Soudní systém zvládá počet svých případů efektivně. Co se týče odhadované doby pro řešení občanskoprávních a obchodních sporů a správních případů, je výkon soudního systému na průměrné úrovni. Míra vyřešených případů se u první kategorie od roku 2016 poněkud snížila, ale stále zůstává nad 100 %, a míra vyřešených správních případů vykazuje značné zlepšení, od roku 2016 stoupla ze 79 % na 112 % v roce 2018. Počet projednávaných věcí je u občanskoprávních a obchodních sporů obzvláště nízký a u správních případů průměrný, což dokazuje, že soudní systém zvládá počet svých případů celkově dobře .

Přetrvávají určité výzvy týkající se digitalizace soudního systému. On-line dostupnost rozsudků je nadále omezená, zejména co se týče rozsudků prvního stupně. Nadto jsou omezená i opatření, která mají zajistit, aby rozsudky byly zveřejněny ve strojově čitelném formátu . Judikatura Nejvyššího soudu, Nejvyššího správního soudu a v menší míře i odvolacích soudů a specializovaných soudů je zveřejněna na internetových stránkách vlády, u okresních soudů tomu tak ale není. Zatímco je navíc možné předložit věc i zaslat předvolání on-line, neexistuje možnost sledovat on-line jednotlivé fáze řízení . Systémy správy případů existují u všech soudů a v současnosti se modernizují, a to také za účelem vylepšení shromažďování údajů. Nástroje vytvářející statistiky o činnosti soudů však momentálně existují pouze u přibližně poloviny soudů.

Za účelem zlepšení efektivity byla zreformována struktura státního zastupitelství. V září 2019 byl úřad nejvyššího státního zástupce sloučen s jedenácti místními státními zastupitelstvími do jediného Národního státního zastupitelství (National Prosecution Authority). Cílem reformy je umožnit nejvyššímu státnímu zástupci důslednější dohled nad jednotností postupů trestního stíhání a centralizaci administrativních funkcí, jakož i některých trestních řízení. Kromě toho usnadňuje převod případů mezi okresy, aby došlo k vyrovnání pracovní zátěže. V rámci reformy bylo rovněž stanoveno pevné funkční období pro vrchní okresní žalobce (pět let) a také nový titul „specializovaný státní zástupce“. Tato reforma neovlivnila počet státních zástupců ani jejich povinnosti a pravomoci, včetně těch, jež spadají pod úřad nejvyššího státního zástupce .

Za účelem zaručení nezávislosti soudnictví byl zřízen nový nezávislý orgán. Národní správa soudů, která se funkce ujala v lednu 2020, je novou nezávislou agenturou odpovědnou za správu soudů a převzala funkce, jež původně vykonávalo ministerstvo spravedlnosti. Byla zřízena prostřednictvím změn v zákoně o soudech, které byly přijaty v únoru 2019 , a je nezávislá na ministerstvu spravedlnosti. Cílem reformy, jež byla provedena v úzké konzultaci se soudy , je posílit strukturální autonomii a nezávislost soudů, zvýšit kvalitu výkonu spravedlnosti a umožnit soudům, aby se namísto administrativních úkolů zaměřovaly na své klíčové funkce . Pravomoci Národní správy soudů zahrnují předkládání návrhů o přidělování rozpočtu soudů ministerstvu spravedlnosti a rozhodování o jeho přidělení jednotlivým soudům, sledování výkonnosti soudů, správu soudních budov a systémů informačních a komunikačních technologií a organizaci odborné přípravy pro soudce a jiné zaměstnance soudů (ve spolupráci s radou pro justiční vzdělávání ). Také má na starost zřizování pracovních míst u soudů, a to jak pro soudce, tak pro další zaměstnance. Rozhodovacím orgánem správy soudů je správní rada, která má osm členů (šest soudců ze soudů různých úrovní a dva členy, kteří nevykonávají funkci soudce ), jmenovaných vládou na návrh soudů (v případě členů, kteří jsou soudci), což znamená, že většinu jejích členů tvoří soudci zvolení svými kolegy ze všech úrovní soudního systému, což je v souladu s doporučením Rady Evropy . Evropská síť rad pro justici (ENCJ) přijala Národní správu soudů za plnohodnotného člena v červnu 2020.

