EVROPSKÁ KOMISE V Bruselu dne 31.1.2019 COM(2018) 758 final/2 This document corrects document COM(2018) 758 final of 21.11.2018

Concerns all language versions.

Graph A9 is concerned

The text shall read as follows: ZPRÁVA KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU, RADĚ, EVROPSKÉ CENTRÁLNÍ BANCE A EVROPSKÉMU HOSPODÁŘSKÉMU A SOCIÁLNÍMU VÝBORU





















































Zpráva mechanismu varování 2019





















































(vypracovaná v souladu s článkem 3 a 4 nařízení (EU) č. 1176/2011 o prevenci a nápravě makroekonomické nerovnováhy) {SWD(2018) 466 final}



Zprávou mechanismu varování se zahajuje roční cyklus postupu při makroekonomické nerovnováze, který se zaměřuje na zjištění a řešení nerovnováh, jež brání hladkému fungování ekonomik členských států i ekonomiky EU a mohly by ohrozit řádné fungování hospodářské a měnové unie. Zpráva mechanismu varování pracuje se srovnávacím přehledem vybraných ukazatelů, se širším souborem pomocných ukazatelů a dalšími relevantními informacemi, pomocí nichž se prověřuje, zda členské státy nevykazují potenciální ekonomické nerovnováhy vyžadující přijetí politických opatření. Ve zprávě mechanismu varování jsou uvedeny členské státy, u nichž je třeba provést analýzu a hloubkový přezkum, v jejichž rámci se posoudí, jak se makroekonomická rizika v těchto členských státech akumulují či zmenšují, a vyvodí se závěr ohledně existence nerovnováhy či nadměrné nerovnováhy. Komise poté vypracuje se zohledněním jednání s Evropským parlamentem, v Radě a v Euroskupině o zprávě mechanismu varování hloubkové přezkumy příslušných členských států. V případě členských států, u nichž byly zjištěny nerovnováhy v předchozím kole hloubkových přezkumů, bude v souladu se zavedenou praxí každopádně vypracován nový hloubkový přezkum. Následná zjištění budou promítnuta do doporučení pro jednotlivé země v rámci evropského semestru pro koordinaci hospodářských politik. Hloubkové přezkumy by měly být zveřejněny v únoru 2019 před vydáním souboru doporučení pro jednotlivé země v rámci evropského semestru. 1. Shrnutí Tato zpráva zahajuje osmé roční kolo provádění postupu při makroekonomické nerovnováze . Jeho cílem je zjistit nerovnováhy, jež brání hladkému fungování ekonomik členských států, a podnítit přijetí vhodných politických opatření. Provádění postupu při makroekonomické nerovnováze je zakotveno v evropském semestru pro koordinaci hospodářských politik, tak aby byl zajištěn soulad s analýzami a doporučeními v rámci ostatních nástrojů ekonomického dohledu. Roční analýza růstu, přijímaná souběžně s touto zprávou, shrnuje hospodářskou a sociální situaci v Evropě a pro EU jako celek stanoví obecné politické priority na další rok. Zpráva určuje, u kterých členských států by měl být proveden hloubkový přezkum, aby se posoudilo, zda jsou postiženy nerovnováhami, jež vyžadují přijetí politických opatření . Zpráva mechanismu varování je tedy nástrojem pro kontrolu ekonomické nerovnováhy a zveřejňuje se na začátku každého ročního cyklu koordinace hospodářských politik. Zakládá se zejména na ekonomické interpretaci srovnávacího přehledu ukazatelů s orientačními hodnotami a doplňujícího souboru pomocných ukazatelů. Obsahuje rovněž analýzu důsledků nerovnováhy v členských státech pro celou eurozónu a dále zkoumá, do jaké míry si tyto důsledky s ohledem na vzájemnou provázanost eurozóny žádají koordinovaný přístup k přijímání politických opatření . V tomto konkrétním ohledu analýza obsažená v této zprávě doplňuje posouzení uvedené v pracovním dokumentu útvarů Evropské komise „Analýza hospodářství eurozóny“, který je připojen k doporučení Komise pro doporučení Rady týkající se hospodářské politiky v eurozóně. Posouzení obsažené ve zprávě mechanismu varování bylo vypracováno na pozadí hospodářského růstu, který má i přes určité zpomalení nadále široký základ. Podle hospodářské prognózy Evropské komise z podzimu 2018 bude růst reálného HDP v EU i v eurozóně v roce 2018 činit 2,1 % a v roce 2019 dosáhne 1,9 %, což v porovnání s růstem ve výši 2,4 % zaznamenaným v roce 2017 představuje mírné zpomalení. Ve všech členských státech se očekává kladný růst. Očekává se, že podmínky zaměstnávání se budou dále zlepšovat, což se postupně promítne do udržitelného růstu mezd, který podpoří spotřebu a časem posílí dynamiku jádrové inflace, která se přiblíží inflačnímu cíli stanovenému měnovými orgány. Růst investic by měl přes mírné zpomalení zůstat stabilní. Nicméně v souvislosti s rostoucí nejistotou, pokud jde o prostředí obchodní politiky a nedávné zhodnocování eura, existují náznaky, že vliv čistých vývozů na růst slábne. Celkově se vyhlídky růstu nadále opírají o pevné základy, jako jsou celkově silné trhy práce, výhodné úvěrové podmínky, zlepšené rozvahy a zisky bank a nefinančních podniků, budou se však pravděpodobně zpomalovat, protože cyklus v hlavních světových oblastech dozrává. V důsledku posilování růstu nominálního HDP náprava makroekonomických nerovnováh v EU postupuje, avšak střednědobý horizont je spojen se zvýšenou nejistotou. Hospodářský růst a míry inflace, které se postupně přibližují cíli, pomáhají snižovat poměry dluhu k HDP. Avšak výše soukromého a veřejného zadlužení zůstává na historicky vysokých úrovních a slabé stránky v rozvahách ve finančním sektoru přetrvávají. Jelikož