[pic] | KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ | V Bruselu dne 23.12.2005 KOM(2005)694 v konecném znení 2005/0270(CNS) Návrh NAŘÍZENÍ RADY o zaručených tradičních specialitách u zemědělských produktů a potravin (předložený Komisí) DŮVODOVÁ ZPRÁVA 1. Od 24. července 1993 umožňuje nařízení Rady (EHS) č. 2082/92 o osvědčeních o zvláštní povaze zemědělských produktů a potravin uznávat a chránit na úrovni Společenství tradiční zemědělské produkty a potraviny, které vykazují zvláštní povahu. Zvláštní povaha těchto produktů je spjata s metodou produkce a/nebo přípravy, nikoli však se zeměpisným původem. 2. Od vytvoření tohoto režimu bylo zapsáno do rejstříku 15 zemědělských produktů a potravin, z nichž některé mají významný hospodářský potenciál. Komise obdržela od různých členských států 18 nových žádostí o zápis. 3. Tento právní nástroj umožňuje producentům zhodnotit jejich produkty, a přitom zaručuje ochranu spotřebitele proti nekalým praktikám a zároveň zaručuje poctivost obchodních transakcí. Hlavní výhodou, která ze zápisu podle nařízení vyplývá, je identifikace produktu za použití zapsaného názvu spolu se zmínkou „zaručená tradiční specialita“ a s logem Společenství. Pokud jde o použití názvu, jsou dvě možnosti: zápis do rejstříku lze učinit s výhradou používání názvu pro producenty, kteří dodržují specifikace, nebo bez této výhrady. Od vstupu nařízení v platnost bylo učiněno pouze pět zápisů do rejstříku s výhradou názvu. Členské státy jsou povinny chránit údaj „zaručená tradiční specialita“, odpovídající logo a vyhrazené názvy. Zaručené tradiční speciality nespadají pod právo k duševnímu vlastnictví ve smyslu dohod TRIPS. 4. Je třeba zajistit, aby producenti členských zemí WTO mohli využívat zápisu do rejstříku bez podmínek rovnocennosti a reciprocity a aby státní příslušníci těchto zemí, kteří mohou prokázat oprávněný zájem, mohli proti zápisu do rejstříku podat námitky. A producenti ze členských zemí WTO musejí mít na základě klauzule o národním zacházení možnost využívat specifikace zapsané v rejstříku jako zaručené tradiční speciality stejně jako producenti ze členských států. Kromě toho je třeba stanovit ustanovení, jimiž se zaručí existence a rozsah stávajících práv k duševnímu vlastnictví jako např. ochranných známek a zeměpisných označení. 5. Účelem návrhu je také zjednodušit a zpřesnit postupy a vyjasnit poslání různých orgánů, které jsou zapojeny do prověřování žádostí. Je vysvětleno, že úkoly, které lze lépe plnit na úrovni vnitrostátní, mají být svěřeny vnitrostátním orgánům, a to při zajištění dodržení rovnosti zacházení mezi zúčastněnými stranami včetně zúčastněných stran ze třetích zemí. 6. Postup pro zápis zaručených tradičních specialit do rejstříku se v současnosti člení do dvou etap. Skupina producentů nejprve předloží žádost o zápis do rejstříku příslušným orgánům dotyčného členského státu. Vnitrostátní orgány poté předají žádost Komisi k zápisu do rejstříku; která předá přeloženou žádost ostatním členským státům. 7. Členské státy však zpravidla předkládají Komisi dokumentaci, která je až příliš objemná a až příliš podrobná. Navrhuje se tedy, aby se na úroveň Společenství předávala pouze specifikace ve vlastním smyslu, přičemž na vnitrostátních orgánech je zhodnocení tradiční a specifické povahy dotyčných zemědělských produktů a potravin. 8. Komise jinak zveřejňuje základní údaje z žádosti v Úředním věstníku Evropské unie , takže každá osoba s oprávněným zájmem může vznést proti zápisu do rejstříku námitku. Navrhuje se vymezit přípustné důvody ke vznesení námitky, aby se zamezilo tomu, že Komise by se musela zabývat prohlášeními o námitce s fantazijní nebo nekalou povahou. Tato opatření by měla umožnit ulehčení administrativních postupů na úrovni Společenství. 9. Návrh obsahuje četná zjednodušení a vysvětlení. Ukázalo se totiž, že účel nařízení není dostatečně jasný dotyčným producentům ani ostatním dotyčným hospodářským subjektům. Používané termíny jsou složité a definice nejsou dostatečně přesné. Termín „tradiční“ dokonce ani definován není. Zároveň se navrhuje, aby se napravily některé nekonsistentní pasáže jako třeba délka lhůty k podání námitek v případě žádosti o změnu specifikace, která je stanovena na šest měsíců v jednom odstavci a na tři měsíce v jiném odstavci. 10. Pokud jsou vhodné, navrhují se zlepšení režimu, která jsou stejná jako zlepšení navržená pro režim ochrany zeměpisných označení a označení původu, zejména pokud jde o kontrolní režim, řízení při zápisu do rejstříku a při podání námitek, povinné uvedení údaje „zaručená tradiční specialita“ a loga Společenství na vnějším značení produktů a o předložení záležitosti Řídícímu výboru pro aspekty týkající se žádostí o zápis do rejstříku. 