CS Úřední věstník Evropské unie C 100/44

Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru na téma Evropská unie a řešení globální výzvy v otázce výživy

2009/C 100/08

Dne 25. října 2007 francouzské předsednictví Rady, v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, požádalo v dopise panu DIMITRIADISOVI Evropský hospodářský a sociální výbor o vypracování průzkumného stanoviska na téma

Evropská unie a řešení globální výzvy v otázce výživy.

Specializovaná sekce Zemědělství, rozvoj venkova, životní prostředí, kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 8. října 2008. Zpravodajem byl pan KALLIO.

Na 448. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 21., 22. a 23. října 2008 (jednání dne 22. října 2008), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 73 hlasy pro, 11 hlasů bylo proti a 27 členů se zdrželo hlasování.

1. Závěry a doporučení

1.1 EHSV má za to, že by EU měla zhodnotit dlouhodobé cíle zemědělské a obchodní politiky a přezkoumat, zda je zásobování potravinami zajištěno i nyní, poté, co se podmínky v EU i na celém světě změnily.

1.2 EU musí zajistit, aby se dostupnost potravin stala jádrem zemědělské politiky, jež zaručuje životaschopnou produkci ve všech regionech EU. To je třeba učinit v souvislosti s kontrolou stavu SZP.

1.3 Potravinářská výroba by měla dostat přednost před výrobou energie. Výroba energie na rostlinné bázi by se měla omezit na rostliny a biomasu, které se z důvodu své povahy nehodí k potravinářské výrobě.

1.4 Stabilní základ pro zajištění přiměřeného zásobování potravinami (primární výroby i zpracování) poskytuje v EU i na celém světě rozumná výše výrobních cen.

1.5 Odpovědné osoby by měly vyvinout snahu o zavedení pravidel obchodu se zemědělskými produkty, jež by zaručila zásobování potravinami ve všech zemích a za všech okolností. Rozvojovým zemím by se mělo dostat takových výhod v obchodu, které by podpořily posilování jejich národní produkce.

1.6 EU by měla posílit spolupráci a podpořit úsilí o modernizaci a zefektivňování potravních řetězců v rozvojových zemích.

1.7 EHSV zdůrazňuje, že EU musí vyvinout úsilí k posílení činnosti sdružení výrobců a organizací trhu v rozvojových zemích a tímto způsobem podporovat základní podmínky pro zásobování potravinami. EU musí dodržet návrh na poskytnutí podpory zemědělcům v rozvojových zemích ve výši jedné miliardy eur.

1.8 EU by měla navýšit investice do nových technologií včetně biotechnologií, které by umožnily rozvoj nových aplikací pro výrobu.

1.9 Budoucí strategie musí spočívat ve zlepšování kvality potravinářských výrobků a jejich bezpečnost se musí zvyšovat prostřednictvím transparentního označování země původu a osvěty spotřebitelů.

1.10 Spotřebitelské ceny by se neměly uměle snižovat, ale měly by se spíše kompenzovat cestou sociální politiky.

1.11 OSN a další mezinárodní organizace by si měly stanovit potravinářskou výrobu jako hlavní prioritu a jako základ pro snižování chudoby.

1.12 Podle schématu k vytváření zásob ropy v EU by měl být vytvořen celosvětový program, který by stanovil povinnost držet zásoby, aby se tak zajistila dostupnost potravin.

1.13 Pro zajištění dodávek v EU je třeba realizovat lepší základní systém skladování pro rozhodující výrobky a výrobní vstupy (protein, hnojiva, osivo, pesticidy) a přijmout aktivní opatření na posílení spolupráce mezi členskými státy, EU a podnikatelskými subjekty.

1.14 Jak v EU, tak zejména v rozvojových zemích, by se mělo za účelem zajištění zásobování potravinami zvýšit vzdělávání v této oblasti, aby bylo možné odpovídat na nové výzvy, které přináší potravinová krize.

1.15 EHSV se domnívá, že by měla EU za účelem zlepšení ekonomických podmínek v rozvojových zemích zakládat v těchto zemích společné podniky v odvětví zemědělství a rybolovu.

1.16 EHSV navrhuje, aby Komise předložila návrh na zvýšení investic členských států do výzkumu, vývoje a inovací v odvětví rybolovu a zejména do stavby a údržby plavidel provádějících výzkum oceánů. Jejich studie a průzkumy přispějí jak k údržbě a rozvoji udržitelného rybolovu, tak i ke zlepšení výživy a socioekonomických podmínek v méně rozvinutých zemích.

