Návrh ROZHODNUTÍ RADY, kterým se Rakousko a Malta zmocňují, aby v zájmu Evropské unie přistoupily k Haagské úmluvě ze dne 15. listopadu 1965 o doručování soudních a mimosoudních písemností v cizině ve věcech občanských a obchodních /* COM/2013/0338 final - 2013/0177 (NLE) */





DŮVODOVÁ ZPRÁVA 1. SOUVISLOSTI NÁVRHU 1.1. Účel návrhu Haagská úmluva ze dne 15. listopadu 1965 o doručování soudních a mimosoudních písemností v cizině ve věcech občanských a obchodních (dále jen „Haagská úmluva o doručování“) stanoví komunikační kanály, které se mají použít v případě, kdy je třeba zaslat soudní nebo mimosoudní písemnost z jednoho smluvního státu úmluvy do druhého pro účely doručování. Haagská úmluva o doručování zjednodušuje způsob zasílání soudních a mimosoudních písemností. Hlavní cestou zasílání je namísto konzulárních a diplomatických cest ústřední orgán, který písemnosti doručuje nebo jejich doručování zajišťuje. Úmluva rovněž stanoví několik alternativních způsobů doručování (např. poštovní služby). Cílem úmluvy je rovněž zřídit systém, který v maximální možné míře doručí příjemci vlastní oznámení o písemnosti, která má být doručena, v dostatečném předstihu, aby se mohl hájit. Úmluva navíc pomocí potvrzení podle jednotného vzoru usnadňuje doložení toho, že byla písemnost v cizině doručena. Haagská úmluva o doručování spadá v důsledku přijetí vnitřních pravidel Unie o doručování písemností v podobě nařízení Rady (ES) č. 1348/2000 o doručování soudních a mimosoudních písemností ve věcech občanských a obchodních v členských státech („doručování písemností“) a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 1348/2000[1] do výlučné vnější pravomoci Evropské unie. Členské státy proto nemohou Haagskou úmluvu o doručování uzavřít bez zmocnění. Ještě před přijetím právních předpisů EU k Haagské úmluvě o doručování přistoupilo 24 členských států. Zbývající členské státy, které je třeba zmocnit, aby mohly k úmluvě přistoupit, jsou Rakousko a Malta[2]. Komise proto navrhuje, aby Rada Rakousko a Maltu zmocnila k přistoupení k Haagské úmluvě o doručování v zájmu Evropské unie. Tato úmluva neobsahuje ustanovení, které by umožňovalo přistoupení EU samotné. 1.2. Význam přistoupení k Haagské úmluvě o doručování Haagská úmluva o doručování, která zlepšuje zasílání soudních a mimosoudních písemností do ciziny, je zvláště přínosná pro Evropskou unii a její členské státy, protože usnadňuje soudní spolupráci v přeshraničních sporech se třetími zeměmi, které jsou stranami úmluvy. Úmluvu do této chvíle již ratifikovalo 67 smluvních států. Rakousko a Malta vyjádřily svůj zájem přistoupit k Haagské úmluvě o doručování. Přistoupení těchto států k úmluvě by bylo v souladu s politickým závazkem, který Evropská unie přijala, když se v roce 2007 stala členem Haagské konference, a který spočívá v přistoupení k nástrojům Haagské konference o mezinárodním právu soukromém, je-li to v zájmu EU. EU navíc v rámci svých vnějších vztahů podporuje přistupování třetích zemí k Haagské úmluvě o doručování, jelikož jde o účinný a spolehlivý systém doručování soudních a mimosoudních písemností. To, že by se smluvními partnery úmluvy staly všechny členské státy EU, by tedy bylo v souladu s tímto přístupem. 