[pic] | KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ | V Bruselu dne 6.6.2007 KOM(2007) 298 v konečném znění 2007/0112 (CNS) Návrh SMĚRNICE RADY, kterým se rozšiřuje oblast působnosti směrnice 2003/109/ES na osoby požívající mezinárodní ochrany (předložená Komisí) DŮVODOVÁ ZPRÁVA SOUVISLOSTI NÁVRHU | 110 | Odůvodnění a cíle návrhu Podle směrnice Rady 2003/109/ES ze dne 25. listopadu 2003 o právním postavení příslušníků třetích zemí, kteří jsou dlouhodobě pobývajícími rezidenty, nemají uprchlíci a osoby požívající podpůrné ochrany (dále jen „osoby požívající mezinárodní ochrany“) nárok na právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta. Rada a Komise uznaly tento nedostatek a ve společném prohlášení ze dne 8. května 2003 vyzvaly k rozšíření působnosti směrnice Rady 2003/109/ES na osoby požívající mezinárodní ochrany. Cílem tohoto návrhu je provést toto prohlášení zahrnutím osob požívajících mezinárodní ochrany do oblasti působnosti směrnice Rady 2003/109/ES. | 120 | Obecné souvislosti Podle návrhu směrnice Rady 2003/109/ES[1], který Komise vypracovala v roce 2001, měli mít uprchlíci nárok na právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta po pěti letech legálního a nepřetržitého pobytu v členském státě, přičemž byli osvobozeni od povinnosti mít stabilní, pravidelné a dostatečné finanční zdroje a být zdravotně pojištěn. V průběhu jednání však bylo rozhodnuto, že uprchlíci budou vyňati z oblasti působnosti směrnice, a ve společném prohlášení Rady a Komise učiněném na zasedání Rady SVV dne 8. května 2003 bylo uvedeno, že Komise předloží návrh směrnice o rozšíření právního postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta na uprchlíky a osoby požívající podpůrné ochrany, který bude přihlížet ke studii o převodu statusu ochrany. | 130 | Platné předpisy vztahující se na oblast návrhu Právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta a s tím související práva a výhody jsou vymezeny ve směrnici Rady 2003/109/ES, která se bude po přijetí tohoto návrhu vztahovat rovněž na osoby požívající mezinárodní ochrany. Podle směrnice Rady 2004/83/ES ze dne 29. dubna 2004 se osobami požívajícími mezinárodní ochrany rozumí státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, jimž byl ve smyslu této směrnice udělen status uprchlíka nebo přiznán status podpůrné ochrany. | 140 | Soulad s ostatními politikami Tento návrh je plně v souladu se závěry Evropské rady z Tampere v roce 1999 a s Haagským programem z roku 2004, pokud jde o spravedlivé zacházení se státními příslušníky třetích států. | KONZULTACE ZÚčASTNěNÝCH STRAN A POSOUZENÍ DOPADů | Konzultace zúčastněných stran | 211 | V roce 2004 útvary Komise neformálně jednaly s členskými státy o celkové podobě tohoto návrhu v rámci Výboru pro imigraci a azyl a na dvou neformálních setkáních odborníků. Útvary Komise v roce 2004 rovněž neformálně konzultovaly Vysokého komisaře OSN pro uprchlíky, Evropskou radu pro uprchlíky a exulanty (ECRE) a Církevní komisi pro migranty v Evropě (CCME). Dánská rada pro uprchlíky, Institut pro politiku migrace a Institut pro migraci a etnická studia provedly pro Komisi „studii o převodu statusu ochrany v EU v kontextu společného evropského azylového systému a cíle jednotného právního postavení pro osoby, kterým byl udělen azyl, platného v celé Evropské unii“. Zpráva vypracovaná na základě této studie obsahuje tři části, které popisují stávající právní rámec, praxi v jedenácti členských státech a jednom nečlenském státě a možné budoucí podoby mechanismu Společenství pro převod statusu ochrany. Autoři studie konzultovali jedenáct členských států, Vysokého komisaře OSN pro uprchlíky a Radu Evropy (ohledně evropské dohody o převodu odpovědnosti). Závěrečná zpráva projednaná s odborníky z členských států se setkala se všeobecným souhlasem. | 212 | Oslovené strany uvítaly rozšíření působnosti směrnice na uprchlíky. Některé členské státy však vyjádřily výhrady k rozšíření působnosti směrnice na osoby požívající podpůrné ochrany. Komise se přesto rozhodla zahrnout tuto skupinu