míra inflace se blíží cíli ECB, mohly by posílit argumenty pro normalizaci monetární politiky, která nebude mít dopad pouze na výpůjční náklady, ale i na ceny aktiv a rozvahy. Za této situace by řada spouštěcích mechanismů mohla vést k obratu v přístupu k riziku a v důsledku toho k menší důvěře v členských státech, jejichž vyhlídky se ve vztahu k veřejných financím nebo finančnímu sektoru zhoršují, nebo které jsou zasaženy negativními šoky v produkci (včetně šoků spojených s dopady vystoupení Spojeného království z EU). Řada rizik nepříznivého vývoje vyplývá z prostředí mimo EU, zejména v souvislosti s naplňováním opatření ochranářské obchodní politiky, s dopady geopolitického napětí, zejména v případě cen energií, s ukončením fiskální expanze USA v souvislosti se zpřísňováním měnové politiky a s důsledky, které může mít asynchronní normalizace měnové politiky v různých oblastech světové ekonomiky na kapitálové toky a směnné kurzy. Vzájemný vztah mezi uvedenými zdroji rizik snižuje rovnováhu rizik a vede ke stále nejistějším vyhlídkám, přičemž možnost tlumení otřesů prostřednictvím soukromých a veřejných úspor je v řadě členských států omezená. Z horizontální analýzy obsažené ve zprávě mechanismu varování lze vyvodit několik závěrů: ·Obnovování rovnováhy pozic běžných účtů musí pokračovat. Vysoké schodky běžného účtu byly ve většině členských států napraveny, ale v několika případech jsou potřebné obezřetnější vnější pozice, aby bylo možné udržet odpovídající tempo snižování úrovní čistých zahraničních závazků. Snížení některých největších přebytků běžného účtu bylo patrné teprve nedávno a zůstává skromné. V řadě členských států jsou výsledky běžného účtu stále více ovlivňovány přeshraničními transakcemi souvisejícími s činnostmi nadnárodních korporací a mezinárodně orientovaných odvětví služeb, které ovlivňují jak obchodní bilanci, tak bilanci výnosů. ·Vnější nerovnováhy nadále přetrvávají a korekce probíhá postupně. U vysoce záporných čistých investičních pozic vůči zahraničí zaznamenaných v členských státech, které měly v minulosti vysoké schodky běžného účtu, probíhá korekce díky tomu, že vnější toky se blíží rovnováze nebo jsou v přebytku a obnovil se růst nominálního HDP, který je třeba udržet, aby bylo dosaženo snížení závazků na obezřetnější úrovně. Čisté investiční pozice vůči zahraničí v zemích s vysokými přebytky nadále rostou. ·Podmínky nákladové konkurenceschopnosti se pro řadu členských států zhoršují a přispívají celkově méně k symetričtějšímu obnovování rovnováhy. Od roku 2016 rostou jednotkové náklady práce ve většině členských států rychleji, přičemž vysoké zrychlení bylo zaznamenáno zejména v řadě zemí střední a východní Evropy, a to částečně v důsledku omezené nabídky pracovní síly. Nárůst nákladové konkurenceschopnosti po krizi byl rychlejší v zemích eurozóny, které jsou čistými dlužníky, než v zemích, které jsou čistými věřiteli. V důsledku napjatější situace na trzích práce a zpomalujícího se tempa zvyšování produktivity jsou však výhody zemí, které jsou čistými dlužníky, pokud jde o dynamiku nákladové konkurenceschopnosti, v poslední době o něco méně silné. V zemích, jež jsou čistými věřiteli, se napjatá situace na trzích práce zatím do významného nárůstu mezd nepromítla. Tento nedávný vývoj nákladové konkurenceschopnosti se v plné míře nepromítl do odpovídajícího zhoršení cenové konkurenceschopnosti, a to pravděpodobně v důsledku kompenzačního účinku nižšího rozpětí cen a nákladů. Uvedený účinek by mohl být jedním z důvodů, proč neexistují evidentní důkazy, že ztráty nákladové konkurenceschopnosti již výrazně snížily růst podílu na světovém vývozu, avšak pokud tyto trendy přetrvají, mohly by být účinky viditelné. ·Snižování zadluženosti soukromého sektoru pokračuje, a je stále více způsobeno obnoveným nominálním růstem. Poměr soukromého dluhu k HDP oproti situaci před rokem klesá ve větším počtu členských států. Je to dáno vyšším růstem nominálního HDP, jelikož aktivní snižování míry zadluženosti, tj. snižování míry zadluženosti, které se opírá o nižší nominální úrovně zadlužení, probíhá pouze v několika zemích a pomalým tempem. Aktivní snižování míry zadluženosti se většinou omezuje na podnikový sektor, neboť půjčky domácností znovu získaly větší dynamiku. Tempo snižování míry zadluženosti zůstává v podnikovém sektoru rychlejší než v sektoru domácností rovněž z důvodu, že zadlužení podnikového sektoru je vyšší, a dopad růstu nominálního HDP na míru zadlužení je proto silnější. ·V zemích s vysokými úrovněmi veřejného dluhu začalo snižování míry zadlužení ze strany vlád teprve nedávno a postupuje pomalým tempem. Obnovený nominální růst a nižší platby úroků sice ve většině členských států přispěly ke snižování poměru veřejného dluhu k HDP, avšak v rostoucím počtu zemí probíhá procyklické fiskální uvolňování, které má dopad na prostor pro tlumení otřesů v nepříznivých obdobích. ·Podmínky v bankovním sektoru EU se zlepšují, avšak v některých členských státech převládají nízká ziskovost a velký objem úvěrů se selháním. Ziskovost se zlepšila zejména v zemích, v nichž se bankovní sektor vyznačuje nízkou ziskovostí. Podíly úvěrů v selhání se dále snižují, zejména v členských státech, v nichž jsou tyto úvěry největší. Ve většině zemí došlo k dalšímu zlepšení poměrů kapitalizace. Ocenění akcií bank do začátku roku 2018 rostlo, poté došlo