení jednotného trhu, usnadnění a diverzifikace přístupu k financování, posílení inovační kapacity veřejného sektoru, vytváření stabilních pracovních míst v činnostech založených na znalostech, vytvoření základny lidských zdrojů vybavených inovativními dovednostmi, podpory hraničního výzkumu, řešení vnějšího rozměru výzkumu a inovací a pevnějšího začlenění vědy a inovací do společnosti. Pokrokem v provádění Unie inovací se bude zabývat přezkum strategie Evropa 2020.

Komise vyzývá Radu, aby zahájila jednání o zvýšení kvality investic do výzkumu a inovací v souladu s tímto sdělením jakožto součást své širší diskuse o zlepšování kvality veřejných financí a provádění strukturálních reforem.

Dále Komise Radu vyzývá k jednání o výzvách budoucí politiky výzkumu a inovací.

[1] Zpráva o konkurenceschopnosti Unie inovací 2013, SWD (2013) 505.

[2] COM(2014) 014.

[3] Růst HDP v zemích OECD od roku 1985 do roku 2009 do velké míry vyplynul z růstu kapitálové produktivity a produktivity vícefaktorové, jejíž hybnou silou byla produkce výzkumných a inovačních systémů. Viz OECD (2011) „Productivity and growth accounting“ (Produktivita a růstové účetnictví).

[4] Conte (2014), „Efficiency of R&D Spending at national and regional level“ (Účinnost výdajů na výzkum a vývoj na celostátní a regionální úrovni), Společné výzkumné středisko, Evropská komise, bude zveřejněno v brzké době. Ciriaci, D., Moncada Paternò Castello, P., a Voigt, P. (2013) „Innovation and job creation: a sustainable relation?“ (Inovace a vznik pracovních míst: udržitelná souvislost?), Pracovní dokumenty IPTS řady Corporate R&D and Innovation č. 1/2013, Evropská komise

[5] COM(2013) 800 final.

[6] Výdaje na výzkum a vývoj se v tomto sdělení používají ke statistickým účelům. Nezahrnuje inovace v širším smyslu, nespadající do definice odvětví výzkumu a vývoje.

[7] Jde o přístup k financování, přiměřené strategie pro oblast lidských zdrojů, plnou realizaci jednotného trhu služeb a podporu rozvoje základních technologií budoucnosti, včetně podpory digitální ekonomiky.

[8] COM(2014) 014.

[9] Evropský systém národních a regionálních účtů (SEC 2010) bude aktualizován v září 2014.

[10] COM(201) 130 final/2

[11] V tomto ohledu je důležitý vývoj v posledních letech, kdy se doplňují přímé veřejné investice do výzkumu a inovací nepřímými opatřeními jako např. daňovými pobídkami v oblasti výzkumu a vývoje.

[12] Evropská komise, 2012, „The quality of public expenditures in the EU“, (Kvalita veřejných výdajů v EU), Occasional Paper (GŘ ECFIN) 125.

[13] KOM(2010) 546, COM(2012) 392.

[14] Conte (2014), „Efficiency of R&D Spending at national and regional level“ (Účinnost výdajů na výzkum a vývoj na celostátní a regionální úrovni). Technická zpráva Společného výzkumného střediska Evropské komise přinesla komplexní analýzu různých možností politiky a metodických přístupů k ohodnocení účinnosti systémů pro výzkum a vývoj. K ohodnocení účinnosti na obrázku 3 se dospělo na základě statistické metody (stochastické hraniční analýzy), která vypočítává účinnostní hranici pomocí celkové intenzity výzkumu a vývoje jako vstupní veličiny a patentů na obyvatele jako veličiny výstupní, a to v období 2005–2011. Je třeba poznamenat, že variabilita relativní intenzity výzkumu a vývoje a počtu patentů je vyšší mezi odvětvími než mezi jednotlivými zeměmi (Meliciani, 2000) a že poměr patentů k výdajům na výzkum a vývoj se rovněž výrazně liší v jednotlivých výrobních odvětvích (Danguy et al, 2013). Ohodnocení účinnosti na základě patentů je tedy do značné míry ovlivněno specializací výzkumných a vývojových profilů jednotlivých zemí. K vyhodnocení účinnosti lze použít i jiné ukazatele výstupů, např. vědecké publikace a citovanost. Lze také využít souhrnné ukazatele.

[15] Je prokázáno, že úroveň spolupráce mezi veřejným sektorem a podniky je kladně ovlivněna mírou veřejných výdajů na výzkum a vývoj. Na základě údajů z roku 2011 byla zjištěna statisticky významná souvztažnost mezi úrovní soukromého financování veřejného výzkumu a vývoje a intenzitou tohoto výzkumu a vývoje.

