Sdělení komise Evropskému parlamentu a Radě - Pátá zpráva o pokroku v oblasti hospodářské a sociální soudržnosti - Růst regionů, růst Evropy {SEK(2008) 2047 v konečném znění} /* KOM/2008/0371 konečném znení */





[pic] | KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ | V Bruselu dne 19.6.2008 KOM(2008) 371 v konečném znění SDĚLENÍ KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU A RADĚ Pátá zpráva o pokroku v oblasti hospodářské a sociální soudržnosti Růst regionů, růst Evropy {SEK(2008) 2047 v konečném znění} (předložená Komisí) OBSAH 1. Úvod 3 2. Politika soudržnosti: stav diskuse 4 2.1. Cíle a priority 4 2.2. Řízení politiky soudržnosti 6 2.3. Další kroky 7 3. Sbližování, růst a hospodářská restrukturalizace mezi regiony EU 7 3.1. Regionální rozdělení evropských odvětví s vysokým růstem 8 3.1.1. Regiony cíle „Konvergence“ 8 3.1.2. Přechodové regiony 8 3.1.3. Regiony cíle „Regionální konkurenceschopnost a zaměstnanost“ 9 3.2. Příspěvek odvětví s vysokým růstem ke sbližování 10 3.3. Vzdělání, dovednosti a kvalifikovaní pracovníci 10 3.4. Závěry 11 SDĚLENÍ KOMISE Pátá zpráva o pokroku v oblasti hospodářské a sociální soudržnosti Růst regionů, růst Evropy ÚVOD V září 2007 zahájila Komise veřejnou konzultaci o úkolech, jimž bude politika soudržnosti čelit v nadcházejících letech s cílem shromáždit myšlenky, pokud jde o priority, organizaci a řízení této politiky. Politika soudržnosti je založena na článku 158 Smlouvy o ES, který uvádí, že cílem Společenství je podporovat harmonický vývoj a že za tímto účelem rozvíjí a prosazuje svou činnost vedoucí k posilování hospodářské a sociální soudržnosti. Lisabonská smlouva, která se v současné době nachází v procesu ratifikace, tento text upravuje tím, že kromě hospodářské a sociální soudržnosti uvádí také územní soudržnost. Konzultaci je třeba vnímat v širším rámci probíhajícího přezkumu rozpočtu, k němuž přispívá. Doplnily ji další významné události, jako je informační schůzka ministrů odpovědných za regionální rozvoj, která proběhla ve dnech 23. a 24. listopadu 2007 na Azorských ostrovech, dále konference na vysoké úrovni uspořádaná slovinským předsednictvím ve dnech 7. a 8. dubna 2008 v Mariboru a stanoviska, která Evropský parlament[1], Výbor regionů[2] a Evropský hospodářský a sociální výbor[3] přijaly v souvislosti se čtvrtou zprávou o soudržnosti. V roce 2008 bude dalším významným mezníkem schválení zelené knihy o územní soudržnosti Komisí, jejímž hlavním účelem bude zahájit širokou veřejnou diskusi o důsledcích začlenění pojmu územní soudržnosti do smlouvy, a to zejména v souvislosti s politikou soudržnosti. V témže roce Komise schválí také sdělení o obnovené sociální agendě. Toto sdělení bude vycházet ze široké veřejné konzultace o evropské „sociální realitě“ a nastíní způsoby, jak může Evropa na měnící se sociální realitu reagovat, a zejména jak lze politiky Unie využít k podpoře příležitostí, přístupu a solidarity. První část této zprávy obsahuje souhrn příspěvků obdržených od září 2007 do února 2008. Tato první fáze diskuse pomáhá zjistit otázky k diskusi a určit orientaci úvah, což Komise náležitě zohlední při přezkumu rozpočtu. Druhá část zprávy představuje podrobnější rozbor hlavních regionálních trendů. Tématem této zprávy o pokroku jsou evropská odvětví růstu, jejichž výkonnost v regionech bude do značné míry určovat úroveň regionálního hospodářského rozvoje v nadcházejících letech. POLITIKA SOUDRžNOSTI: STAV DISKUSE Komise obdržela více než sto příspěvků[4], zejména pak od účastníků blízkých řízení politiky, a to z více než poloviny členských států (které představovaly téměř 80 % obyvatelstva