Postup přijímání právních předpisů zahrnuje více kroků, včetně posouzení dopadů a konzultačních postupů. U nedávných reforem souvisejících se soudním systémem se postupovalo podle inkluzivního procesu zahrnujícího soudnictví. V současnosti kromě toho probíhá proces reforem, jejichž účelem je objasnit částečně se překrývající pravomoci kancléře pro spravedlnost a veřejného ochránce práv, dvou hlavních nezávislých orgánů zapojených do ochrany základních práv. V této souvislosti se plánuje předložení legislativního návrhu parlamentu na podzim 2020. Byl zahájen program národní demokracie, jehož cílem je další zlepšení rámce pro občanskou společnost a participativní demokracii.

Vysoká úroveň svobody tisku ve Finsku je mezinárodně uznávána. Úkoly a pravomoci regulačního orgánu pro sdělovací prostředky jsou stanoveny zákonem, i když uvádí určité problémy týkající se zdrojů. Ačkoli v současnosti neexistují žádná pravidla, která by upravovala transparentnost vlastnictví sdělovacích prostředků, v praxi existuje přiměřená úroveň transparentnosti prostřednictvím dobrovolného zveřejnění a obecných pravidel zveřejňování pro akciové společnosti. Vláda uvažuje o reformě, která by dále rozšířila ústavně zaručený přístup k dokumentům. Kromě toho začala vláda přemýšlet o opatřeních, která mají účinněji chránit novináře před protiprávními výhrůžkami a útoky online, což je jev zaznamenaný v posledních letech. Fyzické vyhrožování novinářům hlášeno nebylo.

Podle průzkumů je Finsko vnímáno jako jedna z nejméně zkorumpovaných zemí v EU i ve světě. Země v boji proti korupci spoléhá na správní kulturu transparentnosti a otevřenosti. Finské veřejné instituce si vybudovaly dobré jméno díky transparentní správě a spolehlivému a funkčnímu rámci pro prevenci korupce. Už několik let se jedná o zřízení zvláštní vládní strategie pro boj proti korupci, ale k jejímu přijetí stále nedošlo. V současnosti neexistují zvláštní pravidla, která by regulovala kontakty osob ve vrcholných výkonných funkcích s třetími stranami a lobbisty, a na ty, kdo chtějí ovlivnit činnosti a politiky vlády, se nevztahují žádné požadavky na podávání zpráv či zveřejnění. Práce na opatřeních, která mají posílit etiku a transparentnost, však pokračuje. Finsko v současné době podniká kroky týkající se regulace lobbingu a omezení „efektu otáčivých dveří“. V březnu 2020 byla zřízena parlamentní pracovní skupina, jejímž cílem je vytvořit rejstřík transparentnosti související s lobbingem, který má doplnit právní předpisy týkající se otevřenosti vlády a posílit transparentnost správy.

Finsko nemá oddělenou protikorupční agenturu, ale za boj proti korupci je společně odpovědných několik různých orgánů a subjektů. Oddělení pro politiku v oblasti trestního práva a trestní právo ministerstva spravedlnosti dohlíží na preventivní úsilí, odpovídá za mezinárodní spolupráci a spravuje vnitrostátní síť protikorupční spolupráce. Policie má pravomoc k vyšetřování korupce a veřejnost v ni má všeobecně důvěru. Dále jsou přijímána opatření zaměřená na zvýšení etiky a transparentnosti, jakož i regulaci lobbingu a „efektu otáčivých dveří“.

V indexu vnímání korupce, který zpracovává organizace Transparency International, dosahuje Finsko 86 bodů ze 100 a v Evropské unii je na druhém, celosvětově pak na třetím místě . Asi pětina (22 %) respondentů zvláštního průzkumu Eurobarometr v roce 2020 považuje korupci za rozšířenou (průměr EU: 71 %) a pouze 8 % osob se cítí být korupcí ve svém každodenním životě osobně dotčeno (průměr EU: 26 %) . Co se týče podniků, považuje 37 % společností korupci za rozšířenou (průměr EU: 63 %) a 13 % společností se domnívá, že korupce při podnikání představuje problém (průměr EU: 37 %). Něco přes třetinu (38 %) osob se domnívá, že stíhání trestných činů probíhá dostatečně úspěšně, aby lidi odradilo od korupčních praktik (průměr EU: 36 %), přičemž 53 % společností věří, že podniky a lidé přistižení při podplácení vyšších úředníků jsou odpovídajícím způsobem potrestáni (průměr EU: 31%) .