ke korekci směrem dolů. ·Růst cen rezidenčních nemovitostí se v rostoucím počtu členských států zrychluje a dosahuje kladných hodnot, přičemž více zemí vykazuje možné známky nadhodnocení. Současně se růst cen rezidenčních nemovitostí v nedávné době zmírnil v zemích, v nichž jsou známky nadhodnocení nejvýraznější. Naopak v zemích, které v současné době nevykazují žádné nebo mírné známky nadhodnocení, lze pozorovat silné zrychlení. ·Trhy práce se dále zlepšují a růst mezd se postupně obnovuje. Míry nezaměstnanosti dále klesají, včetně nezaměstnanosti mladých lidí a dlouhodobě nezaměstnaných, avšak v některých členských státech zůstává nezaměstnanost stále vysoká a účast na trhu práce je nízká, i když často roste. Sociální napětí navzdory dlouhodobé nezaměstnanosti a nízkým příjmům v některých zemích ustupuje. Úroveň růstu mezd v eurozóně zůstává pod hodnotou, kterou by bylo možné na základě historických údajů při stávajících úrovních nezaměstnanosti očekávat. Mzdy v zemích EU se však postupně zvyšují, a to různou rychlostí, která v obecné míře odráží rozsah napjaté situace na trhu práce a nedostatečnou nabídku pracovní síly v některých členských státech. Obnovování rovnováhy v eurozóně si nadále zasluhuje pečlivé zvažování. Přebytek běžného účtu eurozóny se v roce 2016 stabilizoval a poté zůstal v zásadě stabilní. Jeho úroveň je v celosvětovém měřítku nejvyšší a přesahuje úroveň odpovídající základním ekonomickým veličinám. V souvislosti s propojeností uvnitř eurozóny a efekty přelévání je v těchto zemích potřebná vhodná kombinace politik, aby se zajistilo, že nastupující růst je udržitelný a je slučitelný s makroekonomickou stabilitou. V zemích, jež jsou čistými dlužníky, vyžaduje snižování velkého objemu zahraničního a domácího dluhu zachování obezřetných sald běžného účtu a zajištění odpovídajícího tempa snižování dluhu, aniž by byl ohrožen cíl zvyšování růstového potenciálu a s cílem předejít riziku procyklické napjaté situace v nepříznivých časech. V zemích, jež jsou čistými věřiteli, by odstranění přetrvávajících výrazných přebytků prostřednictvím politik simulujících investice a překonání stagnace mezd přispělo k podpoře růstového potenciálu a zmírnilo závislost vyhlídek na růst na zahraniční poptávce. Rámeček č. 2 obsahuje podrobnější informace o dimenzi nerovnováhy v eurozóně. Celkově rizika týkající se stávajících nerovnováh nadále v důsledku hospodářského růstu klesají, avšak slabá místa spojená s nerovnováhami stavů přetrvávají, a jsou zřetelné známky možných neudržitelných trendů. Potenciální zdroje rizik jsou v zásadě stejné jako ty uvedené ve zprávě mechanismu varování 2018. Velké přebytky přetrvávají, zatímco vývoj konkurenceschopnosti k obnovování rovnováhy příliš nepřispívá. Snižování zadlužení v soukromém sektoru těžilo z hospodářského růstu, avšak zůstává nerovnoměrné, přičemž u velkých objemů dluhů neprobíhá korekce dostatečným tempem. Podstatnější je to, že pomalejší aktivní snižování zadluženosti v soukromém a zejména ve veřejném sektoru je spojeno s otázkou, zda by se snižování zadluženosti mohlo opírat o budoucí růst potenciálního HDP. Tento problém zdůrazňuje potřebu pokračovat v reformním procesu zahájeném v řadě zemí EU v minulých letech a zachovat politiky a reformy zaměřené na zvyšování růstového potenciálu na předních místech programu. V souvislosti se stále nejistějším střednědobým výhledem je úsilí o snižování zadlužení ze strany soukromého a veřejného sektoru v současné době pokračujícího hospodářského růstu klíčové rovněž s ohledem na vytvoření prostoru pro zmírnění negativních šoků v produkci, jakmile se hospodářské podmínky stanou méně příznivé a rizika se naplní. Současně lze v řadě zemí pozorovat známky možného přehřátí, které jsou spojeny zejména s rychle rostoucími jednotkovými náklady práce, z nichž vyplývá snížená nákladová konkurenceschopnost, a dynamickým růstem cen rezidenčních nemovitostí z již poměrně vysokých úrovní. Vzhledem ke korekci většiny nerovnováh, které mají tokový charakter, a postupnému snižování závažnosti stavových nerovnováh a možným známkám přehřátí objevujícím se v řadě zemí, se orientace dohledu v rámci postupu při makroekonomické nerovnováze postupně více zaměřuje na sledování možných neudržitelných trendů a předcházení konstelacím rizik, která by se mohla vytvořit ve střednědobém horizontu. U některých členských států uvedených ve zprávě mechanismu varování budou součástí hloubkového přezkumu podrobnější a obsáhlejší analýzy. Podobně jako v posledních ročních cyklech budou hloubkové přezkumy zapracovány do zpráv o jednotlivých zemích, které poskytují analýzu hospodářských a sociálních problémů v členských státech EU vypracovanou útvary Komise. Při přípravě hloubkových přezkumů bude Komise svoji analýzu zakládat na širokém souboru dat a relevantních informací a hodnotících rámcích vytvořených Komisí ve spolupráci s výbory Rady a pracovními skupinami. Analýza obsažená v hloubkových přezkumech poskytne základ pro zjištění nerovnováh či nadměrných nerovnováh v členských státech a pro možné aktualizace doporučení, která byla vydána pro jednotlivé členské státy . Země, u nichž byla zjištěna nerovnováha nebo nadměrná nerovnováha, jsou a nadále budou předmětem zvláštního monitorování s cílem zajistit soustavný dohled nad opatřeními přijímanými v rámci postupu při makroekonomické nerovnováze.