EU), dále od velkého počtu regionálních orgánů, od většiny regionálních a místních sdružení, od hospodářských a sociálních partnerů, od organizací občanské společnosti, od akademických obcí a výzkumných ústavů a od některých občanů. Většina odpovědí, a zvláště pak odpovědi národních vlád, nepředstavují konečná stanoviska. To je normální vzhledem k ranému stadiu diskuse a k širší diskusi o revizi rozpočtu EU. Veřejná konzultace potvrzuje, že zájem o politiku soudržnosti je i nadále výrazný. Prvním obecným závěrem, který lze z diskuse vyvodit, je uznání vyjádřené účastníky, pokud jde o významnou úlohu, která politice soudržnosti náleží při budování Evropské unie, a jejich podpora pokračování této politiky. Jakýkoli pokus vrátit tuto politiku na národní úroveň byl téměř jednomyslně odmítnut. Mnohé příspěvky potvrzují, že politika soudržnosti vede a podněcuje růst v celé Evropě, že podporuje investice, k nimž by jinak nedošlo, že napomáhá konkurenceschopnosti v nejzranitelnějších regionech, posiluje sociální pokrok a solidaritu, zlepšuje fyzický, sociální a lidský kapitál jakožto hnací sílu růstu, inovační potenciál, správní kapacitu a modernizaci státní správy, podporuje víceleté strategické a finanční řízení, stimuluje přenos know-how a osvědčených postupů mezi regiony a členskými státy a podporuje kulturu hodnocení a sledování. Podobně hodnotí většina příspěvků kulturu partnerství, kterou politika soudržnosti podněcuje. V souladu s výsledky nedávného průzkumu Eurobarometru[5] konzultace potvrzuje úlohu politiky soudržnosti při lepším zviditelnění EU u evropských občanů. 2.1. Cíle a priority Všechny příspěvky se shodují v tom, že hlavním cílem politiky soudržnosti je zmírnění hospodářských a sociálních rozdílů v úrovni rozvoje mezi evropskými regiony. Zaostávající regiony musí tedy zůstat těžištěm zájmu této politiky. Přesto většina příspěvků stejně jako Evropský parlament uvádí, že by se politika soudržnosti měla vztahovat na celé území EU, neboť není prostým mechanismem solidarity; jejím cílem je též podporovat vlastní rozvojový potenciál evropských regionů. Velká většina účastníků uznává územní spolupráci jako nezbytnou součást politiky soudržnosti a příznivě hodnotí skutečnost, že se stala „plnohodnotným“ cílem. Kladou důraz na to, že územní spolupráce je jedním z nejlepších příkladů přidané hodnoty této politiky a že je třeba ji z tohoto důvodu posilovat. Čtvrtá zpráva o soudržnosti uvádí řadu problémů, jimž jsou regiony a členské státy vystaveny a s nimiž budou stále častěji konfrontovány: jde o globalizaci, demografickou změnu a sociální napětí, změnu klimatu a zvýšené ceny energií. Zatímco se má obecně za to, že by se politika soudržnosti měla těmito problémy zabývat, většina příspěvků podotýká, že politika soudržnosti nemůže být ani jediným, a dokonce ani hlavním nástrojem. V některých příspěvcích byla vyjádřena domněnka, že tyto problémy jsou již řešeny prováděním lisabonské a göteborské agendy. Jiné připomínají, že by tyto problémy neměly zastiňovat hlavní cíle politiky soudržnosti, jak jsou upraveny ve Smlouvě. Některé příspěvky naléhají na Komisi, aby doplnila hrubý národní důchod (HND) na obyvatele vyjádřený ve standardech kupní síly dalšími měřítky blahobytu a životní úrovně. Pokud jde o obsah politiky soudržnosti, zdá se, že v této fázi panuje shoda, pokud jde o tato průřezová témata: - Konkurenceschopnost je ústředním zájmem politiky soudržnosti. Požadavek vyčlenit značný podíl finančních prostředků pro klíčové investice spojené s obnovenou agendou pro růst a zaměstnanost má jasnou podporu. Za hlavní oblasti, kam je třeba investice směřovat, se považují