Ve Finsku je právní rámec pro boj proti korupci do značné míry zaveden. Trestní zákoník kriminalizuje několik trestných činů úplatkářství a několik dalších zákonů zahrnuje ustanovení související s prevencí korupce . Kriminalizace obchodování s vlivem je však nadále předmětem diskuse v souvislosti s reformou trestního zákoníku . I když nejsou zřejmé případy korupce rozšířené, mezi nejčastější formy patří nabízení a přijímání výhod , střety zájmů a zvýhodňování a neetické kontakty při přípravě rozhodování . V mezinárodních hodnoceních byly vyjádřeny obavy týkající se míry zproštění obžaloby u případů zahraničního podplácení, Finsko však uspořádalo zvláštní školení a posílilo zvyšování povědomí, aby došlo k řešení vnímaných procesních nedostatků u policie, v trestním stíhání a mezi soudci.

Návrh protikorupční strategie na období 2017–2021, předložený ministerstvu spravedlnosti v roce 2017, musí být ještě přijat vládou. Poté, co nedošlo k přijetí strategie před demisí předchozí vlády, zahájila ministerská pracovní skupina pro právní stát a vnitřní bezpečnost v rámci nové vlády přípravu následující strategie proti korupci na období 2020–2023, která bude vycházet z původního návrhu a má v plánu vyjasnit povinnosti orgánů za účelem zvýšení spolupráce. Předchozí návrh protikorupční strategie z roku 2016 se zaměřoval na šest hlavních témat, včetně posílení struktur pro boj proti korupci, zvyšování povědomí, zvyšování transparentnosti, usnadňování odhalování korupce, tvorby právních předpisů týkajících se trestných činů úplatkářství a podpory výzkumu o korupci. Připravovaná strategie má za cíl zohlednit protikorupční doporučení adresovaná Finsku v rámci mezinárodních hodnocení. Kromě toho nadále probíhá hodnocení legislativních změn o ochraně oznamovatelů v rámci ministerstva spravedlnosti .

Za úsilí v boji proti korupci je společně odpovědných několik různých orgánů. Oddělení pro politiku v oblasti trestního práva a trestní právo ministerstva spravedlnosti dohlíží na preventivní úsilí, odpovídá za mezinárodní spolupráci a spravuje vnitrostátní síť protikorupční spolupráce . Síť koordinuje domácí protikorupční činnosti, podporuje vnitrostátní strategie a politiky a slouží jako fórum pro výměnu informací mezi příslušnými ministerstvy a zúčastněnými stranami. Ministerstvo financí je hlavním koordinačním orgánem pro etiku veřejné služby. Zveřejnilo pokyny pro vládní úředníky ohledně pohostinnosti, výhod a darů, včetně cestování a dalšího zaměstnání. Národní kontrolní úřad kontroluje finance ústředních vládních institucí, sleduje fiskální politiku a dohlíží na financování politických stran a volebních kampaní.

Národní vyšetřovací úřad má pravomoc k vyšetřování korupce. Pravomoc k vyšetřování korupce mají Národní vyšetřovací úřad a policejní jednotky pro finanční trestnou činnost, Národní síť odborníků pro boj proti podplácení a korupci pak zvyšuje spolupráci a koordinaci. V březnu 2020 bylo v rámci Národního vyšetřovacího úřadu nahlášeno 459 vyšetřovatelů finanční trestné činnosti a 60 pozic, jež podporují předcházení finanční trestné činnosti. Národní státní zastupitelství nedisponuje specializovanými jednotkami, ale všechna okresní státní zastupitelství mají specializované státní zástupce pro finanční trestnou činnost, kteří se zabývají trestnými činy úplatkářství. Různé okresy také mají státní zástupce, kteří se specializují na trestné činy spáchané osobami ve veřejné funkci. Oficiální statistiky ukazují, že ve Finsku je hlášen nízký počet trestných činů souvisejících s korupcí.

Připravuje se kodex chování pro úředníky a osoby ve vrcholných výkonných funkcích. Co se týče etického rámce pro úředníky, jsou celkové zásady řádné správy stanoveny v několika legislativních aktech. Kromě toho podniká ministerstvo financí kroky k přípravě kodexu chování pro osoby, jimž jsou svěřeny vrcholné výkonné funkce, což bylo předmětem doporučení skupiny GRECO . Návrh kodexu chování konsoliduje stávající pokyny týkající se hodnot, všeobecných povinností a sekundárních povolání, darů a výhod. Návrh obsahuje část, která se zaměřuje výhradně na povinnosti osob ve vrcholných výkonných funkcích přiznat majetek, příjem, závazky a kapitálové podíly. Chování proti tomuto kodexu bude posuzováno jako jednání v rozporu s povinnostmi úředníka. V takových případech budou platit zvláštní sankce, přičemž určitá porušení kodexu mohou představovat trestný čin, který je postihován podle trestního zákoníku. Nový kodex chování se očekává na konci roku 2020 a bude závazný pro všechny úředníky, včetně osob ve vrcholných výkonných funkcích. Ministři ale nebudou spadat do jeho pole působnosti a úřad předsedy vlády bude nadále regulovat etické otázky pro členy vlády .

