Návrh ROZHODNUTÍ RADY o postoji, který má být jménem Evropské unie zaujat v Radě přidružení zřízené Dohodou zakládající přidružení mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tureckem, pokud jde o opatření pro koordinaci systémů sociálního zabezpečení /* COM/2012/0152 final - 2012/0076 (NLE) */





DŮVODOVÁ ZPRÁVA 1. SOUVISLOSTI NÁVRHU Odůvodnění a cíle návrhu Z článku 12 Dohody zakládající přidružení mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tureckem[1] (dále jen „ankarská dohoda“) a podle článku 36 dodatkového protokolu k ankarské dohodě[2] (dále jen „dodatkový protokol“) vyplývá, že volný pohyb pracovníků mezi Unií a Tureckem bude zaváděn postupně. Článek 9 ankarské dohody zakazuje v oblasti její působnosti jakoukoli diskriminaci na základě státní příslušnosti. Článek 39 dodatkového protokolu stanoví, že Rada přidružení přijme opatření v oblasti sociálního zabezpečení, která se týkají pracovníků turecké státní příslušnosti, kteří se pohybují v rámci Unie, a jejich rodin pobývajících v Unii, a uvádí některé koordinační zásady, jejichž prostřednictvím by se tato opatření měla provádět. Jakožto první krok k uplatnění těchto koordinačních zásad pro oblast sociálního zabezpečení uvedených v ankarské dohodě a jejím dodatkovém protokolu bylo přijato rozhodnutí Rady přidružení č. 3/80 ze dne 19. září 1980 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení členských států Evropských společenství na turecké pracovníky a jejich rodiny[3] (dále jen „rozhodnutí č. 3/80“). Druhý krok, tj. přijetí nařízení, jímž se provádí rozhodnutí č. 3/80, nebyl nikdy uskutečněn[4]. Soudní dvůr mezitím rozhodl, že čl. 3 odst. 1 rozhodnutí č. 3/80, tj. zásada zákazu diskriminace, a článek 6 tohoto rozhodnutí, tj. požadavek odstranění ustanovení o pobytu, pokud jde o dávky vyplácené na základě tohoto rozhodnutí, mají přímý účinek a lze se jich dovolávat před vnitrostátními soudy[5]. V zájmu zajištění právní jistoty a k plnému naplnění zásad koordinace sociálního zabezpečení obsažených v ankarské dohodě a jejím dodatkovém protokolu je nezbytné, aby Rada přidružení přijala nové rozhodnutí, které nahradí rozhodnutí č. 3/80. Předchozí návrh Komise, jehož cílem bylo provádění rozhodnutí č. 3/80, bude vzat zpět, neboť v novém rozhodnutí Rady přidružení se předpokládá jednorázové provedení závazků uvedených v dohodě a jejím protokolu. Obecné souvislosti Na ustanovení ankarské dohody a dodatkového protokolu o volném pohybu pracovníků a opatření přijatá za účelem jejich provedení, zejména rozhodnutí Rady přidružení č. 1/80, by měla navázat vhodná koordinační opatření v oblasti sociálního zabezpečení. Článek 39 dodatkového protokolu kromě toho obsahuje výslovná ustanovení pro koordinaci systémů sociálního zabezpečení, která je třeba provést. Za tímto účelem je nutné přijmout rozhodnutí Rady přidružení. Řada dohod o přidružení s třetími zeměmi obsahuje rovněž ustanovení o koordinaci systémů sociálního zabezpečení. Tento návrh je součástí souboru návrhů, který obsahuje podobné návrhy s ohledem na dohody s Albánií, Černou Horou a San Marinem. První soubor podobných návrhů týkajících se Alžírska, Maroka, Tuniska, Chorvatska, Bývalé jugoslávské republiky Makedonie a Izraele přijala Rada v říjnu 2010[6]. Ke stanovení postoje, který Unie v této Radě přidružení zaujme, je zapotřebí rozhodnutí Rady. Platné předpisy vztahující se na oblast návrhu Na úrovni Evropské unie jsou systémy sociálního zabezpečení členských států koordinovány nařízením (ES) č. 883/2004[7] a jeho prováděcím nařízením (ES) č. 987/2009[8]. Nařízením Rady (EU) č. 1231/2010[9] se rozšiřuje působnost ustanovení nařízení (ES) č. 883/2004 a nařízení (ES) č. 987/2009 na státní příslušníky třetích zemí, na které se tato nařízení dosud nevztahují pouze z důvodu jejich státní příslušnosti. Nařízení již zahrnuje zásadu sčítání pojistných období, která turečtí pracovníci získali v různých členských státech, pokud jde o nárok na určité dávky, jak stanoví čl. 39 odst. 2 dodatkového protokolu dohody s Tureckem. Soulad s ostatními politikami a cíli Unie Turecko se k projektu evropské integrace přidružilo od podpisu ankarské dohody o přidružení v roce 1963, která byla v roce 1970 doplněna dodatkovým protokolem. Cílem stanoveným podle těchto dohod je postupné dosažení volného pohybu pracovníků mezi Tureckem a EU. Článek 39 dodatkového protokolu doplňuje tyto programové cíle o ustanovení týkající se koordinace v oblasti sociálního zabezpečení. Plné provádění těchto ustanovení posílí tento výsadní vztah s Tureckem, jak je