11. O hlavních bodech těchto změn proběhly konzultace se zúčastněnými stranami. Diskuse v rámci Poradní skupiny pro jakost zemědělských produktů (v červnu 2005) a v rámci Regulativního výboru pro osvědčení o zvláštní povaze zemědělských produktů a potravin podtrhly význam režimu a poskytly příklady jeho úspěchu. 12. Zamýšlená opatření nemají finanční dopad na celkový rozpočet Evropských společenství. 2005/0270(CNS) Návrh NAŘÍZENÍ RADY o zaručených tradičních specialitách u zemědělských produktů a potravin RADA EVROPSKÉ UNIE, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 této smlouvy, s ohledem na návrh Komise, s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu[1], vzhledem k těmto důvodům: (1) Produkce, výroba a odbyt zemědělských produktů a potravin zaujímají významné místo v hospodářství Společenství. (2) Je třeba podporovat diverzifikaci v zemědělské produkci. Propagace tradičních produktů se zvláštní povahou se může stát významným přínosem pro venkov, zejména ve znevýhodněných a odlehlých oblastech, neboť se tak může jednak zvýšit příjem zemědělců, jednak stabilizovat venkovské obyvatelstvo v těchto oblastech. (3) K dobrému fungování vnitřního trhu v oblasti potravin je třeba dát hospodářským subjektům k dispozici právní nástroje, které jim umožní zhodnotit jejich produkty, a přitom zaručí ochranu spotřebitele proti nekalým praktikám a zároveň zaručí poctivost obchodních transakcí. (4) Nařízení Rady (EHS) č. 2082/92 ze dne 14. července 1992 o osvědčeních o zvláštní povaze zemědělských produktů a potravin[2] definovalo osvědčení o zvláštní povaze a pojem „zaručená tradiční specialita“ byl stanoven a zaveden nařízením Komise (EHS) č. 1848/93[3], kterým byla stanovena prováděcí pravidla k nařízení (EHS) č. 2082/92. Osvědčení o zvláštní povaze, častěji označená jako „zaručené tradiční speciality“, umožňují odpovědět na poptávku spotřebitelů po tradičních produktech se zvláštní povahou. Vzhledem k rozmanitosti produktů uváděných na trh a k množství informací, jež o nich jsou poskytnuty, musí mít spotřebitel, aby si mohl lépe vybrat, jasnou a stručnou informaci týkající se přesně této zvláštní povahy produktů. (5) Za účelem vyjasnění je třeba používat již nikoli výraz „osvědčení o zvláštní povaze“, ale pouze výraz „tradiční zaručená specialita“, který je srozumitelnější, a upřesnit definici zvláštní povahy a zavést definici termínu „tradiční“, aby byl účel nařízení zřetelnější pro producenty i spotřebitele. (6) Někteří producenti si přejí zhodnocovat tradiční zemědělské produkty nebo potraviny, jelikož ty se jasně odlišují od ostatních podobných produktů nebo potravin svými zvláštními vlastnostmi. K zajištění ochrany spotřebitele je třeba, aby se osvědčená zvláštní povaha kontrolovala. Takový dobrovolný režim, který by hospodářským subjektům umožňoval dát na úrovni Společenství na vědomí jakost nějaké potraviny, musí poskytovat veškeré záruky co do správnosti údajů, které by mohly být o jakosti uváděny při obchodu. (7) Na zemědělské produkty a potraviny se vztahují, pokud jde o označování, obecná pravidla stanovená ve Společenství, a zejména směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/13/ES ze dne 20. března 2000 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se označování potravin, jejich obchodní úpravy a související reklamy[4]. Vzhledem k jejich zvláštní povaze je nicméně třeba přijmout doplňková zvláštní ustanovení pro zaručené tradiční speciality. Pro usnadnění a urychlení identifikace zaručených tradičních specialit vyprodukovaných na území Společenství je třeba učinit povinným používání dotyčných údajů Společenství a symbolů Společenství na jejich označení, přičemž je nicméně třeba stanovit přiměřenou lhůtu, aby se mohly hospodářské subjekty této povinnosti přizpůsobit. (8) Aby se zaručilo dodržování a konzistentnost osvědčené zvláštní povahy, je třeba, aby ji sami producenti sdružení do skupin definovali ve specifikaci. Producentům ze třetích zemí je otevřena možnost zápisu zaručené tradiční speciality do rejstříku. (9) Na zaručené tradiční speciality, které jsou chráněné na území Společenství, se musí vztahovat věrohodný kontrolní režim založený na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 882/2004 ze dne 29. dubna 2004 o úředních kontrolách za účelem ověření dodržování právních předpisů týkajících se krmiv a potravin a pravidel o zdraví a dobrých životních podmínkách zvířat[5], jakož i na kontrolním režimu k zajištění