V právních předpisech není uvedena výslovná definice střetu zájmů. Ústava stanoví, že ministr nesmí zastávat žádnou další veřejnou funkci nebo provádět jiný úkol, jenž by mohl bránit výkonu jeho funkce nebo ohrozit důvěryhodnost činností v pozici ministra. Zákon o veřejných činitelích v ústředních vládních institucích uvádí, že úředník nesmí požadovat, přijímat nebo obdržet finanční nebo jinou výhodu, pokud by v důsledku toho byla snížena důvěra v něj nebo v jeho úřad. Zákon o správním řízení (§ 27) a zákon o veřejných činitelích v ústředních vládních institucích rovněž ukládají omezení a ministerstvo financí vydalo podrobné pokyny o sekundárních povoláních. Navzdory stávajícím ustanovením bylo nicméně doporučeno, aby byl zřízen nebo posílen formální systém pro kontrolu prohlášení ministrů a zveřejnění jiných osob, jimž jsou svěřeny vrcholné výkonné funkce .

Majetkové přiznání vysoce postavených vládních úředníků upravuje zákon o veřejných činitelích v ústředních vládních institucích . Zákon uvádí, že před jmenováním musí osoba podat zprávu o svých obchodních činnostech, podílech ve společnostech a dalším majetku, jakož i o ostatních povinnostech, vztazích a závazcích, které jsou relevantní s ohledem na to, zda je daná osoba způsobilá k výkonu úkolů požadovaných ve funkci . Ačkoli ministerstvo financí vydalo podrobné pokyny týkající se majetkového přiznání, bylo doporučeno, aby Finsko požadavky na majetkové přiznání standardizovalo . Ve svém hodnocení stanovilo ministerstvo financí opatření potřebná ke splnění doporučení a to, jestli se má rozšířit rozsah vykazování . Očekávané změny by mohly vejít v platnost na začátku roku 2021.

Práce na zavedení rejstříku transparentnosti pokračuje. V současnosti neexistují zvláštní pravidla regulující kontakty osob ve vrcholných výkonných funkcích se třetími stranami a lobbisty. Na ty, kteří chtějí ovlivnit činnosti a politiky vlády, se nevztahují žádné požadavky na podávání zpráv či zveřejnění. V březnu 2020 však byla zřízena parlamentní pracovní skupina, jejímž cílem je vytvořit rejstřík transparentnosti související s lobbingem. Rejstřík, který doplní právní předpisy o otevřenosti vlády a posílí správní transparentnost, bude vytvořen v konzultaci s občanskou společností a jeho účelem bude zlepšit transparentnost rozhodování a předcházet nepřípustnému ovlivňování. Za začátku se bude vztahovat na rozhodování na úrovni státu, ale později ho bude možné rozšířit i na obecní a regionální správy. Výsledné právní předpisy, které jsou očekávány do roku 2023, by lobbujícím organizacím a jednotlivcům uložily povinnost registrace.

Určitá omezení vedoucí ke snížení „efektu otáčivých dveří“ už existují a v současnosti se připravuje rozšíření těchto opatření. Požadavky na dobu po skončení pracovního poměru pro všechny úředníky kromě ministrů byly zavedeny zákonem v roce 2017. Zákon o veřejných činitelích v ústředních vládních institucích stanoví přechodné období po skončení funkce pro úředníky ve vrcholných výkonných funkcích. Na ministry se tento požadavek v současné době nevztahuje, ale platí pro ně doporučení Poradní komise pro etiku veřejné služby týkající se zveřejnění jakéhokoli záměru vykonávat jiné funkce po jmenování do funkce ministra . Kromě toho vydala vláda v prosinci 2019 usnesení omezující „efekt otáčivých dveří“ v případě ministrů. Usnesení vyžaduje, aby ministři informovali předsedu vlády a vládní poradní výbor o možnosti převedení na jinou pozici během funkčního období vlády, jejímž jsou ministrem, a aby poradní výbor zhodnotil, zda doporučí přechodné období po skončení funkce v délce nejvýše šesti měsíců. Povinnost týkající se zveřejňování se vztahuje pouze na probíhající funkční období ministra a zaniká koncem tohoto období. Jelikož zavedení dalších omezení vyžaduje legislativní kroky, byla v této věci zahájena příprava návrhu zákona. Cílem je stanovit postupy, které mají předcházet a zabránit vzniku střetů zájmů u členů vlády. Vládní návrh má být předložen na jaře 2021. Ministerstvo financí nyní vyhodnocuje, zda je potřeba aktualizovat obecné pokyny s ohledem na doporučení skupiny GRECO týkající se stanovení standardů, postupů a případně právních předpisů a zda by doba omezení pro nejvyšší úředníky měla být prodloužena na dvanáct měsíců .