uveden v článku 8 SEU. Zároveň Turecku umožní, aby sladilo svou politiku koordinace sociálního zabezpečení s příslušnými politikami EU s cílem přípravy budoucího přistoupení k EU. 2. VÝSLEDKY KONZULTACÍ SE ZÚČASTNĚNÝMI STRANAMI A POSOUZENÍ DOPADŮ Konzultace zúčastněných stran Tento návrh týkající se koordinace systémů sociálního zabezpečení členských států a Turecka nahradí rozhodnutí č. 3/80. Návrh vychází z téměř shodného souboru šesti předloh rozhodnutí Rady přidružení, respektive z rozhodnutí Rady stabilizace a přidružení, pokud jde o Alžírsko, Maroko, Tunisko, Chorvatsko, Bývalou jugoslávskou republiku Makedonii a Izrael, pro které bylo přijato rozhodnutí o postoji Evropské unie Radou v říjnu 2010. V roce 2010 proběhla v Radě podrobná jednání o obsahu takových rozhodnutí. Těmto jednáním předcházela intenzivní jednání se všemi členskými státy ve Správní komisi pro koordinaci systémů sociálního zabezpečení. Sběr a využití výsledků odborných konzultací Nebylo třeba využít externích odborných konzultací. Posouzení dopadů Článek 39 dodatkového protokolu k dohodě s Tureckem obsahuje ustanovení o koordinaci systémů sociálního zabezpečení členských států a Turecka. Řada jiných dohod s třetími zeměmi obsahuje rovněž ustanovení o koordinaci systémů sociálního zabezpečení. Všechny dohody vyžadují vydání určitého rozhodnutí příslušným orgánem, aby mohly zásady podobné těm, jež jsou stanoveny v článku 39, vstoupit v platnost. Cílem ustanovení o sociálním zabezpečení v takových dohodách je, aby pracovník z příslušné přidružené země mohl obdržet určité dávky sociálního zabezpečení, které jsou podle právních předpisů členského státu (členských států), kterým podléhal nebo podléhá, poskytovány. To se také recipročně vztahuje na občany členských států EU, kteří pracují v přidružené zemi. Skutečnost, že všechna ustanovení návrhů, ze kterých sestává současný soubor návrhů ohledně čtyř přidružených zemí (Albánie, Černé Hory, San Marina a Turecka), jsou téměř shodná a jsou rovněž téměř shodná s prvním souborem šesti rozhodnutí ohledně Alžírska, Maroka, Tuniska, Chorvatska, Bývalé jugoslávské republiky Makedonie a Izraele, která byla v roce 2010 přijata Radou, usnadní provádění těchto ustanovení institucemi sociálního zabezpečení v členských státech. Provádění těchto návrhů může mít některé finanční důsledky pro vnitrostátní instituce sociálního zabezpečení, jelikož ty musí například zajistit vyplácení dávek, tak jak jsou popsány v článku 39 dodatkového protokolu. Tento článek se nicméně týká pouze osob, které přispívají nebo přispívaly do vnitrostátního systému sociálního zabezpečení v dotčeném státě v souladu s jeho vnitrostátními právními předpisy. V každém případě může být v této fázi obtížné odhadnout přesný dopad těchto návrhů na vnitrostátní systémy sociálního zabezpečení. 3. PRÁVNÍ STRÁNKA NÁVRHU Shrnutí navrhovaných opatření Tento návrh obsahuje rozhodnutí Rady o postoji, který má být přijat jménem Unie v Radě přidružení zřízené dohodou s Tureckem, a v příloze pak předlohu rozhodnutí Rady přidružení v oblasti sociálního zabezpečení. Navrhované rozhodnutí Rady přidružení splňuje požadavky článku 39 dodatkového protokolu na toto rozhodnutí, jehož cílem je uplatňování zásad sociálního zabezpečení uvedených v protokolu. Rozhodnutí obsahuje dále prováděcí ustanovení, pokud jde o ta ustanovení článku 39 dodatkového protokolu dohody s Tureckem, která nejsou zahrnuta v nařízení (EU) č. 1231/2010. Kromě toho jsou uvedena zvláštní ustanovení, stejně jako v rozhodnutí č. 3/80, jejichž účelem je provedení článku 9 dohody v oblasti koordinace sociálního zabezpečení. Navrhované rozhodnutí Rady přidružení navíc zajišťuje, aby se také recipročně používalo ustanovení o převoditelnosti dávek a poskytování rodinných dávek pracovníkům EU, kteří jsou v Turecku legálně zaměstnaní, a jejich rodinným příslušníkům, kteří v Turecku oprávněně pobývají. Vzhledem k tomu, že rozhodnutí Rady přidružení by tak překročilo oblast působnosti vymezenou článkem 39 dodatkového protokolu, je předloha rozhodnutí Rady přidružení založena rovněž na čl. 22 odst. 3 ankarské dohody. Právní základ Rozhodnutí Rady o postoji, který má být přijat v rámci Rady přidružení, je založeno na čl. 218 odst. 9 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU) ve spojení se článkem 48 SFEU. Ankarská dohoda a dodatkový protokol totiž vymezují právní stav, který je třeba odlišit od právní úpravy na základě jiných příslušných dohod o přidružení obsahujících ustanovení o sociálním zabezpečení, neboť oproti těmto jiným