Vzhledem k množícím se problémům by členové WTO měli být schopni se semknout kolem cíle, kterým je řešení nejpalčivějších problémů, jimž čelí: jsou jimi hospodářské oživení a rozvoj bez narušení hospodářské soutěže a rovněž environmentální a sociální udržitelnost jako součást ekologické transformace ekonomik. Řešení těchto problémů by bylo v souladu s cíli udržitelného rozvoje OSN, k nimž se zavázali všichni členové WTO. Takové zaměření by mohlo nabídnout smysl pro pochopení společného zájmu, který WTO postrádala v posledních desetiletích, a znovu vybudovat důvěru mezi členy. Mohlo by vybudovat důvěru potřebnou pro modernizaci souboru pravidel WTO takovým způsobem, který bude reagovat na problémy související s digitalizací a ekologizací, i pro předcházení konfliktům vyvolaným státními zásahy do ekonomiky, jež narušují obchod, a takové konflikty neutralizovat.

Názorným příkladem chybějícího společného cíle členů WTO bylo zhroucení rozvojového programu z Dohá v roce 2008. Nehledě na úspěch, kterým bylo uzavření dohody o usnadňování obchodu na devátém zasedání Konference ministrů WTO na Bali a rozhodnutí o hospodářské soutěži při vývozu zemědělských produktů na desátém zasedání Konference ministrů WTO v Nairobi, se členové WTO stále více rozcházeli v tom, co od WTO očekávají. Zatímco část členů tvrdila, že ústřední význam „rozvojového rozměru“ ve WTO znamená, že by měl být kladen důraz na výjimky a odchylky od dohodnutých a budoucích závazků, druhá část byla stále více rozčarovaná z toho, že se nedaří dosáhnout pokroku ve vyjednávání WTO a přesunula svou pozornost na dvoustranné obchodní dohody. Beze smyslu pro pochopení společného zájmu bylo krajně obtížné nalézt cestu k prosazení jakékoli iniciativy a zajistit, aby se WTO vyvíjela v souladu se změnami ve světovém obchodu.

EU zvláštní a rozdílné zacházení důrazně podporuje, ale domnívá se, že jeho uplatňování musí vycházet ze základní ekonomické reality, že obchod je hybnou silou rozvoje, a nikoli hrozbou. Nejsoustavnější růst zaznamenaly ty rozvojové ekonomiky, které své úsilí zaměřily na začlenění do světové ekonomiky a postupně otevírají své trhy větší hospodářské soutěži. Velkou výzvou pro WTO v oblasti rozvoje je, jak tato organizace dokáže účinně napomáhat úsilí těch rozvojových zemí, které ještě nesou dostatečně začleněné do světové ekonomiky.

WTO by rovněž měla napomáhat plnění cílů udržitelného rozvoje týkajících se důstojné práce a rovnosti žen a mužů, které jsou nanejvýš důležité nejen mimo EU, ale i v EU. Pokud jde o důstojnou práci, WTO by měla posílit analýzu a výměnu zkušeností, jak mohou obchodní politiky přispívat k sociálnímu rozvoji, jak silnější ochrana práv pracujících prospívá růstu a rozvoji a jak zajistit, aby – v EU i mimo ni – přínosy plynoucí z liberalizace obchodu dosáhly ke všem pracovníkům a zranitelným komunitám. Tuto činnost by bylo možné podpořit další a aktivnější spoluprací WTO s Mezinárodní organizací práce. EU by měla spolu s partnery usilovat o větší začlenění tohoto sociálního rozměru globalizace do činnosti WTO. Pokud jde o rovnost žen a mužů, EU by měla hrát vedoucí úlohu při zvyšování povědomí o tom, jak důležité je zajistit, aby se hledisko rovnosti žen a mužů stalo základní součástí obchodní politiky, prostřednictvím takových iniciativ, jako je prohlášení o obchodu a posílení hospodářského postavení žen přijaté v Buenos Aires.

Mnohé cíle udržitelného rozvoje se týkají ochrany životního prostředí. Obrovský význam ochrany životního prostředí byl uznán již v době vytvoření WTO zřízením Výboru pro obchod a životní prostředí s cílem podpořit jednání a společnou akci. Současná potřeba obchodní politiky, která by reagovala na klimatické a ekologické výzvy, je dnes ještě kritičtější, což ostatně podporují mnozí členové WTO. Navzdory obavám vyjadřovaným v době založení WTO, nebyla žádná země nucena snížit úroveň ochrany zdraví nebo životního prostředí, o niž usiluje, kvůli rozhodnutí přijatému v rámci systému WTO pro řešení sporů. Do budoucna bude EU v mezinárodních diskusích o otázkách obchodu a životního prostředí podporovat výklad příslušných ustanovení WTO, který uznává právo členů účinně reagovat na globální výzvy v oblasti životního prostředí, zejména na změnu klimatu a ochranu biologické rozmanitosti.