toho, aby hospodářské subjekty dodržovaly ustanovení specifikace před uvedením zemědělských produktů a potravin na trh. (10) Aby mohly být chráněny, musí být zaručené tradiční speciality zapsány do rejstříku na úrovni Společenství. Zápis do rejstříku umožňuje rovněž zajistit informování lidí činných v daném odvětví a spotřebitelů. (11) Je třeba, aby vnitrostátní orgány dotyčného členského státu prováděly posouzení u každé žádosti o zápis do rejstříku dodržování minimálních společných ustanovení včetně řízení o námitce na vnitrostátní úrovni, aby se zaručilo, že dotyčný zemědělský produkt nebo potravina je tradiční a má zvláštní povahu. Komise musí být následně zapojena do posouzení s cílem zaručit jednotný přístup u žádostí předaných členskými státy na straně jedné a u žádostí o zápis do rejstříku předložených producenty ze třetích zemí na straně druhé. (12) Aby se řízení o zápis do rejstříku stalo účinnějším, je třeba zamezit tomu, aby se musely projednávat nekalé a nepodložené námitky, a je třeba upřesnit důvody, na jejichž základě Komise posoudí přípustnost námitek, které jí byly předány. Právo na vyjádření námitek se přiznává oprávněně dotčeným státním příslušníkům ze třetích zemí podle stejných kritérií jako u producentů ze Společenství. Důkazy a hodnocení těchto kritérií musí být odůvodněny ve vztahu k území Společenství. Vzhledem k nabyté zkušenosti je třeba přizpůsobit dobu trvání lhůty pro podání námitek a pro konzultace mezi členskými státy v případě námitek. (13) Je třeba stanovit ustanovení, jimiž se zaručí existence a rozsah stávajících práv k duševnímu vlastnictví. (14) Aby nedošlo k vytvoření nerovných podmínek hospodářské soutěže, musí být každý producent včetně producentů ze třetí země s to používat název zapsaný do rejstříku a spojený s údajem a případně se symbolem Společenství, nebo název zapsaný do rejstříku jako takový, pokud zemědělský produkt nebo potravina, kterou produkuje nebo zpracovává, vyhovuje požadavkům odpovídající specifikace a pokud se obrací na kontrolní orgán podle ustanovení tohoto nařízení. (15) Údaje o zvláštní povaze zemědělského produktu nebo potraviny musejí být, aby byly atraktivní pro producenty a spolehlivé pro spotřebitele, právně chráněny a být předmětem veřejných kontrol. (16) Pokud u zaručené tradiční speciality během stanovené lhůty není Komisi oznámen žádný kontrolní orgán a pokud tedy daná zaručená tradiční specialita není předmětem produkce odpovídající zapsané specifikaci, je třeba zápis do rejstříku zrušit. (17) Je třeba přijmout opatření k provedení tohoto nařízení v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi[6]. (18) Je třeba stanovit ustanovení tohoto nařízení, která se budou vztahovat na žádosti o zápis do rejstříku doručené Komisi před vstupem tohoto nařízení v platnost, zejména v závislosti na dosažené fázi řízení o zápisu do rejstříku. Hospodářským subjektům je jinak třeba ponechat přiměřenou lhůtu k tomu, aby přizpůsobili soukromé kontrolní orgány a označení zemědělských produktů a potravin uváděných na trh jako zaručené tradiční speciality. (19) V zájmu jasnosti a transparentnosti je třeba zrušit nařízení (EHS) č. 2082/92 a nahradit ho novým nařízením, PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ: Článek 1 Oblast působnosti 1. Tímto nařízením se stanoví pravidla, podle nichž lze za zaručené tradiční speciality uznat: a) zemědělské produkty určené k lidské spotřebě a uvedené v příloze I Smlouvy b) potraviny uvedené v příloze I tohoto nařízení; Příloha I může být pozměněna postupem podle čl. 18 odst. 2. 2. Toto nařízení se použije, aniž jsou dotčeny ostatní zvláštní předpisy Společenství. 3. Směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/34/ES[7] se nepoužije na zaručené tradiční speciality, které spadají do působnosti tohoto nařízení. Článek 2 Definice 1. Pro účely tohoto nařízení se rozumí: a) „zvláštní povahou“ faktor nebo soubor faktorů, jimiž se zemědělský produkt nebo potravina jasně odlišuje od jiných podobných produktů nebo potravin náležejících do téže kategorie; b) „tradičním“ prokazatelné použití na trhu Společenství během období, které se alespoň rovná době obecně připisované jedné lidské generaci; c) „zaručenou tradiční specialitou“ tradiční zemědělský produkt nebo tradiční potravina, jejíž zvláštní povaha je uznávána Společenstvím pomocí zápisu do rejstříku podle tohoto nařízení; d) „skupinou“ každá organizace producentů nebo zpracovatelů téhož zemědělského produktu nebo téže potraviny, a to bez ohledu na právní formu nebo složení. 