Těžištěm tohoto procesu bude průmyslová strategie se silnými základy na jednotném trhu, která umožní našim podnikům inovovat a vyvíjet nové technologie a zároveň posílí oběhovost a vytváření nových trhů. To znamená, že se evropská hospodářská politika musí znovu zaměřit na dlouhodobou perspektivu s cílem nabídnout mladším generacím v celé Evropě udržitelnost a prosperitu do budoucna. Je třeba místo postupného zavádění zaujmout systémový, nadrezortní přístup napříč všemi politikami. Tento postup musí být inkluzivní a musí probíhat ve spolupráci s Evropským parlamentem, členskými státy, sociálními partnery a zainteresovanými stranami. Cíle udržitelného rozvoje budou ústředním prvkem politiky a činnosti EU. Pro tento účel je užitečným nástrojem evropský semestr, který poskytuje dobře zavedený rámec pro koordinaci hospodářských politik a politik zaměstnanosti nezbytný k tomu, aby Unie a její členské státy úspěšně prošly touto transformací, jejíž důsledky pocítí celé hospodářství. V této roční strategii pro udržitelný růst Komise nastiňuje priority politiky EU pro hospodářství a zaměstnanost. V rámci tohoto přístupu je možné vytvářet synergie, nalézat kompromisy mezi zmíněnými čtyřmi dimenzemi agendy pro růst a předkládat řešení.

Naše úsilí by se mělo za prvé zaměřit na to, abychom Evropu proměnili v kontinent šetrný k přírodě a klimaticky neutrální do roku 2050, přičemž by mělo být zajištěno, aby příležitostí, které to přinese, mohli využívat všichni.

Zelená dohoda pro Evropu je naší novou strategií pro růst. Staví udržitelnost – ve všech jejích podobách – a blahobyt občanů do centra naší činnosti. To vyžaduje propojení čtyř aspektů: životního prostředí, produktivity, stability a spravedlnosti.

Krátkodobý hospodářský výhled zhoršuje mnohem méně příznivé hospodářské a geopolitické prostředí a vysoká nejistota. Globální vyhlídky růstu jsou nejisté. Obchodní napětí ve výrobním odvětví a geopolitická nejistota mají negativní dopad na investiční rozhodnutí. Pokles intenzity obchodu ve spojení s nízkým růstem produktivity by mohl mít dlouhodobý dopad na postavení Evropy ve světě, který je stále více definován rivalitou mezi Spojenými státy a Čínou. To má vliv zejména na výrobní odvětví, které se zároveň potýká se strukturálními změnami. V důsledku toho zřejmě evropskou ekonomiku čeká období pomalejšího růstu a nízké inflace. Podle současných prognóz se hrubý domácí produkt (HDP) eurozóny v roce 2019 zvýší o 1,1 % a v letech 2020 a 2021 o 1,2 %. V případě EU jako celku se očekává, že HDP v letech 2019 až 2021 poroste o 1,4 % ročně.

Střednědobé hospodářské vyhlídky zhoršuje stárnutí obyvatelstva, pomalý růst produktivity a rostoucí dopad zhoršujícího se životního prostředí. Odhaduje se, že do roku 2024 v důsledku stárnutí populace pracovní síla v jedenácti členských státech klesne v porovnání s dneškem o více než 3 %. Do roku 2060 klesne objem pracovní síly v EU o 12 %. To spolu s desetiletí trvajícím trendem snižujícího se růstu produktivity brzdí růstový potenciál hospodářství a do budoucna vytváří tlak na veřejné finance. Kromě toho se očekává, že na hospodářskou činnost bude mít stále závažnější dopady zhoršující se stav životního prostředí, a to kvůli častějšímu výskytu extrémních povětrnostních podmínek, vlivům na lidské zdraví a méně spolehlivému přístupu k materiálovým zdrojům a ekosystémovým službám.