Toto úsilí o obnovení smyslu pro pochopení společného zájmu se musí rozvíjet postupně, od krátkodobých opatření na budování důvěry. Důležitým krokem k posílení přínosu WTO pro udržitelnost by bylo dokončení jednání o subvencích na rybolov. Tato dohoda je důležitá nejen jako první mnohostranná dohoda po letech, ale i jako první dohoda, jejíž jádro tvoří provedení jednoho z cílů udržitelného rozvoje (cíl 14.6). Vzhledem k rozdílům v postojích členů WTO a k problémům při hledání shody na mnohostranných jednáních (do značné míry kvůli otázce zvláštního a rozdílného zacházení uvedené výše) nepůjde o jednoduchý úkol, ale jednání jsou v pokročilejší fázi, než byla v celé své dlouhé historii. Při dostatečné politické vůli existuje prostor pro dosažení dohody ještě před dvanáctým zasedáním Konference ministrů WTO.

V jádru krize WTO je selhání její vyjednávací funkce. Cílem reformy WTO by mělo být obnovení účinnosti a důvěryhodnosti WTO jako fóra pro jednání o pravidlech obchodu a další liberalizaci. Pravidla WTO je třeba uvést do souladu s ekonomickou a obchodní realitou 21. století. Z hlediska podstaty by měla být prioritou modernizace pravidel WTO v oblasti elektronického obchodu, usnadňování investic, domácí regulace ve službách a úlohy státu v ekonomice, včetně subvencí. Jakmile budou pravidla modernizována, měla by se věnovat pozornost dosažení pokroku v liberalizaci obchodu se zbožím a se službami způsobem, který zajistí lepší vyváženost závazků. Pokud jde o metodu vyjednávání, přístup jednotného závazku selhal a pokroku lze nejlépe dosáhnout různými způsoby, zejména prostřednictvím otevřených, vícestranných dohod. Souběžně se zásadními jednáními by členové WTO měli uvažovat o způsobech, jak lépe začlenit vícestranné dohody do rámce WTO.

Konkrétně, mnohé z výše uvedených otázek se odrážejí v zásadách, jež byly vypracovány k záležitostem týkajícím se Odvolacího orgánu v rámci neformálního procesu pod vedením předsedy Orgánu pro řešení sporů, ale EU je připravena posoudit, jak jim dodat silnější právní formulaci, a zvážit i další zlepšení. Brzký signál ze strany Spojených států o jejich připravenosti zahájit vyjednávání v dobré víře za účelem nalezení mnohostranné shody o reformách řešení sporů by velmi posílil důvěru a měl by umožnit dosažení dohody o obnovení závazného řešení sporů a fungování Odvolacího orgánu.

Spojené státy vznesly četné legitimní obavy týkající se určitých rozhodovacích přístupů Odvolacího orgánu i konkrétních výroků v určitých případech. Evropská unie souhlasí s tím, že rozhodčí by měli dodržovat hospodárnost řízení a že nejsou vázáni „precedenty“, ale měli by zohledňovat předchozí rozhodnutí v míře, kterou uznají za přiměřenou ve sporu, o němž rozhodují. V systému řešení sporů WTO jsou posuzovateli skutkové podstaty skupiny odborníků a úloha Odvolacího orgánu by měla být přísně omezena na řešení právních otázek vznesených v odvolání, a to v míře, která je nezbytná pro vyřešení sporu. Nezbytná je nezávislost skupin odborníků a Odvolacího orgánu, aby se o případech rozhodovalo výhradně na základě jejich podstaty. To je slučitelné s posílením odpovědnosti členů, pokud jde o plnění jejich povinností. Ve fázi řešení sporů na úrovni skupin odborníků a Odvolacího orgánu by měly být přísně dodržovány povinné lhůty – odložená spravedlnost je odepřenou spravedlností – a za tímto účelem by měla být přijata vhodná opatření. Evropská unie proto souhlasí s tím, že je potřebná smysluplná reforma. Taková reforma by měla zachovat pravidlo negativního konsensu, nezávislost Odvolacího orgánu a ústřední úlohu řešení sporů při zajišťování bezpečnosti a předvídatelnosti mnohostranného obchodního systému.