především výzkum, inovace a zlepšování dovedností v zájmu podpory znalostní ekonomiky, rozvoj lidského kapitálu prostřednictvím vzdělávání a odborné přípravy, přizpůsobivost, podpora podnikatelské činnosti (zejména malých a středních podniků), posílení institucionální kapacity a rozvoj kultury podnikání. - Aktivní politiky trhu práce jsou rovněž základem kroků navrhovaných na podporu zaměstnanosti, posílení sociální soudržnosti a snížení rizika chudoby. Značný počet účastníků se domnívá, že politika soudržnosti by měla přispívat k sociálnímu rozměru Evropy tím, že zlepší vyhlídky na zaměstnání nejzranitelnějších skupin, jako je mládež, starší lidé, zdravotně postižení, přistěhovalci a menšiny.Sociální a hospodářští partneři a organizace občanské společnosti zdůrazňují důležitou úlohu sociální ekonomiky při vytváření kvalitních pracovních míst, podněcování inovace, přispívání k rozvoji venkovských oblasti a při poskytování řady služeb obecného zájmu. Kladou důraz rovněž na podíl budování kapacit na posílení zásad řádné správy a partnerství. A konečně, některé hlasy zastupující občanskou společnost uvádějí, že politika soudržnosti by měla podporovat skupiny, které mají zvláštní potíže při vstupu na trh práce. - Třetím průřezovým tématem je udržitelný rozvoj. Mnohé příspěvky vyjadřovaly domněnku, že politika soudržnosti by se měla více orientovat na uskutečnění cíle göteborské agendy. Politika soudržnosti by mohla přispět zejména ke snížení emisí skleníkových plynů prostřednictvím politik zaměřených na zmírňování změny klimatu, jejichž cílem je zlepšit energetickou účinnost a podpořit rozvoj obnovitelných energií. Kromě výše uvedených témat byla pozornost věnována řadě dalších otázek. Začlenění územní soudržnosti do Lisabonské smlouvy je obecně vítáno. Některé příspěvky však na Komisi naléhají, aby v zájmu lepšího porozumění vypracovala definici územní soudržnosti a ukazatele. Některé národní vlády současně vyjádřily domněnku, že územní soudržnost je již v politice soudržnosti obsažena a že hospodářský, sociální a územní rozměr soudržnosti nelze oddělovat. Územní soudržnost je zejména regionálními a místními činiteli vnímána jako příležitost posílit úlohu regionálních a místních orgánů a dalších činitelů při provádění politiky. Několik příspěvků zdůrazňuje jakožto významný rozměr hospodářské, sociální a územní spolupráce úlohu městských oblastí a jejich provázanost s venkovskými oblastmi. Velká města jsou často popisována jako místa vyznačující se značným sociálním vyloučením, chudobou a nevyváženým rozvojem. Stávající mechanismy ve prospěch některých specifických oblastí, jako jsou nejvzdálenější regiony nebo severní řídce osídlené oblasti, nejsou zpochybňovány. Mnozí věří, že pojem územní soudržnosti pomůže lépe začlenit územní rozměr do podoby a provádění evropských odvětvových politik. Zdá se, že existuje shoda, pokud jde o podporu větší flexibility v rámci územní spolupráce, aby regiony mohly spolupracovat s regiony, s nimiž nesousedí, nebo s regiony, které nenáleží do stejné geografické oblasti. Spolupráce s regiony a zeměmi sousedícími s EU je považována za nezbytnou. 