dohodám ankarská dohoda a dodatkový protokol jasně stanovují, že má být postupně dosaženo cíle volného pohybu pracovníků. V této souvislosti musí být pojem volný pohyb pracovníků vykládán stejně, jako je tomu v příslušných ustanoveních Unie (srovnej článek 12 ankarské dohody). Je pravdou, že volného pohybu pracovníků mezi Tureckem a EU nebylo vůbec dosaženo, a tudíž není možné popsat stávající právní stav jako rozšíření vnitřního trhu, pokud jde o volný pohyb osob (jako je tomu v případě EHP a Švýcarska). S ohledem na odlišné pojetí stanovené dohodou o přidružení a dodatkovým protokolem, jejichž cílem je co možná největší rozšíření působnosti zásad Unie týkajících se volného pohybu pracovníků[10] na turecké státní příslušníky, musí nicméně i provádění ustanovení o sociálním zabezpečení, které je nezbytným doplňkem pohybu pracovníků, vycházet z právních základů uvedených v článku 48 SFEU. Zásada subsidiarity Dodatkový protokol stanovuje zásady koordinace systémů sociálního zabezpečení, které musí být uplatňovány stejně všemi členskými státy. Provádění těchto zásad by tak mělo podléhat jednotným podmínkám, kterých může být lépe dosaženo na úrovni Unie. Zásada proporcionality Návrh je z následujících důvodů v souladu se zásadou proporcionality. Členské státy mají i nadále výlučné pravomoci při způsobu stanovení, organizaci a financování svých vnitrostátních systémů sociálního zabezpečení. Návrh pouze organizuje koordinaci systémů sociálního zabezpečení členských států a Turecka ve prospěch občanů těchto zemí. Návrhem navíc nejsou dotčena žádná práva a povinnosti vyplývající z dvoustranných dohod o sociálním zabezpečení mezi členskými státy a Tureckem, pokud tyto zajišťují příznivější zacházení s dotčenými osobami. Návrh minimalizuje finanční a administrativní zátěž vnitrostátních orgánů, jelikož je součástí souboru podobných návrhů, které zajišťují jednotné používání ustanovení o sociálním zabezpečení obsažených v dohodách o přidružení se třetími zeměmi. Volba nástrojů Navrhované nástroje: rozhodnutí Rady (v příloze obsahující předlohu rozhodnutí Rady přidružení). Jiné prostředky by nebyly přiměřené z těchto důvodů: neexistuje alternativní možnost k navrhovanému opatření. Článek 39 dodatkového protokolu dohody vyžaduje rozhodnutí příslušné Rady přidružení. V čl. 218 odst. 9 Smlouvy o fungování Evropské unie se uvádí, že stanovení postoje, který má jménem Unie zaujmout orgán zřízený dohodou, má-li tento orgán přijímat akty s právními účinky, má formu rozhodnutí Rady. 4. ROZPOČTOVÉ DŮSLEDKY Návrh nemá žádné důsledky pro rozpočet Unie. 5. NEPOVINNÉ PRVKY Zjednodušení Návrh povede ke zjednodušení správních postupů pro vnitrostátní veřejné orgány a zjednodušení správních postupů pro soukromé subjekty. Podrobné vysvětlení návrhu A. Rozhodnutí Rady o postoji, který má být jménem Unie zaujat v Radě přidružení zřízené dohodou o přidružení s Tureckem, pokud jde o opatření pro koordinaci systémů sociálního zabezpečení. Článek 1 Tento článek stanovuje přijetí postoje EU v Radě přidružení EU-Turecko. B. Připojená předloha rozhodnutí Rady přidružení, pokud jde o opatření pro koordinaci systémů sociálního zabezpečení, která jsou obsažena v dohodě. Část I: Obecná ustanovení Článek 1 Tento článek definuje pro účely právních předpisů členských států a Turecka pojmy „dohoda“, „nařízení“, „prováděcí nařízení“, „členský stát“, „pracovník“, „rodinný příslušník“, „právní předpisy“, „dávky“ a „převoditelné dávky“ a odkazuje na nařízení a prováděcí nařízení v případě ostatních pojmů použitých v připojeném rozhodnutí. Článek 2 V souladu se zněním článku 39 dodatkového protokolu dohody s Tureckem definuje tento článek osoby spadající do oblasti působnosti připojeného rozhodnutí. Článek 3 Tento článek stanovuje zákaz diskriminace osob, na které se vztahuje působnost dohody, pokud jde o dávky sociálního zabezpečení v oblasti působnosti dohody. Část II Vztahy mezi členskými státy a Tureckem Tato část připojeného rozhodnutí zahrnuje zásady obsažené v čl. 39 odst. 4 dodatkového protokolu s Tureckem, jakož i reciproční ustanovení týkající se státních příslušníků EU a jejich rodinných příslušníků. Článek 4 Tento článek obsahuje zásadu převoditelnosti peněžitých dávek stanovenou v čl. 39 odst. 4 dodatkového protokolu s Tureckem a jasně stanoví, že tato zásada je omezena na dávky uvedené v čl. 1 odst. 1 písm. i) připojeného rozhodnutí, které stanoví dávky uvedené v tomto odstavci. Část III Různá ustanovení Článek 5 Tento článek obsahuje obecná ustanovení o spolupráci mezi členskými státy a jejich