Hloubkové přezkumy budou připraveny pro členské státy, u nichž již byly zjištěny nerovnováhy nebo nadměrné nerovnováhy. V souladu se zavedenou praxí obezřetnosti budou hloubkové přezkumy provedeny za účelem posouzení, zda jsou stávající nerovnováhy odstraňovány, zda přetrvávají nebo se zhoršují, a za účelem ověření nápravných opatření, která byla přijata. Příprava hloubkového přezkumu se proto předpokládá pro 11 členských států, u nichž byly při hloubkových přezkumech v roce 2018 zjištěny nerovnováhy . Jedná se o Bulharsko, Francii, Chorvatsko, Kypr, Irsko, Itálii, Německo, Nizozemsko, Portugalsko, Španělsko a Švédsko. Hloubkové přezkumy budou připraveny rovněž pro Řecko, které poprvé podléhá dohledu v rámci postupu při makroekonomické nerovnováze, a pro Rumunsko. V souvislosti s analýzou obsaženou ve zprávě mechanismu varování bude hloubkový přezkum vypracován pro Řecko, které bylo původně z dohledu v rámci postupu při makroekonomické nerovnováze vyloučeno, neboť se na ně až do srpna 2018 vztahoval makroekonomický ozdravný program v rámci finanční pomoci. Posouzení obsažené ve zprávě mechanismu varování nepoukazuje na žádná další významná rizika ve srovnání s riziky, která byla zjištěna v posledním dostupném hloubkovém přezkumu u řady členských států, u nichž byl v posledních letech ukončen dohled v rámci postupu při makroekonomické nerovnováze, a to u Slovinska (v roce 2018 zde nebyly zjištěny žádné nerovnováhy), Finska (ukončení v roce 2017), Belgie a Maďarska (ukončení v roce 2016). Rovněž v Rakousku se podmínky od posouzení obsaženém v hloubkovém přezkumu v roce 2016, v němž nebyly zjištěny žádné nerovnováhy, podstatně nezměnily. Rovněž Estonsko bylo součástí analýzy v rámci hloubkového přezkumu v roce 2016, v němž nebyly zjištěny žádné nerovnováhy. Ačkoli od té doby jednotkové náklady práce silně rostou, neexistují žádné významné dopady na vnější rovnováhu a nový hloubkový přezkum pro Estonsko není považován za nezbytný, ačkoli v připravované zprávě o této zemi je potřebné pečlivé monitorování. Namísto toho se zdá opodstatněné, aby byl proveden hloubkový přezkum za účelem analýzy situace v Rumunsku a posouzení dalšího vývoje a potenciálního opětovného objevení se rizikových trendů, které byly již zjištěny v předchozích hloubkových přezkumech (2015 a 2016), a to zejména s ohledem na konkurenceschopnost a vnější rovnováhu. Podrobnější analýza ve zprávách o jednotlivých zemích se zdá opodstatněná u řady zemí, přičemž pozornost bude věnována rizikům v souvislosti s vývojem na trhu bydlení (Belgie, Česko, Dánsko, Lucembursko, Maďarsko, Rakousko, Spojené království) a vývojem v oblasti konkurenceschopnosti (Česko, Estonsko, Litva, Lotyšsko, Maďarsko). Celkově si tedy zpráva mechanismu varování vyžádá vypracování hloubkového přezkumu u třinácti členských států ve srovnání s dvanácti v předchozím cyklu.







Rámeček č. 1: Změny provedené u pomocných ukazatelů srovnávacího přehledu v rámci postupu při makroekonomické nerovnováze Srovnávací přehled v rámci postupu při makroekonomické nerovnováze je doplněn souborem pomocných ukazatelů. Jak je uvedeno v nařízení o makroekonomické nerovnováze (nařízení (EU) č. 1176/2011), ekonomické závěry ze srovnávacího přehledu nevychází pouze z hlavních ukazatelů srovnávacího přehledu, ale rovněž z dalších důležitých ukazatelů a informací. Od počátku dohledu v rámci postupu při makroekonomické nerovnováze byly ekonomické závěry hlavních ukazatelů doplněny souborem pomocných ukazatelů. Na rozdíl od hlavních ukazatelů neexistují pro pomocné ukazatele prahové hodnoty (viz tabulka 2.1). Nařízení o makroekonomické nerovnováze vyžaduje, aby Komise v případě potřeby prováděla pravidelný přezkum a revizi srovnávacího přehledu v rámci postupu při makroekonomické nerovnováze. Srovnávací přehled byl od zahájení postupu při makroekonomické nerovnováze podroben řadě revizí. V roce 2012 byl doplněn hlavní ukazatel pro finanční sektor (celkové závazky finančního sektoru). V roce 2013 byla revidována definice několika hlavních proměnných srovnávacího přehledu (reálný efektivní směnný kurz, zadlužení soukromého sektoru a tok úvěrů) a byly doplněny některé pomocné ukazatele (včetně souboru ukazatelů zaměstnanosti a sociálních ukazatelů). V roce 2015 byly doplněny hlavní ukazatele zaměstnanosti. Změny byly cílené a malé. Tato zpráva mechanismu varování zavádí některé změny pomocných ukazatelů s cílem využít zlepšení v dostupných statistikách a zajistit relevanci ukazatelů. Cílem uvedených nejnovějších revizí v souboru pomocných ukazatelů je využít zlepšené statistiky o platební bilanci a údajích bankovního sektoru (zejména úvěry se selháním) a přispět k tomu, aby srovnávací přehled odrážel ukazatele, které jsou již široce používány ve zprávě mechanismu varování a analýze v rámci hloubkového přezkumu. Stejně jako u předchozích revizí srovnávacího přehledu byl řádně konzultován Evropský parlament a Rada (včetně jejích výborů odborníků) a byla informována Evropská rada pro systémová rizika. Uvedené revize lze shrnout následovně: ·Čistý zahraniční dluh se nahrazuje čistou investiční pozicí vůči zahraničí s vyloučením nástrojů bez rizika selhání za účelem získání širšího zastoupení vnějších stavových veličin (aktiv a závazků), které podléhají rizikům selhání. Nový ukazatel vychází z revidované metodiky pro statistiku platební bilance (z BPM5 na BPM6), která umožňuje přesnější rozdělení zahraničních aktiv a závazků. V porovnání s čistým zahraničním dluhem čistá investiční pozice vůči zahraničí s vyloučením nástrojů bez rizika selhání: i) nezahrnuje čistý dluh z přímých zahraničních investic v rámci společnosti, který v některých případech představuje velký podíl přeshraničního dluhu, aniž by vedl k obavám v oblasti solventnosti; ii) zahrnuje akcie podílových fondů, které někdy představují velmi vysokou položku a většinou jsou kryty dluhopisy, a iii) zahrnuje čisté finanční deriváty. Z jiného úhlu pohledu je čistá investiční pozice vůči zahraničí s vyloučením nástrojů bez rizika selhání podmnožinou čisté investiční pozice vůči zahraničí, která nezahrnuje složky vlastního kapitálu, a to kapitál a kapitálové účasti v souvislosti s přímými zahraničními investicemi, a přeshraniční dluh v důsledku přímých zahraničních investic v rámci společnosti. ·Ukazatel nekonsolidované zadluženosti finančního sektoru z národních účtů se nahrazuje konsolidovanou zadlužeností vnitrostátních a zahraničních subjektů bankovního sektoru, z konsolidovaných bankovních údajů ECB, která má jasnější ekonomický výklad, je srovnatelná napříč jednotlivými zeměmi a důsledně vychází z účetní hodnoty, i když se vztahuje pouze na bankovní sektor. ·Doplňují se dva ukazatele, které jsou pravidelně používány při analýze v rámci postupu při makroekonomické nerovnováze: zaprvé dluh domácností (konsolidovaný) za účelem doplnění hlavního ukazatele týkajícího se soukromého dluhu; a zadruhé hrubé úvěry se selháním, které poskytují doplňující informace za účelem posouzení soukromého dluhu. Doplnění druhého ukazatele bylo možné díky tomu, že v konsolidované bankovní statistice ECB jsou od roku 2015 k dispozici údaje, které umožňují porovnání mezi jednotlivými zeměmi. ·Aby byl srovnávací přehled relevantní a stručný, zůstává celkový počet ukazatelů (28) nezměněn. Vypouštějí se dva dříve zahrnuté pomocné ukazatele: i) změna nominálních jednotkových nákladů práce za deset let (jelikož se překrývá s údaji o změně jednotkových nákladů práce za období tří let, které jsou zahrnuty mezi hlavní ukazatele, a s údaji o změně jednotkových nákladů práce v eurozóně za období deseti let, které jsou rovněž zahrnuty v pomocných ukazatelích); ii) nekonsolidovaný soukromý dluh (který byl nahrazen hlavním ukazatelem týkajícím se konsolidovaného dluhu soukromého sektoru).