osob do svého návrhu, protože se domnívá, že by mělo být upraveno postavení všech státních příslušníků třetích zemí, kteří pět let pobývali v hostitelském členském státě (kromě toho i společné prohlášení z května 2003 hovořilo o obou kategoriích osob). Většina oslovených stran souhlasila s analýzou obsaženou ve studii, podle níž může k převodu ochrany dojít ještě před získáním právního postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta, a proto by bylo vhodné upravit převod ochrany ve zvláštním návrhu. Většina oslovených stran rovněž souhlasila s tím, že předpokladem pro vytvoření mechanismu Společenství o převodu ochrany je vzájemné uznávání rozhodnutí o udělení azylu, které je podmíněno dostatečnou úrovní harmonizace azylových řízení v členských státech. Komise se proto rozhodla nezahrnout vytvoření mechanismu Společenství pro převod ochrany do tohoto návrhu. | PRÁVNÍ STRÁNKA NÁVRHU | 305 | ZMĚNA SMĚRNICE RADY 2003/109/ES Hlavním cílem tohoto návrhu je poskytnout osobám požívajícím mezinárodní ochrany právní jistotu o jejich pobytu v členském státě a práva, která jsou srovnatelná s právy státních příslušníků EU po 5 letech legálního pobytu, a tak zaplnit mezeru ponechanou v právní úpravě směrnicí 2004/83/ES. Tohoto cíle se dosáhne zrušením výjimek z oblasti působnosti směrnice 2003/109/ES, které se týkaly osob požívajících mezinárodní ochrany, přičemž se v příslušných případech rovněž přihlédne k jejich zvláštnímu postavení ve srovnání s ostatními státními příslušníky třetích zemí. PRÁVNÍ POSTAVENÍ DLOUHODOBĚ POBÝVAJÍCÍHO REZIDENTA V PRVNÍM ČLENSKÉM STÁTĚ Osoby požívající mezinárodní ochrany by měly mít možnost získat právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta v tom členském státě, který jim poskytl ochranu, za stejných podmínek jako ostatní státní příslušníci třetích zemí. Kromě toho by osoby požívající mezinárodní ochrany, které získají postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta, měly plně požívat práv a výhod souvisejících s tímto postavením a měly by rovněž podléhat omezením těchto práv a výhod, která jsou stanovena ve směrnici 2003/109/ES. Dokud však dlouhodobě pobývající rezident požívá mezinárodní ochrany podle směrnice 2004/83/ES, jeho práva plynoucí ze směrnice 2004/83/ES nemohou být narušena omezeními stanovenými ve směrnici 2003/109/ES. Otázka, zda osoby požívající mezinárodní ochrany, jimž je uděleno právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta, mohou i nadále potřebovat mezinárodní ochranu a zda mají i nadále nárok na status mezinárodní ochrany podle směrnice 2004/83/ES, nespadá do oblasti působnosti této směrnice. Nicméně prvotní udělení ochrany rovněž vyžaduje, aby v případě odnětí nebo ztráty postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta v prvním členském státě bylo zajištěno dodržení zásady nenavracení. POBYT A POSTAVENÍ DLOUHODOBĚ POBÝVAJÍCÍHO REZIDENTA V DRUHÉM ČLENSKÉM STÁTĚ V kapitole III směrnice Rady 2003/109/ES jsou stanoveny podmínky, za nichž mohou dlouhodobě pobývající rezidenti uplatnit své právo na pobyt v jiném členském státě. Tyto podmínky by měly být v celém rozsahu použitelné na osoby požívající mezinárodní ochrany, jimž byl udělen dlouhodobý pobyt. Osoby, které požívají mezinárodní ochrany a žádají podle článku 23 směrnice 2003/109/ES o postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta v jiném členském státě než v tom, který jim udělil mezinárodní ochranu, by měly rovněž splňovat všechny související podmínky vyžadované směrnicí 2003/109/ES. PODLE POZMĚNĚNÉ SMĚRNICE 2003/109/ES NEBUDE EXISTOVAT ŽÁDNÝ MECHANISMUS SPOLEČENSTVÍ PRO PŘEVOD ODPOVĚDNOSTI ZA OCHRANU Tato směrnice uděluje, po splnění určitých podmínek, právo na pobyt v druhém členském státě pouze dlouhodobě pobývajícím rezidentům, nikoli však osobám požívajícím mezinárodní ochrany jako takovým (směrnice 2004/83/ES rovněž takové právo neuděluje). Přestože změna státu pobytu může v některých případech vést v určitý moment k převodu odpovědnosti za ochranu, jedná se o téma, které nespadá do oblasti působnosti