2. VÝSLEDKY KONZULTACÍ SE ZÚČASTNĚNÝMI STRANAMI A POSOUZENÍ DOPADŮ Rakousko a Malta v rámci příslušné pracovní skupiny v Radě potvrdily svůj zájem o přistoupení k Haagské úmluvě o doručování. Stálý výbor Haagské konference mezinárodního práva soukromého vyjádřil zájem třetích zemí, jež jsou smluvními stranami úmluvy, na tom, aby byla úmluva rozšířena na všechny členské státy EU. 3. PRÁVNÍ STRÁNKA NÁVRHU 3.1. Pravomoci EU s ohledem na Haagskou úmluvu o doručování V souladu s čl. 3 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie a s judikaturou Evropského soudního dvora[3] spadá doručování soudních a mimosoudních písemností – vzhledem k přijetí vnitřních právních předpisů Unie v podobě nařízení (ES) č. 1393/2007 o doručování soudních a mimosoudních písemností ve věcech občanských a obchodních v členských státech – do výlučné vnější pravomoci Evropské unie. Členské státy již tedy nejsou oprávněny uzavírat se třetími zeměmi smluvní závazky, které mají vliv na tato pravidla. Konkrétně čl. 3 odst. 2 SFEU stanoví, že ve výlučné pravomoci Unie je rovněž uzavření mezinárodní smlouvy, pokud její uzavření může ovlivnit společná pravidla či změnit jejich působnost. Podle tohoto pravidla a v souladu s judikaturou spadá dohoda do výlučné pravomoci EU, pokud lze prokázat, že předmět dohody náleží do působnosti vnitřních společných pravidel, nebo do oblasti, na kterou se již tato pravidla do velké míry vztahují, nebo pokud byla pravidla přijata v oblastech náležejících mimo společné politiky, a zejména v oblastech, kde existují harmonizační opatření bez ohledu na to, zda si tato společná pravidla a dohoda protiřečí či nikoliv. Nařízení (ES) č. 1393/2007 se vztahuje na věci občanské a obchodní, pokud je nezbytné zaslat soudní nebo mimosoudní písemnosti pro účely doručení z jednoho členského státu do jiného. Zasílání a přijímání písemností je úkolem subjektů jmenovaných členskými státy. Nařízením se zřizuje systém, který odpovídá systému stanovenému Haagskou úmluvou o doručování, takže předmět Haagské úmluvy o doručování jasně spadá do působnosti vnitřních právních předpisů EU. Evropská unie má nad Haagskou úmluvou o doručování výlučnou pravomoc. Unie už navíc svou vnější pravomoc v oblasti doručování písemností vykonala tím, že uzavřela mezinárodní dohodu s Dánskem o doručování písemností[4]. 3.2. Zmocnění členských států Jelikož Haagská úmluva o doručování neobsahuje žádné ujednání týkající se regionální ekonomické organizace, nemůže se Evropská unie stát smluvní stranou Úmluvy. Je proto nezbytné, aby Unie vykonávala své pravomoci prostřednictvím členských států a aby státy, kterých se to týká, zmocnila k přistoupení k Haagské úmluvě o doručování v zájmu Unie. V oblasti civilního soudnictví existuje několik předcházejících případů, z nichž poslední dokládá rozhodnutí Rady 2008/431/ES, kterým se některé členské státy v zájmu Evropského společenství zmocňují k ratifikaci Haagské úmluvy z roku 1996 o pravomoci orgánů, použitelném právu, uznávání, výkonu a spolupráci ve věcech rodičovské zodpovědnosti a opatření k ochraně dětí, nebo k přistoupení k této úmluvě a kterým se některé členské státy zmocňují k učinění prohlášení o uplatňování příslušných vnitřních pravidel práva Společenství[5]. Haagská úmluva o doručování dává smluvním státům možnost učinit prohlášení k řadě svých ustanovení, např. k ustanovením čl. 8 odst. 2, článku 10, čl. 15 odst. 2 a čl. 16 odst. 3. Členské státy EU a smluvní státy úmluvy učinily několik různých prohlášení. Situace není jednotná: řada členských států například vydala prohlášení týkající se čl. 8 odst. 2, kterým udělila diplomatickým a konzulárním pracovníkům pravomoc