Návrh ROZHODNUTÍ RADY o postoji, který má Evropská unie zaujmout v rámci smíšeného výboru zřízeného dohodou mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím ze dne 14. května 1973, pokud jde o nahrazení protokolu č. 3 k uvedené dohodě týkajícího se definice pojmu „původní produkty“ a metod správní spolupráce novým protokolem, který pokud jde o pravidla původu, odkazuje na Regionální úmluvu o celoevropsko-středomořských pravidlech původu /* COM/2014/0276 final - 2014/0147 (NLE) */





DŮVODOVÁ ZPRÁVA 1. SOUVISLOSTI NÁVRHU Regionální úmluva o celoevropsko-středomořských preferenčních pravidlech původu[1] (dále jen „úmluva“) obsahuje ustanovení o původu zboží obchodovaného v souladu s příslušnými dohodami uzavřenými mezi smluvními stranami. EU i Norsko úmluvu podepsaly dne 15. června 2011. EU uložila své listiny o přijetí u depozitáře úmluvy dne 26. března 2012 a Norsko dne 9. listopadu 2011. V důsledku toho podle čl. 10 odst. 3 uvedené úmluvy vstoupila tato v platnost pro EU dne 1. května 2012 a pro Norsko dne 1. ledna 2012. Článek 6 úmluvy stanoví, že každá smluvní strana přijme vhodná opatření, aby zajistila účinné uplatňování uvedené úmluvy. Za tímto účelem by smíšený výbor zřízený dohodou mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím[2] měl přijmout rozhodnutí nahrazující protokol č. 3 týkající se definice pojmu „původní produkty“ a metod správní spolupráce novým protokolem, který pokud jde o pravidla původu, odkazuje na úmluvu. Postoj, který má EU zaujmout v rámci smíšeného výboru, by měla stanovit Rada. 2. VÝSLEDKY KONZULTACÍ SE ZÚČASTNĚNÝMI STRANAMI A POSOUZENÍ DOPADŮ S členskými státy EU byla konzultována předloha rozhodnutí Rady v rámci Výboru pro celní kodex (odboru pro původ) dne 13. května 2013. Smluvní strany úmluvy byly konzultovány na zasedání celoevropsko-středomořské pracovní skupiny ve dnech 14. a 15. května 2013. Nebylo třeba využít externích odborných konzultací. Kromě toho nebylo třeba posuzovat dopady, jelikož navrhované úpravy jsou technického rázu a nevztahují se na podstatu v současnosti platného protokolu o pravidlech původu. 3. PRÁVNÍ STRÁNKA NÁVRHU Právním základem rozhodnutí Rady je čl. 207 odst. 4 první pododstavec Smlouvy o fungování Evropské unie ve spojení s čl. 218 odst. 9 této smlouvy. Návrh spadá do výlučné pravomoci Unie. Zásada subsidiarity se proto neuplatní. Navrhovaný nástroj: rozhodnutí Rady. 2014/0147 (NLE) Návrh ROZHODNUTÍ RADY o postoji, který má Evropská unie zaujmout v rámci smíšeného výboru zřízeného dohodou mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím ze dne 14. května 1973, pokud jde o nahrazení protokolu č. 3 k uvedené dohodě týkajícího se definice pojmu „původní produkty“ a metod správní spolupráce novým protokolem, který pokud jde o pravidla původu, odkazuje na Regionální úmluvu o celoevropsko-středomořských pravidlech původu RADA EVROPSKÉ UNIE, s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 207 odst. 4 první pododstavec ve spojení s čl. 218 odst. 9 této smlouvy, s ohledem na návrh Evropské komise, vzhledem k těmto důvodům: (1) Protokol č. 3 k dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím[3] (dále jen „dohoda“) se týká definice pojmu „původní produkty“ a metod správní spolupráce (dále jen „protokol č. 3“). (2) Regionální úmluva o celoevropsko-středomořských preferenčních pravidlech