této směrnice. Spolehlivé statistiky sice nejsou k dispozici, výše uvedená studie o převodu odpovědnosti však ukázala, že žádosti o převod ochrany jsou vzácné. Rozdíly ve způsobu, kterým si členské státy vykládají stávající právní ustanovení o převodu ochrany, v praxi nepředstavují nepřekonatelnou překážku. Studie rovněž vyjasnila, že převod ochrany není ve své podstatě vázán na udělení postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta osobám požívajícím mezinárodní ochrany, protože uprchlík může dostat povolení k pobytu v druhém členském státě (z pracovních nebo rodinných důvodů) ještě dříve, než obdrží v prvním členském státě postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta. Převod ochrany navíc vyžaduje vzájemné uznávání rozhodnutí o udělení azylu mezi členskými státy, což je podmíněno takovou úrovní harmonizace azylových řízení v členských státech, která v současné době není zajištěna. Z tohoto důvodu návrh na změnu směrnice 2003/109/ES nezahrnuje mechanismus pro převod odpovědnosti za ochranu podle práva Společenství. Žádosti o převod odpovědnosti se tedy i nadále řídí Ženevskou úmluvou z roku 1951, případně Evropskou dohodou o převodu odpovědnosti za uprchlíky uzavřenou v rámci Rady Evropy. ZAJIŠTĚNÍ DODRŽOVÁNÍ ZÁSADY NENAVRACENÍ DRUHÝM ČLENSKÝM STÁTEM Vzhledem k tomu, že tento návrh neupravuje převod odpovědnosti za mezinárodní ochranu, je důležité zabezpečit dodržování zásady nenavracení v druhém členském státě. Toto téma je zvláště významné u osoby požívající mezinárodní ochrany, která získala postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta v jednom členském státě („první členský stát“) a po 5 letech pobytu v jiném členském státě („druhý členský stát“) získala dlouhodobý pobyt i tam. Proto je nutné zajistit, aby orgány druhého členského státu byly plně informovány o tom, že dlouhodobě pobývající rezident žádající o povolení pobytu na území daného členského státu, získal v jiném členském státě mezinárodní ochranu. Dostupnost těchto informací by měla být zajištěna jak v případě dlouhodobě pobývajících rezidentů, kteří požívají mezinárodní ochrany a dosud nezískali postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta v druhém členském státě, tak v případě, kdy již v druhém členském státě získali postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta. Za tímto účelem se navrhuje, aby článek 8 obsahoval ustanovení o tom, že by se tato informace měla uvádět v povolení k dlouhodobému pobytu pod hlavičkou „poznámky“. Přestože by tato poznámka sama o sobě nebyla důkazem, že daná osoba v současnosti požívá mezinárodní ochrany, informovala by orgány druhého členského státu o možné pokračující potřebě mezinárodní ochrany daného dlouhodobě pobývajícího rezidenta („informace o mezinárodní ochraně“). Pokud bude dlouhodobě pobývajícímu rezidentovi přiznáno postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta také ve druhém členském státě, měla by být informace o mezinárodní ochraně uvedena i v povolení k pobytu vydaném tímto členským státem, jestliže se po konzultaci s prvním členským státem nezjistilo, že postavení mezinárodní ochrany bylo mezitím odňato. Článek 22 směrnice 2003/109/ES by měl být také změněn pro případy, v nichž v druhém členském státě dosud nebylo uděleno postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta, aby druhý členský stát mohl dlouhodobě pobývající rezidenty, jejichž povolení k pobytu obsahuje poznámku o mezinárodní ochraně poskytované jiným členským státem (a kteří tedy ještě mohou ochranu potřebovat), vydat pouze do prvního členského státu. Článek 12 by měl být pozměněn pro případy, kdy bylo druhým členským státem uděleno postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta. Stanoví, že pokud v takovém případě orgány druhého členského státu uvažují o vyhoštění, jsou povinny konzultovat orgány členského státu, který dotyčné osobě poskytl ochranu. Jestliže takový členský stát potvrdí, že daná osoba nadále požívá mezinárodní ochrany, bude ji možné vyhostit z druhého členského státu pouze do členského