doručovat písemnosti pouze svým státním příslušníkům, zatímco jiné státy se stavěly pouze proti způsobům doručování stanoveným v článku 10. Prohlášení podle čl. 16 odst. 3, který se týká žádosti o prominutí zmeškání lhůty, se liší, například pokud jde o lhůtu pro vyplnění žádosti. V této situaci není vhodné po dotčených členských státech požadovat, aby činily jednotná prohlášení, pokud vůbec nějaká prohlášení učiní. Lze vyvodit závěr, že dotčené členské státy by při přistupování k úmluvě měly učinit všechna náležitá prohlášení, která ustanovení úmluvy umožňují a která členské státy považují za nutná. Znění těchto prohlášení by však měla být připojena k rozhodnutí Rady. 2013/0177 (NLE) Návrh ROZHODNUTÍ RADY, kterým se Rakousko a Malta zmocňují, aby v zájmu Evropské unie přistoupily k Haagské úmluvě ze dne 15. listopadu 1965 o doručování soudních a mimosoudních písemností v cizině ve věcech občanských a obchodních RADA EVROPSKÉ UNIE, s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 81 odst. 2 a čl. 218 odst. 6 písm. a) této smlouvy, s ohledem na návrh Evropské komise, s ohledem na souhlas Evropského parlamentu[6], vzhledem k těmto důvodům: (1) Haagská úmluva ze dne 15. listopadu 1965 o doručování soudních a mimosoudních písemností v cizině ve věcech občanských a obchodních (dále jen „Haagská úmluva o doručování“ zjednodušuje způsoby doručování soudních a mimosoudních dokumentů mezi smluvními státy. To usnadňuje spolupráci v soudních věcech v přeshraničních občanských a obchodních sporech. Haagskou úmluvu o doručování již ratifikovaly mnohé státy z celého světa. Podpora přistoupení třetích států k Haagské úmluvě o doručování je součástí vnější politiky EU v oblasti civilního soudnictví. (2) Evropská unie má výlučnou vnější pravomoc, jde-li o Haagskou úmluvu o doručování potud, pokud její ustanovení ovlivňují pravidla stanovená v nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1393/2007 ze dne 13. listopadu 2007 o doručování soudních a mimosoudních písemností ve věcech občanských a obchodních v členských státech (doručování písemností) a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 1348/2000[7]. (3) Haagská úmluva není otevřena účasti regionálních organizací. Evropská unie proto nemůže k této úmluvě přistoupit. (4) Vzhledem k tomu, že je Haagská úmluva o doručování pro zájmy Evropské unie důležitá, měla by Rada členské státy, které neuzavřely Haagskou úmluvu o doručování před přijetím unijních opatření, zmocnit k tomu, aby k úmluvě přistoupily v zájmu Evropské unie, a to za podmínek stanovených v tomto nařízení. Členskými státy, jimž je toto rozhodnutí adresováno, jsou Malta a Rakousko. (5) Haagská úmluva o doručování dává smluvním stranám možnost činit prohlášení k řadě ustanovení této úmluvy. Malta a Rakousko by tedy měly při přistupování k úmluvě učinit všechna náležitá prohlášení, která jim ustanovení úmluvy umožňují a která považují za nutná. Znění těchto prohlášení by měla být připojena k tomuto rozhodnutí. (6) Spojené království a Irsko jsou vázány nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1393/2007o doručování soudních a mimosoudních písemností ve věcech občanských a obchodních v členských státech („doručování písemností“) a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 1348/2000[8], a tudíž se podílejí na přijímání tohoto rozhodnutí. (7) V souladu s články 1 a 2 Protokolu č. 22 o postavení Dánska připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o fungování Evropské unie se Dánsko nepodílí na přijímání tohoto rozhodnutí a toto rozhodnutí pro ně není závazné ani použitelné, PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ: Článek 1 1. Aniž jsou dotčeny pravomoci Evropské unie, přistupují Malta a Rakousko v zájmu Evropské unie k Haagské úmluvě ze dne 15. listopadu 1965 o doručování soudních a mimosoudních písemností v cizině ve věcech občanských a obchodních. 