III.Pluralita sdělovacích prostředků

Úkoly a pravomoci Finské agentury pro přepravu a komunikace (Traficom), regulačního orgánu pro sdělovací prostředky, jsou stanoveny zákonem. Pro akciové společnosti má Finsko obecná pravidla zveřejňování . V současné době neexistují žádná pravidla, která by upravovala transparentnost vlastnictví sdělovacích prostředků. Přístup k veřejným dokumentům zaručuje ústava. Minulý rok byly navrženy nové právní předpisy týkající se ochrany novinářů před protiprávními výhrůžkami a útoky .

Po nedávném sloučení funguje Finská agentura pro přepravu a komunikace (Traficom) jako nezávislý regulační orgán pro sdělovací prostředky. Účelem sloučení Finského úřadu pro regulaci komunikací (FICORA) a Finského úřadu pro bezpečnost dopravy v lednu 2019 bylo vytvořit součinnost s ministerstvem dopravy a komunikací a poskytnout více služeb pod jednou střechou. Úkoly, pravomoci a postupy jmenování předsedy a členů kolektivního orgánu úřadu jsou stanoveny zákonem . Vláda jmenuje generálního ředitele na pětileté období . Zákon o veřejných činitelích v ústředních vládních institucích obsahuje ustanovení o ukončení pracovního poměru úředníka, která se vztahují rovněž na generálního ředitele agentury. Obecně lze říci, že nezávislost a efektivita agentury Traficom se jeví jako velmi dobré, jak vyplývá z analýzy posledního vydání nástroje pro sledování plurality sdělovacích prostředků pro rok 2020. Agentura však informovala o tom, že má v současnosti málo možností, jak účinně přispět k práci skupiny evropských regulačních orgánů pro audiovizuální mediální služby (ERGA), a to z důvodu omezených zdrojů . V současné době probíhá provádění směrnice o audiovizuálních mediálních službách do vnitrostátního práva . Kromě agentury Traficom je dalším nezávislým státním orgánem pro sdělovací prostředky Národní audiovizuální institut. Je pověřen klasifikací audiovizuálních programů pro účely ochrany nezletilých osob (zákon o Národním audiovizuálním institutu ).

Finská rada pro hromadné sdělovací prostředky (Julkisen sanan neuvosto) je samoregulačním výborem zřízeným vydavateli a novináři. Jejím cílem je interpretovat osvědčené oborové postupy a bránit svobodu projevu a zveřejnění. Také se zaměřuje na metody, prostřednictvím kterých novináři získávají informace. Rada se skládá ze třinácti členů a předsedy a nemá soudní ani správní pravomoc. Většina finských sdělovacích prostředků podepsala základní dohodu rady, jejímž prostřednictvím se rada může zabývat stížnostmi, které se jich týkají. V omezených případech může také nezávisle zahájit vyšetřování .

Neexistují zvláštní pravidla upravující transparentnost vlastnictví sdělovacích prostředků, ale je běžné dobrovolné zveřejňování. Obecná pravidla zveřejňování pro akciové společnosti se vztahují i na mediální společnosti. Na základě zákona o akciových společnostech je seznam držitelů podílu přístupný všem a k dispozici je v ústředí společnosti. Neexistují zvláštní právní předpisy týkající se transparentnosti či koncentrace vlastnictví sdělovacích prostředků. Na základě výměn informací s finskými orgány se však zdá, že většina společností dobrovolně zveřejňuje údaje o svém vlastnictví na svých internetových stránkách. Finské orgány také informují, že probíhá provádění revidované směrnice o audiovizuálních mediálních službách, která členské státy vybízí k přijetí legislativních opatření stanovujících, že poskytovatelé mediálních služeb spadající do jejich pravomoci zpřístupní informace o své vlastnické struktuře. Provedení směrnice se plánuje v rámci zákona o elektronických komunikačních službách na podzim 2020. Na základě vládního návrhu by se od poskytovatelů mediálních služeb vyžadovalo, aby veřejně zpřístupnili informace týkající se jejich vlastnické struktury.