státu, který jí původně poskytl ochranu. V obou případech by zpětným přijetím dané osoby neměl být dotčen čl. 21 odst. 2 směrnice 2004/83/ES o výjimkách z ochrany před navrácením. | PRÁVNÍ ZÁKLAD | 310 | Tento návrh mění směrnici 2003/109/ES a opírá se o stejný právní základ, tedy o čl. 63 odst. 3 písm. a) a čl. 63 odst. 4 Smlouvy o ES. Tento právní základ je vhodný, neboť udělení právního postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta osobám požívajícím mezinárodní ochrany je nástrojem pro jejich integraci jakožto státních příslušníků třetí země v hostitelském členském státě, a je proto věcí přistěhovalecké politiky. Směrnice 2003/109/ES se nepoužije na Spojené království a Irsko podle Protokolu o postavení Spojeného království a Irska přiloženého ke Smlouvám. Podobně se nepoužije na Dánsko podle Protokolu o postavení Dánska připojeného ke Smlouvám. | ZÁSADA SUBSIDIARITY | 321 | Osoby požívající mezinárodní ochrany nespadají do oblasti působnosti směrnice 2003/109/ES, členské státy tedy rozhodují na vnitrostátní úrovni, zda lze osobám požívajícím mezinárodní ochrany udělit trvalejší status, a pokud ano, za jakých podmínek a v jakém rozsahu. V současné době lze takový status získat v některých členských státech, v jiných členských státech to však možné není. Rozsah tohoto statusu je navíc v každém členském státě jiný. Rada a Komise se však dohodly, že osoby požívající mezinárodní ochrany by měly mít nárok na právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta uvedené ve směrnici 2003/109/ES ve všech členských státech za srovnatelných podmínek. Je tedy nutné přijmout společná pravidla na úrovni Společenství. | 325 | Nejlepší metodou k zajištění rovného zacházení se všemi státními příslušníky třetích zemí, kteří legálně pobývají po určitou dobu v členském státě, je proto změna směrnice 2003/109/ES. | ZÁSADA PROPORCIONALITY | 331 | Činnost Společenství musí mít tu nejjednodušší podobu, která umožní dosáhnout cíle návrhu a účinně ho provádět. Proto je zvoleným právním nástrojem směrnice měnící stávající směrnici. Navrhovaná směrnice stanoví obecné zásady, ale ponechá na členských státech, jimž je určena, aby zvolily nejvhodnější formu a postup k provedení těchto zásad ve svých právních řádech a v obecném rámci. Navrhovaná směrnice pouze stanoví podmínky pro získání právního postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta státními občany třetích zemí, kteří zároveň požívají mezinárodní ochrany. Pokud si členské státy přejí, mohou pro získání právního postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta stanovit výhodnější podmínky, které se použijí výhradně ve vnitrostátním rámci. | PODROBNÉ VYSVěTLENÍ NÁVRHU | 570 | Změna článku 2 Vzhledem k tomu, že je nezbytné zachovat vazbu mezi směrnicí 2004/83/ES ze dne 29. dubna 2004 o minimálních normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli požádat o postavení uprchlíka nebo osoby, která z jiných důvodů potřebuje mezinárodní ochranu, a směrnicí 2003/109/ES, pokud jde o definici skupiny státních příslušníků třetích zemí, kteří by také měli mít možnost získat právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta, je vhodné doplnit do článku 2 směrnice 2003/109/ES odkaz na klíčovou definici „mezinárodní ochrany“ ve směrnici 2004/83/ES. Změna článku 3 Navrhuje se zrušit ustanovení, jimiž se osoby požívající mezinárodní ochrany vylučují z rozsahu působnosti směrnice 2003/109/ES. Změna článku 4 Navrhuje se změnit článek 4 směrnice 2003/109/ES tak, aby se při výpočtu „pěti let legálního pobytu“ v členském státě přihlíželo k době trvání azylového řízení. Tím se zajistí spravedlivé zacházení se státními příslušníky třetích států, kterým je poskytnuta mezinárodní ochrana po přezkumu nebo odvolání předchozího záporného rozhodnutí o jeho/její žádosti o azyl. Změna článku 8 Články 8 až 11 směrnice 2003/109/ES se plně použijí na osoby požívající mezinárodní ochrany, které podají žádost o udělení právního postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta v členském státě. Je však nutné