2.Nový model jako reakce na vzájemně propojené klíčové výzvy

Konkurenceschopná udržitelnost byla vždy těžištěm evropského sociálně tržního hospodářství a měla by zůstat jednou z hlavních zásad EU i v budoucnu. Přechod k udržitelnějšímu hospodářskému modelu možný díky digitálním a čistým technologiím může Evropě zajistit vůdčí postavení na poli transformace. Vedoucí postavení v oblasti ochrany životního prostředí a silnou a inovativní průmyslovou základnu je třeba vnímat jako dvě strany jedné mince, které EU dávají konkurenční výhodu prvního tahu. Předpokladem úspěchu je stabilní hospodářství umožňující provádět politiky, jež by měly tento rámec doplňovat a jež jsou zaměřené na dlouhodobé cíle a spravedlivý přechod pro ty, kterých se transformace dotkne nejvíce.

Udržitelnost životního prostředí, zvýšení produktivity, spravedlnost a makroekonomická stabilita budou v nadcházejících letech představovat čtyři dimenze naší hospodářské politiky. Tyto aspekty, které spolu úzce souvisejí a vzájemně se posilují, by měly udávat směr pro strukturální reformy, investice a odpovědné fiskální politiky ve všech členských státech.

Tyto čtyři klíčové aspekty budou mít zásadní význam pro provádění cílů udržitelného rozvoje. Začlenění cílů udržitelného rozvoje do evropského semestru se zvláštním zřetelem na aspekty související s hospodářstvím a zaměstnaností představuje jedinečnou příležitost, jak učinit lidi, lidské zdraví a životní prostředí těžištěm hospodářské politiky. V dnešním geopolitickém kontextu je důraz na cíle udržitelného rozvoje v rámci politik a činností Unie rovněž silným signálem o odhodlání Evropy usilovat o udržitelnost.

Abychom uspěli, musí být náklady a přínosy v krátkodobém i dlouhodobém horizontu vyvážené. Přínosy by měly být pro všechny a náklady nesmí nést ti nejzranitelnější. Jak samotná změna klimatu, tak doprovodné politiky potřebné k překonání problémů, které tato změna přináší, mají významné důsledky z hlediska distribuce, zejména v krátkodobém horizontu. Při navrhování politik a formulování doporučení pro strukturální reformy musíme zajistit, aby byla zavedena podpora pro ty, kteří jsou těmito společenskými změnami postiženi nejvíce. Na druhé straně přinese ekologická transformace nová pracovní místa a lepší životní podmínky, například v podobě zdravějšího pracovního a životního prostředí. I v jiných oblastech politiky jsou nutné krátkodobé kompromisy. Například pokud jde o inkluzivnější růst, může začleňování méně kvalifikovaných pracovníků na trhu práce v krátkodobém horizontu snížit průměrnou produktivitu. To však nemění skutečnost, že začleňování na trhu práce představuje z dlouhodobého hlediska výhodu, neboť přispívá ke snižování nerovností ve společnosti a k její lepší prosperitě. V zájmu maximalizace synergií mezi jednotlivými politickými cíli, jež byly popsány výše, budou zapotřebí významné veřejné a soukromé investice, například do vzdělávání, rekvalifikace a inovací.

3.Udržitelnost životního prostředí

Řešení problémů v oblasti klimatu a životního prostředí je zásadním úkolem této generace. Zůstane to tak i v následujících letech. Přechod na neutralitu z hlediska klimatu vyžaduje hlubokou transformaci hospodářství v rámci jedné generace. Tyto změny se netýkají pouze odvětví energetiky, stavebnictví a dopravy, ale také průmyslu, zemědělství a služeb. Zároveň tyto změny představují jedinečnou příležitost modernizovat základní kapitál hospodářství EU, který se stává zastaralým, a udržitelným způsobem obnovit konkurenceschopnost, přičemž lidé musí být vždy na prvním místě.