Nejnaléhavějším úkolem reforem WHO je najít dohodnutý základ pro obnovení fungujícího systému řešení sporů a přejít ke jmenování členů Odvolacího orgánu. Tento úkol by měl být řešen přednostně a neměl by být spojován s jinými prvky reformy WTO. Bez fungujícího systému řešení sporů je obtížné si představit, co by mohlo motivovat země k tomu, aby aktualizovaly pravidla a odstranily mezery v pravidlech.

Z hlediska postupu se jeví nejpravděpodobnější, že skutečný pokrok v uplatňování zvláštního a rozdílného zacházení zajistí přístup „jedné dohody po druhé“. Bylo by ovšem žádoucí, aby se členové WTO dohodli na průřezových kritériích pro zvláštní a rozdílné zacházení, ale reálnější je pokusit se o nalezení konvergence postojů na konkrétních jednáních. Přístup EU bude přesto vycházet z určitých celkových úvah. EU by důrazně podpořila ustanovení o zvláštním a rozdílném zacházení, jež budou účinně reagovat na kapacitní omezení převážné většiny rozvojových zemí. Zároveň EU očekává plné zapojení do probíhajících jednání a budoucích dohod ze strany a) členů OECD (včetně kandidátů členství v OECD); b) zemí, které Světová banka řadí mezi „země s vysokými příjmy“ a c) zemí, které mají dostatečně vysoký podíl na světovém vývozu celkově nebo v odvětvích, jichž se týkají konkrétní jednání. Čína vzhledem ke své váze v rámci systému by na všech probíhajících jednáních měla jít příkladem a nedomáhat se zvláštního a rozdílného zacházení.

Obnovení důvěryhodnosti WTO jako fóra pro jednání vyžaduje také nový přístup k problematice zvláštního a diferencovaného zacházení. Takový přístup by měl spojovat cílenější zaměření na to, jak podpořit začleňování do systému obchodu, spolu s větším rozlišováním mezi rozvojovými zeměmi založeným na zjištěných potřebách. Tyto potřeby zahrnují kapacitní omezení malých orgánů veřejné správy. WTO může účinně přispívat k rozvoji pouze v případě, že se zaměří na to, jak zlepšit schopnost zemí přijímat závazky, jež podpoří začlenění do světové ekonomiky.

EU se na těchto jednáních plně podílí. Dvanácté zasedání Konference ministrů poskytuje příležitost k dosažení podstatného pokroku v iniciativách týkajících se elektronického obchodu a usnadňování investic a k uzavření dohody o domácí regulaci ve službách. Dokončení jednání o ambiciózních dohodách podporujících začleňování v těchto třech oblastech je zásadně důležité, neboť by prokázalo význam WTO jako hlavní hnací síly rozvoje obchodu a investic v 21. století a pro usnadnění začlenění rozvojových zemí do globálních hodnotových řetězců. Zamezilo by také roztříštěnosti světového obchodního systému v případě, že by takové otázky bylo možné řešit pouze dvoustrannými smlouvami nebo vícestrannými smlouvami mimo rámec WTO.

B.Stanovení nových pravidel bránících narušení hospodářské soutěže v důsledku státních zásahů do ekonomiky – neutralita v hospodářské soutěži

Pravidla WTO nejsou dostatečně účinná při řešení negativních vedlejších účinků státních zásahů do ekonomiky. To platí zejména v případech, kdy státní zásahy narušují hospodářskou soutěž na domácím trhu, nebo dokonce na světových trzích. Problém často dále komplikuje nedostatečná transparentnost při takových intervencích. Nejde jen o úlohu státu jako takovou. Veřejná intervence může být potřebná pro dosažení legitimních cílů a WTO by měla zohlednit různé stupně veřejného vlastnictví v ekonomice. Problémem spíše je účinně čelit takovým zásahům, které mají negativní vedlejší účinky, narušují hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují domácí společnosti, zboží nebo služby před zahraničními, omezují přístup na trh nebo mají dopad na světové trhy.

Nová pravidla týkající se průmyslových subvencí jsou nezbytná, aby bylo možné čelit negativním účinkům významného subvencování v mezinárodním obchodu, které může vyvolat narušení hospodářské soutěže v tradičních odvětvích i v nových technologiích. Subvence mohou rovněž vést k nadbytečným kapacitám. Důležitým cílem přísnějších pravidel by mělo být dosáhnout podstatně větší transparentnosti a určit další kategorie zakázaných subvencí a rovněž kategorie subvencí považovaných za škodlivé. Spolu s diskusemi o zakázaných subvencích (tzv. červená skupina podpor – „red box“ a žlutá skupina podpor – „amber box“), by se mělo uvažovat také o zelené skupině podpor („green box“), které podporují legitimní veřejné cíle, a přitom mají minimální rušivý účinek na obchod. Šlo by zejména o určité druhy subvencí do oblasti životního prostředí a na výzkum a vývoj za předpokladu, že jsou plně transparentní a splňují dohodnutá pravidla.