2. Nerovnováha, rizika a korekce: hlavní vývojové tendence napříč zeměmi Zpráva mechanismu varování vychází z ekonomické interpretace srovnávacího přehledu ukazatelů postupu při makroekonomické nerovnováze, který představuje filtrovací nástroj na odhalení zjevných důkazů o možných rizicích a zranitelných místech. Srovnávací přehled obsahuje spektrum čtrnácti ukazatelů s orientačními prahovými hodnotami v oblastech, jako jsou vnější pozice, konkurenceschopnost, soukromý dluh, trhy s bydlením, bankovní sektor a zaměstnanost. Aby bylo možné zajistit stabilitu údajů a konzistentnost mezi jednotlivými zeměmi, vychází srovnávací přehled z aktuálních statisticky kvalitních údajů. Z toho důvodu odráží srovnávací přehled použitý pro tuto zprávu údaje do roku 2017. V souladu s nařízením o makroekonomické nerovnováze (nařízení (EU) č. 1176/2011) nejsou hodnoty srovnávacího přehledu v posouzeních obsažených ve zprávě mechanismu varování vykládány mechanicky, nýbrž jsou předmětem ekonomické interpretace, která umožňuje hlouběji porozumět celkovému ekonomickému kontextu a zohlednit specifika jednotlivých zemí . Závěry srovnávacího přehledu doplňuje soubor pomocných ukazatelů. V posouzení obsaženém ve zprávě mechanismu varování byly zohledněny také novější údaje a další informace, poznatky z hodnotících rámců, jakož i závěry ze stávajících hloubkových přezkumů a příslušných analýz, a prognóza Komise z podzimu 2018. Proměnné srovnávacího přehledu týkající se roku 2017 poukazují na přetrvávající stavové nerovnováhy, které se však postupně snižují. Nejčastěji jsou prahové hodnoty srovnávacího přehledu zprávy mechanismu varování překračovány u ukazatelů veřejného zadlužení, čisté investiční pozice vůči zahraničí a soukromého dluhu (graf č. 1) . Počet členských států, jejichž výsledky u uvedených tří ukazatelů překračovaly prahové hodnoty, je nepatrně nižší než četnost zaznamenaná v předchozích srovnávacích přehledech a potvrzuje dlouhodobý charakter těchto stavových nerovnováh a korekci, která probíhá jen postupně. Většina případů sald běžného účtu, která překračují prahovou hodnotu, převážně souvisí s přetrvávajícími velkými přebytky, přičemž nárůst četnosti hodnot převyšujících prahovou hodnotu v roce 2017 je způsoben vyšším počtem velkých schodků. Probíhající oživení v oblasti zaměstnanosti se odráží v dalším snížení počtu zemí EU, jejichž výsledky překračovaly prahovou hodnotu u míry nezaměstnanosti, přičemž k ještě početnějšímu snížení došlo u ukazatelů nezaměstnanosti mladých lidí a dlouhodobé nezaměstnanosti, které jsou na situaci na trhu práce obvykle citlivější. Navzdory rozsáhlému a silnému oživení cen rezidenčních nemovitostí v celé Evropě je ve srovnávacím přehledu uvedeno méně členských států, které prahovou hodnotu pro růst cen rezidenčních nemovitostí překračují, neboť u některých zemí se hodnoty nacházely pouze mírně nad prahovou hodnotou a mezitím klesly pod tuto hodnotu. Počet zemí, v nichž se růst jednotkových nákladů práce nacházel nad prahovou hodnotou, zůstal víceméně stabilní, zatímco prahové hodnoty pro reálný efektivní směnný kurz překračuje menší počet zemí a pouze v případech, kdy reálný směnný kurz leží pod úrovní nižší prahové hodnoty. Počet členských států, které zaznamenaly ztráty podílu na světovém vývozu překračující prahovou hodnu, se dále snížil. Graf č. 1: Počet zemí, u nichž proměnné srovnávacího přehledu překračují prahové hodnoty Zdroj: Eurostat. Poznámka: Počet zemí, u nichž proměnné srovnávacího přehledu překračují prahové hodnoty, se zakládá na srovnávacím přehledu zveřejněném v příslušné roční zprávě mechanismu varování. Je možné, že po případné revizi údajů ex post se bude počet hodnot překračujících prahové hodnoty vypočtený za použití nejnovějších údajů pro proměnné srovnávacího přehledu lišit od počtu hodnot ve výše uvedeném grafu. Většina zemí EU nadále vykazuje běžné účty v rovnováze nebo v přebytku, přičemž v některých zemích přetrvávají rozsáhlé přebytky běžného účtu, které se přinejlepším nepatrně snižují. Nedávné změny sald běžného účtu jsou celkově relativně omezené ( Graph 3 ). Většina rozsáhlých a neudržitelných schodků běžného účtu byla napravena již v prvních letech tohoto desetiletí a