2. Faktor nebo soubor faktorů uvedené v odst. 1 písm. a) se mohou vztahovat k inherentním vlastnostem produktu jako třeba k fyzikálním, chemickým, mikrobiologickým nebo organoleptickým vlastnostem nebo k metodě produkce nebo zpracování produktu nebo ke specifickým podmínkám, jež musejí panovat během produkce nebo zpracování produktu. Obchodní úprava zemědělského produktu nebo potraviny se nepovažuje za faktor ve smyslu odst. 1 písm. a). Zvláštní povaha definovaná v odst. 1 písm. a) se nesmí omezit na jakostní nebo množstevní složení. Jiné zainteresované strany se mohou zúčastnit skupiny ve smyslu odst. 1 písm. d). Článek 3 Rejstřík Komise vede rejstřík zaručených tradičních specialit uznaných na úrovni Společenství podle tohoto nařízení. Rejstřík rozlišuje dva seznamy zaručených tradičních specialit podle toho, zda užívání názvu produktu nebo potraviny je či není vyhrazeno producentům, kteří dodržují specifikaci. Článek 4 Požadavky na produkty a názvy 1. Aby mohly figurovat v rejstříku podle článku 3, musí zemědělský produkt nebo potravina buďto být vyprodukovány z tradičních surovin, nebo mít tradiční složení, nebo vykazovat způsob produkce nebo zpracování, který patří k tradičnímu druhu produkce nebo tradičnímu typu zpracování. Zapsat do rejstříku nelze zemědělský produkt nebo potravinu, jejichž zvláštní povaha spočívá v provenienci nebo v zeměpisném původu. Je však povoleno používání zeměpisných pojmů. 2. Aby mohl být zapsán do rejstříku, musí název: a) buďto být sám o sobě zvláštní povahy; b) nebo vyjadřovat zvláštní povahu zemědělského produktu nebo potraviny. Název zvláštní povahy ve smyslu prvního pododstavce písmene a) musí být tradiční a v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo ustavený obyčejem. Nelze zapsat do rejstříku název vyjadřující zvláštní povahu ve smyslu prvního pododstavce písmene b), který: a) odkazuje pouze na obecná tvrzení používaná pro soubor zemědělských produktů nebo potravin nebo na tvrzení stanovená zvláštními právními předpisy Společenství; b) je nekalý jako třeba zejména název, který odkazuje na zjevnou vlastnost produktu nebo který neodpovídá specifikaci, a v důsledku toho je způsobilý uvést spotřebitele v omyl o vlastnostech produktu. Článek 5 Vztahy k právům duševního vlastnictví 1. Produkt není zapsán do rejstříku jako zaručená tradiční specialita, pokud je název totožný nebo podobný s ochrannou známkou zapsanou do rejstříku pro stejné nebo podobné produkty v případech, kdy by existovalo riziko záměny nebo pokud název patří k zeměpisnému označení na území Společenství. 2. Název rostlinné odrůdy nebo živočišného plemene může být použit v názvu zaručené tradiční speciality za podmínky, že není zavádějící co do povahy produktu. Článek 6 Specifikace 1. Aby zemědělský produkt nebo potravina mohly být zaručenou tradiční specialitou, musejí být v souladu se specifikací. 2. Specifikace musí obsahovat tyto údaje: a) název ve smyslu čl. 4 odst. 2 zformulovaný v jednom nebo více jazycích s údajem o tom, zda skupina požaduje zápis do rejstříku s výhradou názvu nebo bez výhrady názvu a zda by chtěla využívat ustanovení čl. 13 odst. 3; b) popis hlavních fyzikálních, chemických, mikrobiologických a organoleptických vlastností zemědělského produktu nebo potraviny; c) popis metody produkce, kterou musí producenti dodržovat, a to včetně povahy a vlastností suroviny nebo používaných přísad a metody zpracování zemědělského produktu nebo potraviny; d) klíčové údaje pro vymezení zvláštní povahy a případně odkaz na použitou referenční dokumentaci; e) klíčové údaje pro osvědčení tradiční povahy ve smyslu čl. 4 odst. 1 prvního pododstavce; f) minimální požadavky a postupy pro kontrolu zvláštní povahy. Článek 7 Žádost o zápis 1. Žádost o zápis zvláštní povahy zemědělského produktu nebo potraviny do rejstříku může podat jenom skupina. Více skupin pocházejících z různých členských států nebo z různých třetích zemí může podat společnou žádost. 2. Skupina smí podat žádost o zápis do rejstříku pouze pro zemědělské produkty nebo potraviny, které produkuje nebo získává. 3. Žádost o zápis musí obsahovat: a) název skupiny, která žádost podává; b) specifikaci podle článku 6; c) dokumentaci k prokázání zvláštní a tradiční povahy; d) odkazy na kontrolní strukturu nebo struktury podle článku 15. 4. Pokud se skupina nachází v členském státě, podává se žádost u příslušného orgánu členského státu, v němž je usazena. Členský stát prověřuje žádost vhodnými prostředky za účelem ověření toho, zda je žádost oprávněná a zda splňuje podmínky tohoto nařízení. 