2. Preambule

2.1 Globální výzva v otázce výživy se dostala do středu pozornosti veřejnosti v důsledku zhoršujícího se zdraví evropských občanů a jejich obav ohledně budoucnosti, nedávného prudkého nárůstu cen zemědělských produktů a potravin a palčivého problému hladu ve světě obecně. Ceny surovin pro zemědělské a potravinářské produkty od 70. let klesaly. Změna výše cen směrem vzhůru v posledních třech letech je vítaným vývojem, který však způsobil potíže nejslabšímu článku řetězce: spotřebitelům. Ti musí čelit cenám základních potravin, které v některých případech vysoce přesahují cenu u zdroje, jež připadne zemědělci. Ačkoli část evropského zemědělství mohla mít z nárůstu cen prospěch, je třeba upozornit na kritickou situaci evropského chovu zvířat, kde nelze nárůstu cen krmiv čelit, ani tento nárůst promítnout do cen pro spotřebitele. Tento návrh stanoviska se zabývá výzvami v otázce výživy z hlediska EU a šířeji se zamýšlí nad sociálními dopady činnosti EU (1).

2.2 Klíčovým tématem je zásobování potravinami a zajišťování dodávek. Cílem je identifikovat globální výzvy a navrhnout způsoby, jak na ně reagovat. Dramatické změny na trhu vyvolaly určité komentáře radikálního rázu – některé zdroje dokonce navrhly, že zemědělské a potravinářské otázky by se měly oddělit od jednání WTO a vrátit k podpoře spojené s produkcí na úrovni EU. V závěru se věnujeme důsledkům těchto výzev a možným reakcím na nejdůležitější sociální otázky: Co znamenají pro evropské spotřebitele? Co znamenají z dlouhodobého hlediska pro zásobování potravinami v rozvojových zemích? A jak přispívají k dynamice krajiny?

2.3 Začneme stručným přehledem vývoje zemědělské a potravinářské výroby a politiky v EU a popisem rámce, v němž v současnosti zemědělství a potravinářská výroba v EU fungují. Pak budeme uvažovat o významných vnějších vlivech, jež vyvíjejí tlak směrem k rozvoji stávajícího rámce. Na základě této analýzy přineseme shrnutí, v němž zdůrazníme nejdůležitější budoucí výzvy, před kterými evropské zemědělství a zásobování potravinami stojí, a uvedeme dostupné alternativní přístupy k další činnosti. Závěrem zhodnotíme tyto přístupy a také to, jakou úlohu hraje EU v celosvětovém zásobování potravinami jako producent i jako spotřebitel.

3. Zemědělská a potravinářská politika EU a odvětvové trendy

3.1 Cíle potravinářství a zemědělství v EHS/EU a trendy v odvětví a na trzích

3.1.1 Zemědělská a potravinářská výroba v EU se po desetiletí vyvíjí v souladu s rozvojem celé společnosti. V prvních letech byl důraz kladen na zvyšování objemu výroby a důsledkem toho byly v 80. letech podstatné přebytky vývozu. V tomto desetiletí se v zemědělství vynořily environmentální problémy, jako je otázka hnojení v oblastech intenzivní živočišné výroby a problémy se zásobováním vodou.

3.1.2 Jako odpověď na intenzivní pěstování plodin a environmentální problémy se objevilo ekologické zemědělství, které je zároveň příkladem diferenciace výrobků – některé skupiny spotřebitelů jsou ochotny zaplatit více za potraviny vyrobené za použití metod, které jsou považovány za šetrné k životnímu prostředí. 90. léta 20. století se do dějin zapsala jako desetiletí chorob zvířat a zoonóz – chov zemědělských zvířat a potravinářský průmysl EU postihla nemoc šílených krav a mor prasat. V zásobování potravinami se jako významný faktor objevila bezpečnost potravin a mnoho zemí začalo vkládat více prostředků do oblastí, jako je prevence a potlačování salmonelózy.

3.1.3 Tyto potíže i opatření, která byla k jejich řešení přijata, pomáhaly formovat zemědělskou a potravinářskou politiku v Evropské unii. Mezi aktuální otázky, které v posledních letech vyvstaly, patří výroba bioenergie ze zemědělských surovin, tj. zemědělství jako zdroj surovin k výrobě bioenergie.

3.1.4 Dalším hlediskem, jež se dostalo do popředí, je výživná hodnota potravin a její význam pro veřejné zdraví, přičemž se diskuse soustředí na skladbu potravin a na to, do jaké míry lze potravinářský průmysl vinit za čím dál větší problém obezity na Západě. Je to otázka, kterou musí brát potravinářské odvětví v úvahu například při plánování a prodeji výrobků a kterou musí zvažovat spotřebitelé při svém spotřebitelském rozhodování. Odpovědnou spotřebu je třeba podporovat osvětou spotřebitelů.

3.1.5 Palčivou otázkou je v současnosti prudký nárůst cen potravin i zemědělských vstupů a konečných výrobků – zda se jedná o trvalý nárůst a jaké bude mít důsledky pro celosvětové zásobování potravinami a životní podmínky chudých. Odpovědné osoby by měly také zvážit změnu podmínek na trhu – jsou za těchto nových okolností stále v platnosti politická opatření zaměřená na trhy, kde jsou ceny potravin nízké a stále klesají?