2.2. Řízení politiky soudržnosti Reformu politiky soudržnosti směrem ke strategičtějšímu přístupu podpořila většina příspěvků. Mnohé zmiňují, že uskutečňování programu právě začalo a že komplexní hodnocení nelze provést, dokud nebudou k dispozici výsledky hodnocení. Přesto výrazná většina účastníků požaduje další vysvětlení, pokud jde o rozdělení úkolů mezi různé institucionální úrovně (Komise, členské státy, regiony a další činitelé). Mnozí účastníci, zejména pak na regionální a místní úrovni, by přivítali další decentralizaci odpovědnosti. Zdůraznili rovněž, zvláště v případě Evropského sociálního fondu, význam provádění na místní úrovni. Podobná prohlášení pocházejí i od hospodářských a sociálních partnerů a od občanské společnosti. Tito účastníci trvají také na otevřenějším vymezení zásady partnerství. Zjednodušení je dalším požadavkem, který byl ve většině příspěvků vysloven. Mnohé příspěvky vyjádřily znepokojení, pokud jde o nově zavedenou zásadu „jeden program – jeden fond“, která nemusí nutně vést k jednoduššímu provádění politiky soudržnosti. Mnohé stížnosti se týkaly byrokracie a požadavků na audit, které jsou s prováděním politiky spojeny. Má se za to, že tyto aspekty mnohé potenciální příjemce odrazují a brání realizaci významných projektů na místní úrovni. Komise je vyzývána, aby stávající postupy zjednodušila alespoň u malých programů. Další záležitost, která je často zmiňována, se týká koordinace mezi Evropským fondem regionálního rozvoje, Evropským sociálním fondem a Fondem soudržnosti. Některé příspěvky požadují v zájmu soudržnějšího strategického vývoje spojení těchto fondů do fondu jediného. Zdá se, že se různí názory, pokud jde o příležitost využít politiku soudržnosti jakožto nástroj rychlé reakce na asymetrické šoky nebo na významné krize způsobené procesem restrukturalizace. Zatímco některé příspěvky se přimlouvají za větší flexibilitu, jiné podotýkají, že politika soudržnosti je především strukturální politikou, která se vyznačuje strategickým plánováním se střednědobou a dlouhodobou perspektivou. Řada příspěvků trvá na dalším zkoumání, pokud jde o využití jiných zdrojů financování než grantů, jako jsou například bankovní úvěr, mikroúvěry, nástroje rizikového kapitálu nebo nástroje partnerství veřejného a soukromého sektoru. Poslední významná otázka, která byla při konzultaci vznesena, se týká koordinace politik soudržnosti s dalšími politikami Společenství a národními politikami. Mnohé příspěvky vyjadřují názor, že odvětvové politiky Společenství by měly více přihlížet k regionálním aspektům. Řada účastníků navíc považuje za důležité vyvinout soudržné a integrované přístupy, a to zejména mezi politikou soudržnosti a rozvojem venkova. Koordinaci s národními politikami je rovněž připisována velká důležitost. Někteří účastníci se například domnívají, že je třeba upevnit zásadu adicionality. Někteří hospodářští a sociální partneři navíc věří, že politika soudržnosti by se měla řídit integrovanými hlavními směry pro růst a zaměstnanost a národními programy reforem. 2.3. Další kroky Diskuse o budoucnosti politiky soudržnosti právě začala a v následujících letech bude pokračovat. Mezi významné body této diskuse, které je třeba zmínit, patří probíhající veřejná konzultace o revizi rozpočtu, veřejná konzultace o zelené knize o územní soudržnosti, kterou Komise zahájí na podzim 2008, a setkání ministrů a další události na vysoké úrovni, jež budou uspořádány v rámci jednotlivých předsednictví. Komise podá zprávu o postupu těchto úvah v šesté zprávě o pokroku v oblasti hospodářské a sociální soudržnosti na jaře 2009. Komise v přiměřené lhůtě předloží svou zprávu o přezkumu rozpočtu na období 2008/2009, kde popíše svou obecnou vizi, pokud jde o strukturu a směřování priorit v oblasti výdajů EU v budoucnosti. SBLIžOVÁNÍ, RůST A HOSPODÁřSKÁ RESTRUKTURALIZACE MEZI REGIONY EU Sbližování mezi evropskými regiony je i v posledních letech intenzívní, což vede k výraznému zmenšení rozdílů v HDP na obyvatele, v míře zaměstnanosti, a zejména nezaměstnanosti. Tento trend do značné míry stimuluje zlepšení v nejméně prosperujících regionech (viz vyobrazení 