vyřešit obavy členských států ohledně dodržování zásady nenavracení v případě, že by dlouhodobý pobyt mohl být ukončen na základě směrnice 2003/109/ES. Tyto obavy se týkají skutečnosti, že pokud status mezinárodní ochrany udělují a odnímají jiné vnitrostátní orgány než ty, které udělují a odnímají status dlouhodobě pobývajícího rezidenta, mohlo by se přehlédnout, že příslušník třetího státu má nárok na mezinárodní ochranu. Tato otázka má význam také v situaci, kdy se osoba, která požívá mezinárodní ochrany a získala právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta, přestěhuje do jiného členského státu a po pěti letech pobytu v tomto členském státě získá právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta. Aby se zajistilo informování příslušných orgánů o udělené mezinárodní ochraně, ukládá navrhovaný článek 8 členskému státu povinnost uvádět v povolení k dlouhodobému pobytu v ES uděleném osobám, které požívají mezinárodní ochrany, zvláštní poznámku o skutečnosti, že tomuto státnímu příslušníkovi třetí země byl udělen status mezinárodní ochrany. Jestliže povolení k pobytu pro dlouhodobě pobývajícího rezidenta – ES vydané státnímu příslušníkovi třetí země prvním členským státem obsahuje výše uvedenou poznámku, měla by se tatáž poznámka uvést i do povolení k dlouhodobému pobytu vydaného druhým členským státem. Druhý členský stát však tuto informaci do povolení neuvede, pokud po konzultaci s členským státem, který podle poznámky poskytl mezinárodní ochranu, zjistí, že tato mezinárodní ochrana byla zrušena. Změna článku 11 Otázka, zda osoby požívající mezinárodní ochrany, jimž je přiznáno právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta, mohou i nadále potřebovat mezinárodní ochranu a zda mají i nadále právo na status mezinárodní ochrany podle směrnice 2004/83/ES, nespadá do oblasti působnosti této směrnice. Jestliže si zachovají status mezinárodní ochrany podle směrnice 2004/83/ES a pobývají v členském státě, který jim tento status udělil, mají nadále nárok na práva a výhody související s ním související. Proto je nutné změnit článek 11, aby bylo zřejmé, že možnosti omezit zásadu rovného zacházení, které jsou uvedené v tomto článku, lze v jejich případě použít pouze v rozsahu, v němž jsou slučitelné s ustanoveními směrnice 2004/83/ES. Změna článků 12 a 22 Přestože přenos odpovědnosti za ochranu nespadá do oblasti působnosti této směrnice, jsou členské státy při uplatňování ustanovení této směrnice o vyhoštění z území Unie vázány zásadou nenavracení, která je uvedena v Ženevské úmluvě z roku 1951 – a zohledněna v článku 21 směrnice 2004/83/ES – a v Evropské úmluvě o lidských právech, zejména v článku 3 této úmluvy. Cílem navrhovaných změn článku 12 (nové odstavce 3a a 6) a článku 22 (nový odstavec 3a) je zajistit v nejvyšší možné míře zachování zásady nenavracení ve všech situacích, které mohou nastat při výkonu práv vyplývajících ze směrnice 2003/109/ES osobou požívající mezinárodní ochrany. V praxi budou muset členské státy nejprve vyhodnotit, zda se na státního příslušníka třetí země (stále ještě) vztahuje směrnice 2004/83/ES, a pokud ano, zda by bylo vyhoštění státního příslušníka třetí země z území Unie v souladu se zásadou nenavracení. A) Vyhoštění členským státem, který udělil postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta – článek 12 V případě, kdy podle poznámky zavedené čl. 8 odst. 4 byl status dlouhodobě pobývajícího rezidenta a mezinárodní ochrany udělen týmž členským státem, zaručuje nový odstavec 6 dodržování článku 21 směrnice 2004/83/ES. Ukládá členskému státu povinnost, aby při zvažování přijetí opatření k vyhoštění ověřil, zda má státní příslušník třetí země stále nárok na mezinárodní ochranu. Pokud ano, je vyhoštění možné pouze v případech uvedených v tomto ustanovení. Pro případy, kdy podle poznámky zavedené čl. 8 odst. 4 udělil mezinárodní ochranu jiný členský stát než ten, který přiznal právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta, byl k článku 12 doplněn odstavec 3a. Toto ustanovení ukládá druhému členskému