3.2 Změny v zemědělské politice EU a rybolovu

3.2.1 Zemědělská politika EU je založena na silném vnitřním trhu a jeho regulaci prostřednictvím systému dotací, jejichž cílem je zajištění stálého zásobování potravinami ve všech zemích za všech okolností. EU svou politiku zakládá na evropském zemědělském modelu, jenž chrání zemědělskou rozmanitost a zajišťuje to, aby byla zemědělská výroba výnosná i ve znevýhodněných regionech EU. Jejím cílem je výroba vysoce kvalitních a bezpečných potravin za rozumné ceny pro všechny spotřebitele v EU.

3.2.2 Internacionalizace zemědělské politiky jako součást globalizace staví před reformu společné zemědělské politiky nové výzvy. Patří mezi ně čím dál větší konkurence a problém s řízením politiky příjmů zemědělců. Dlouhé roky způsobovaly problémy na zemědělských trzích nízké ceny produktů, což se snažila EU vyřešit zemědělskými reformami.

3.2.3 Tyto reformy, k nimž došlo v letech 1999 a 2003, přinesly systém více orientovaný na trh, charakterizovaný zákazem dotací, snížením administrativních nákladů a přerušením příčinné souvislosti mezi přímými dotacemi a objemem výroby. Poté následovaly reformy organizací trhu s mnoha výrobky, které způsobily některým evropským zemědělcům potíže. Tyto změny položily základ pro cíle EU v právě probíhajícím kole jednání WTO.

3.2.4 EU v současnosti připravuje „hodnocení stavu“ společné zemědělské politiky, které by mohlo být příležitostí pro určité zdokonalení. Hlavním cílem této takzvané kontroly stavu je posoudit provádění reformy SZP z roku 2003 a zabývat se úpravami reformního procesu, jež jsou považovány za nutné k dalšímu zjednodušení této politiky, umožnit, aby se tato politika spojila s novými tržními příležitostmi, a připravit se v rámci ní na to, abychom mohli čelit novým problémům na trhu a ve společnosti. Přichází v době, kdy na světových trzích zemědělských produktů dochází k velkým výkyvům a kdy je zásobování potravinami vážně ohroženo.

3.2.5 Spolu se zemědělstvím tvoří významnou součást našeho zásobování potravinami také rybolov. V roce 2005 dosáhla celosvětová rybářská produkce téměř 142 milionů tun, což představuje zásobování rybami v množství 16,6 kg na hlavu a více než 15 % celosvětové produkce živočišné moučky. Produkty rybolovu hrají v zásobování potravinami důležitou úlohu. Kromě toho jsou v Evropě i v rozvojových zemích činnosti spojené s rybolovem a akvakulturou významným zdrojem výživy, pracovních příležitostí a příjmů. Evropská unie by se měla snažit zajistit, aby i rozvojové země byly schopny co nejefektivněji spravovat a využívat své zásoby ryb.

3.2.6 Činnost EU by se měla v této oblasti zaměřit na komplexní přístup, který by kombinoval udržitelné využívání rybolovných zdrojů, snižování chudoby a zajištění rovnováhy mezi rozvinutými a rozvojovými zeměmi a který by zohledňoval následující:

1) EU by měla rozvíjet místní metody rybolovu a podporovat rozšiřování udržitelného a odpovědného rybolovu a akvakultury.

2) EU by měla i nadále dovážet produkty rybolovu a posilovat bezpečnost potravin a postupy v oblasti ochrany spotřebitelů.

3) EU by měla podporovat rybolov evropských rybářských komunit ve vodách třetích zemí, avšak za předpokladu, že není pochyb o tom, že je to v zájmu těchto zemí a jejich občanů.

4) Oceány a moře jsou součástí přírodních zdrojů Země a našeho celosvětového dědictví. EU musí dohlížet na to, aby v jejích vodách ani ve vodách nečlenských zemí nedocházelo k nadměrnému rybolovu.

3.3 Nutnost změny – vnější faktory, které ovlivňují zemědělskou a potravinářskou politiku EU

3.3.1 Rámec zemědělské a potravinářské politiky EU se v posledních 50 letech vyvíjel tak, jak je popsáno výše, a je výsledkem jak vlastních cílů a možností EU, tak vnějších faktorů. Mezi vnější faktory, které pomáhají měnit a tvarovat politiku, patří zejména obchodní politika EU – současné kolo jednání WTO v Doha, vývoj technologií, environmentální výzvy a tendence na trhu potravin.

3.3.2 Vícestranná jednání WTO v kole v Doha trvají již téměř sedm let. Bylo během nich dosaženo určitých částečných řešení, avšak celkový pokrok je velmi pomalý. EU je v těchto jednáních, která pokrývají širokou škálu otázek, velmi aktivní. Některé země měly spíše zájem na tom, aby nedošlo k žádnému pokroku, který by vedl k úspěšnému závěru jednání. EU udělala významné ústupky, a to například v zemědělství, průmyslu a otázkách týkajících se rozvojových zemí. Pro fungování systému mezinárodního obchodu je důležité, aby bylo dojednáno nějaké řešení.