změnila se na přebytky nebo vyrovnané pozice, které byly zachovány a v posledních letech se často mírně zvýšily. Výrazné přebytky v zemích, které jsou čistými věřiteli, zůstaly téměř beze změny nebo dokonce vzrostly. Salda běžného účtu jsou ovlivňována cyklickými faktory pouze v omezené míře: rozdíl mezi skutečnými a cyklicky očištěnými saldy běžného účtu je obecně velmi malý a v důsledku snižování produkčních mezer klesá (graf č. 2). Ve většině zemí EU nedávné výsledky běžných účtů překročily hodnoty, které bylo možné očekávat na základě fundamentálních veličin (např. stárnutí populace a příjem na obyvatele) . Avšak v některých případech nemusí být výsledky stále dostatečné k tomu, aby bylo možné snížit čisté zahraniční závazky odpovídajícím tempem. V zásadě vyvážené pozice běžného účtu v roce 2017 byly méně než dříve ovlivněny cyklickými podmínkami, protože negativní produkční mezery v členských státech se snižují nebo dosahují kladných hodnot. V důsledku rostoucích cen ropy se vývoj energetické bilance téměř všude projevil na celkové bilanci, avšak často pouze mírně (viz tabulka č. 2.1 v příloze týkající se údajů o energetické bilanci). ·Kypr je členským státem, který vykazuje největší schodek běžného účtu nad prahovou hodnotu postupu při makroekonomické nerovnováze (na základě průměru za 3 roky do roku 2017). Hodnoty ročních údajů se v posledních letech zhoršily pouze na Kypru. Výsledky se nacházejí pod úrovní, která by vyplývala ze fundamentálních veličin, a pod úrovní, která je potřebná pro zlepšení čisté investiční pozice vůči zahraničí odpovídající tempem, přičemž zhoršení salda běžného účtu v roce 2017 nelze připisovat dopadu cyklu. Mimo eurozónu se saldo běžného účtu nachází pod prahovou hodnotou srovnávacího přehledu v rámci postupu při makroekonomické rovnováze rovněž ve Spojeném království. ·V roce 2017 vykázalo schodky běžného účtu pouze pět dalších členských států: Finsko, Francie, Rumunsko, Řecko a Slovensko, přičemž pouze Rumunsko a Slovensko zaznamenaly hodnotu horší než 1 % HDP. Rumunsko zaznamenalo zhoršení svého schodku běžného účtu, jenž se zdá být pro rok 2017 pod úrovní fundamentálních veličin. Řecko v důsledku výrazného vlivu negativní produkční mezery vyniká nízkým celkovým schodkem běžného účtu; zdá se, že cyklicky očištěné saldo běžného účtu je pod úrovní, která je potřebná k rychlému snížení čisté investiční pozice vůči zahraničí, a pod úrovní normy běžného účtu. ·Země s výrazně negativními čistými investičními pozicemi vůči zahraničí, jako jsou Portugalsko a Španělsko, vykazovaly výsledky běžného účtu nad úrovní, kterou by bylo možné očekávat na základě fundamentálních veličin, avšak v případě Portugalska nebyly dostatečné k tomu, aby se zajistilo zlepšení čisté investiční pozice vůči zahraničí odpovídajícím tempem. Chorvatsko vykázalo přebytek, který vede ke snížení čisté investiční pozice vůči zahraničí uspokojivým tempem. Irsko zaznamenalo v roce 2017 velký přebytek běžného účtu, zatímco v roce 2016 po nedávných významných zpětných revizích směrem dolů vykázalo schodek. V případě Irska jsou údaje týkající se běžného účtu výrazně ovlivněny přeshraničními transakcemi spojenými s činnostmi nadnárodních korporací. ·Čtyři země EU v současné době překračují prahovou hodnotu srovnávacího přehledu v rámci postupu při makroekonomické nerovnováze v důsledku přebytků. Hodnoty překračující prahovou hodnotu jsou pozorovány několik let v Dánsku, Německu a Nizozemsku a nejnověji na Maltě. V roce 2017 německý přebytek klesl o 0,5 % HDP, zatímco přebytek v Nizozemsku se zvýšil o 2,5 % HDP. Ve všech těchto čtyřech případech překračují výsledky přebytků značně úroveň, kterou lze vysvětlit fundamentálními veličinami, a to vždy nejméně o 5 procentních bodů HDP. Dynamika přebytku v Nizozemsku a na Maltě je výrazně ovlivňována přeshraničními transakcemi spojenými s činnostmi nadnárodních korporací a mezinárodně orientovaným sektorem služeb, které ovlivňují jak obchodní bilanci, tak i bilanci výnosů. Několik dalších zemí vykazuje přebytky již několik let, a to dokonce pod prahovou hodnotou, což je rovněž případ velkých zemí eurozóny, zejména Itálie (více informací o přebytku běžného účtu v eurozóně viz rovněž rámeček č. 2).