státu, který uvažuje o přijetí opatření k vyhoštění, aby konzultoval členský stát, který podle poznámky udělil dotčenému státnímu příslušníkovi třetí země mezinárodní ochranu. Pokud se po konzultaci zjistí, že státní příslušník třetí země stále požívá v dotázaném členském státě mezinárodní ochrany, lze ho vyhostit pouze do tohoto členského státu. V takovém případě je tento členský stát povinen přijmout zpět dotčeného státního příslušníka třetí země bez jakýchkoli formalit. Nový odstavec 6 však zaručuje, že bude i nadále možné provést vyhoštění mimo Evropskou unii, pokud budou splněny podmínky čl. 21 odst. 2 směrnice 2004/83/ES. Je jasné, že v obou výše uvedených případech se mechanismus zpětného převzetí nepoužije, pokud mezi prvním a druhým členským státem došlo k převodu odpovědnosti za ochranu dotčené osoby v souladu s jejich povinnostmi podle mezinárodněprávních nástrojů. B) Vyhoštění členským státem, v němž dlouhodobě pobývající rezident vykonává své právo na mobilitu podle kapitoly III směrnice – článek 22 Aby se zajistilo dodržování zásady nenavracení v případech, v nichž dlouhodobě pobývající rezident požívající mezinárodní ochrany pobývá ve druhém členském státě, ale dosud v tomto členském státě nezískal postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta, měla by být možnost vyhoštění na základě článku 22 omezena na vyhoštění do prvního členského státu. Druhý pododstavec čl. 22 odst. 3a však zaručuje, že bude i nadále možné provést vyhoštění mimo Evropskou unii, pokud budou splněny podmínky čl. 21 odst. 2 směrnice 2004/83/ES. | 11 | Změna článku 25 Pro zjednodušení nezbytné výměny informací mezi členskými státy upravené v čl. 12 odst. 3a by se měl článek 25 změnit příslušným způsobem a umožnit využívání sítě národních kontaktních míst k tomuto účelu. | 1. 2007/0112 (CNS) Návrh SMĚRNICE RADY, kterým se rozšiřuje oblast působnosti směrnice 2003/109/ES na osoby požívající mezinárodní ochrany RADA EVROPSKÉ UNIE, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 63 odst. 3 a 4 uvedené smlouvy, s ohledem na návrh Komise[2], s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu[3], s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru[4], s ohledem na stanovisko Výboru regionů[5], vzhledem k těmto důvodům: (1) Směrnice Rady 2003/109/ES ze dne 25. listopadu 2005 o právním postavení státních příslušníků třetích zemí, kteří jsou dlouhodobě pobývajícími rezidenty[6], se nevztahuje na uprchlíky a na osoby požívající podpůrné ochrany, na něž se vztahuje směrnice Rady 2004/83/ES ze dne 29. dubna 2004 o minimálních normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli žádat o postavení uprchlíka nebo osoby, která z jiných důvodů potřebuje mezinárodní ochranu, a o obsahu poskytované ochrany[7]. (2) Možnost získat po určité době právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta v členském státě má významný dopad na plnou integraci osob, které v členském státě svého pobytu požívají mezinárodní ochrany. (3) Udělení právního postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta osobám, které požívají mezinárodní ochrany, je rovněž důležitou součástí podpory hospodářské a sociální soudržnosti, která je jedním ze základních cílů Společenství stanovených ve Smlouvě. (4) Osoby požívající mezinárodní ochrany by proto měly mít možnost získat právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta po pěti letech nepřetržitého a legálního pobytu v tom členském státě, který jim poskytl mezinárodní ochranu, za stejných podmínek jako ostatní státní příslušníci třetích zemí. Pro účely výpočtu pětiletého období nepřetržitého a legálního pobytu by se měla brát v úvahu doba, po kterou probíhalo řízení o jejich žádosti podané za účelem získání mezinárodní ochrany. (5) Vzhledem k tomu, že osoby požívající mezinárodní ochrany mají právo pobývat v jiném členském státě než v tom, který jim poskytl mezinárodní ochranu, je nutné zajistit, že tyto členské státy obdrží informace o ochraně dotyčných osob, aby mohly plnit své povinnosti související s dodržováním zásady nenavracení. Pro