5. Členský stát organizuje v průběhu prověřování podle odst. 4 druhého pododstavce řízení o námitce na vnitrostátní úrovni, přičemž zaručuje odpovídající zveřejnění uvedené žádosti a stanoví přiměřenou dobu, během níž každá oprávněně dotčená osoba usazená na jeho území může oznámit své námitky proti žádosti. Členský stát zkoumá přípustnost obdržených prohlášení o námitce podle kritérií, která zahrnují kritéria uvedená v čl. 9 odst. 3 prvním pododstavci. 6. Jakmile jsou splněny požadavky článků 4, 5 a 6, příslušný orgán předá Komisi: - název skupiny, která žádost podává, - specifikaci podle článku 6, - odkazy na kontrolní strukturu nebo struktury podle článku 15, - prohlášení členského státu, že žádost předložená skupinou splňuje podmínky tohoto nařízení a prováděcích pravidel k tomuto nařízení. 7. Pokud žádost týkající se zemědělského produktu nebo potraviny pochází od skupiny ze třetí země, musí být adresována Komisi buďto přímo, anebo prostřednictvím příslušných orgánů třetí země a musí být složena z prvků stanovených v odstavci 3. 8. Dokumentace uvedená v tomto článku, která se předává Komisi, musí být vypracována v některém úředním jazyce Společenství nebo k ní musí být přiložen ověřený překlad do některého úředního jazyka Společenství. Článek 8 Zkoumání Komisí 1. Komise posuzuje žádost za účelem ověření toho, zda je žádost oprávněná a zda splňuje podmínky tohoto nařízení. Komise zveřejní seznam názvů, u nichž byla podána žádost o zápis do rejstříku, jakož i den, kdy byla žádost podána Komisi. 2. Pokud se podmínky tohoto nařízení jeví jako splněné, Komise zveřejní v Úředním věstníku Evropské unie specifikaci uvedenou v článku 6 a kontaktní údaje skupiny, která žádost podala, a kontaktní údaje kontrolní struktury nebo struktur podle článku 15. V opačném případě Komise rozhodne postupem podle čl. 18 odst. 3 o zamítnutí žádosti o zápis. Článek 9 Námitky 1. Ve lhůtě čtyř měsíců ode dne zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie podle čl. 8 odst. 2 prvního pododstavce každý jiný členský stát nebo třetí země může vznést námitku proti zamýšlenému zápisu do rejstříku tak, že u Komise podá řádně zdůvodněné prohlášení o námitce. 2. Každá fyzická nebo právnická osoba přímo a osobně dotčená, která má bydliště či sídlo nebo je usazena v jiném členském státě, než který požádal o zápis do rejstříku, nebo ve třetí zemí, může rovněž vznést námitku proti zamýšlenému zápisu tak, že podá řádně odůvodněné prohlášení o námitce. U fyzických nebo právnických osob, které mají bydliště či sídlo nebo jsou usazeny v členském státě, se podání uskutečňuje u příslušného orgánu daného členského státu ve lhůtě pro podání prohlášení o námitce podle odstavce 1. U fyzických nebo právnických osob, které mají bydliště či sídlo nebo jsou usazeny v třetí zemi, se podání uskutečňuje u Komise buďto přímo nebo prostřednictvím příslušných orgánů dotyčné třetí země ve lhůtě stanovené v odstavci 1. 3. Přípustná jsou pouze prohlášení o námitce doručená Komisi ve lhůtě stanovené v odstavci 1, která prokazují: a) buďto nedodržení podmínek stanovených v článcích 2, 4 a 5, b) nebo, pokud se jedná o žádost podle čl. 13 odst. 2, že název je používán zákonným, obecně známým a hospodářsky významným způsobem pro podobné zemědělské produkty nebo potraviny. Komise zkoumá přípustnost námitek. Kritéria uvedená v prvním pododstavci musí být prokázána a zhodnocena ve vztahu k území Společenství. 4. Pokud Komise neobdrží žádnou přípustnou námitku podle odstavce 3, provede zápis zaručené tradiční speciality do rejstříku. Zápis se zveřejní v Úředním věstníku Evropské unie . 5. Pokud jsou námitky přípustné podle odstavce 3, Komise vyzve zúčastněné strany k provedení vhodných konzultací. Pokud mezi zúčastněnými stranami dojde ve lhůtě šesti měsíců k dohodě, uvědomí strany Komisi o všech faktorech, jež dohodu umožnily, a to včetně stanoviska žadatele a stanoviska strany, která vznesla námitky. Pokud faktory zveřejněné podle ustanovení čl. 8 odst. 2 nedoznaly změny nebo byly změněny jenom minimálně, Komise postupuje podle odstavce 4 tohoto článku. V ostatních případech prování znovu zkoumání podle čl. 8 odst. 1. Pokud nedojde k dohodě, Komise učiní rozhodnutí postupem podle čl. 18 odst. 3 s přihlédnutím k poctivým a tradičním zvyklostem a k faktickému riziku záměny. Toto rozhodnutí se zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie . 6. Dokumentace uvedená v tomto článku, která se předává Komisi, musí být vypracována v úředním jazyce Společenství nebo k ní musí být přiložen ověřený překlad do úředního jazyka Společenství. Článek 10 Zrušení Komise může rozhodnout o zrušení zápisu zaručené tradiční speciality, pokud po lhůtě, kterou je třeba určit, se jeví, že pro daný produkt nebyl určen žádný kontrolní subjekt podle článku 15. Článek 11 Změna specifikace: 1. Členský stát může požádat o změnu specifikace na žádost skupiny producentů zaručené tradiční speciality usazené na jeho území nebo na žádost skupiny producentů zaručené tradiční speciality usazené ve třetí zemi. V posledně uvedeném případě se žádost adresuje Komisi buďto přímo, nebo prostřednictvím příslušných orgánů třetí země. Žádost musí dokázat oprávněný hospodářský zájem a popisovat požadované změny a uvést jejich odůvodnění. Žádost o schválení změny podléhá postupu podle článků 7 až 9. Pokud jsou však navržené změny zanedbatelné, rozhodne Komise o schválení změny bez použití postupu podle čl. 8 odst. 2 a podle článku 9. 2. Příslušné orgány členských států zajistí, aby o zveřejnění byl informován každý producent nebo zpracovatel, který používá specifikaci, u které bylo zažádáno o změnu. Kromě prohlášení o námitce podle čl. 9 odst. 3 jsou přípustná prohlášení o námitce, která dokazují hospodářský zájem na produkci zaručené tradiční speciality. Článek 12 Údaje a symbol 1. Na zaručenou tradiční specialitu smějí v označení, reklamě a dokumentaci ohledně zemědělského produktu nebo potraviny odkazovat pouze producenti, kteří dodržují odpovídající specifikaci. 2. Pokud se odkazuje na zaručenou tradiční specialitu na etiketě zemědělského produktu nebo potraviny vyprodukované na území Společenství, musí zde figurovat zapsaný název, údaj „zaručená tradiční specialita“ nebo jeho zkratka „ZTS“, jakož i související symbol Společenství. 3. Údaje uvedené v odstavci 2 jsou nepovinné na etiketách zaručených tradičních specialit vyprodukovaných mimo území Společenství. Článek 13 Podmínky týkající se zapsaného názvu 1. Ode dne zveřejnění podle čl. 9 odst. 4 smí být název zapsaný v rejstříku podle článku 3 používán pro označení zemědělského produktu nebo potraviny odpovídající specifikaci jako zaručená tradiční specialita pouze podle podmínek stanovených v článku 12. Na etiketách produktů, které neodpovídají zapsané specifikaci, se nicméně mohou dále používat zapsané názvy, avšak nelze přitom uvádět údaj „zaručená tradiční specialita“, zkratku „ZTS“ ani související symbol Společenství. 2. Zaručenou tradiční specialitu lze však zapsat s výhradou názvu ve prospěch zemědělského produktu nebo potraviny odpovídající zveřejněné specifikaci, pokud o to skupina požádala v žádosti o zápis, pokud z řízení podle článku 9 nevyplývá, že název je zákonným, obecně známým a hospodářsky významným způsobem používán pro podobné zemědělské produkty nebo potraviny. Ode dne zveřejnění podle čl. 9 odst. 4 se už nesmí název, a to ani ve spojení s údajem „zaručená tradiční specialita“, se zkratkou „ZTS“ nebo se souvisejícím symbolem Společenství, používat na etiketách podobných zemědělských produktů nebo potravin, které neodpovídají zapsané specifikaci. 3. U názvů, u nichž se žádá o zápis do rejstříku pouze v jediném jazyce, může skupina ve specifikaci stanovit, že při uvedení produktu na trh kromě názvu produktu v originálním jazyce má etiketa obsahovat v ostatních jazycích údaj, že produkt byl získán v souladu s tradicí oblasti, členského státu nebo třetí země, odkud žádost pochází. Článek 14 Kontrolní systém 1. Členské státy zajistí, aby se kontrolní systém stanovený nařízením (ES) č. 882/2004 použil na hospodářské subjekty spadající do působnosti ustanovení tohoto nařízení. 2. Členské státy začlení hospodářské subjekty spadající do působnosti ustanovení tohoto nařízení do svých vnitrostátních kontrolních plánů podle článků 41, 42 a 43 nařízení (ES) č. 882/2004, jakož i do svých výročních zpráv podle článku 44 uvedeného nařízení. 3. V souladu s článkem 4 nařízení (ES) č. 882/2004 určí členské státy příslušný ústřední orgán speciálně pověřený prováděním kontrolního systému v rámci tohoto nařízení. Článek 15 Kontroly týkající se dodržování specifikace ze strany hospodářských subjektů 1. Za účelem provádění kontrol produktů týkajících se dodržování specifikace ze strany dotyčných hospodářských subjektů ještě před uvedením produktů na trh může příslušný orgán uvedený v čl. 14 odst. 3 určit jeden nebo více veřejnoprávních kontrolních subjektů nebo delegovat uvedené kontroly na jednoho nebo více soukromoprávních kontrolních subjektů. V souladu s čl. 7 odst. 3 písm. d) označí žádost o zápis do rejstříku jeden nebo více subjektů, které budou kontrolovat předmětné zemědělské produkty nebo potraviny. Pokud probíhá produkce ve třetí zemi, žádost o zápis do rejstříku označí jeden nebo více veřejnoprávních nebo soukromoprávních subjektů, které budou provádět kontroly uvedené v prvním pododstavci. 