institucemi sociálního zabezpečení na jedné straně a Tureckem a jeho institucemi na straně druhé, jakož i mezi příjemci a příslušnými institucemi. Tato ustanovení jsou podobná ustanovením čl. 76 odst. 3, odst. 4 prvního a třetího pododstavce a odst. 5 nařízení (ES) č. 883/2004. Článek 6 Tento článek stanoví postupy pro správní kontroly a lékařské prohlídky podobné postupům stanoveným v článku 87 nařízení (ES) č. 987/2009. Navíc poskytuje možnost přijmout ostatní prováděcí předpisy v této oblasti. Článek 7 Tento článek odkazuje na možnost využít postup pro urovnávání sporů stanovený dohodou. Článek 8 Tento článek odkazuje na přílohu II připojeného rozhodnutí, která je podobná příloze XI nařízení (ES) č. 883/2004 a která je nezbytná pro stanovení nezbytných zvláštních prováděcích pravidel k tureckým právním předpisům s ohledem na připojené rozhodnutí. Článek 9 Tento článek umožňuje, aby byly za určitých podmínek i nadále používány správní postupy obsažené ve stávajících dohodách mezi členskými státy a Tureckem. Článek 10 Tímto článkem se stanoví možnost uzavřít dodatečné správní dohody. Článek 11 Přechodná ustanovení uvedená v tomto článku odpovídají přechodným ustanovením čl. 87 odst. 1, 3, 4, 6 a 7 nařízení (ES) č. 883/2004. Kromě toho je v něm uvedeno ustanovení poskytující ochranu nárokům tureckých pracovníků, kterým určitý členský stát v důsledku rozhodnutí Soudního dvora ve věci C-485/07, Akdas, jež se týkala přímého účinku čl. 6 odst. 1 rozhodnutí č. 3/80, poskytoval již před vstupem tohoto rozhodnutí v platnost určitý důchod či dávku sociálního zabezpečení. Článek 12 Tento článek vyjasňuje právní status příloh připojeného rozhodnutí a postupy pro jejich změny. Článek 13 Tento článek upřesňuje datum vstupu připojeného rozhodnutí v platnost. 2012/0076 (NLE) Návrh ROZHODNUTÍ RADY o postoji, který má být jménem Evropské unie zaujat v Radě přidružení zřízené Dohodou zakládající přidružení mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tureckem, pokud jde o opatření pro koordinaci systémů sociálního zabezpečení RADA EVROPSKÉ UNIE, s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 48 ve spojení s čl. 218 odst. 9 této smlouvy, s ohledem na návrh Evropské komise, vzhledem k těmto důvodům: (1) Dohoda zakládající přidružení mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tureckem[11] (dále jen „dohoda“) a dodatkový protokol k dohodě ze dne 23. listopadu 1970[12] (dále jen „dodatkový protokol“) stanoví, že volný pohyb pracovníků mezi Unií a Tureckem bude zaváděn postupně. (2) Článek 9 dohody zakazuje jakoukoli diskriminaci na základě státní příslušnosti v oblasti působnosti uvedené dohody. (3) Článek 39 dodatkového protokolu stanoví, že Rada přidružení přijme opatření v oblasti sociálního zabezpečení, která se týkají pracovníků s tureckou státní příslušností, kteří se pohybují v rámci Společenství, a jejich rodin pobývajících ve Společenství. (4) Jakožto první krok k provádění článku 39 dodatkového protokolu a článku 9 dohody v oblasti sociálního zabezpečení přijala Rada přidružení dne 19. září 1980 rozhodnutí č. 3/80 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení členských států Evropských společenství na turecké pracovníky a jejich rodiny[13] (dále jen „rozhodnutí č. 3/80“). (5) Pokud jde o oblast sociálního zabezpečení, je třeba zajistit plné provedení článku 9 dohody a článku 39 dodatkového protokolu. (6) Je zapotřebí aktualizovat obsah rozhodnutí č. 3/80, aby jeho ustanovení odpovídala vývoji v oblasti koordinace sociálního zabezpečení Evropské unie[14]. (7) Rozhodnutí č. 3/80 by tudíž mělo být zrušeno a nahrazeno rozhodnutím Rady přidružení, kterým se jednorázově provádějí příslušná ustanovení dohody a dodatkového protokolu, pokud jde o koordinaci systémů sociálního zabezpečení, PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ: Článek 1 Postoj, který má být jménem Evropské unie zaujat v Radě přidružení zřízené Dohodou zakládající přidružení mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tureckem, pokud jde o opatření pro koordinaci systémů sociálního zabezpečení, se zakládá na předloze rozhodnutí Rady přidružení připojené k tomuto rozhodnutí. Zástupci Unie v Radě přidružení mohou schválit menší změny v předloze rozhodnutí bez dalšího rozhodnutí Rady. Článek 2 Rozhodnutí Rady přidružení bude zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie. Článek 3 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem přijetí. V Bruselu dne Za Radu předseda/předsedkyně PŘÍLOHA Předloha ROHODNUTÍ č. … /…. RADY PŘIDRUŽENÍ EU-Turecko ze dne […], pokud jde o opatření pro koordinaci systémů sociálního zabezpečení RADA PŘIDRUŽENÍ, S ohledem na dohodu zakládající přidružení mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tureckem[15], a zejména na čl. 22 odst. 3 uvedené dohody, s ohledem na dodatkový protokol ze dne 23. listopadu 1970[16], a zejména na článek 39 uvedeného protokolu, vzhledem k těmto důvodům: (1) Dohoda zakládající přidružení mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tureckem (dále jen „dohoda“) a dodatkový protokol k dohodě ze dne 23. listopadu 1970 (dále jen „dodatkový protokol“) stanoví, že volný pohyb pracovníků mezi Unií a Tureckem bude zaváděn postupně. (2) Článek 9 dohody zakazuje jakoukoli diskriminaci na základě státní příslušnosti v oblasti působnosti uvedené dohody. (3) Článek 39 dodatkového protokolu stanoví koordinaci systémů sociálního zabezpečení Turecka a členských států a zásady takové koordinace. (4) Článek 39 dodatkového protokolu stanoví, že Rada přidružení přijme opatření v oblasti sociálního zabezpečení, která se týkají pracovníků s tureckou státní příslušností, kteří se pohybují v rámci Společenství, a jejich rodin pobývajících ve Společenství. (5) Jakožto první krok k provedení článku 39 dodatkového protokolu bylo přijato rozhodnutí Rady přidružení č. 3/80 ze dne 19. září 1980 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení členských států Evropských společenství na turecké pracovníky a jejich rodiny[17] (dále jen „rozhodnutí č. 3/80“). (6) Pokud jde o oblast sociálního zabezpečení, je třeba zajistit plné provedení článku 9 dohody a článku 39 dodatkového protokolu. (7) Je zapotřebí aktualizovat obsah rozhodnutí č. 3/80, aby jeho ustanovení odpovídala poslednímu vývoji v oblasti koordinace sociálního zabezpečení Evropské unie. (8) Nařízení Rady (EU) č. 1231/2010[18] již rozšiřuje působnost nařízení (ES) č. 883/2004 a nařízení (ES) č. 987/2009 na státní příslušníky třetích zemí, na které se tato nařízení dosud nevztahují pouze z důvodu jejich státní příslušnosti. Nařízení (EU) č. 1231/2010 již zahrnuje zásadu sčítání dob pojištění, které turečtí pracovníci získali v jednotlivých členských státech a které se týkají nároku na určité dávky, jak stanoví čl. 39 odst. 2 dodatkového protokolu. (9) Rozhodnutí č. 3/80 by tudíž mělo být zrušeno a nahrazeno rozhodnutím Rady přidružení, kterým se jednorázově provádí veškeré zásady týkající se koordinace systémů sociálního zabezpečení uvedené v dohodě a dodatkovém protokolu. (10) S ohledem na uplatnění zásady nediskriminace by toto rozhodnutí nemělo zakládat žádná dodatečná práva vyplývající z určitých skutečností nebo událostí, k nimž došlo na území jedné ze stran dohody, jež podle právních předpisů druhé strany dohody nejsou brány v úvahu, s výjimkou práva na převod určitých dávek. (11) Při používání tohoto rozhodnutí by měl být nárok pracovníků na rodinné dávky podmíněn požadavkem, aby s nimi jejich rodinní příslušníci oprávněně pobývali v členském státě, kde jsou tito pracovníci zaměstnáni. Toto rozhodnutí by nemělo zakládat žádný nárok na rodinné dávky ve vztahu k rodinným příslušníkům, kteří pobývají v jiném státě, například Turecku. (12) V zájmu snadnějšího uplatňování pravidel koordinace může být nutné stanovit zvláštní opatření, která odpovídají specifickým ustanovením tureckých právních předpisů. (13) K zajištění hladkého průběhu koordinace systémů sociálního zabezpečení v členských státech a Turecku je nezbytné stanovit zvláštní opatření o spolupráci mezi členskými státy a Tureckem, jakož i mezi dotčenými osobami a institucemi příslušného státu. (14) Měla by být přijata přechodná ustanovení k ochraně osob, na které se vztahuje toto rozhodnutí, a zajistit, aby tyto osoby nepozbyly práv v důsledku jeho vstupu v platnost, PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ: ČÁST I OBECNÁ USTANOVENÍ Článek 1 Definice 1. Pro účely tohoto rozhodnutí se rozumí: a) „dohodou“ Dohoda zakládající přidružení mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tureckem; b) „nařízením“ nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení[19] uplatňované v členských státech Evropské unie; c) „prováděcím nařízením“ nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 987/2009 ze dne 16. září 2009, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 883/2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení[20]; d) „členským státem“ členský stát Evropské unie; e) „pracovníkem“ i) pro účely právních předpisů členského státu osoba, která vykonává zaměstnání ve smyslu čl. 1 