3.3.3 Zemědělství je v jednáních tradičně citlivým bodem, poněvadž mnoho zemí brání svou vlastní výrobu z důvodu zajištění základních potřeb. Ostatní strany jednání jsou velcí vývozci, kteří nechtějí uvolnit dovozy. EU je významným vývozcem určitých produktů, ale zároveň největším dovozcem potravin na světě. V roce 2007 vyvezl potravinářský průmysl EU potravinářské výrobky v hodnotě 54,6 miliardy EUR a dovoz zpracovaných potravin dosáhl 52,6 miliard EUR.

3.3.4 Pokud jednání kola v Doha dosáhne v blízké budoucnosti závěru, bude to znamenat pro zemědělské trhy v EU novou situaci. Na základě návrhů, o kterých se v současnosti jedná, by byly dotace na vývoz do roku 2014 zrušeny a celní ochrana by se omezila o více než 50 %. To by mohlo pro zemědělství EU znamenat ekonomickou ztrátu více než 20 miliard EUR. Zvýšení cen zemědělských produktů, ke kterému v nedávné době došlo, se odrazí ve struktuře obchodu a bude mít dopad na konečnou výrobu.

3.3.5 EU upozornila na několik důležitých faktorů, které jsou spojeny s obchodem se zemědělskými produkty, jako jsou enivronmentální a sociální standardy a dobré životní podmínky zvířat (tj. nekomerční faktory). Tyto návrhy se však zatím nepodařilo prosadit. Výrobní předpisy a normy by se měly harmonizovat proto, aby se ve světovém obchodu zajistily rovné podmínky.

3.3.6 EU učinila v jednáních významné ústupky vůči nejchudším rozvojovým zemím tím, že zrušila dovozní cla, což by jim mělo v obchodu se zemědělskými produkty otevřít nové možnosti. Důležité je i to, že vlastní zemědělská výroba rozvojových zemí těží z větších zdrojů, přednostního zacházení a technické pomoci. EU by také měla podporovat iniciativy zaměřené na výrobu pro domácí trh v rozvojových zemích a prosazovat to, aby se subjekty ve venkovských oblastech organizovaly. Mezi rozvojovými zeměmi jsou obrovské rozdíly, co se týče jejich podmínek obchodu, a to by se mělo v nových pravidlech obchodu zohlednit.

3.3.7 Nedávné radikální změny stavu světového trhu se zemědělskými produkty ovlivní obchod s potravinami i způsob, jakým je strukturován. Pokud budou ceny i nadále stoupat, bude to mít nepřímý dopad na nové dohody o obchodní politice i obchodní podmínky. EU začala rozšiřovat své dvoustranné obchodní dohody s mnoha obchodními partnery, a to částečně kvůli potížím při vícestranných jednáních, ale i kvůli rychlým změnám, k nimž dochází například na trhu s potravinami a energií. Cílem musí být to, dosáhnout dohody a intervenčního mechanismu, který by bylo možné použít ke snížení výkyvů cen výrobků a k zajištění rovnováhy na trzích.

3.4 Změna životního prostředí a rozvoj technologií

3.4.1 Otázky životního prostředí

3.4.1.1 Nejdůležitějším environmentálním faktorem jsou změny, které způsobuje změna klimatu, a zejména politická opatření, jež jsou v reakci na ni přijímána. Změna klimatu jako taková vede ke změnám globálních klimatických podmínek a výroba se musí těmto novým podmínkám přizpůsobit, čímž se snižuje zemědělská produktivita. Dále se prostřednictvím politických opatření projevuje nepřímý účinek – opatření, která mají zpomalit změnu klimatu, vyžadují změny ve struktuře výroby a metodách, které zase snižují produktivitu. Kromě zemědělství má změna klimatu veliký dopad i na možnosti, které má potravinářský průmysl k dispozici, a na jeho ziskovost.

3.4.1.2 Za zvláštní zmínku stojí i výroba bioenergie ze zemědělských surovin. Potravinářské trhy jsou v současnosti úzce provázány s trhy s energií, protože výroba bioenergie a potravinářská výroba spolu soupeří o tytéž suroviny a protože zemědělská výroba dnes ve velké míře závisí na využívání fosilních paliv. V důsledku této soutěže se vývoj cen na trhu s energií i politická opatření, která mají dopad na tento trh, odrážejí přímo na trhu s potravinami.

3.4.1.3 Využívání surovin, které jsou vhodné jako potraviny, k výrobě bioenergie, má za následek to, že prudce roste poptávka po zemědělských výrobcích a s nimi i jejich ceny.