2. Znění Haagské úmluvy o doručování se připojuje k tomuto rozhodnutí jako příloha I. Článek 2 1. Malta a Rakousko při přistupování k Haagské úmluvě o doručování učiní náležitá prohlášení, která umožňují ustanovení této úmluvy. 2. Znění těchto prohlášení je připojeno k tomuto rozhodnutí jako příloha II. Článek 3 1. Dotčené členské státy podniknou nezbytné kroky, aby uložily přístupové listiny k Haagské úmluvě o doručování v přiměřené lhůtě a pokud možno do 31. prosince 2014. 2. Dotčené členské státy budou do 1. července 2014 informovat Radu a Komisi o předpokládaném datu dokončení svých přístupových postupů. Článek 4 Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie. Článek 5 Malta a Rakousko při příležitosti přistoupení k Haagské úmluvě o doručování písemně informují Stálý výbor Haagské konference mezinárodního práva soukromého o tom, že přistoupení proběhlo v souladu s tímto rozhodnutím. Článek 6 Toto rozhodnutí je určeno Rakousku a Maltě v souladu se Smlouvami. V Bruselu dne Za Radu předseda PŘÍLOHA I HAAGSKÁ ÚMLUVA O DORUČOVÁNÍ SOUDNÍCH A MIMOSOUDNÍCH PÍSEMNOSTÍ V CIZINĚ VE VĚCECH OBČANSKÝCH A OBCHODNÍCH (ze dne 15. listopadu 1965) Smluvní státy této úmluvy, přejíce si vytvořit předpoklady k tomu, aby soudní a mimosoudní písemnosti byly doručeny adresátům v cizině včas, přejíce si za tímto účelem zdokonalit vzájemnou právní pomoc zjednodušením a urychlením postupu při doručování, rozhodly se uzavřít za tím účelem úmluvu a dohodly se na těchto ustanoveních: Článek 1 Tato úmluva se použije v e všech občanských a obchodních věcech, kdy má být soudní nebo mimosoudní písemnost zaslána do ciziny, aby tam byla doručena. Tato úmluva se nepoužije, není-li známa adresa příjemce písemnosti. ČÁST I – SOUDNÍ PÍSEMNOSTI Článek 2 Každý smluvní stát určí ústřední orgán, který je pověřen přijímat žádosti o doručení došlé z jiných smluvních států a vyřizovat je podle článků 3 až 6. Organizace ústředního orgánu se řídí právním řádem dožádaného státu. Článek 3 Orgán nebo oprávněná úřední osoba, příslušná podle právního řádu státu, ve kterém byla písemnost vyhotovena, zašle ústřednímu orgánu dožádaného státu žádost podle vzoru připojeného k této úmluvě; ověření nebo jiné podobné formality nejsou třeba. žádosti bude přiložena soudní písemnost nebo její kopie. Žádost a její přílohy se zasílají ve dvojím vyhotovení. Článek 4 Má-li ústřední orgán za to, že žádost není v souladu s ustanoveními této úmluvy, uvědomí o tom neprodleně žadatele a sdělí své námitky k žádosti. Článek 5 Ústřední orgán dožádaného státu doručí písemnost nebo zařídí její doručení: a) buď způsobem stanoveným právním řádem dožádaného státu pro doručování písemností vyhotovených v tomto státě a určených osobám nacházejícím se na jeho území; b) nebo zvláštní formou požadovanou žadatelem, pokud není v rozporu s právním řádem dožádaného státu. S výjimkou případu uvedeného v odstavci 1 písm. b), je vždy přípustné doručení prosté, je-li adresát písemnosti ochoten ji dobrovolně přijmout. Má-li být