písm. a) nařízení; ii) pro účely tureckých právních předpisů osoba, která vykonává zaměstnání ve smyslu těchto právních předpisů; f) „rodinným příslušníkem“ i) pro účely právních předpisů členského státu rodinný příslušník ve smyslu čl. 1 písm. i) nařízení; ii) pro účely tureckých právních předpisů rodinný příslušník ve smyslu těchto právních předpisů; g) „právními předpisy“ i) pokud jde o členské státy, právní předpisy ve smyslu čl. 1 písm. l) nařízení, které se týkají dávek, na něž se vztahuje toto rozhodnutí; ii) pokud jde o Turecko, příslušné právní předpisy platné v Turecku, které se týkají dávek, na něž se vztahuje toto rozhodnutí; h) „dávkami“ i) pokud jde o členské státy, dávky uvedené v článku 3 nařízení; ii) pokud jde o Turecko, odpovídající dávky platné v Turecku; i) „převoditelnými dávkami“ i) co se týče členských států: – starobní důchody, – pozůstalostní důchody, – důchody při pracovních úrazech a nemocech z povolání, – invalidní důchody, ve smyslu nařízení, s výjimkou zvláštních nepříspěvkových peněžitých dávek uvedených v příloze X nařízení; ii) co se týče Turecka, odpovídající dávky poskytované podle tureckých právních předpisů, s výjimkou zvláštních nepříspěvkových peněžitých dávek stanovených v příloze I tohoto rozhodnutí. 2. Ostatní pojmy použité v tomto rozhodnutí mají význam stanovený: a) pokud jde o členské státy, v nařízení a v prováděcím nařízení; b) pokud jde o Turecko, v příslušných právních předpisech platných v Turecku. Článek 2 Osobní působnost Toto rozhodnutí se použije na: a) turecké pracovníky, kteří jsou nebo byli legálně zaměstnáni na území členského státu a kteří podléhají nebo podléhali právním předpisům jednoho nebo více členských států, a jejich pozůstalé; b) rodinné příslušníky pracovníků podle písmene a) za předpokladu, že s dotčeným pracovníkem oprávněně pobývají nebo pobývali po dobu jeho zaměstnání v některém členském státě; c) pracovníky, kteří jsou státními příslušníky členského státu a kteří jsou nebo byli legálně zaměstnáni na území Turecka a kteří podléhají nebo podléhali tureckým právním předpisům, a jejich pozůstalé; a d) rodinné příslušníky pracovníků podle písmene c) za předpokladu, že s dotčeným pracovníkem oprávněně pobývají nebo pobývali po dobu jeho zaměstnání v Turecku. Článek 3 Rovnost zacházení 1. S tureckými pracovníky, kteří jsou legálně zaměstnáni v členském státě, a se všemi jejich rodinnými příslušníky, kteří s nimi oprávněně pobývají, se s ohledem na dávky ve smyslu čl. 1 odst. 1 písm. h) zachází bez jakékoli diskriminace na základě státní příslušnosti ve srovnání se státními příslušníky členských států, v nichž jsou tito pracovníci zaměstnáni. 2. S pracovníky, kteří jsou státními příslušníky členského státu a jsou legálně zaměstnáni v Turecku, a se všemi jejich rodinnými příslušníky, kteří s nimi oprávněně pobývají, se s ohledem na dávky ve smyslu čl. 1 odst. 1 písm. h) zachází bez jakékoli diskriminace na základě státní příslušnosti ve srovnání s tureckými státními příslušníky. Část II VZTAHY MEZI ČLENSKÝMI STÁTY A TURECKEM Článek 4 Upuštění od pravidel týkajících se bydliště 1. Převoditelné dávky ve smyslu čl. 1 odst. 1 písm. i), na které mají osoby uvedené v čl. 2 písm. a) a c) nárok, nepodléhají žádnému snížení, úpravě, pozastavení, odnětí ani konfiskaci z důvodu skutečnosti, že příjemce pobývá: i) pro účely dávek podle právních předpisů členského státu na území Turecka; nebo ii) pro účely dávek podle právních předpisů Turecka na území členského státu. 2. Rodinní příslušníci pracovníka podle čl. 2 písm. b) mají nárok na převoditelné dávky ve smyslu čl. 1 odst. 1 písm. i) bodu i) stejným způsobem jako rodinní příslušníci pracovníka, který je státním příslušníkem dotyčného členského státu, pokud tito rodinní příslušníci pobývají na území Turecka. 3. Rodinní příslušníci pracovníka podle čl. 2 písm. d) mají nárok na převoditelné dávky ve smyslu čl. 1 odst. 1 písm. i) bodu ii) stejným způsobem jako rodinní příslušníci pracovníka, který je státním příslušníkem Turecka, pokud tito rodinní příslušníci pobývají na území některého členského státu. ČÁST III RŮZNÁ USTANOVENÍ Článek 5 Spolupráce 1. Členské státy a Turecko si navzájem sdělují veškeré informace o změnách ve svých právních předpisech, které mohou mít vliv na používání tohoto rozhodnutí. 2. Pro účely tohoto rozhodnutí se orgány a instituce členských států a Turecka podporují a postupují, jako by šlo o provádění jejich vlastních právních předpisů. Vzájemná správní pomoc zmíněných orgánů a institucí je v zásadě bezplatná. Příslušné orgány členských států a Turecka se však mohou dohodnout na náhradě některých nákladů. 