3.4.1.4 Skleníkový efekt je všezahrnující problematika, která zastiňuje mnoho dalších environmentálních otázek, mezi nimiž je důležitá právě biologická rozmanitost, protože se jedná o otázku globální. Pro zachování chráněných oblastí a původních rostlinných a živočišných druhů nabývá v EU na stále větším významu ochrana rozmanité genetické základny, a to jako součást či doplněk výroby a jako činnost genové banky. Mimo Evropu je tato potřeba v podstatě stejná, avšak škála druhů může být mnohonásobně rozmanitější a ekonomické možnosti omezenější.

3.4.1.5 Kromě biologické rozmanitosti představují problémy i nakažlivé choroby zvířat, zoonózy a cizí druhy; tyto problémy se dostávají stále více do popředí v důsledku mezinárodního obchodu, dopravy a spolupráce. V EU pravděpodobně patří mezi nejznámější problémy v oblasti biologické bezpečnosti prasečí mor, BSE, slintavka a kulhavka a salmonelóza, zatímco v globálním měřítku vyvolává obavy epidemie ptačí chřipky. Choroby a škůdci se šíří každý svým vlastním způsobem – spojuje je to, že mají přímý či nepřímý dopad na potravinářskou výrobu a jsou zdrojem nejistoty spotřebitelů při rozhodování o koupi. Kromě toho mají důležitý dlouhodobý účinek jako faktor, který podrývá zajišťování dodávek.

3.4.2 Nové technologie

3.4.2.1 Poptávka po zemědělských produktech jako surovinách pro výrobu bioenergie se zvyšuje primárně v důsledku politických opatření zaměřených na ochranu životního prostředí, ale také v důsledku technologického rozvoje. Biotechnologie nabízí nesčetné nové příležitosti pro efektivnější výrobu a zpracování produktů na trhu s potravinami i na nepotravinovém trhu. V energetice se začíná vedle výroby energie na bázi škrobu prosazovat jako prodejný produkt výroba energie na bázi celulózy.

3.4.2.2 Biotechnologické inovace přinášejí širokou škálu nových výrobních metod. Pokrok v biotechnologiích se považuje za velký posun vpřed při vylepšování efektivity výroby. Tento proces by mělo podpořit úsilí v oblasti výzkumu a vývoje. Kromě možných výhod je třeba brát v úvahu i zdravotní a environmentální rizika. Problémem je to, že v mnoha případech nejsou ještě jasné možné vedlejší účinky biotechnologických aplikací na zdraví zvířat, rostlin a na ekosystémy.

3.4.2.3 Nedostatek adekvátních údajů a studií, které by prověřily vedlejší účinky moderních biotechnologií na zdraví a životní prostředí, ovlivňuje to, jak jsou biotechnologické aplikace vnímány spotřebiteli. Při snaze o další vývoj je třeba vážně zohledňovat názory a obavy spotřebitelů a náležitě označovat výrobky na trhu.

3.5 Vývoj cen na trhu potravin

3.5.1 Ceny zemědělských komodit a některých důležitých základních potravin v posledních dvou letech prudce stoupají. Tento vzestup má mnoho důvodů včetně zvýšené poptávky v důsledku rostoucí populace, vyšších cen energie, celosvětového snižování zásob a investic a spekulativního zájmu o zemědělské komodity, který tento trend vyvolal, a dále včetně klimatických podmínek, a to jak místních náhlých změn počasí, tak i hrozby trvalejší změny.

3.5.2 Na základě předpovědí je obtížné říci, jak se bude trh vyvíjet v budoucnu. Z poklesu cen v posledních měsících nelze vyvozovat, na jaké hladině se ceny nakonec ustálí. V každém případě má pohyb cen zřetelný dopad na rozvojové země a jeho účinky pociťuje i rozvinutý svět včetně zemí EU.

3.5.3 V EU vyvolaly vyšší světové tržní ceny dojem, že v zemědělské a potravinářské politice existuje o něco větší manévrovací prostor než dříve. Těm, kdo potraviny nakupují, se jeví vzestup cen potravin jako rychlý a má skutečný dopad na celkovou inflaci v zemích EU. Podobný vzorec (třebaže mnohem více evidentní) je jasně vidět i v rozvojových zemích – z mnoha zemí přicházejí v poslední době zprávy o nepokojích spojených s dostupností a cenami potravin. Zároveň se zřetelně ukázalo, že růst cen má na některá odvětví výroby i pozitivní dopad – v mnoha případech jsou nyní místní producenti opět po mnoha letech schopni konkurovat potravinám dovezeným za ceny, které vládnou na světových trzích. To by mohlo z dlouhodobého hlediska dát potravinářské výrobě novou vzpruhu a také místním obyvatelům výrobní příležitosti. K tomu, aby se to podařilo, je však třeba takový ekonomický růst, který spotřebitelům poskytuje dost peněz na nákup potravin.

