CS Úřední věstník Evropské unie C 65/5

Oznámení o zahájení přezkumného řízení týkajícího se překážek obchodu ve smyslu nařízení Rady (ES) č. 3286/94, jež spočívají v zákazu působení zahraničních provozovatelů hazardních her prostřednictvím internetu a jeho prosazování, uplatňované ve Spojených státech amerických

(2008/C 65/07)

Dne 20. prosince 2007 obdržela Komise stížnost podle článku 4 nařízení (ES) č. 3286/94 (1) (dále jen „nařízení“). Lhůta uvedená v čl. 5 odst. 4 nařízení byla přerušena se souhlasem stěžovatele do dne 15. ledna 2008.

1. Stěžovatel

Stížnost podalo sdružení Remote Gambling Association (dále jen „RGA“).

RGA je obchodní sdružení se sídlem v Londýně, mezi jehož členy patří největší světové společnosti zaměřené na hazardní hry prostřednictvím internetu. Devět z deseti nejvýznamnějších poskytovatelů ve Společenství a šestnáct z dvaceti nejvýznamnějších poskytovatelů přináleží k RGA. Sdružení tedy zastupuje podstatnou část herního průmyslu přístupného prostřednictvím internetu ve Společenství.

RGA je tedy sdružením, které jedná jménem jednoho či více podniků ve Společenství ve smyslu čl. 4 odst. 1 a čl. 2 odst. 6 uvedeného nařízení.

2. Dotčené služby

Stížnost se týká poskytování distančních forem herních a sázkových služeb, zejména prostřednictvím internetu.

Tyto služby jsou popsány v podsektoru 96492 „Hazardní hry a sázení“, v sektoru 964 „Sportovní a jiné rekreační služby“ v klasifikačním seznamu sektorů služeb „Services sectoral classification list“ (tzv. W/120 list) v kontextu Všeobecné dohody o obchodu službami (dále jen „dohoda GATS“).

Evropská unie nemá žádné konkrétní právní předpisy pro tuto oblast, třebaže mnohé členské státy (Rakousko, Irsko, Itálie, Malta, Spojené království a Gibraltar) udělují povolení provozovatelům hazardních her prostřednictvím internetu podle vnitrostátních zákonů nebo nařízení.

3. Předmět

Stížnost se zaměřuje na: i) právní předpisy Spojených států amerických, které ukládají zákaz hazardních her prostřednictvím internetu, ii) opatření přijatá Spojenými státy americkými za účelem prosazování těchto zákonů, iii) diskriminační prosazování těchto právních předpisů.

V tomto ohledu stížnost výslovně poukazuje na relevantní ustanovení v zákoně Spojených států amerických Wire Act a na „bezpečný přístav“ údajně vytvořený zákonem Interstate Horse Racing Act (IHA), zákon Travel Act, zákon Illegal Gambling Business Act (IGBA), zákon Wagering Paraphernalia Act a federální právní předpisy proti praní špinavých peněz, dále ukazuje na zákazy ve vnitrostátních zákonech Spojených států amerických, zákon Unlawful Internet Gambling Enforcement Act (UIGEA), a na diferenční a diskriminační přístup podle těchto zákonů k poskytovatelům z EU ve srovnání s přístupem k poskytovatelům ze Spojených států amerických.

4. Tvrzení o překážkách obchodu

Stěžovatel se domnívá, že opatření uvedená v oddíle 3 představují překážky obchodu ve smyslu čl. 2 odst. 1 uvedeného nařízení.

Stěžovatel tvrdí, že opatření uvedená v oddíle 3 jsou neslučitelná s několika ustanoveními dohody GATS.

Stěžovatel uvádí, že zachováváním zákona Wire Act, zákona Travil Act a zákona IGBA – v jejichž případě se ve sporu US Gambling (WT/DS285) zjistilo, že porušují článek XVI dohody GATS – a přijetím opatření proti zahraničním poskytovatelům služeb Spojené státy americké znemožňují přístup na trh v rozporu s článkem XVI. Stěžovatel také uvádí, že přijetí zákona UIGEA, kterým Kongres Spojených států amerických uznává možnost regulování hazardního hraní prostřednictvím internetu, a selektivní prosazování tohoto zákona, zejména prostřednictvím možných trestních postihů zaměřených proti zahraničním poskytovatelům služeb, ne však proti poskytovatelům se sídlem ve Spojených státech amerických, jsou jasným porušením článku XVI a zásadně znevýhodňují postavení USA, co se týče možné obhajoby podle článku XIV dohody GATS.