písemnost doručena podle odstavce 1, ústřední orgán může požadovat, aby byla sepsána v úředním jazyku nebo v jednom z úředních jazyků dožádaného státu, nebo aby byla do takového jazyka přeložena. Část žádosti obsahující základní údaje o doručované písemnosti podle vzoru připojeného k této úmluvě se s písemností doručí adresátovi. Článek 6 Ústřední orgán dožádaného státu nebo jiný orgán k tomu účelu dožádaným státem určený vyhotoví osvědčení podle vzoru připojeného k této úmluvě. V osvědčení o doručení bude uvedena forma, místo a určení, jakož i osoba, které byla písemnost předána. Nebyla-li písemnost doručena, budou uvedeny důvody, které doručení zabránily. Žadatel může požadovat, aby osvědčení, které není vystaveno ústředním orgánem nebo justičním orgánem, bylo jedním z těchto orgánů ověřeno. Osvědčení se zasílá přímo žadateli. Článek 7 Tiskopisy podle vzorů připojených k této úmluvě musí být vždy vyhotoveny v jazyku francouzském nebo anglickém. Vedle toho mohou být také vyhotoveny v úředním jazyku nebo v jednom z úředních jazyků státu, kde byla písemnost vyhotovena. Tiskopisy budou vyplněny buď v jazyku dožádaného státu, nebo v jazyku francouzském nebo anglickém. Článek 8 Každý smluvní stát může provádět doručování soudních písemností osobám, které se nacházejí v cizině, bez použití donucovacích prostředků přímo prostřednictvím svých diplomatických zástupců nebo konzulárních úředníků. Každý stát může prohlásit, že odmítá tento způsob doručování na svém území, ledaže písemnost má být doručena příslušníku státu, ve kterém byla vyhotovena. Článek 9 Každý smluvní stát může kromě toho zasílat soudní písemnosti, které mají být doručeny, konzulární cestou orgánů druhého smluvního státu, které tento stát pověřil doručováním. Vyžadují-li to výjimečné okolnosti, může každý smluvní stát k tomuto účelu použít diplomatické cesty. Článek 10 Nevznese-li stát, ve kterém má být písemnost doručena, námitky, nebrání tato úmluva možnosti, aby a) soudní písemnosti byly zasílány osobám v cizině přímo poštou; b) oprávněné úřední osoby státu kde byla písemnost vyhotovena doručily soudní písemnosti přímo prostřednictvím oprávněných úředních osob státu, ve kterém má být písemnost doručena; c) osoby mající právní zájem na soudním řízení doručily soudní písemnosti přímo prostřednictvím oprávněných úředních osob státu, ve kterém má být písemnost doručena. Článek 11 Tato úmluva nebrání tomu, aby se dva nebo více smluvních států dohodlo na jiných způsobech zasílání soudních písemností, které mají být doručeny, než těch, které jsou uvedeny v předcházejících článcích, zvláště na přímém styku mezi jejich příslušnými orgány. Článek 12 Z výkonu doručení soudních písemností vyhotovených ve smluvním státě nemůže vzniknout povinnost k zaplacení nebo k náhradě poplatků nebo nákladů za úkony provedené dožádaným státem. Žadatel zaplatí nebo nahradí náklady vzniklé a) účastí oprávněné úřední osoby podle právního řádu dožádaného státu; b) použitím zvláštní formy. Článek 13 Dožádaný stát může odepřít vyřízení žádosti o doručení, která odpovídá ustanovením této úmluvy, pouze má-li za to, že vyřízením žádosti by byla dotčena jeho svrchovanost nebo bezpečnost. Vyřízení žádosti nemůže být odepřeno, je-li jediným důvodem pro odepření výlučná pravomoc v příslušné věci podle právního řádu dožádaného státu nebo nelze-li podle tohoto právního řádu uplatnit nárok v řízení, jehož se žádost týká. O odepření ústřední orgán bezodkladně