3.5.4 Růst cen potravin na světových trzích jako takový pravděpodobně zvýší objem potravinářské výroby. Může však také ještě zhoršit hlad ve světě, protože pro chudé bude čím dál obtížnější koupit si základní potraviny, a zvláště pokud bude větší podíl úrody využíván k nepotravinářské výrobě. Tato nová situace má v každém případě jasný dopad na rozdělení příjmů v rámci jednotlivých zemí a jedná se proto o politicky citlivou otázku. Postoj světových organizací je vzhledem k budoucímu vývoji stále nejasný.

3.5.5 Je zřejmé, že se nejedná pouze o trh konečných výrobků – pokud rostou ceny konečných výrobků, objevuje se tendence k růstu cen i u výrobních vstupů, a naopak. Totéž platí nyní – ceny energie a hnojiv stoupají, avšak neznamená to nutně zvýšení příjmů zemědělců. Pokud nebude potravinářský průmysl schopen udržet si beze změny svůj relativní podíl na ceně konečných výrobků, pocítí i on účinky vyšších cen surovin.

3.5.6 Růst cen odráží novou rovnováhu na trhu, která je výsledkem mnoha různých faktorů. V praxi znázorňuje schopnost celosvětového potravinářského průmyslu – celosvětového zajišťování potravin – poskytnout lidem potraviny podle jejich potřeb. V minulosti se často tvrdilo, že hlad ve světě není pouze výsledkem nedostatečných příležitostí k výrobě, ale spíše výsledkem národní a mezinárodní politiky. Tento závěr bude v blízké budoucnosti podroben přezkumu – mění pokračující nárůst populace, změna klimatu a nepotravinářská výroba (na pozadí tenčících se fosilních zdrojů energie) situaci takovým způsobem, že v budoucnu nebude za nedostatkem potravin jednoduše stát politika, ale také stále více omezení celkového rozsahu výroby?

3.5.7 Souhrnně řečeno, problematika vývoje cen základních potravinových výrobků vyžaduje zodpovědný přístup k její komplexitě, neboť je nezbytné, aby utváření cen bylo na všech úrovních zemědělsko-potravinářského hodnotového řetězce transparentní. V tomto směru je odpovědností vlád, aby se zasadily o zlepšení sledovatelnosti cen zavedením náležitých kontrol, jež by jasně ukázaly jisté nelegální postupy některých subjektů, a o intenzivní pedagogický výklad, jenž by spotřebitelům poskytl pravdivé a úplné informace.

3.6 Kvalita, bezpečnost a výživná hodnota potravin

3.6.1 Na trhu s potravinami jsou kromě kvantity potravin důležitými faktory i kvalita potravin, bezpečnost potravin, jejich výživná hodnota a preference spotřebitelů. Bezpečnost potravin se řídí normami, na něž dohlíží Evropský úřad pro bezpečnost potravin (EFSA).

3.6.2 Výživná hodnota je složitý pojem a rozhodování spotřebitelů se zde zakládá nejen na zdravotních faktorech, ale i na kulturně podmíněném chování. Účinky potravinářských výrobků na zdraví a to, kdo je za ně odpovědný, jsou předmětem neustálých debat; účastníci trhu zatím nedosáhli v těchto otázkách konsenzu.

3.6.3 Preference spotřebitelů jsou založeny na osobních hodnotách a názorech (např. co se týče biopotravin) a kulturních faktorech, jež nejsou souměřitelné. Jejich význam jako faktoru, který ovlivňuje trh s potravinami, bychom nicméně neměli podceňovat.

3.7 Postavení a úloha spotřebitelů

3.7.1 Odpovědná a udržitelná spotřeba včetně recyklace se musí stát běžnou praxí. To platí jak pro dodavatelský řetězec, tak i pro spotřebitele. Tohoto cíle lze dosáhnout pomocí široké společenské debaty.

3.7.2 Evropští spotřebitelé považují kvalitní potraviny za rozumnou cenu za samozřejmost. Dalším důležitým kritériem jsou pro spotřebitele svobodná volba a výběr. Z bezpečnosti potravin nejsou lidé zpravidla ochotni slevit.

3.7.3 V praxi se však mnoho spotřebitelů uchyluje ke kompromisu na úkor bezpečnosti potravin, pokud se jedná o výrobky, které mají kulturní význam. Pro mnoho spotřebitelů jsou navíc důležité specifické charakteristiky potravinářských výrobků – prodejní cenu výrobků ovlivňuje např. ekologická výroba či geneticky modifikované suroviny.

3.7.4 Díky otázkám souvisejícím s kvalitou je lépe vidět, jak je důležité poskytovat spotřebitelům orientaci v informacích – je třeba je informovat o významu rizik i o výhodách spojených s různými výrobními metodami a vstupy, a to tak, aby se rozptýlily jejich obavy týkající se výrobků. Je třeba se zbavit „černobílého“ rozlišování na dobré nebo špatné, aby tak mohli spotřebitelé hodnotit „plusy a minusy“ jednotlivých výrobků sami.