původu[4] (dále jen „úmluva“) obsahuje ustanovení o původu zboží obchodovaného v souladu s příslušnými dohodami uzavřenými mezi smluvními stranami. (3) EU i Norsko úmluvu podepsaly dne 15. června 2011. (4) EU uložila své listiny o přijetí u depozitáře úmluvy dne 26. března 2012 a Norsko dne 9. listopadu 2011. V důsledku toho podle čl. 10 odst. 3 uvedené úmluvy vstoupila tato v platnost pro EU dne 1. května 2012 a pro Norsko dne 1. ledna 2012. (5) Článek 6 úmluvy stanoví, že každá smluvní strana přijme vhodná opatření, aby zajistila účinné uplatňování uvedené úmluvy. Za tímto účelem by smíšený výbor zřízený dohodou měl přijmout rozhodnutí nahrazující protokol č. 3 novým protokolem, který pokud jde o pravidla původu, odkazuje na úmluvu. (6) Evropská unie by proto měla ve smíšeném výboru zaujmout postoj obsažený v připojené předloze rozhodnutí, PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ: Článek 1 Postoj, který má Evropská unie zaujmout v rámci smíšeného výboru zřízeného dohodou mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím, pokud jde o nahrazení protokolu č. 3 k uvedené dohodě týkajícího se definice pojmu „původní produkty“ a metod správní spolupráce novým protokolem, který pokud jde o pravidla původu, odkazuje na Regionální úmluvu o celoevropsko-středomořských pravidlech původu, je stanoven v připojené předloze rozhodnutí smíšeného výboru. Zástupci Unie ve smíšeném výboru mohou odsouhlasit drobné změny předlohy rozhodnutí bez dalšího rozhodnutí Rady. Článek 2 Rozhodnutí smíšeného výboru bude zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie. Článek 3 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem přijetí. V Bruselu dne Za Radu předseda [1] Úř. věst. L 54, 26.2.2013, s. 4. [2] Úř. věst. L 171, 27.6.1973, s. 2. [3] Úř. věst. L 171, 27.6.1973, s. 2. [4] Úř. věst. L 54, 26.2.2013, s. 4. PŘÍLOHA Předloha ROZHODNUTÍ SMÍŠENÉHO VÝBORU EU A NORSKA č. […] ze dne […] o změně protokolu č. 3 k dohodě mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím týkajícího se definice pojmu „původní produkty“ a metod správní spolupráce Smíšený výbor, s ohledem na dohodu mezi Evropským hospodářským společenstvím a Norským královstvím podepsanou v Bruselu dne 14. května 1973[1] (dále jen „dohoda“), a zejména na článek 11 této dohody, s ohledem na protokol č. 3 k dohodě týkající se definice pojmu „původní produkty“ a metod správní spolupráce[2] (dále jen „protokol č. 3“), vzhledem k těmto důvodům: (1) Článek 11 dohody odkazuje na protokol č. 3, který určuje pravidla původu a stanoví kumulaci původu mezi EU, Norskem, Švýcarskem (včetně Lichtenštejnska), Islandem, Tureckem, Faerskými ostrovy a účastníky barcelonského procesu[3]. (2) Článek 39 protokolu č. 3 stanoví, že smíšený výbor zřízený podle článku 29 dohody může rozhodnout o změnách tohoto protokolu. (3) Cílem Regionální úmluvy o celoevropsko-středomořských preferenčních pravidlech původu[4] (dále jen „úmluva“) je nahradit protokoly o pravidlech původu, které jsou v současné době platné mezi zeměmi celoevropsko-středomořské oblasti, jediným právním aktem. (4) EU i Norsko úmluvu podepsaly dne 15. června 2011. (5) EU uložila své listiny o přijetí u depozitáře úmluvy dne 26. března 2012 a Norsko dne 9. listopadu 2011. V důsledku toho podle čl. 10 odst. 3 uvedené úmluvy vstoupila tato v platnost pro EU dne 1. května 2012 a pro