uvědomí žadatele a sdělí důvody, které k tomu vedly. Článek 14 Obtíže, které by mohly vzniknout v souvislosti se zasíláním soudních písemností, které mají být doručeny, budou řešeny diplomatickou cestou. Článek 15 Jestliže mělo být zasláno do ciziny předvolání nebo jiná písemnost mající stejnou platnost za účelem doručení podle ustanovení této úmluvy a odpůrce se nedostavil, nemůže být vydáno rozhodnutí dokud není zjištěno, že písemnost a) byla doručena způsobem předepsaným právním řádem dožádaného státu pro doručování písemností vyhotovených v tomto státě a určeným osobám, které se nacházejí na jeho území, nebo b) byla skutečně odevzdána odpůrci nebo doručena do jeho bydliště jiným způsobem stanoveným touto úmluvou a že v každém z těchto případů bylo doručení nebo předání provedeno včas tak, aby se odpůrce mohl hájit. Každý smluvní stát může prohlásit, že jeho soudy mohou, bez ohledu na ustanovení odstavce 1 tohoto článku, vydat rozhodnutí, i když žádné osvědčení o doručení nebo předání neobdržely, jsou-li splněny všechny tyto podmínky: a) písemnost byla zaslána jedním ze způsobů stanovených touto úmluvou; b) uplynula lhůta, kterou soud považuje za přiměřenou, nejméně však šest měsíců ode dne odeslání písemnosti; c) přes veškeré účelně vynaložené úsilí nebylo možno od příslušných orgánů dožádaného státu osvědčení obdržet. Ustanovení tohoto článku nebrání soudu, aby v naléhavém případě nařídil jakékoli dočasné nebo zajišťovací opatření. Článek 16 Jestliže mělo být zasláno do ciziny pro účely doručení podle ustanovení této úmluvy předvolání nebo jiná písemnost mající stejnou platnost a bylo-li vydáno rozhodnutí proti odpůrci, který se nedostavil, může soud tomuto odpůrci prominout důsledky uplynutí odvolací lhůty pro rozhodnutí, jsou-li splněny obě následující podmínky: a) odpůrce se bez svého zavinění nedozvěděl včas o příslušné písemnosti, aby se mohl hájit, a o rozhodnutí, aby se mohl odvolat; b) důvody odpůrce jsou zřejmě opodstatněné. Žádost o prominutí důsledků uplynutí odvolací lhůty nemůže být přijata, nebyla-li podána v přiměřené době od okamžiku, kdy se odpůrce o rozhodnutí dozvěděl. Každý smluvní stát může prohlásit, že tato žádost nemůže být přijata, byla-li podána po uplynutí doby, kterou vymezí ve svém prohlášení, avšak tato doba nesmí být kratší než jeden rok ode dne vyhlášení rozhodnutí. Ustanovení tohoto článku se nepoužije na rozhodnutí týkající se osobního stavu. ČÁST II – MIMOSOUDNÍ PÍSEMNOSTI Článek 17 Mimosoudní písemnosti vyhotovené orgány a oprávněnými úředními osobami smluvního státu mohou být zaslány do druhého smluvního státu, aby tam byly doručeny, způsobem a za podmínek stanovených touto úmluvou. ČÁST III – OBECNÁ USTANOVENÍ Článek 18 Každý smluvní stát může určit vedle ústředního orgánu ještě další orgány, přičemž stanoví rozsah jejich působnosti. Žadatel je však oprávněn obrátit se přímo na ústřední orgán. Federální státy mohou určit několik ústředních orgánů. Článek 19 Tato úmluva nebrání tomu, aby písemnosti došlé z ciziny, které mají být doručeny na území smluvního státu, byly podle jeho právního řádu zasílány způsobem, který není stanoven v předcházejících článcích. Článek 20 Tato úmluva nebrání tomu, aby se dva nebo více smluvních států dohodlo, že nepoužijí: a) článku 3 odst. 2, pokud jde o vyžadování dvojího vyhotovení zasílaných písemností; b) článku 5 odst. 3 a článku 7, pokud jde o používání jazyků; c) článku 5 odst. 4; c) článku 12 odst. 