Graf č. 2: Salda běžného účtu a referenční hodnoty v roce 2017 Zdroj: Eurostat (údaje BPM6) a výpočty útvarů Komise. Poznámka: Země jsou seřazeny podle salda běžného účtu v roce 2017. Cyklicky očištěná salda běžného účtu: viz poznámka pod čarou č. 15. Normy běžného účtu: viz poznámka pod čarou č. 16. Referenční hodnota běžného účtu stabilizujícího čistou investiční pozici vůči zahraničí je definována jako běžný účet, který je potřebný k tomu, aby se čistá investiční pozice vůči zahraničí v dalších deseti letech stabilizovala na současné úrovni, nebo pokud se stávající čistá investiční pozice vůči zahraničí nachází pod obezřetnostní prahovou hodnotou pro jednotlivé země, běžný účet, který je potřebný k tomu, aby v dalších deseti letech bylo dosaženo obezřetnostní prahové hodnoty čisté investiční pozice vůči zahraničí . Graf č. 3: Vývoj salda běžného účtu Zdroj: Eurostat a výpočty útvarů Komise. Poznámka: Země jsou řazeny vzestupně v závislosti na změně poměru čisté investiční pozice vůči zahraničí k HDP v období 2007–2017. Změna v důsledku cyklu je vypočtena jako změna běžného účtu, která není způsobena změnou cyklicky očištěného salda běžného účtu; viz poznámka pod čarou č. 15. Čisté investiční pozice vůči zahraničí se téměř ve všech členských státech nadále zlepšují, avšak v řadě z nich zůstávají problémem vysoké negativní pozice. V mnoha členských státech EU se výše čistých investičních pozic vůči zahraničí nacházejí stále z velké části v záporných hodnotách ( Graph 4 ). Ve většině zemí EU, které vykazují negativní čistou investiční pozici vůči zahraničí, výše zahraničních závazků převyšuje čisté investiční pozice vůči zahraničí, které by mohly být odůvodněny na základě ekonomických fundamentálních veličin, avšak pouze v menšině případů se zdá být nižší než obezřetnostní prahová hodnota . V některých zemích je výše zahraničních závazků vysoká, i když se nezapočítají méně rizikové finanční nástroje (čistá investiční pozice vůči zahraničí s vyloučením nástrojů bez rizika selhání). Zlepšení čistých investičních pozic vůči zahraničí v roce 2017 pokračovalo díky tomu, že výsledky běžného účtu se často nacházely v kladných hodnotách, a díky oživení nominálního růstu HDP (graf č. 5). Zlepšení byla poněkud mírnější než v dřívějších letech, přičemž účinky oceňování často přispívaly ke zlepšení čisté investiční pozice vůči zahraničí méně nebo dokonce čistou zahraniční pozici vůči zahraničí mírně zhoršily. Znaménko a velikost změn čisté investiční pozice vůči zahraničí neměly silnou vazbu na její počáteční úrovně, ale země, jež jsou čistými dlužníky, své výsledky ve většině případů v roce 2017 zlepšily nebo stabilizovaly. ·V roce 2017 téměř polovina členských států zaznamenala horší čisté investiční pozice vůči zahraničí, než je prahová hodnota srovnávacího přehledu ve výši –35 % HDP. Některé země tuto hodnotu překračovaly na úrovni –100 % HDP (Kypr, Irsko, Portugalsko a Řecko) a Španělsko na úrovni –80 % HDP; rovněž Bulharsko, Chorvatsko, Litva, Lotyšsko, Maďarsko, Polsko, Rumunsko a Slovensko dosud nedosahují prahové hodnoty – 35 % HDP. ·V zemích s výrazně zápornými čistými investičními pozicemi vůči zahraničí se hodnoty nacházejí obvykle pod referenčními hodnotami pro jednotlivé země, a to jak v případě norem čistých investičních pozic vůči zahraničí, tak i v případě obezřetnostních prahů čistých investičních pozic vůči zahraničí. To je zejména případ Irska, Kypru, Portugalska, Řecka a rovněž Španělska. Řecko zaznamenalo mírné zhoršení čisté investiční pozice vůči zahraničí, zatímco Portugalsko vykázalo nezměněné hodnoty, přičemž v obou případech byla čistá investiční pozice vůči zahraničí v roce 2017 poněkud utlumena účinky oceňování; výsledky všech ostatních zemí se zlepšily. Tyto nejvíce záporné čisté investiční pozice vůči zahraničí se vyznačovaly výrazným výskytem čistého zahraničního dluhu. Číselné údaje pro Kypr a Irsko je nutné vnímat rovněž v souvislosti s významem činností nadnárodních korporací a mezinárodně orientovaného odvětví služeb a v Řecku v souvislosti s velkým vnějším veřejným dluhem při vysoce výhodných sazbách. ·V zemích se středně zápornými čistými investičními pozicemi vůči zahraničí, které jsou však stále pod úrovní prahové hodnoty srovnávacího přehledu ve výši –35 % HDP, se čistá investiční pozice vůči zahraničí často jeví pod normou a v některých případech mírně pod obezřetnostními prahovými hodnotami. V uvedených zemích má vlastní kapitál velký dopad na záporné čisté investiční pozice vůči zahraničí, a to i v souvislosti se stavy čistých přímých zahraničních investic ze zahraničí. V zemích, které mají mírné vnější stavové pozice, jsou čisté investiční pozice vůči zahraničí často vyšší než příslušné normy, s výjimkou případů Francie a Slovenska, kde jsou nižší. ·Ve většině zemí s vysokými a kladnými stavy čistých investičních pozic vůči zahraničí čisté investiční pozice vůči zahraničí převyšují normu a v roce 2017 rostly v důsledku velkých přebytků běžného účtu. Dánsko a Nizozemsko zaznamenaly mírný pokles ve svých čistých investičních pozicích vůči zahraničí v důsledku negativních účinků oceňování. Malta a Nizozemsko vykázaly v roce 2017 čistou zahraniční investiční pozici vůči zahraničí přibližně na úrovni 60 % HDP a Belgie, Dánsko a Německo na úrovni nad 50 % HDP. Graf č. 4: Čisté investiční pozice vůči zahraničí a referenční hodnoty v roce 2017 Zdroj: Eurostat (BPM6, ESA10), výpočty útvarů Komise. Poznámka: Země jsou řazeny sestupně v závislosti na poměru čisté investiční pozice vůči zahraničí k HDP v roce 2017. NENDI je čistá investiční pozice vůči zahraničí s vyloučením nástrojů bez rizika selhání, více informací viz rámeček č. 1. Koncepty normy čisté investiční pozice vůči zahraničí a obezřetnostní prahové hodnoty čisté investiční pozice vůči zahraničí viz poznámka pod čarou č. 18.