Norsko dne 1. ledna 2012. (6) Země zapojené do procesu stabilizace a přidružení byly prostřednictvím úmluvy zařazeny do celoevropsko-středomořské oblasti kumulace původu. (7) Pokud k úmluvě nepřistoupí souběžně všechny smluvní strany v rámci oblasti kumulace, nemělo by to představovat méně příznivou situaci, než jaká byla dříve na základě protokolu. (8) Protokol č. 3 k dohodě by proto měl být změněn tak, aby odkazoval na úmluvu, ROZHODL TAKTO: Článek 1 Protokol č. 3 k dohodě týkající se definice pojmu „původní produkty“ a metod správní spolupráce se nahrazuje zněním uvedeným v příloze tohoto rozhodnutí. Článek 2 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem přijetí. Použije se ode dne [1. září 2014]. V … dne Za smíšený výbor předseda Příloha Protokol č. 3 týkající se definice pojmu „původní produkty“ a metod správní spolupráce Článek 1 Použitelná pravidla původu Pro účely provádění této dohody se použijí dodatek I a příslušná ustanovení dodatku II Regionální úmluvy o celoevropsko-středomořských preferenčních pravidlech původu[5] (dále jen „úmluva“). Všechny odkazy na „příslušnou dohodu“ v dodatku I a v příslušných ustanoveních dodatku II Regionální úmluvy o celoevropsko-středomořských preferenčních pravidlech původu se považují za odkazy na tuto dohodu. Článek 2 Řešení sporů Spory, které vyvstanou při ověřování podle článku 32 dodatku I úmluvy a které není možné vyřešit mezi celními orgány žádajícími o ověření a celními orgány příslušnými k tomuto ověření, se předkládají smíšenému výboru. Ve všech případech se řešení sporů mezi dovozcem a celními orgány země dovozu řídí právními předpisy dané země. Článek 3 Změny protokolu O změně tohoto protokolu může rozhodnout smíšený výbor. Článek 4 Odstoupení od úmluvy 1. Pokud EU nebo Norsko depozitáři úmluvy písemně oznámí svůj úmysl od úmluvy odstoupit podle článku 9 uvedené úmluvy, zahájí EU a Norsko neprodleně jednání o pravidlech původu pro účely provádění této dohody. 2. Do dne vstupu takovýchto nově sjednaných pravidel původu v platnost se budou na tuto dohodu i nadále vztahovat pravidla původu obsažená v dodatku I a případně příslušná ustanovení dodatku II úmluvy platná v okamžiku odstoupení. Nicméně od okamžiku odstoupení je třeba pravidla původu obsažená v dodatku I a případně příslušná ustanovení dodatku II úmluvy vykládat tak, aby umožňovala dvoustrannou kumulaci pouze mezi EU a Norskem. Článek 5 Přechodná ustanovení – kumulace 1. Bez ohledu na článek 3 dodatku I úmluvy se pravidla týkající se kumulace stanovená v článcích 3 a 4 protokolu č. 3 k této dohodě, jež byla změněna rozhodnutím Smíšeného výboru EU a Norska č. 1/2005 ze dne 20. prosince 2005[6], nadále mezi EU a Norskem uplatňují, a to do doby, než se začne úmluva používat v rámci všech smluvních stran uvedených ve zmíněných článcích 3 a 4. 2. Bez ohledu na čl. 16 odst. 5 a čl. 21 odst. 3 dodatku I úmluvy, pokud se kumulace týká pouze států ESVO, Faerských ostrovů, EU, Turecka a zemí zapojených do procesu stabilizace a přidružení, může být původ prokázán průvodním osvědčením EUR. 1 nebo prohlášením o původu. [1] Úř. věst. L 171, 27.6.1973, s. 2. [2] Úř. věst. L 117, 2.5.2006, s. 2. [3] Alžírsko, Egypt, Izrael, Jordánsko, Libanon, Maroko, Palestina, Sýrie a Tunisko [4] Úř. věst. L 54, 26.2.2013, s. 4. [5] Úř. věst. L 54, 26.2.2013, s. 4. [6] Úř. věst. L 117, 2.5.2006, s. 2.