Díky většímu důrazu na politiky v oblasti klimatu a životního prostředí byl posílen význam evropského semestru, který se stal komplexním nástrojem hospodářské politiky a politiky zaměstnanosti. Příležitosti k růstu, které jsou důsledkem většího zaměření na environmentální udržitelnost, jsou zásadní pro hospodářský program EU. Evropský semestr může členským státům pomoci identifikovat oblasti, v nichž jsou strukturální reformy a investice vedoucí k udržitelnějšímu a konkurenceschopnějšímu hospodářskému modelu nejvíce zapotřebí. Rovněž může členským státům pomoci identifikovat klíčové nezbytné kompromisy a vhodným způsobem na ně reagovat, například zmírnit sociální dopady rostoucích cen energie prostřednictvím vhodných sociálních a fiskálních opatření apod. Evropa musí jednat rozhodně v oblastech, jako je oběhové hospodářství, energie z obnovitelných zdrojů, energeticky účinné budovy a nízkoemisní doprava. Průmysl EU je již dnes jedním z energeticky nejúčinnějších na světě. Evropa toho musí využít a poskytnout další pobídky podnikům a investorům, aby členské státy dosáhly ambiciózních cílů v oblasti klimatu. Do reforem je třeba zahrnout podporu pro občany, odvětví a regiony, kterých se transformace dotkne nejvíce. K této strategii přispěje další posílení důrazu politiky soudržnosti na zelené a digitální investice.

Evropa potřebuje investovat rekordní částky do špičkového výzkumu a inovací a přitom využít maximální flexibility příštího rozpočtu EU a zaměřit se na oblasti s největším potenciálem. Investice by měly směřovat do čistých aktiv, která jsou nejúčinnější při zmírňování změny klimatu, a do přelomových inovačních projektů jak na úrovni EU, tak na vnitrostátní úrovni. Dosažení současných cílů v oblasti klimatu a energetiky do roku 2030 si v období 2021–2030 vyžádá 260 miliard EUR dalších investic do energetického systému ročně. Největší investice bude vyžadovat zlepšení energetické účinnosti v odvětví bydlení a v terciárním sektoru. Kromě toho jsou zapotřebí významné investice do výroby energie a do infrastruktury sítí. Rychlé zavedení infrastruktury pro alternativní paliva během příštích dvou let bude zásadní pro to, aby automobilový průmysl dosáhl emisních cílů pro nové automobily.

Za tím účelem bude nutné provést změny v daňových/subvenčních systémech s cílem zajistit, aby pobídky byly šetrné ke klimatu a k životnímu prostředí, a získat potřebné finanční prostředky na investice. Financování z veřejných zdrojů však samo o sobě stačit nebude. Musíme využít soukromé investice, a to tak, že zelené a udržitelné financování učiníme ústředním bodem našeho investičního řetězce a finančního systému.

Prostřednictvím investičního plánu pro udržitelnou Evropu může Evropská unie podpořit soukromé a veřejné zelené investice. Tento plán bude kombinovat finanční prostředky vyhrazené na podporu udržitelných investic s návrhy na zlepšení regulačního rámce, a mobilizovat tak udržitelné investice v celé EU. Toho bude dosaženo díky vyčlenění většího podílu výdajů EU než kdy předtím na opatření v oblasti klimatu, využití soukromých finančních prostředků prostřednictvím záruk, vytvoření podpůrného rámce a pomoci navrhovatelům projektů při strukturování financovatelných ekologických projektů. K tomu významně přispěje Program InvestEU. Skupina Evropské investiční banky (EIB) se navíc stane Evropskou klimatickou bankou díky tomu, že zdvojnásobí svůj klimatický cíl na 50 %. V rámci budoucího mechanismu pro spravedlivou transformaci Komise se skupinou EIB spolupracuje rovněž na mobilizaci významných investic do regionů, které budou během období příštího víceletého finančního rámce potřebovat při environmentální a klimatické transformaci největší pomoc.

Dalším zdrojem financování opatření v oblasti klimatu a modernizace hospodářství je zvýšení příjmů ze systému EU pro obchodování s emisemi (ETS). V roce 2018 činily příjmy z dražeb v rámci ETS s emisemi přibližně 14 miliard EUR. Očekává se, že v roce 2019 budou příjmy z aukcí v rámci systému ETS ještě vyšší a i v nadcházejících letech budou tyto roční příjmy značné. Tyto prostředky by měly být použity na podporu dosažení cílů v oblasti klimatu a energetiky do roku 2030 a na investice do přechodu na neutralitu z hlediska klimatu.