1). Pro účely následující analýzy se regiony dělí do tří kategorií: regiony cíle „Konvergence“, přechodové regiony[6] a regiony cíle „Regionální konkurenceschopnost a zaměstnanost“, přičemž každá kategorie se vyznačuje specifickým sociálně-ekonomickým profilem. Regiony cíle „Konvergence“ mají stále ještě výrazně nižší HDP na obyvatele, jmenovitě 58 % průměru EU, zatímco přechodové regiony se svým HDP průměru EU přibližují. V období let 2000 až 2005 obě skupiny regionů tento rozdíl vzhledem k průměru EU snížily zhruba o 5 procentních bodů (viz tabulka 1 a přehled HDP). Míra zaměstnanosti je v regionech cíle „Konvergence“ nízká. Dosahuje 58 %, zatímco v regionech cíle „Regionální konkurenceschopnost a zaměstnanosti“ je to 68 %. Od roku 2000 nedokázaly regiony cíle „Konvergence“ tento rozdíl zmenšit. Přechodové regiony však rozdíl v míře zaměstnanosti omezily a dosáhly 63% míry zaměstnanosti. Za regiony cíle „Regionální konkurenceschopnost a zaměstnanost“ však nadále výrazně zaostávají (viz Tabulka 1). Míra nezaměstnanosti je v regionech cíle „Konvergence“ stále o čtyři procentní body vyšší než v regionech „Regionální konkurenceschopnost a zaměstnanost“. V roce 2000 však byl tento rozdíl dvojnásobný. 3.1. Regionální rozdělení evropských odvětví s vysokým růstem Tento oddíl se věnuje odvětvové struktuře regionálních ekonomik se zaměřením na odvětví růstu v EU (viz příloha). Na regionální úrovni je proveden rozbor tří odvětví růstu: 1) Finanční a podnikatelské služby, 2) Obchod, doprava a komunikace a 3) Stavebnictví. Odvětví růstu, jakým je vysoce a středně technologická výroba, představuje součást výrobního odvětví a nelze jej snadno sledovat na regionální úrovni. Uvedené tři typy regionů se liší z hlediska ekonomické struktury, trendů růstu a produktivity. Například produktivita v regionech cíle „Konvergence“ je poloviční ve srovnání s regiony cíle „Regionální konkurenceschopnost a zaměstnanost“ nebo menší (viz Tabulka 3) a zaměstnanost se v regionech cíle „Konvergence“ snížila, ale v druhých dvou typech regionů došlo k jejímu zvýšení. 3.1.1. Regiony cíle „Konvergence“ Uvedená tři hlavní odvětví růstu jsou v regionech cíle „Konvergence“ méně významná. Oproti ostatním regionům, kde tato odvětví představují 50 % pracovních míst, je to v regionech cíle „Konvergence“ pouze 40 %. Podíl finančních a podnikatelských služeb je zvláště nízký. V tomto odvětví je však daleko vyšší než v jiných odvětvích růst hrubé přidané hodnoty (dále jen „HPH“) a zvláště zaměstnanosti. Obchod, doprava a komunikace rovněž zažily výrazný růst, a to jak po stránce zaměstnanosti, tak z hlediska HPH. Na druhou stranu míra růstu ve stavebnictví se podobá průměrům v EU. Výrobní odvětví je v regionech cíle „Konvergence“ významnější než v ostatních regionech a zaznamenalo nejvyšší míru růstu HPH. Zaměstnanost ve výrobním odvětví se snížila, ale méně než v ostatních regionech. Nicméně produktivita výroby je stále ještě oproti regionům cíle „Regionální konkurenceschopnost a zaměstnanosti“ třetinová. Zaměstnanost ve výrobě vysoce a středně vyspělých technologií se však v období mezi lety 2000 a 2005 zvýšila o 1 %. Zemědělství zůstává v regionech cíle „Konvergence“ významným odvětvím a představuje více než 15 % zaměstnanosti, což je pětkrát více než v regionech cíle „Regionální konkurenceschopnost a zaměstnanost“. Děje se tak v kontextu snižování zaměstnanosti v tomto odvětví, jež je doprovázeno zvyšováním produktivity[7]. To znamená, že přes značné zvýšení zaměstnanosti v odvětvích růstu došlo v regionech cíle „Konvergence“ k poklesu celkové zaměstnanosti. 