3.7.5 Pro spotřebitele je rozhodující, aby věděl, na čem je založena kvalita, podle níž se rozhoduje. Nezbytnou podmínkou důvěry je tak snadný přístup spotřebitelů k informacím o kvalitě výrobků. Mnoho spotřebitelů mimo jiné žádá, aby se znovu zavedlo označování země původu, a to i pro evropské potravinářské výrobky. Evropské výrobky si na evropských trzích vedou dobře díky dobré informovanosti spotřebitelů a transparentnosti. Pro budoucí rozvoj potravinářské výroby je klíčovým faktorem to, aby věnoval spotřebitelské politice náležitou pozornost.

3.8 Politika rozvoje a potravinářská výroba

3.8.1 Pro odstranění hladu ve světě byla již na mezinárodních fórech přijata řada politických rozhodnutí; v poslední době je to v souvislosti s rozvojovými cíli tisíciletí. V praxi jsou však výsledky zatím spíše skromné. Počet hladovějících lidí i nadále roste – asi miliarda lidí na světě stále trpí hladem. Vyšší zemědělská produkce nestačí držet krok s růstem populace a tuto novou situaci v potravinářské výrobě zatím nebylo možné na globální úrovni efektivně řešit. EU se na tomto úsilí podílí svou účastí v mezinárodních organizacích a také bilaterálními vztahy s rozvojovými zeměmi. Snaží se hrát aktivní roli jak v rozvojové spolupráci, tak i v obchodní politice, a jejím cílem je zlepšit postavení potravinářské výroby v rozvojových zemích.

3.8.2 K omezení chudoby je nutné stanovit zajišťování potravin jako prioritu mezinárodní rozvojové politiky. Rozvoj potravinářské výroby by měl být v rozvojových zemích základním kamenem národní politiky. Každá rozvojová země by měla mít svou vlastní národní zemědělskou politiku, která by představovala základ pro organizaci zásobování občanů základními potravinami.

3.8.3 K tomu, aby mohlo být tohoto cíle dosaženo, je třeba v rozvojových zemích vytvořit vhodné zdroje pro vzdělávání, poradenství a výzkum. Mezinárodní společenství i EU by měly tyto cíle s větší rozhodností zařadit do programů politiky rozvoje.

3.8.4 Zemědělcům v rozvojových zemích bychom měli pomáhat tím, že budeme podporovat organizace výrobců v jejich snaze o rozvoj domácí výroby, prodeje a zpracovávání a posilovat jejich pozici na trhu. Mělo by se posílit řízení rizik jako součást úsilí o zlepšení podmínek pro výrobu v rozvojových zemích. Kromě výroby je třeba věnovat pozornost i sociálním otázkám. Podobně musí systém OSN podniknout efektivnější kroky k tomu, aby se zásobování potravinami zlepšilo.

3.8.5 Co se týče obchodní politiky, musí být možné zaručit rozvojovým zemím skutečnou příležitost k tomu, aby měly vlastní režim „zelené pomoci“. K dosažení tohoto cíle jsou však třeba významné vstupy v podobě know-how do administrativy v rozvojových zemích při zavádění obchodních pravidel a systémů. EU by mohla dále posílit svou úlohu při rozvoji dovedností v rozvojových zemích. Pozici těch nejchudších zemí by mohlo zlepšit jasnější seskupení rozvojových zemí do skupiny nejméně rozvinutých zemí v protikladu k zemím, které jsou hlavními vývozci. EU tyto cíle prosazuje v rámci jednání WTO.

4. Možnosti a omezení dalšího postupu EU

4.1 Během posledních několika desetiletí došlo v posunu zájmu EU a v diskusích o potravinách od problematiky nadprodukce směrem k otázkám ochrany životního prostředí, dobrých životních podmínek zvířat, a v důsledku toho také směrem ke zdravotním problémům zvířat a lidí a veřejnému zdraví. V budoucnu – ne nutně v daleké budoucnosti – budeme pravděpodobně svědky „návratu ke kořenům“, to znamená, že se diskuse v Evropě zaměří zpět na dostupnost a ceny potravin. Tento trend je zjevný již několik let.

4.2 Na druhé straně je jasné, že EU není izolovaný ostrov – chudoba a potíže, které z ní plynou, budou v rozvojových zemích i nadále problémem. Chudoba ze světa v brzké době nezmizí. EU je stále odpovědná za to, aby vyvíjela snahu o odstranění chudoby.

4.3 Středem zájmu EU – a také potravinářského odvětví – je dostupnost energie. Potravinářství je ve své současné podobě založeno na velké spotřebě energie, a proto vyžaduje zajištění jejích dodávek. Dalším omezením je voda, a to obzvláště na celosvětové úrovni. Je třeba zajistit, aby byly tyto zdroje dostupné.