2. Soukromoprávní kontrolní subjekty uvedené v prvním pododstavci se schvalují podle normy EN 45011 nebo rovnocenné normy. 3. Veřejnoprávní nebo soukromoprávní kontrolní subjekty uvedené v odstavci 1 musí mít pravomoc prosazovat dodržování tohoto nařízení, a to včetně případného ukládání sankcí, pokud zjistí, že nějaký zemědělský produkt nebo potravina, u kterého se používá označení „zaručená tradiční specialita“, neodpovídá požadavkům specifikace. 4. Každý členský stát oznamuje Komisi název a kontaktní údaje příslušného orgánu uvedeného v čl. 14 odst. 3, případných určených úředních kontrolních útvarů a soukromoprávních kontrolních subjektů uvedených v odstavci 1 prvním pododstavci, jejich odpovídající pravomoci, jakož i jakoukoli změnu v těchto údajích. U producentů nacházejících se v třetí zemi oznamuje skupina a v případě neexistence skupiny producent buďto přímo nebo prostřednictvím příslušných orgánů dotyčné třetí země Komisi informace uvedené v prvním pododstavci. Komise zveřejňuje informace uvedené v prvním pododstavci a ve druhém pododstavci, které se pravidelně aktualizují. 5. Členské státy přijímají opatření nezbytná pro zajištění toho, aby producent, který dodržuje ustanovení tohoto nařízení, mohl být kontrolován orgány uvedenými v tomto článku. 6. Náklady vzniklé kontrolami uvedenými v prvním článku nesou hospodářské subjekty, kterých se uvedené kontroly týkají. Článek 16 Hlášení producentů u kontrolních subjektů 1. Každý producent z členského státu, i když patří ke skupině, která původně podala žádost, který hodlá poprvé produkovat zaručenou tradiční specialitu, o tom musí, i když patří ke skupině, jež původně podala žádost, včas uvědomit kontrolní útvar nebo kontrolní subjekt určený členským státem, ve kterém je usazen, podle pokynu příslušného orgánu uvedeného v čl. 14 odst. 3. 2. Každý producent z třetí země, i když patří ke skupině, která původně podala žádost, který hodlá poprvé produkovat zaručenou tradiční specialitu, o tom musí včas uvědomit kontrolní útvar nebo kontrolní subjekt, případně podle pokynu skupiny producentů nebo příslušného orgánu třetí země. 3. Určený kontrolní útvar nebo subjekt dbá před uvedením produktu na trh na to, aby producent dodržel zveřejněné údaje. Článek 17 Ochrana 1. Členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění právní ochrany před jakýmkoli nekalým nebo zavádějícím používáním údaje „zaručená tradiční specialita“ a souvisejícího symbolu, jakož i proti jakékoli nápodobě zapsaných a vyhrazených názvů v souladu článkem 13. 2. Zapsané názvy jsou chráněny proti veškerým praktikám způsobilým uvést spotřebitele v omyl, a zejména proti praktikám vyvolávajícím dojem, že zemědělský produkt nebo potravina je zaručenou tradiční specialitou uznávanou Společenstvím. 3. Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření k tomu, aby prodejní názvy používané na vnitrostátní úrovni nemohly být zaměněny s názvy zapsanými a vyhrazenými podle čl. 13 odst. 2. Článek 18 Stálý výbor pro zaručené tradiční speciality 1. Komisi je nápomocen Stálý výbor pro zaručené tradiční speciality složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise. 2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES. Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce. 3. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES. Doba uvedená čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce. 4. Výbor přijme svůj jednací řád. Článek 19 Prováděcí pravidla a přechodná ustanovení 1. Prováděcí pravidla k tomuto nařízení se přijímají postupem podle čl. 18 odst. 2. Zahrnují zejména: a) ustanovení týkající se údajů, které musí být obsaženy ve specifikaci podle čl. 6 odst. 2; b) ustanovení týkající se podání žádosti o zápis do rejstříku podle čl. 7 odst. 1 skupinami nacházejícími se v různých členských státech nebo v různých třetích zemích; c) ustanovení týkající se podání žádostí o zápis do rejstříku podle čl. 7 odst. 3 Komisi, žádostí o zápis do rejstříku podle čl. 7 odst. 7 Komisi a žádostí o změnu podle článku 11 Komisi; d) ustanovení týkající se rejstříku zaručených tradičních specialit podle článku 3; e) ustanovení týkající se námitek podle článku 9, včetně vhodných konzultací mezi zainteresovanými stranami; f) ustanovení týkající se zrušení zaručené tradiční speciality z rejstříku podle článku 10; g) ustanovení týkající se údajů a symbolů podle článku 12; h) ustanovení týkající se zanedbatelné povahy změn podle čl. 11 odst. 1 čtvrtého pododstavce; i) rovnocenné normy pro kontrolní subjekty podle čl. 15 odst. 2; j) ustanovení týkající se podmínek pro kontrolu dodržování specifikace ze strany hospodářských subjektů podle článku 15. 