3. Orgány a instituce členských států a Turecka mohou za účelem provádění tohoto rozhodnutí komunikovat přímo mezi sebou a s dotyčnými osobami a jejich zástupci. 4. Instituce a osoby, na které se vztahuje toto rozhodnutí, mají povinnost se vzájemně informovat a spolupracovat za účelem řádného provádění tohoto rozhodnutí. 5. Dotčené osoby musí neprodleně informovat instituce příslušného členského státu nebo Turecka, pokud je příslušným státem, a členského státu bydliště nebo Turecka, pokud je jejich státem bydliště, o jakýchkoliv změnách v osobní či rodinné situaci, které se dotýkají jejich práva na dávky podle tohoto rozhodnutí. 6. Nesplnění povinnosti poskytovat informace uvedené v odstavci 5 může mít za následek použití přiměřených opatření podle vnitrostátních právních předpisů. Tato opatření jsou však rovnocenná opatřením použitelným v obdobných situacích podle vnitrostátních právních předpisů a nesmí v praxi znemožňovat či nadměrně ztěžovat žadatelům výkon práv přiznaných tímto rozhodnutím. 7. Členské státy a Turecko mohou přijímat vnitrostátní předpisy, které stanoví podmínky pro ověření nároku na dávky zohledňující skutečnost, že příjemci pobývají nebo mají bydliště mimo území státu, ve kterém má sídlo dlužná instituce. Tyto předpisy musí být přiměřené, nesmí být v žádném případě diskriminující na základě státní příslušnosti a musí být v souladu se zásadami tohoto rozhodnutí. Tyto předpisy musí být oznámeny Radě přidružení. Článek 6 Správní kontroly a lékařské prohlídky 1. Tento článek se použije na osoby uvedené v článku 2, které pobírají převoditelné dávky uvedené v čl. 1 odst. 1 písm. i), a na instituce pověřené prováděním tohoto rozhodnutí. 2. Pokud příjemce dávek nebo žadatel o dávky nebo jeho rodinný příslušník pobývá nebo má bydliště na území členského státu a dlužná instituce se nachází na území Turecka, anebo pokud příjemce dávek nebo žadatel o dávky nebo jeho rodinný příslušník pobývá nebo má bydliště na území Turecka a dlužná instituce se nachází na území členského státu, provádí na žádost dlužné instituce lékařskou prohlídku instituce místa pobytu nebo bydliště příjemce v souladu s postupy stanovenými právními předpisy používanými touto institucí. Dlužná instituce v případě potřeby informuje instituci místa pobytu nebo bydliště o veškerých zvláštních požadavcích, které je třeba dodržet, a o předmětu lékařské prohlídky. Instituce místa pobytu nebo bydliště je povinna zaslat zprávu dlužné instituci, která o lékařskou prohlídku požádala. Dlužná instituce si vyhrazuje právo nechat příjemce vyšetřit lékařem podle vlastního výběru, a to buď na území, na němž má příjemce dávek nebo žadatel o dávky bydliště nebo kde pobývá, anebo v zemi, v níž má sídlo dlužná instituce. Příjemce však může být vyzván, aby se dostavil do státu, ve kterém má sídlo dlužná instituce, pouze pod podmínkou, že vycestování nepoškodí jeho zdraví a že související náklady na cestu a na pobyt uhradí dlužná instituce. 3. Pokud příjemce dávek nebo žadatel o dávky nebo jeho rodinný příslušník pobývá nebo má bydliště na území členského státu a dlužná instituce se nachází na území Turecka, anebo pokud příjemce dávek nebo žadatel o dávky nebo jeho rodinný příslušník pobývá nebo má bydliště na území Turecka a dlužná instituce se nachází na území členského státu, provádí správní kontrolu na žádost dlužné instituce instituce místa pobytu nebo bydliště příjemce. Instituce místa pobytu nebo bydliště zašle zprávu dlužné instituci, která o správní kontrolu požádala. Dlužná instituce si vyhrazuje právo nechat situaci týkající se příjemce přezkoumat odborníkem podle vlastního výběru. Příjemce však může být vyzván, aby se dostavil do státu, ve kterém má sídlo dlužná instituce, pouze pod podmínkou, že vycestování nepoškodí jeho zdraví a že související náklady na cestu a na pobyt uhradí dlužná instituce. 4. Jeden nebo více členských států a Turecko se mohou dohodnout na jiných správních ustanoveních, o kterých musí informovat Radu přidružení. 