Státem vlastněné podniky jsou v řadě zemí nástrojem, jehož prostřednictvím stát v rozhodující míře ovlivňuje ekonomiku, někdy s rušivými účinky pro trh. Významu státem vlastněných podniků však dosud neodpovídají dostatečná pravidla k zachycení jakéhokoli chování narušujícího trh. Nová mezinárodní pravidla pro státem vlastněné podniky by se měla zaměřit na chování těchto podniků při výkonu jejich obchodních činností v souladu s pravidly, která již byla dohodnuta v některých dohodách o volném trhu a investicích.

Kromě pravidel týkajících se průmyslových subvencí a státem vlastněných podniků je zapotřebí zohlednit, které další prvky by mohly být součástí nových pravidel WTO zaměřených na zajištění zásady „neutrality v hospodářské soutěži“ a prosazování rovných podmínek. To by mělo zahrnovat například přísná pravidla proti postupům nutícím společnosti k přenosu inovací a technologií na stát nebo na jejich konkurenty (nucené transfery technologií) a zajištění toho, aby domácí regulace byla transparentní a v souladu s hospodářskou soutěží. Celkovým cílem by mělo být, aby jakýkoli státní zásah do ekonomiky byl prováděn zcela transparentně a aby nenarušoval hospodářskou soutěž ve prospěch určitých společností. EU chce o těchto otázkách dále jednat nejprve v rámci své trojstranné spolupráce s USA a Japonskem, ale také s kterýmkoli zainteresovaným členem WTO s cílem zahájit vypracování pravidel WTO, jež budou účinně reagovat na narušení hospodářské soutěže.

C.Řešení nerovností mezi závazky členů v oblasti přístupu na trh

Závazky v oblasti přístupu na trh nebyly aktualizovány od ukončení Uruguayského kola a jsou stále více odtržené od ekonomické reality 21. století. Stávající struktura závazků v oblasti přístupu na trh zboží a služeb v rámci WTO neodpovídá skutečné úrovni otevřenosti mnoha zemí a neodráží významné změny ve váze určitých významných obchodujících států (např. Číny) ve světové ekonomice.

Zajištění lepší struktury celkových celních závazků je důležité, ale prvořadý důraz při jakékoli reformě WTO by měl být kladen na modernizaci pravidel týkajících se neutrality v hospodářské soutěži: subvencí, státem vlastněných podniků, nucených transferů technologií a domácí regulace. Pokud subvence uměle snižují cenu zboží, státem vlastněné podniky zneužívají svého dominantního postavení na trhu nebo společnosti jsou nuceny sdílet svou technologii s konkurencí, snižování celních sazeb nerovnosti mezi členy nenapraví. Nicméně v krátkodobé až střednědobé perspektivě a v zájmu dalšího budování důvěry v rámci systému EU podporuje odvětvové iniciativy tam, kde liberalizace přináší širší prospěch, jako např. liberalizace cel na zdravotnické zboží a vybrané zboží pro zmírnění dopadů změny klimatu nebo liberalizace služeb v oblasti ochrany životního prostředí.

Pokud jde o obchod se službami, prioritou by mělo být dokončit jednání o pravidlech pro digitální ekonomiku. Jakmile budou tato jednání dokončena, pozornost by mohla být věnována zahájení jednání o službách. Taková jednání by měla být otevřena účasti zainteresovaných členů WTO a být ukotvena ve WTO, přičemž by měla navázat na pokrok dosažený na jednáních o dohodě o obchodu se službami.

D.Přínos zemědělství

Obnovení důvěryhodnosti WTO jako jednacího fóra by rovněž vyžadovalo, aby se členové zabývali jednáními o zemědělství, která nehledě na pozitivní výsledek Konference ministrů v Nairobi zůstávají z větší části zablokovaná. Zemědělství je i nadále důležitým – dokonce ústředním – zájmem mnoha členů WTO a hrozí, že nedostatečný pokrok nepříznivě ovlivní širší program reformy WTO.