tento účel by měla být v povolení k pobytu pro dlouhodobě pobývajícího rezidenta – ES uděleném osobám požívajícím mezinárodní ochrany uvedena poznámka obsahující informace o skutečnosti, že členský stát poskytl držiteli povolení mezinárodní ochranu. Jestliže tato mezinárodní ochrana odňata nebyla, měla by být tato poznámka uvedena i v povolení k pobytu pro dlouhodobě pobývajícího rezidenta – ES, které vydá druhý členský stát. (6) Osoby, které požívají mezinárodní ochrany a jsou dlouhodobě pobývajícími rezidenty, by měly mít za určitých podmínek v široké řadě ekonomických a sociálních oblastí nárok na stejné zacházení jako občané členského státu, v němž pobývají, aby právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta představovalo skutečný nástroj pro integraci dlouhodobě pobývajících rezidentů do společnosti, v níž žijí. (7) Rovným zacházením s osobami, které požívají mezinárodní ochrany v členském státě, který jim poskytl mezinárodní ochranu, by neměla být dotčena práva a výhody udělené směrnicí 2004/83/ES. (8) Podmínky směrnice 2003/109/ES, které se týkají práva dlouhodobě pobývajícího rezidenta pobývat v jiném členském státě a získat tam právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta, by se měly použít stejným způsobem na všechny státní příslušníky třetích zemí, kteří získali právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta. (9) Přenos odpovědnosti za ochranu osob, které požívají mezinárodní ochrany, nespadá do oblasti působnosti této směrnice. (10) Pokud chce členský stát vyhostit na základě směrnice 2003/109/ES osobu, která požívá mezinárodní ochrany a získala v tomto členském státě právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta, měla by mít daná osoba nárok na ochranu před nenavracením zaručenou směrnicí 2004/83/ES. S cílem zajistit plné dodržování zásady nenavracení v případě, kdy byl dotčené osobě udělen status ochrany v jiném členském státě, který mezitím nebyl odňat, je nutné stanovit, že danou osobu lze vyhostit pouze do členského státu, který jí udělil status ochrany a že tento členský stát má povinnost přijmout ji zpět, s výjimkou případů, kdy je takové vyhoštění povoleno ustanoveními směrnice 2004/83/ES o dodržování zásady nenavracení. (11) Z téhož důvodu by se na osobu, které byl v jiném členském státě udělen status ochrany, neměla vztahovat možnost uvedená ve směrnici 2003/109/ES, podle níž může druhý členský stát vyhostit z území Unie státního příslušníka třetí země, který v tomto členském státě pobývá, avšak ještě v něm nezískal právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta, s výjimkou případů, kdy je takové vyhoštění povoleno ustanoveními směrnice 2004/83/ES o dodržování zásady nenavracení. (12) Tato směrnice dodržuje základní práva a svobody a řídí se zásadami uznanými zejména Listinou základních práv Evropské unie. V souladu se zákazem diskriminace obsaženým ve výše uvedené listině by členské státy měly provádět tuto směrnici, aniž by diskriminovaly osoby, na něž se tato směrnice vztahuje, například z důvodů pohlaví, rasy, barvi pleti, etnického nebo sociálního původu, genetických rysů, jazyka, náboženského vyznání nebo přesvědčení, politických nebo jiných názorů, příslušenství k etnické menšině, majetku, narození, postižení, věku nebo sexuální orientace. (13) V souladu s články 1 a 2 Protokolu o postavení Spojeného království a Irska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o založení Evropského společenství, a aniž je dotčen článek 4 uvedeného protokolu, se tyto členské státy nepodílejí na přijímání této směrnice, a proto pro ně není závazná ani použitelná. (14) V souladu s články 1 a 2 Protokolu o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o založení Evropského společenství, se Dánsko nepodílelo na přijímání směrnice 2003/109/ES, a proto pro ně tato směrnice není závazná ani použitelná, PŘIJALA TUTO SMĚRNICI: Článek 1 Směrnice 2003/109/ES se mění takto: 1. V článku 2 se písmeno f) nahrazuje tímto: „f) ‚mezinárodní ochranou‛ mezinárodní ochrana podle definice v čl. 2 