2. Názvy již zapsané v rejstříku na základě nařízení (EHS) č. 2082/92 ke dni vstupu v platnost tohoto nařízení se automaticky přebírají do rejstříku podle článku 3. Na odpovídající specifikace se hledí jako na specifikace podle čl. 6 odst. 1. 3. Komise přijme postupem podle čl. 18 odst. 2 nařízení k zajištění přechodu od pravidel nařízení (EHS) č. 2082/92 k pravidlům tohoto nařízení. Uvedené nařízení má zejména vymezit postupy k zajištění efektivního rozboru dosud nevyřízených žádostí o zápis do rejstříku podle nařízení (EHS) č. 2082/92. Tyto postupy mohou zahrnovat povinnost žadatelů poskytnout doplňkové údaje během lhůty, kterou je třeba stanovit. Článek 20 Poplatky Členské státy mohou vyžadovat zaplacení správního poplatku určeného k uhrazení nákladů vzniklých při posouzení žádostí o zápis o rejstříku, prohlášení o námitce a žádostí o změnu podle tohoto nařízení. Článek 21 Nařízení (EHS) č. 2082/92 se zrušuje. Odkazy na zrušené nařízení se pokládají za odkazy na toto nařízení v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze II. Článek 22 Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie . Ustanovení čl. 12 odst. 2 se však použijí od 1. května 2007. Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech. V Bruselu dne Za Radu předseda PŘÍLOHA I Potraviny ve smyslu čl. 1 odst. 1 písm. b) - Pivo, - čokoláda a ostatní potravinářské přípravky obsahující kakao, - cukrovinky, pečivo, cukrářské výrobky a sušenky, - těstoviny, též vařené nebo plněné, - předvařené pokrmy, - hotové kořenící omáčky, - polévky a vývary, - nápoje na bázi rostlinných výtažků, - zmrzliny a šerbety. PŘÍLOHA II Srovnávací tabulka Nařízení (EHS) č. 2082/92 | Toto nařízení | čl. 1 odst. 1 pododstavec 1 | čl. 1 odst. 1 pododstavec 1 | čl. 1 odst. 1 pododstavec 2 | čl. 1 odst. 1 pododstavec 2 | článek 1 odstavce 2 a 3 | článek 1 odstavce 2 a 3 | čl. 2 odst. 1 pododstavec 1 | čl. 2 odst. 1 písm. a) | čl. 2 odst. 1 pododstavec 2 | čl. 2 odst. 2 pododstavec 2 | čl. 2 odst. 1 pododstavec 3 | čl. 2 odst. 2 pododstavec 3 | čl. 2 odst. 2 první věta | čl. 2 odst. 1 písm. d) | čl. 2 odst. 2 druhá věta | čl. 2 odst. 2 pododstavec 4 | čl. 2 odst. 3 | čl. 2 odst. 1 písm. c) | – | čl. 2 odst. 1 písm. b) | – | čl. 2 odst. 2 pododstavec 1 | článek 3 | článek 3 | čl. 4 odst. 1 pododstavec 1 | čl. 4 odst. 1 pododstavec 1 | čl. 4 odst. 2 | čl. 1 odst. 1 pododstavec 2 | čl. 5 odst. 1 | čl. 4 odst. 2 pododstavec 1 | čl. 5 odst. 2 | čl. 4 odst. 2 pododstavec 3 | čl. 5 odst. 3 | čl. 4 odst. 2 první věta pododstavce 2 | čl. 5 odst. 4 | čl. 4 odst. 1 druhá věta pododstavce 2 | – | článek 5 | čl. 6 odst. 1 | čl. 6 odst. 1 | čl. 6 odst. 2 | čl. 6 odst. 2 | čl. 7 odst. 1 | čl. 7 odst. 1 | – | čl. 7 odst. 2 | čl. 7 odst. 3 | čl. 7 odst. 6 | – | článek 7 odstavce 7 a 8 | čl. 7 odst. 2 | čl. 7 odst. 3 | – | článek 7 odstavce 4 a 5 | – | čl. 8 odst. 1 | čl. 8 odst. 1 pododstavec 1 | – | čl. 8 odst. 1 pododstavec 2 | čl. 8 odst. 2 pododstavec 1 | čl. 8 odst. 2 | – | čl. 8 odst. 3 | článek 9 odstavce 1 a 2 | – | čl. 9 odst. 3 | čl. 9 odst. 1 | čl. 9 odst. 4 | čl. 9 odst. 2 | čl. 9 odst. 5 | článek 10 | článek 10 | čl. 11 odst. 1 | čl. 11 odst. 1 pododstavec 1 | čl. 11 odst. 2 pododstavec 1 | čl. 11 odst. 1 pododstavec 3 | – | čl. 11 odst. 1 pododstavec 2 | čl. 11 odst. 2 pododstavec 2 | čl. 11 odst. 2 | článek 11 odravce. 3 a 4 | – | článek 12 | čl. 19 odst. 1 písm. g) | čl. 13 odst. 1 | čl. 13 odst. 1 | čl. 13 odst. 2 | čl. 13 odst. 2 | – | čl. 13 odst. 3 | článek 14 | články 14 a 15 | čl. 15 odst. 1 | čl. 12 odst. 1 | – | článek 12 odstavce 2 a 3 | čl. 15 odst. 2 | čl. 16 odst. 1 | čl. 15 odst. 3 | čl. 16 odst. 3 | článek 16 | – | článek 17 | článek 17 odstavce 1 a 2 | článek 18 | čl. 17 odst. 3 | článek 19 | článek 18 | článek 20 | článek 19 | článek 21 | – | – | článek 21 | článek 22 | článek 22 | příloha | příloha I | – | příloha II | [1] Úř. věst. C …, …., s. …. [2] Úř. věst. L 208, 24.7.1992, s. 9. Nařízení naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 806/2003 (Úř. věst. L 122, 16.5.2003, s. 1). [3] Úř. věst. L 168, 10.7.1993, s. 35. Nařízení naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2167/2004 (Úř. věst. L 371, 18.12.2004, s. 8). [4] Úř. věst. L 109, 6.5.2000, s. 29. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí 2003/89/ES (Úř. věst. L 308, 25.11.2003, s. 15). [5] Úř. věst. L 165, 30.4.2004, s. 1. (opravené znění: Úř. věst. L 191, 28.5.2004, s. 1). [6] Úř. věst. L 184, 17.7.1999, s. 23. [7] Úř. věst. L 204, 21.7.1998, s. 37.