Na druhém místě stěžovatel uvádí, že opatření uvedená v oddíle 3 jsou neslučitelná s článkem XVII dohody GATS. Stěžovatel tvrdí, že v případě provozovatelů dostihového sázení prostřednictvím internetu se sídlem ve Spojených státech amerických a provozovatelů hazardních her prostřednictvím internetu nemajících sídlo ve Spojených státech amerických se jedná o podobné poskytovatele služeb a služby, a že vůči poskytovatelům hazardních her prostřednictvím internetu nemajícím sídlo ve Spojených státech amerických Spojené státy americké porušují článek XVII tím, že uplatňují méně výhodné zacházení. Stížnost zdůrazňuje, že skutečnost, že někteří provozovatelé z Evropské unie nenabídli dostihové sázení plně souvisí s regulačními opatřeními Spojených států amerických, která znemožňují hospodářskou soutěž mezi provozovateli se sídlem ve Spojených státech amerických a provozovateli, kteří ve Spojených státech amerických sídlo nemají. Dále se uvádí, že selektivní prosazování zákazu poskytování distančních forem hazardních her zaměřené proti zahraničním poskytovatelům těchto služeb, ne však proti poskytovatelům se sídlem ve Spojených státech amerických, především prostřednictvím možných trestních postihů, představuje jasný případ diskriminace, která je neslučitelná s článkem XVII.

Stěžovatel také věnuje pozornost skutečnosti, že příslušný legislativní rámec dohody GATS by měl být v příštích měsících značně pozměněn, což je výsledkem záměru Spojených států amerických odvolat závazky pro ně vyplývající z dohody GATS, které se týkají hazardních her a sázení. Stěžovatel uvádí, že toto odvolání závazků by nemělo zpětný účinek, a nedotklo by se proto povinností Spojených států amerických, co se týče jakéhokoli jednání či skutečnosti z období platnosti závazků. Jediným projednávaným obchodem („jednání nebo skutečnost“) uvedeným ve stížnosti je distanční forma hazardních her, které několik provozovatelů se sídlem v EU nabízelo spotřebitelům ve Spojených státech amerických před stažením z trhu Spojených států amerických,.tedy v období, ve kterém závazky Spojených států amerických byly v platnosti, a proto byl tento stát podle stěžovatele povinen nepřijímat žádná opatření, která by znamenala nesplnění povinností tohoto státu týkajících se takového obchodu, popřípadě nepokračovat v uplatňování takových opatření.

S ohledem na věcné dostupné informace a předložené důkazy došla Komise k závěru, že stížnost obsahuje dostatečné přímé důkazy o existenci překážek obchodu ve smyslu čl. 2 odst. 1 uvedeného nařízení.

5. Tvrzení o nepříznivých účincích na obchod

Stěžovatel uvádí, že překážky obchodu popsané ve stížnosti ho donutily k tomu, aby se stáhl z trhu Spojených států amerických, a měly další značné nepříznivé účinky na jeho obchodní činnost mimo Spojené státy americké. Proto tvrdí, že uvedené překážky obchodu mohou být považovány za příčinu nepříznivých účinků na obchod nebo se mohou touto příčinou stát.

Stížnost obsahuje informace a doklady o tom, že dopad opatření byl závažný jak pro obchod službami mezi EU a Spojenými státy americkými, tak i pro odvětví hazardních her ve Společenství, s možnými vážnými dopady na hospodářství Společenství. Dále se uvádí, že existující hrozby vyplývající z možných trestních postihů by mohly mít další závažný dopad na dotčené podniky a na odvětví hazardních her. Hlavními ukazateli uvedenými ve stížnosti jsou ztráta zisku za jedno finanční období ve Spojených státech amerických ve výši tří miliard dolarů pro tři nejvýznamnější podniky v EU, ztráta burzovní hodnoty ve výši více než jedenácti miliard dolarů pro tyto tři podniky po přijetí zákona UIGEA a po jejich stažení z trhu Spojených států amerických, zaplacení vysokých pokut z důvodu sporů s ministerstvem spravedlnosti Spojených států amerických, odkaz na možný dopad případných postihů na schopnost podniků vykonávat obchodní činnost za běžných podmínek mimo Spojené státy americké a související vedlejší dopady na odvětví, která poskytují služby odvětví hazardních her jakož i na banky, které poskytují platební služby.

Komise došla k závěru, že stížnost obsahuje dostatečné přímé důkazy o tom, že opatření má v případě stěžovatele a hospodářského (hospodářských) odvětví Společenství nepříznivé účinky na obchod ve smyslu čl. 2 odst. 4 uvedeného nařízení.