3.1.2. Přechodové regiony Přechodové regiony mají stejný podíl zaměstnanosti a tutéž HPH v uvedených třech odvětvích růstu jako regiony cíle „Regionální konkurenceschopnost a zaměstnanost“, ale podíl finančních a podnikatelských služeb je zde daleko nižší. Roční míra růstu v tomto odvětvi činila 4 % a rozvíjelo se rychleji než jiná odvětví, ale rozdíl zůstává značný. Další dvě odvětví růstu, tedy odvětví obchodu, dopravy a komunikace a odvětví stavebnictví rovněž zaznamenala nadprůměrný růst. V přechodových regionech je zvláště podíl odvětví stavebnictví daleko vyšší než v ostatních regionech. To lze do značné míry vysvětlit silným hospodářským růstem, zvyšujícími se příjmy a stálou potřebou zlepšovat části fyzické infrastruktury. V některých regionech je růst odvětví stavebnictví zapříčiněn částečně také poptávkou po rekreačních objektech a ubytovacích zařízeních pro turisty. Vysoce cyklická povaha tohoto odvětví však nijak nemění zranitelnost těchto hospodářství. Podíl výrobního odvětví je v přechodových regionech oproti ostatním dvěma typům regionů méně významný. 3.1.3. Regiony cíle „Regionální konkurenceschopnost a zaměstnanost“ V regionech cíle „Regionální konkurenceschopnost a zaměstnanost“ došlo k největšímu růstu zaměstnanosti i HPH ve finančních a podnikatelských službách , což je odrazem zvyšující se specializace. Další dvě odvětví růstu zde mají nižší podíl HPH a zaměstnanosti než v ostatních dvou typech regionů a míra jejich růstu je blízká průměru EU. Podíl HPH výrobního odvětví v regionech cíle „Regionální konkurenceschopnost a zaměstnanost“ je srovnatelná s regiony cíle „Konvergence“, ale zaměstnanost je v tomto odvětví výrazně nižší než v regionech cíle „Regionální konkurenceschopnost a zaměstnanost“, což je odrazem důsledků úspěšného posunu směrem k činnostem vyšší přidanou hodnotou v tomto odvětví. Zaměstnanost v tomto odvětví a ve výrobě založené na vysoce a středně vyspělých technologiích se snížila. Výdaje na výzkum a vývoj jakožto podíl HDP jsou v regionech cíle „Regionální konkurenceschopnost a zaměstnanost“ téměř třikrát vyšší než v regionech cíle „Konvergence“. Avšak konkurence v oblasti inovací se stává globální, což znamená, že EU musí obstát na celosvětové úrovni. Regiony cíle „Regionální konkurenceschopnost a zaměstnanost“ investují do výzkumu a vývoje 2,1 % HDP. V případě USA to však jsou 2,5 %. Rovněž podíl HDP, který je věnován na výzkum a vývoj v předních 10 % států USA, je o čtvrtinu vyšší než v rovnocenných regionech EU. Skupina regionů cíle „Regionální konkurenceschopnost a zaměstnanost“ je z uvedených skupin regionů největší a v důsledku toho rozmanitější. Ekonomická struktura je značně proměnlivá. Některé regiony se specializují na finanční a podnikatelské služby. Je tomu tak například v případě Lucemburska a Île de France, kde HPH v tomto odvětví činí minimálně 40 %. Jiné regiony se orientují především na obchod, dopravu a komunikace, jak je tomu např. v Tyrolsku, Praze a Baleárských ostrovech, kde HPH v tomto odvětví činí minimálně 30 %. Hospodářská výkonnost se rovněž různí. Mezi lety 2000 a 2005 došlo v 17 regionech cíle „Regionální konkurenceschopnost a zaměstnanost“ ke snížení míry zaměstnanosti a v případě 22 regionů byla míra růstu pod 0,5 %. 