2. Článek 21 Každý smluvní stát oznámí ministerstvu zahraničních věcí Nizozemska buď při uložení své ratifikační listiny nebo listiny o přístupu nebo později a) orgány uvedené v článcích 2 a 18; b) příslušný orgán pro vydávání osvědčení uvedených v článku 6; c) příslušný orgán pro přijímání písemností zasílaných konzulární cestou uvedený v článku 9. Oznámí popřípadě za týchž podmínek: a) námitky proti používání způsobů zasílání písemností uvedených v článcích 8 a 10; b) prohlášení podle článku 15 odst. 2 a článku 16 odst. 3; c) každou změnu v určení orgánů, změnu námitek a prohlášení shora uvedených. Článek 22 Tato úmluva nahradí ve vztazích mezi státy, které ji budou ratifikovat, články 1 až 7 úmluv o civilním řízení podepsaných v Haagu dne 17. července 1905 a 1. března 1954, pokud tyto státy jsou smluvními stranami některé z těchto úmluv. Článek 23 Tato úmluva se nedotýká použití článku 23 Úmluvy o civilním řízení podepsané v Haagu dne 17. července 1905, ani článku 24 Úmluvy o civilním řízení podepsané v Haagu dne 1. března 1954. Ustanovení těchto článků se však použije pouze tehdy, jsou-li používány stejné způsoby styku, jaké jsou stanoveny v uvedených úmluvách. Článek 24 Dodatkových dohod sjednaných smluvními státy k úmluvám z roku 1905 a 1954 lze použít také pro tuto úmluvu, ledaže se příslušné státy dohodly jinak. Článek 25 Touto úmluvou nejsou dotčeny úmluvy, jejichž stranami jsou nebo budou smluvní státy a které obsahují ustanovení o otázkách upravených touto úmluvou; tím nejsou dotčeny články 22 a 24. Článek 26 Tuto úmluvu mohou podepsat státy zastoupené na X. zasedání Haagské konference o mezinárodním právu soukromém. Úmluva bude ratifikována a ratifikační listiny budou uloženy na ministerstvu zahraničních věcí Nizozemska. Článek 27 Tato úmluva vstoupí v platnost šedesátý den po uložení třetí ratifikační listiny podle článku 26 odst. 2. Úmluva vstoupí v platnost pro každý smluvní stát, který ji bude ratifikovat později, šedesátý den po uložení ratifikační listiny. Článek 28 Každý stát nezastoupený na 10. zasedání Haagské konference o mezinárodním právu soukromém může přistoupit k této úmluvě po jejím vstupu v platnost podle článku 2 7 odst. 1. Listina o přístupu bude uložena na ministerstvu zahraničních věcí Nizozemska. Úmluva vstoupí pro takový stát v platnost, nevznese-li stát, který ratifikoval Úmluvu před tímto přístupem, námitku oznámenou ministerstvu zahraničních věcí Nizozemí ve lhůtě šesti měsíců od data, kdy mu toto ministerstvo toto přistoupení oznámilo. Není-li vznesena žádná taková námitka, vstoupí úmluva v platnost pro přistupující stát prvního dne měsíce následujícího po uplynutí poslední ze lhůt uvedených v předchozím odstavci. Článek 29 Každý stát může při podpisu, ratifikaci č i přístupu prohlásit, že se tato úmluva vztahuje na všechna území, která zastupuje v mezinárodních vztazích, nebo na jedno či více z nich. Toto prohlášení nabude účinnosti, jakmile Úmluva pro uvedený stát nabude platnosti. Poté bude každé takové rozšíření oznámeno ministerstvu zahraničních věcí Nizozemska. Úmluva vstoupí v platnost pro území, jichž se rozšíření týká, šedesátý den po oznámení uvedeném v předchozím odstavci. Článek 30 Tato úmluva se sjednává na dobu pěti let počínaje dnem jejího vstupu v platnost podle článku 27 odst. 1, a to i pro státy, které ji budou ratifikovat nebo k ní přistoupí později. Nebude-li úmluva vypovězena, prodlužuje se její platnost vždy na dalších