6. Zájem Společenství

Stěžovatel uvádí, že EU rozvinula světově nejvýznamnější obchod s hazardními hrami prostřednictvím internetu a má v tomto odvětví značný náskok před Spojenými státy americkými. Mnohé z nejvýznamnějších světových podniků získaly povolení ve Spojeném království, na Gibraltaru, Maltě, v Irsku a v Rakousku a v těchto zemích také podnikají. Existuje také mnoho služeb po vypořádání obchodu, které zajišťují technologickou pomoc, marketing a zákaznické služby, a to ve Švédsku, na Kypru, v Bulharskou a v Estonsku. Ve stížnosti se poukazuje na to, že přesné statistické údaje pro toto rychle se rozvíjející odvětví obchodu prostřednictvím internetu nejsou bezprostředně k dispozici, avšak uvádí se v ní hospodářsky významné ukazatele pro toto odvětví, například odhad, podle kterého počet osob zaměstnaných v odvětví hazardních her prostřednictvím internetu v EU dosahuje patnácti tisíc, přičemž podíl pracovních míst vyžadujících bohaté znalosti je větší než v mnoha dalších odvětvích. Dále se uvádí, že oblast hazardních her prostřednictvím internetu má významný nepřímý hospodářský dopad na další odvětví hospodářství, jako je zajišťování infrastruktury nezbytné pro podnikání po internetu (především finanční služby, informační technologie a odborné služby).

Sdělení o globální Evropě z října 2006 je rovněž důležitým prvkem, který by měl být zohledněn. Ve sdělení se uvádí, že odmítnutí protekcionismu na domácím trhu musí doprovázet úsilí o vytváření otevřených trhů a rovných podmínek pro obchod v zahraničí. Nejvýznamnější částí sdělení je akční plán pro vnější konkurenceschopnost EU, který zahrnuje projekty pro obnovenou strategii přístupu na trh založené na strategii z roku 1996, jež byla zaměřena na prosazování vícestranných a dvoustranných obchodních dohod a otevření trhů třetích zemí. V tomto ohledu je důležité zajistit, aby ostatní členové WTO dodržovali své závazky vyplývající z členství ve WTO.

S ohledem na výše uvedené skutečnosti se má za to, že je v zájmu Společenství zahájit přezkumné řízení.

7. Řízení

Poté, co Komise po důkladné konzultaci s poradním výborem zřízeným podle uvedeného nařízení rozhodla, že existuje dostatek důkazů, které opravňují zahájení přezkumného řízení za účelem zvážení náležitých právních a faktických záležitostí, a že je toto řízení v zájmu Společenství, zahájila v souladu s článkem 8 nařízení přezkumu.

Zúčastněné strany se mohou ohlásit a písemně předložit stanoviska k jednotlivým otázkám vzneseným stěžovatelem, přičemž musejí svá tvrzení doložit.

Komise dále vyslechne strany, které o to při ohlášení písemně požádají, pokud se jich výsledek řízení přímo týká.

Toto oznámení se zveřejní v souladu s čl. 8 odst. 1 písm. a) nařízení.

8. Lhůta

Jakékoli informace týkající se této záležitosti a žádosti o slyšení by měly být Komisi doručeny nejpozději do 30 dnů po dni zveřejnění tohoto oznámení a měly by být zaslány písemně Evropské komisi, Generálnímu ředitelství pro obchod na adresu:

European Commission Directorate-General for Trade Mr. Jean-François Brakeland, DG Trade F.2 CHAR 9/74 B-1049 Brussels Fax (32-2) 299 32 64

Domnívají-li se zúčastněné strany, že se při uplatňování svých práv na obhajobu setkávají s obtížemi, mohou požádat o intervenci úředníka pro slyšení z GŘ pro obchod. Úředník slouží jako prostředník mezi zúčastněnými stranami a útvary Komise a v případě nutnosti nabízí zprostředkování při procesních záležitostech ovlivňujících ochranu jejich zájmů v tomto řízení, zejména co se týče otázek přístupu ke spisu, důvěrnosti, prodloužení lhůt a nakládání se stanovisky podanými písemně a/nebo ústně. Další informace a kontaktní údaje naleznete na internetových stránkách úředníka pro slyšení na internetové stránce GŘ pro obchod (http://ec.europa.eu/trade).

(1) Nařízení Rady (ES) č. 3286/94 ze dne 22. prosince 1994, kterým se stanoví postupy Společenství v oblasti společné obchodní politiky k zajištění výkonu práv Společenství podle mezinárodních obchodních pravidel, zejména pravidel sjednaných v rámci Světové obchodní organizace (Úř. věst. L 349, 31.12.1994, s. 71), naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 125/2008 (Úř. věst. L 40, 14.2.2008, s. 1).