3.2. Příspěvek odvětví s vysokým růstem ke sbližování Výše uvedená analýza ukazuje, že odvětví růstu znamenala významný přínos ke konvergenci jak v regionech cíle „Konvergence“, tak v přechodových regionech, ale způsoby se různí. V regionech cíle „Konvergence“ uvedená tři odvětví růstu přispěla ke tvorbě značného počtu pracovních míst, kterých však není dost na vyrovnání výrazného snížení zaměstnanosti v zemědělství. Růst HPH byl v odvětvích růstu rovněž výrazný, zvláště pak v odvětví finančních a podnikatelských služeb a v odvětví obchodu, dopravy a komunikací. Růst HPH však byl vyšší ve výrobním odvětví, což vedlo k vysokému a rostoucímu podílu v tomto odvětví. Ve spojení s vysokým podílem zaměstnanosti může tento trend představovat riziko, jelikož několik průmyslových odvětví na úrovni EU upadá (viz vyobrazení 2). V rámci výrobního odvětví dosahuje podíl zaměstnanosti ve výrobě založené na vysoce a středně vyspělých technologiích, což je odvětví, kde má EU nejsilnější komparativní výhodu, v regionech cíle „Konvergence“ pouhých 24 %. V regionech cíle „Regionální konkurenceschopnost a zaměstnanost“ je to 40 %. Od roku 2000 regiony cíle „Konvergence“ snížily tento rozdíl o pouhý 1 procentní bod. Údaje na národní úrovni ukazují, že ve většině členských států roste HPH rychleji ve výrobě založené na vysoce a středně vyspělých technologiích než v jiných výrobních odvětvích. Přesto je v některých členských státech podíl výrobní HPH ve výrobě založené na vysoce a středně vyspělých technologiích stále ještě nízký, a to zejména v Rumunsku, Bulharsku, v pobaltských státech, v Řecku a Portugalsku. Tato skutečnost a nízká produktivita těchto regionů v tomto odvětví mohou způsobit jejich zranitelnost vůči globální hospodářské soutěži. Díky vysoké výkonnosti ve třech odvětvích růstu i ve výrobě založené na vysoce a středně vyspělých technologiích přechodové regiony dohánějí rychle regiony cíle „Regionální konkurenceschopnost a zaměstnanost“. V důsledku toho se hospodářská struktura přechodových regionů stále více podobá hospodářské struktuře regionů cíle „Regionální konkurenceschopnost a zaměstnanost“. 3.3. Vzdělání, dovednosti a kvalifikovaní pracovníci Dovednosti a kvalifikace významně určují příjem a zaměstnatelnost jednotlivců a výrazně přispívají k produktivitě práce. Ukazují rovněž, na jakou úroveň se regionální hospodářství dostalo, pokud jde o intenzivní využívání vědomostí. Přesto však EU investuje do vyššího vzdělání pouhé 1,2 % HDP, zatímco USA téměř 2,9 %. Podíl vysoce vzdělaných lidí ve věku od 25 do 64 let je v regionech cíle „Konvergence“, kde dosahuje 17 %, výrazně nižší oproti regionům cíle „Regionální konkurenceschopnost a zaměstnanost“, kde dosahuje 25 %. Přesto se tento podíl v období mezi lety 2000 a 2006 v jednotlivých regionech rovným dílem zvýšil. V přechodových regionech tomu bylo o něco málo více, takže dosáhly téměř stejného podílu jako v regionech cíle „Regionální konkurenceschopnost a zaměstnanost“. Podíl lidských zdrojů v oblasti vědy a technologie[8] v regionech cíle Konvergence, kde činí 12 %, rovněž zaostává ve srovnání s regiony cíle „Regionální konkurenceschopnost a zaměstnanost“, kde činí 17 %. Regiony cíle „Konvergence“ však dokázaly od roku 2000 tento rozdíl snížit o jeden procentní bod. Využití lidských zdrojů v oblasti vědy a technologie je zvláště vysoké ve službách náročných na znalosti, jako je zdravotní péče, vzdělávání a výrobě založená na vysoce a středně vyspělých technologiích výroba. Celkový podíl v regionech cíle „Konvergence“ v roce 2006 stále ještě zaostával za regiony cíle „Regionální konkurenceschopnost a zaměstnanost“ o 10 procentních bodů. Růst podílu kvalifikovaných pracovníků je nicméně velký. V letech 2000 a 2006 se zvýšil o 3,4 procentních bodů a toto zvýšení bylo v regionech cíle „Konvergence“ i v regionech cíle „Regionální konkurenceschopnost a zaměstnanost“ stejné. Podíl kvalifikovaných pracovníků[9] je zvláště vysoký v regionech hlavních měst a v dalších významných metropolitních regionech, kde se soustředí sídla řídících orgánů a specializované služby. Podíl kvalifikovaných pracovníků bývá obvykle nižší v Portugalsku, ve Španělsku, Řecku a Bulharsku, a to dokonce i v regionech hlavních měst. Zvýšil se hlavně v mnoha regionech ve Španělsku, Francii, Řecku, Rakousku a Slovinsku, což naznačuje, že posun ke znalostní ekonomice není záležitostí výlučně velkých metropolitních regionů. 