pět let. Výpověď je třeba oznámit nejpozději šest měsíců před uplynutím pětiletého období platnosti ministerstvu zahraničních věcí Nizozemska. Výpověď se může omezit na určitá území, na která se úmluva vztahuje. Výpověď bude účinná pouze pro stát, který ji oznámil. Pro všechny ostatní smluvní státy zůstane úmluva v platnosti. Článek 31 Ministerstvo zahraničních věcí Nizozemí oznámí státům uvedeným v článku 26, jakož i státům, které přistoupí podle ustanovení článku 28: a) podpisy a ratifikace podle článku 26; b) datum, jímž tato úmluva vstoupí v platnost podle ustanovení článku 27 odst. 1; c) přístupy podle článku 28 a datum, jímž nabudou účinnosti; d) rozšíření podle článku 29 a datum, jímž nabudou účinnosti; e) určení orgánů, námitky a prohlášení podle článku 21; f) výpovědi podle článku 30 odst. 3. Na důkaz čehož níže podepsaní, náležitě zmocnění, podepsali tuto úmluvu. Dáno v Haagu, dne 15. listopadu 1965 v anglickém a francouzském jazyku, přičemž oba texty mají stejnou platnost, v jednom vyhotovení, které bude uloženo v archivu vlády Nizozemska a jehož ověřený opis bude předán diplomatickou cestou každému státu zastoupenému na X. zasedání Haagské konference o mezinárodním právu soukromém. PŘÍLOHA II Prohlášení učiněná členskými státy Rakousko činí následující prohlášení: ( … ) a dále Malta činí následující prohlášení: V souladu s článkem 8 úmluvy vláda Malty prohlašuje, že nesouhlasí s tím, aby se písemnosti na území Malty doručovaly přímo prostřednictvím diplomatických nebo konzulárních činitelů jiných smluvních států podle čl. 8 odst. 1 jiným osobám než státním příslušníkům smluvního státu, který toto doručování vykonává. V souladu s článkem 10 úmluvy vláda Malty prohlašuje, že nesouhlasí s tím, aby ostatní smluvní státy na jejím území používaly kterýkoliv ze způsobů zasílání a doručování písemností zmíněných v článku 10. [1] Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1393/2007 ze dne 13. listopadu 2007 o doručování soudních a mimosoudních písemností ve věcech občanských a obchodních v členských státech („doručování písemností“) a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 1348/2000, Úř. věst. L 324, 10.12.2007, s. 79. [2] Malta již uložila listinu o svém přistoupení, aniž byla zmocněna a aniž Komise přijala nezbytná opatření. Po přistoupení dne 1. srpna 2012 vydala Malta následující prohlášení: „Malta prohlašuje, že její přistoupení k úmluvě vstoupí v platnost až po dokončení postupů souvisejících s tímto přistoupením v rámci Evropské unie a zejména po přijetí rozhodnutí Rady, kterým se Malta zmocňuje, aby přistoupila k této úmluvě. Jakmile k tomuto přijetí dojde, oznámí Malta depozitáři listiny datum, kdy se Úmluva pro ni stane použitelnou.“ (prohlášení je zveřejněno na internetové stránce Haagské konference o mezinárodním právu soukromém http://www.hcch.net/index_en.php?act=status.comment&csid=1101&disp=eif). [3] Stanovisko 1/03 Soudního dvora ze dne 7. února 2006 o pravomoci Společenství uzavřít novou Luganskou úmluvu o soudní příslušnosti a uznávání a výkonu rozhodnutí v občanských a obchodních věcech, Sb. rozh. Evropského soudního dvora 2006, s. I-01145. [4] Dohoda mezi Evropským společenstvím a Dánským královstvím o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech, Úř. věst. L 299, 16.11.2005, s. 62. [5] Úř. věst. L 151, 11.6.2008, s. 36. [6] Úř. věst. C, , s. . [7] Úř. věst. L 324, 10.12.2007, s. 79. [8] Úř. věst. L 324, 10.12.2007, s. 79.