4.4 EU má několik možností dalšího postupu. Může například zvýšit efektivitu svého zemědělství a rybolovu, musela by přitom ale zohlednit dopady na životní prostředí, dobré životní podmínky zvířat a veřejné zdraví. V rámci snahy o zefektivnění výroby by mohla EU rozšířit velikost zemědělských statků a výrobních jednotek; to by však opět musela učinit v souladu s požadavky na ochranu životního prostředí a dobrých životních podmínek zvířat. Nesměla by přitom zapomínat ani na „dobré životní podmínky“ výrobců a potřebu obydleného venkova.

4.5 EU by mohla posílit zajišťování svých dodávek vytvořením rezerv a mimo jiné i diverzifikací svých zdrojů energie. Výrobu bioenergie je třeba navýšit, ale ne na úkor zásobování potravinami.

4.6 EU se musí i nadále řídit humanistickými principy a nést odpovědnost za problematiku emigrace a potíže rozvojových zemí, ale přitom minimalizovat možnosti konfliktů v sousedních regionech tak, že se bude snažit zajistit, aby si lidé mohli vydělat na živobytí tam, odkud pocházejí, a to jak uvnitř, tak i mimo EU.

Měla by podporovat výrobce v rozvojových zemích a jejich snahu o organizaci, aby tak mohli spolupracovat a zároveň se od sebe učit a lépe odpovídat na potřeby zásobování potravinami ve svých regionech. Evropští výrobci by se měli účastnit spolupráce mezi zemědělci. EU učinila v červenci 2008 zásadní rozhodnutí, a to poskytnout zemědělcům v rozvojových zemích ke zlepšení podmínek zemědělské činnosti jednu miliardu eur z rozpočtu vyčleněného na zemědělství.

4.7 Také je důležité rozvíjet celosvětově odpovědnou spotřebu a zdravé stravovací návyky. Strava, v níž by byly bohatě zastoupeny rostlinné produkty, by lidstvu umožnila uspokojovat svou potřebu potravin a zároveň podstatně snížit spotřebu energie, než jak je tomu u stravy bohaté na živočišné bílkoviny. Na straně výroby je důležité, aby pokračovalo rozvíjení výroby a posilování vědeckého know-how. EU musí být v těchto oblastech proaktivní, a to jak v rámci svých vlastních činností, tak i na mezinárodním poli.

5. Zajišťování dodávek jako základ zásobování potravinami v EU

5.1 Zajišťování dodávek je klíčovým mechanismem, jak bojovat proti riziku a zajistit zásobování potravinami a léky i za mimořádných okolností. Mezi opatřeními pro národní zajišťování dodávek jsou mezi členskými státy EU podstatné rozdíly. Členství v EU obvykle znamená snížení národního zajišťování dodávek, protože EU je toho názoru, že je schopná nést celkovou odpovědnost za zajišťování dodávek při zvládání krizí. Vnitřní trh EU je pro dosažení tohoto cíle dobrým základem. Krize, ke kterým v posledních letech dochází, mají kvalitativní povahu a nezahrnují nedostatek základních komodit.

5.2 Jedním z hlavních cílů zajišťování zásobování je zabezpečit výrobu potravinářských surovin. Distribuci potravin lze v případě krize regulovat a kontrolovat. Rozhodující roli zde hraje spolupráce mezi zemědělci, obchodem, průmyslem, úřady a dalšími orgány.

5.3 Pokud krize pokračuje, životně důležitým se stává přístup ke vstupům pro základní zemědělskou produkci. K nim patří hnojiva, zdroje energie, jako je ropa, výrobky na ochranu rostlin, osivo, veterinární přípravky, voda atd. Za mimořádných okolností jsou úřady podle právních předpisů povinny vstupy pro výrobu zajistit. To vyžaduje jasné rozdělení práce jednotlivých subjektů a plány. Národní systémy a úroveň připravenosti zajišťování zásobování se liší. EU v současnosti vytváří nové systémy, obzvláště vzhledem k tomu, že se rozšiřuje škála mezinárodních rizik.

5.4 Zajišťování dodávek evropského potravinářství je třeba podpořit zavedením silnějšího mechanismu a opatření, než je tomu v současnosti, aby se Unie mohla připravit na nová případná rizika. Podstatou zajišťování dodávek jsou dostatečně rozsáhlé systémy držení zásob, které pokrývají celou EU. Jeho základ tvoří stabilní a funkční trhy se zemědělskými produkty v členských státech i na vnitřním trhu EU. V případě krize má pro zajištění dodávek klíčový význam spolehlivost a rychlost reakce různých zúčastněných subjektů.

V Bruselu dne 22. října 2008. předseda Evropského hospodářského a sociálního výboru Mario SEPI

(1) V souvislosti s vypracováváním stanoviska bylo v EHSV dne 22. září 2008 uspořádáno slyšení s názvem What are the real prospects for agricultural and food prices? (Jaký je skutečný výhled cen v zemědělství a potravinářství?).