3.4. Závěry Tato stručná analýza ukazuje, že evropská odvětví růstu ke sbližování výrazně přispívají. Významné odlišnosti v ekonomické struktuře uvedených tří skupin regionů však přetrvávají a rozdílné jsou i způsoby, jak regiony cíle „Konvergence“ a přechodové regiony vyrovnávají rozdíly. To má několik důsledků z hlediska politiky. Úsilí o podporu evropských odvětví s vysokým růstem, tj. odvětví s nadprůměrnou zaměstnaností či HPH, se zdá být odůvodněné. Právě tato odvětví nejenže dávají evropskému hospodářství nejjasnější perspektivu globálního růstu, ale mohou být rovněž důležitou hnací silou procesu sbližování v EU. Analýza navíc ukazuje, že regiony cíle „Konvergence“ procházejí zásadní hospodářskou restrukturalizací. V odvětví služeb dochází k intenzívní tvorbě pracovních míst, zatímco zaměstnanost v zemědělství se stále snižuje. Růst HPH je vysoký zvláště ve výrobním odvětví a ve službách a růst produktivity je třikrát vyšší než v regionech cíle „Regionální konkurenceschopnosti a zaměstnanosti“. Tato restrukturalizace vyžaduje odpovídající politickou reakci. Regiony cíle „Konvergence“ by měly umožnit posun zaměstnanosti směrem ke službám, a to zejména k odvětvím, která nevyžadují vysokou úroveň vzdělání, a měly by pokračovat v modernizaci zemědělství. Jelikož výrobní odvětví je a zůstane v regionech cíle „Konvergence“ významným odvětvím, je třeba, aby politika usnadnila podstatnou změnu orientace průmyslu směrem k činnostem s vysokou produktivitou a vysokou přidanou hodnotou s cílem zabránit specializaci na výrobní odvětví, která jsou zvláště vystavena mezinárodní konkurenceschopnosti a která nenabízejí perspektivu růstu. Regiony cíle „Konvergence“ by měly rovněž usilovat o zlepšení úrovně vzdělání pracovníků, jelikož činnosti s vyšší přidanou hodnotou zvýší poptávku po kvalifikované pracovní síle. To ovlivní také rychlost, jak budou přijaty nové technologie, a přispěje ke snížení rozdílu v produktivitě. A konečně, vysoká míra produktivity v regionech cíle „Regionální konkurenceschopnost a zaměstnanost“ dá těmto regionům konkurenční výhodu nejen v Evropě, ale také ve světě. Tato vysoká produktivita je částečně výsledkem velkých investic v oblasti výzkumu a vývoje, které jsou daleko vyšší než v regionech cíle „Konvergence“. Aby však bylo možno zachovat globální konkurenční výhodu, musí být tyto regiony schopny soutěžit s dalšími světovými konkurenty, kteří do výzkumu a vývoje a vyššího vzdělání investují ještě více. Tato skutečnost jasně ukazuje na význam přínosu sílící orientace politiky soudržnosti v regionech cíle „Regionální konkurenceschopnost a zaměstnanost“ na vyšší investice do inovace a lidského kapitálu. [1] A6-9999/2008 [REF], přijato dne 21. února 2008. [2] COTER IV-011 [REF], přijato dne 29. listopadu 2007. [3] ECO/209 [REF], přijato dne 13. prosince 2007. [4] Viz http://ec.europa.eu/regional_policy/conferences/4thcohesionforum/all_contrib_en.cfm?nmenu=6 [5] http://ec.europa.eu/public_opinion/flash/fl_234_en.pdf [6] Regiony, které jsou do financování zařazovány nebo jsou z něj vyřazovány, jsou shrnuty do jedné skupiny jako přechodové regiony, jelikož v obou případech jsou příjemci přechodné podpory. [7] Viz sdělení Komise: Zaměstnanost ve venkovských oblastech, SEK(2006) 1772. [8] Definice viz SEK(2008) […]. [9] Dtto.