písm. a) směrnice Rady 2004/83/ES[8];“ 2. V článku 3 se odstavec 2 mění takto: a) písmeno c) se nahrazuje tímto: „c) kteří požádali o povolení k pobytu v členském státě na základě podpůrné formy ochrany v souladu s mezinárodními závazky, vnitrostátními právními předpisy nebo praxí v členských státech a čekají na rozhodnutí o svém právním postavení;“ b) písmeno d) se nahrazuje tímto: „d) kteří požádali o přiznání právního postavení uprchlíků a dosud neobdrželi konečné rozhodnutí;“ 3. V čl. 4 odst. 2 se doplňuje nový pododstavec, který zní: „V případě osob požívajících mezinárodní ochrany se při výpočtu doby uvedené v odstavci 1 vezme v úvahu doba mezi dnem podání žádosti o mezinárodní ochranu a dnem udělení povolení k pobytu podle článku 24 směrnice 2004/83/ES.“ 4. V článku 8 se doplňují nové odstavce 4 a 5, které znějí: „4. Jestliže členský stát vydá povolení k pobytu pro dlouhodobě pobývajícího rezidenta – ES státnímu příslušníkovi třetí země, jemuž udělil mezinárodní ochranu, zapíše do jeho povolení k pobytu v ES pod hlavičku „poznámky“ následující větu: „Držiteli tohoto povolení byla dne [datum] udělena mezinárodní ochrana v [název členského státu].“ 5. Jestliže druhý členský stát vydá povolení k pobytu pro dlouhodobě pobývajícího rezidenta – ES státnímu příslušníkovi třetí země, jehož povolení k pobytu pro dlouhodobě pobývajícího rezidenta – ES obsahuje poznámku uvedenou v odstavci 4, zapíše druhý členský stát tutéž poznámku do povolení k pobytu pro dlouhodobě pobývajícího rezidenta – ES. Předtím, než druhý členský stát zapíše poznámku uvedenou v odstavci 4, může konzultovat členský stát uvedený v poznámce a ověřit, zda má dlouhodobě pobývající rezident stále nárok na mezinárodní ochranu. Jestliže byla mezinárodní ochrana odňata pravomocným rozhodnutím, druhý členský stát poznámku uvedenou v odstavci 4 nezapíše.“ 5. V článku 11 se vkládá nový odstavec 4a, který zní: „4a. Pokud jde o členský stát, který udělil mezinárodní ochranu, odstavci 3 a 4 není dotčena směrnice 2004/83/ES.“ 6. Článek 12 se mění takto: a) Vkládá se nový odstavec 3a, který zní: „3a. Jestliže se členský stát rozhodne vyhostit dlouhodobě pobývajícího rezidenta, jehož povolení k pobytu pro dlouhodobě pobývajícího rezidenta – ES obsahuje poznámku uvedenou v čl. 8 odst. 4, konzultuje členský stát, který je v dané poznámce zmíněn. Pokud mezitím nebyla odňata mezinárodní ochrana, bude členský stát vyhoštěn do tohoto členského státu, který tohoto dlouhodobě pobývajícího rezidenta a jeho rodinné příslušníky okamžitě a bez formalit přijme zpět.“ b) Doplňuje se nový odstavec 6, který zní: „6. Tímto článkem není dotčen článek 21 směrnice 2004/83/ES.“ 7. V článku 22 se vkládá nový odstavec 3a, který zní: „3a. Odstavec 3 se nepoužije na státní příslušníky třetích zemí, jejichž povolení k pobytu pro dlouhodobě pobývajícího rezidenta – ES vydané prvním členským státem obsahuje poznámku uvedenou v čl. 8 odst. 4. Tímto odstavcem není dotčen článek 21 směrnice 2004/83/ES.“ 8. V článku 25 se první pododstavec nahrazuje tímto: „Členské státy určí kontaktní místa odpovědná za přijímání a předávání informací uvedených v čl. 12 odst. 3a, čl. 19 odst. 2, čl. 22 odst. 2 a čl. 23 odst. 1.“ Článek 2 9. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do […]. Neprodleně sdělí Komisi znění těchto předpisů a srovnávací tabulku ustanovení těchto předpisů a této směrnice. Tyto předpisy přijaté členskými státy obsahují odkaz na tuto směrnici nebo je takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy. 10. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice. Článek 3 Tato směrnice vstupuje v platnost […] dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie. Článek 4 Tato směrnice je určena členským státům. V Bruselu dne […]. Za Radu předseda / předsedkyně [1] KOM(2001) 127 v konečném znění. [2] Úř. věst. C […], […], s. […]. [3] Úř. věst. C […], […], s. […]. [4] Úř. věst. C […], […], s. […]. [5] Úř. věst. C […], […], s. […]. [6] Úř. věst. L 16, 23.1.2004, s.44. [7] Úř. věst. L 304, 30.9.2004, s.12. [8] Úř. věst. L 304, 30.9.2004, s.12.