Finsko má dlouhou tradici transparentnosti ve vládě. Přístup k veřejným dokumentům zaručují ústava a zákon o otevřenosti vládních činností . Každý finský občan má povoleno získat přístup k vládním dokumentům, pokud jejich zveřejnění nebylo z přesvědčivých důvodů omezeno některým zákonem. Stejné ustanovení rovněž chrání právo na vyjádření, zveřejnění a získání informací, názorů a dalších sdělení, aniž by jim bez ohledu na prostředek někdo s předstihem bránil. Podle nevládních organizací je právní rámec obecně dobrý a zajišťuje, že pravidla transparentnosti jsou potvrzována soudy. Toto hodnocení se navzdory trendu posledních let přiklání k přísnějšímu výkladu pravidel ze strany některých orgánů, včetně policie a místních vládních institucí . Mohou být vyžadovány poplatky, které představují překážku pro přístup k některým veřejným dokumentům. Finské orgány uvádějí, že současná pravidla by v budoucnu mohla být reformována s ohledem na změny v organizaci veřejného sektoru, kde stát a obce privatizují své funkce. Za tímto účelem zadalo ministerstvo spravedlnosti studii o rozšíření institucionální působnosti tohoto zákona . Modernizace těchto pravidel je nezbytná i z jiných důvodů, jako například digitalizace. Současný vládní program vyvolává potřebu opětovně zhodnotit institucionální oblast působnosti tohoto zákona a zajistit, aby se zásada otevřenosti uplatňovala také v budoucnu .

Rámec pro ochranu novinářů se jeví jako pevný. Finsko nepřijalo žádná zvláštní opatření na základě doporučení Rady Evropy o ochraně žurnalistiky a bezpečnosti novinářů a dalších mediálních činitelů . Každoroční světový index svobody tisku organizace Reportéři bez hranic ale umísťuje Finsko od své první zprávy v roce 2002 mezi prvních pět zemí. Nástroj pro sledování plurality sdělovacích prostředků pro rok 2020 poukazuje na pokračující kriminalizaci rouhání a vážné tresty za (závažnou) pomluvu . V roce 2019 bylo na platformě Rady Evropy pro podporu ochrany žurnalistiky a bezpečnosti novinářů zveřejněno upozornění týkající se obvinění z trestného činu pomluvy, které má na svobodu sdělovacích prostředků odrazující účinek. Dotčený rozsudek je předmětem odvolání. Trestněprávní ustanovení o pomluvě a šíření informací narušujících osobní soukromí v trestním zákoníku však byla v roce 2014 pozměněna a možnost trestu odnětí svobody byla odstraněna s výjimkou případů „závažné“ pomluvy, a to v návaznosti na případy projednávané u Evropského soudu pro lidská práva .

Vláda uvažuje o dodatečných opatřeních k ochraně novinářů před on-line útoky. Ze strany nástroje pro sledování plurality sdělovacích prostředků pro rok 2020 ani platformy pro podporu ochrany žurnalistiky a bezpečnosti novinářů Rady Evropy nebylo hlášeno žádné fyzické vyhrožování novinářům. Kampaně zaměřené na on-line obtěžování existují, ale v posledních několika letech byly proti obtěžování podniknuty konkrétní kroky, jako například kriminalizace pronásledování v roce 2013. Ministerstvo vnitra zřídilo pracovní skupinu (pro období od 1. června 2020 do 31. prosince 2020), jejímž úkolem je řešení otázek týkajících se toho, jak cílit na on-line útoky, jak lze zintenzivnit politická opatření a jak účinněji chránit oběti. Kromě toho se připravuje vzdělávací politika zaměřená na ochranu novinářů . Zpětná vazba od nevládních organizací ukazuje, že loni byly navrženy nové právní předpisy týkající se ochrany novinářů před protiprávními výhrůžkami a útoky a že se vyšetřování těchto případů a rozhodování o nich zlepšilo.

IV.Další institucionální záležitosti týkající se systému brzd a protivah