Závazky v oblasti domácí podpory zemědělství by měly být při jednáních prioritou s ohledem na rozšíření politik a opatření narušujících obchod. Aby však mohla být taková jednání úspěšná, vyžadovala by přispění všech, nebo alespoň všech významných členů. Výhledově je EU pro podstatné snížení domácí podpory narušující obchod. EU za posledních 30 let zreformovala svou zemědělskou politiku a přešla od podpory narušující obchod k podpoře, která obchod nenarušuje. Ostatní členové WTO ještě musejí podobné reformy provést.

Oživení jednání o přístupu na zemědělský trh, ať již v souvislosti se snížením cel, nebo v souvislosti s jinými prvky, se prozatím nezdá být pravděpodobné. Tato jednání jsou součástí širšího vyjednávání o přístupu na trh včetně trhů s průmyslovým zbožím, kde podmínky pro vyváženost, jak se zdá, dosud neexistují.

Jednání by se proto v krátkodobé perspektivě měla zaměřit na otázky, které nabyly na významu při pandemii a ve kterých existuje určitý prostor pro sblížení postojů. Na dvanáctém zasedání Konference ministrů se EU zaměří na vývozní omezení a zvyšování transparentnosti.

A konečně, na jednáních o zemědělství je třeba zohlednit aspekty udržitelnosti životního prostředí v souladu s nutností ekologické transformace ekonomik.

4.2 Začlenění otevřených vícestranných dohod do WTO

Ačkoli WTO nemůže získat zpět svou důvěryhodnost a účinnost bez modernizace pravidel, po 25 letech je více než zřejmé, že takové modernizace nemůže být dosaženo prostřednictvím mnohostranných dohod založených na jednotném závazku. Souběžně probíhají jednání o velkém počtu dvoustranných nebo regionálních obchodních dohod, mimo jiné o otázkách, v nichž WTO až dosud nedokázala dospět k mnohostranným výsledkům, například v oblasti digitálního obchodu nebo státem vlastněných podniků. Nejpozitivnějším vývojem v posledních letech byl zájem rostoucího počtu zemí na vypracování takových pravidel v rámci WTO prostřednictvím otevřených, vícestranných jednání. Nebude-li nalezen žádný účinný vzorec pro integraci vícestranných dohod v rámci WTO, nebude jiná možnost než vypracovat taková pravidla mimo rámec WTO.

Dohoda o WTO stanoví, že vícestranné dohody mohou být začleněny do právní architektury WTO, v čl. X odst. 9, podle něhož může Konference ministrů rozhodnout cestou konsensu o připojení obchodních dohod uzavřených skupinou členů WTO na seznam vícestranných dohod WTO v příloze 4. Ale čl. X odst. 9 od založení WTO nebyl použit. Dosažení shody o připojení vícestranné iniciativy do přílohy 4 bylo vnímáno jako nepřekonatelná obtíž, dokonce i kdyby vícestrannými závazky přijatými skupinou členů WTO nebyla omezena práva zemí, které nejsou účastníky takové dohody. Metodikou používanou k začlenění vícestranných dohod do architektury WTO až dosud bylo, že každý účastník jednostranně zanesl dodatečné závazky do přehledu svých závazků, jak tomu bylo v případě Ujednání o závazcích v oblasti finančních služeb a referenčního dokumentu o telekomunikacích. Toto však má určité nevýhody. Ne každý dodatečný závazek dobře zapadá do přehledu závazků, Země, které nejsou účastníky, by kromě toho mohly vůči některému z účastníků vyvolat řízení o řešení sporů za porušení těchto dodatečných závazků, a to i když jako země, které nejsou účastníky, nejsou takovými závazky vázány.

Smysluplná reforma WTO bude muset vzít tuto skutečnost na vědomí a Komise vyzve k úvahám o tom, jak vytvořit snadnější způsob začlenění vícestranných dohod do mnohostranné architektury. EU by byla pro inkluzivní přístup k otevřeným, vícestranným dohodám, který usnadňuje účast rozvojových zemí a umožňuje jim rozhodnout se, zda se chtějí k dohodě připojit, a přitom ponechává otevřenou možnost připojení v budoucnu. To neznamená, že by WTO měla zohledňovat všechny vícestranné dohody. V diskusích by bylo možné určit určité zásady, které by vícestranné dohody měly splňovat, aby mohly být začleněny do rámce WTO. Tyto zásady by se mohly týkat otevřenosti pro účast a budoucí přistoupení kteréhokoli člena WTO, usnadnění účasti rozvojových zemí, transparentnosti procesu jednání, jakož i prostředků na ochranu stávajících práv zemí, které nejsou účastníky, a zamezení parazitování.