[16] Rozdíly nadále přetrvávají také mezi celkovými výsledky investiční činnosti jednotlivých členských států (podle srovnávacího přehledu Unie inovací), inovačními výstupy (podle ukazatele Komise pro inovace) a v celkové kvalitě veřejné správy, (podle 6. zprávy Komise o soudržnosti).

[17] Tento údaj představuje úroveň účinnosti v jednotlivých členských státech na základě vztahu mezi počtem patentů na obyvatele a celkovou intenzitou výzkumu a vývoje. Viz Conte (2014).

[18] COM(2014) 130.

[19] Pracovní dokument útvarů „State of the Innovation Union, Taking Stock 2010–2014“ (Stav Unie inovací, hodnocení období 2010–2014).

[20] K tomu vyzývá i směrnice Rady 2011/85/EU o požadavcích na rozpočtové rámce členských států, která uvádí mimo jiné vlastnosti a přínos věrohodného střednědobého rozpočtového rámce.

[21] Např. data velkého objemu, otevřené inovace a Science 2.0. Rovněž by měly být vzaty v úvahu nové poznatky týkající se dopadů globalizace a inovací na vznik pracovních míst a nerovnost v této oblasti nebo o úloze inovací v prosazování růstu podporujícího začlenění. Science 2.0 se zabývá probíhajícími změnami ve formách výzkumu a v organizaci vědecké činnosti. Digitální technologie a globalizace vědecké obce by měly přispět k lepšímu zhodnocení peněz díky větší transparentnosti, otevřenosti, tvorbě sítí a spolupráci, nesou však s sebou také rizika, která mohou se projevit v podobě podvodů nebo zpochybnění vědecké bezúhonnosti.

[22] Příkladem toho, jak jednotný integrovaný plán priorit na úrovni EU podporuje lepší koordinaci průmyslových investic a programů členských států a EU, je strategický plán pro energetické technologie „SET“, COM(2013) 253.

[23] COM(2013) 624 final.

[24] V rámci své činností v observatoři pro výzkum a inovace.

[25] Nizozemská královská akademie umění a věd nedávno zveřejnila svou zprávu Public knowledge investments and the value of science (Veřejné investice do znalostí a hodnota vědy), v níž uvádí, že Nizozemsko má sice dlouhou tradici zkoumání dopadu veřejných politik a rozpočtů podle makroekonomických modelů, jenže právě tyto modely neberou dostatečně v úvahu dlouhodobé přínosy veřejných investic do výzkumu a inovací.

[26] KOM(2011) 206, COM(2012) 573.

[27] Dne 20. března 2014 Evropský parlament a Rada dosáhly dohody o jednotném mechanismu pro řešení problémů bank navrženém pro bankovní unii. Tímto mechanismem se doplňuje jednotný mechanismus dohledu, který po svém uvedení do plného provozu na konci roku 2014 zajistí, aby Evropská centrální banka (ECB) přímo dohlížela na banky v eurozóně a v dalších členských státech, které se rozhodnou připojit se k bankovní unii.

[28] Evropská komise podporuje podniky v rámci celého inovačního cyklu. Kromě rizikového kapitálu podporuje financování pomocí tzv. business angels, prostředků pro přenos technologií nebo tradičnějších bankovních úvěrů.

[29] COM(2012) 746, COM(2013) 685.

[30] COM(2014) 168.

[31] Viz Úř. věst. C 19, 11.1.2014, s. 4.

[32] Například nové trhy vyspělých biopaliv, nakládání s odpady a recyklace, energie z obnovitelných zdrojů a environmentálních technologií, kde má inovace v EU silnou pozici.

[33] Byla již také prokázána role vládních orgánů v podpoře investic do výzkumu a inovací vzhledem k selháním trhu, včetně technologické nejistoty, k nedělitelnostem a a úsporám z rozsahu a k problémům předávání znalostí.

[34] Ve spolupráce s iniciativou „Heinnovate“ OECD vyvinula Komise sebehodnoticí nástroj podporující podnikatelského ducha v institucích vysokoškolského vzdělávání.

[35] COM(2012) 173 final. „Na cestě k hospodářské obnově vedoucí k intenzivnímu růstu pracovních míst“

[36] Například projekt Voices (www.voicesforinnovation.eu/) občanům poskytl možnost se vyjádřit k tématům výzkumu odpadů jakožto zdrojů, který má být financován z programu Horizont 2020.