5. Odchylně od zásady bezplatné vzájemné správní pomoci podle čl. 5 odst. 2 tohoto rozhodnutí hradí skutečnou částku výdajů na kontroly uvedené v odstavcích 2 a 3 tohoto článku dlužná instituce, která požadovala jejich provedení, instituci, která byla požádána o jejich provedení. Článek 7 Použití článku 25 dohody Článek 25 dohody se použije, pokud se jedna strana domnívá, že druhá strana nesplnila povinnosti stanovené v článcích 5 a 6. Článek 8 Zvláštní ustanovení o používání právních předpisů Turecka Rada přidružení může v případě potřeby začlenit do přílohy II zvláštní ustanovení o používání tureckých právních předpisů. Článek 9 Správní postupy podle stávajících dvoustranných dohod Správní postupy obsažené ve stávajících dvoustranných dohodách mezi členským státem a Tureckem mohou být i nadále používány, nedotýkají-li se nepříznivě práv a povinností dotčených osob, které jsou stanoveny v tomto rozhodnutí. Článek 10 Dohody doplňující postupy pro provádění tohoto rozhodnutí Jeden nebo více členských států a Turecko mohou uzavřít dohody určené k doplnění správních postupů pro používání tohoto rozhodnutí, zejména pokud jde o předcházení podvodům a chybám a boj proti nim. ČÁST IV PŘECHODNÁ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ Článek 11 Přechodná ustanovení 1. Toto rozhodnutí nezakládá žádné nároky za období před jeho vstupem v platnost. 2. S výhradou odstavce 1 se nárok podle tohoto rozhodnutí nabývá, i když se tento nárok týká pojistné události, ke které došlo před jeho vstupem v platnost. 3. Jakékoli dávky, které nebyly přiznány nebo jejichž výplata byla pozastavena z důvodu státní příslušnosti nebo místa bydliště dotyčné osoby, jsou na žádost této osoby přiznány nebo obnoveny s účinností od vstupu tohoto rozhodnutí v platnost za předpokladu, že dříve určené nároky nebyly uspokojeny jednorázovým peněžitým vyrovnáním. 4. Je-li žádost uvedená v odstavci 3 podána do dvou let ode dne vstupu tohoto rozhodnutí v platnost, získávají se nároky nabyté na základě tohoto rozhodnutí dnem vstupu tohoto rozhodnutí v platnost a proti dotyčné osobě nelze uplatnit ustanovení právních předpisů žádného z členských států nebo Turecka týkající se propadnutí nebo promlčení nároků. 5. Je-li žádost uvedená v odstavci 3 podána po uplynutí dvou let od vstupu tohoto rozhodnutí v platnost, získávají se nároky, které nepropadly ani nebyly promlčeny, dnem podání žádosti, s výjimkou případů, kdy se použijí příznivější ustanovení právních předpisů kteréhokoli členského státu nebo Turecka. 6. Nároky osob, kterým je poskytován důchod nebo jiná zvláštní peněžitá nepříspěvková dávka členským státem před vstupem tohoto rozhodnutí v platnost v důsledku přímého účinku čl. 6 odst. 1 rozhodnutí č. 3/80 Rady přidružení, se v důsledku tohoto rozhodnutí neomezují ani nezanikají. Článek 12 Přílohy tohoto rozhodnutí Přílohy tohoto rozhodnutí tvoří jeho nedílnou součást. Článek 13 Zrušení Rozhodnutí č. 3/80 Rady přidružení ze dne 19. září 1980 se od vstupu tohoto rozhodnutí v platnost zrušuje. Článek 14 Vstup v platnost Toto rozhodnutí vstupuje v platnost prvním dnem po zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie. V Bruselu dne Za Radu přidružení předseda PŘÍLOHA I SEZNAM tureckých ZVLÁŠTNÍCH NEPŘÍSPĚVKOVÝCH PENĚŽITÝCH DÁVEK PŘÍLOHA II ZVLÁŠTNÍ USTANOVENÍ O POUŽÍVÁNÍ tureckých PRÁVNÍCH PŘEDPISŮ [1] Úř. věst. 217, 29.12.1964, s. 3687/64. [2] Úř. věst. L 293, 29.12.1972, s. 3. [3] Úř. věst. C 110, 25.4.1983, s. 60. [4] Komise předložila dne 2. února 1983 návrh nařízení, kterým se provádí rozhodnutí č. 3/80, COM(83) 13. [5] ESD, věc C-262/96, Sürül, věc C-485/07, Akdas. [6] Úř. věst. L 306, 23.11.2010. [7] Úř. věst. L 166, 30.4.2004, s. 1. [8] Úř. věst. L 284, 30.10.2009, s. 1. [9] Úř. věst. L 344, 29.12.2010, s. 1. V souladu s protokoly č. 21 a 22 nezavazuje nařízení (EU) č. 1231/2010 Dánsko a Spojené království a není pro tyto země použitelné. Na Spojené království se však i nadále vztahuje předcházející nařízení (ES) č. 859/2003, Úř. věst. L 124, 20.5.2003, s. 1, které je pro ně použitelné. [10] Viz ESD, věc C-275/02, Ayaz, body 44 - 45, věc C-467/02, Cetinkaya, body 42 - 43. [11] Úř. věst. 217, 29.12.1964, s. 3687/64. [12] Úř. věst. L 293, 29.12.1972, s. 3. [13] Úř. věst. C 110, 25.4.1983, s. 60. [14] Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení, Úř. věst. L 166, 30.4.2004, s. 1, nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 987/2009 ze dne 16. září 2009, Úř. věst. L 284, 30.10.2009, s. 1, nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1231/10, kterým se rozšiřuje působnost nařízení (ES) č. 883/2004 a nařízení (ES) č. 987/2009 na státní příslušníky třetích zemí, na které se tato nařízení dosud nevztahují pouze z důvodu jejich státní příslušnosti, Úř. věst. L 344, 29.12.2010, s. 1. [15] Úř. věst. 217, 29.12.1964, s. 3687/64. [16] Úř. věst. L 293, 29.12.1972, s. 3. [17] Úř. věst. C 110, 25.4.1983, s. 60. [18] Úř. věst. L 344, 29.12.2010, s. 1. [19] Úř. věst. L 166, 30.4.2004, s. 1. [20] Úř. věst. L 284, 30.10.2009, s. 1.