Graf č. 5: Dynamika čistých investičních pozic vůči zahraničí Zdroj: Eurostat Poznámka: Země jsou řazeny sestupně v závislosti na změně poměru čisté investiční pozice vůči zahraničí k HDP v roce 2017. Vývoj nákladové konkurenceschopnosti k obnovování rovnováhy již příliš nepřispívá. Jednotkové náklady práce v období po krizi se v zemích, které po vzniku velkých schodků běžného účtu zaznamenaly pokles poptávky, vyznačovaly relativně slabou dynamikou. Jednotkové náklady práce začaly opět růst s hospodářským oživením, avšak navzdory napjaté situaci na trhu práce zůstává jejich růst relativně utlumen. Významné zrychlení růstu jednotkových nákladů práce bylo zaznamenáno v řadě zemí střední a východní Evropy: od roku 2012 v Bulharsku a v Estonsku, v roce 2013 v Litvě a Lotyšsku a v roce 2016 v Česku, Maďarsku a Rumunsku. Jednotkové náklady práce se v roce 2017 ve většině členských států dále zvýšily v důsledku konsolidace hospodářského růstu, avšak bez výrazného nárůstu nákladů práce ve velkých zemích, které jsou čistými věřiteli. V důsledku toho se potvrzuje trend v oblasti nákladové konkurenceschopnosti od roku 2016, který se jeví pro obnovení rovnováhy méně příznivý (viz rovněž rámeček č. 2). ·Jednotkové náklady práce se ve většině členských států zvyšují. Nárůst jednotkových nákladů práce byl v posledních letech obzvláště výrazný v Bulharsku, Estonsku, Litvě a Lotyšsku (graf č. 6); u všech těchto zemí byla překročena prahová hodnota srovnávacího přehledu. V roce 2017 vzrostly výrazně jednotkové náklady práce oproti přechozím letům zejména v Bulharsku a v Rumunsku a v menší míře také v Česku, v Lucembursku a na Slovensku. Odhady na rok 2018 poukazují na scénáře pokračující dynamiky jednotkových nákladů práce v mnoha z těchto zemí, přičemž výraznější zrychlení nárůstu se předpokládá v Česku, Maďarsku, Litvě, Lotyšsku a Rumunsku, zatímco v Bulharsku se předpokládá zpomalení nárůstu, i když zůstane vysoký. ·Růst jednotkových nákladů práce při porovnání jednotlivých zemí ve velké míře odráží rozdíly v napjaté situaci na trzích práce. Země, v nichž jednotkové náklady práce rostou nejrychleji, jsou obvykle země, jež vykazují nižší míry nezaměstnanosti (graf č. 8). Země, které v posledních letech zaznamenaly rychlé míry růstu HDP, zejména pobaltské státy a několik dalších zemí východní Evropy, vykazují jak nízké nebo mírné míry nezaměstnanosti, tak vysoké míry růstu jednotkových nákladů práce, zatímco v zemích s vyšší mírou nezaměstnanosti je dynamika nákladů práce obvykle více omezena. Takový vztah se očekává na základě dynamiky Phillipsovy křivky, avšak není zcela spolehlivý, protože některé země vykazují míry růstu jednotkových nákladů práce, jež značně převyšují úroveň, která by se dala na základě tohoto vztahu očekávat, a to zejména v pobaltských státech, Česku, Maďarsku nebo Rumunsku. Jiné země přitom vykazují nižší růst jednotkových nákladů práce, než se očekávalo (např. Finsko, Chorvatsko a Irsko). V první skupině zemí lze silný nárůst mezd spojovat rovněž s nedostatkem pracovních sil spojeným s odchodem obyvatel, nedostatkem v oblasti dovedností a nesouladem mezi nabízenými a požadovanými dovednostmi. ·K nárůstu jednotkových nákladů práce pozorovanému v roce 2017 nejvíce přispěl růst nominálních mezd. Ve většině členských států k nárůstu jednotkových nákladů práce přispěl nejvíce růst nominálních mezd, přičemž produktivita práce hrála poměrně menší roli. Produktivita práce obecně přispěla ke zpomalení růstu jednotkových nákladů práce, a to v důsledku prohlubování kapitálu a růstu souhrnné produktivity výrobních nákladů, zatímco nižší počet odpracovaných hodin znamenal často sníženou produktivitu (graf č. 7). ·Trendy růstu jednotkových nákladů práce jsou stále více odděleny od potřeb obnovení vnější rovnováhy. Zatímco v období krize měla nezaměstnanost tendenci být vyšší v zemích, které jsou čistými dlužníky a v nichž došlo ke zhoršení stavu běžných účtů a následnému poklesu poptávky, od počátku hospodářského oživení se míry nezaměstnanosti sbližují, což naznačuje, že modely růstu jednotkových nákladů práce, které široce odrážejí různé stupně napětí na trhu práce, jsou stále více odpojeny od potřeb obnovení vnější rovnováhy. V roce 2017 některé země, které jsou čistými dlužníky, zaznamenaly po letech poklesu či stagnace opětovné zvyšování jednotkových nákladů práce, což určitým způsobem potvrdilo model, který se objevil již v roce 2016. Zrychlení byla výraznější na Kypru, v Portugalsku a v Řecku. Přetrvávající napjatá situace na trzích práce v zemích, jež jsou čistými věřiteli, se současně dosud nepromítla do výrazného nárůstu mezd. Graf č. 6: Růst jednotkových nákladů v posledních letech Zdroj: AMECO; údaje za rok 2018 pocházejí z hospodářské prognózy Evropské komise z podzimu 2018. Poznámka: Země jsou řazeny vzestupně v závislosti na růstu jednotkových nákladů práce v roce 2017. Graf č. 7: Růst jednotkových nákladů práce a jeho faktory, 2017 Zdroj: AMECO a výpočty útvarů Komise Poznámka: Země jsou řazeny vzestupně v závislosti na růstu jednotkových nákladů práce v roce 2017. Rozklad spočívá ve standardním rozčlenění růstu jednotkových nákladů práce na nominální hodinové odměny a produktivitu práce, přičemž produktivita práce je dále rozčleněna na vliv odpracovaných hodin, souhrnné produktivity výrobních faktorů a akumulace kapitálu. Použit byl standardní rámec růstového účetnictví.

Graf č. 8: Růst jednotkových nákladů práce a míra nezaměstnanosti Zdroj: AMECO Vývoj cenové konkurenceschopnosti měřený reálnými efektivními směnnými kurzy odráží pouze částečně změny nákladové konkurenceschopnosti založené na jednotkových nákladech práce. Při měření reálnými efektivními směnnými kurzy, které jsou založeny na jednotkových nákladech práce a které zohledňují změny růstu jednotkových nákladů práce ve vztahu ke konkurentům na domácích trzích a trzích třetích zemí, jakož i vývoj nominálních směnných kurzů, se rozdíly v růstu jednotkových nákladů práce promítly do zvýšení a snížení nákladové konkurenceschopnosti členských států EU (graf č. 9). ·V posledních letech většina členských států eurozóny zaznamenala snížení reálných efektivních směnných kurzů založených na jednotkových nákladech práce, což znamená, že relativní snížení nákladů práce bylo dostačující ke kompenzaci zhodnocování efektivního kurzu eura od roku 2016. Několik zemí eurozóny a zejména pobaltské státy však při měření pomocí reálného efektivního směnného kurzu založeného na jednotkových nákladech práce zaznamenaly namísto toho snížení nákladové konkurenceschopnosti. Pokud jde o země mimo eurozónu, změny v reálných efektivních směnných kurzů založených na jednotkových nákladech práce byly většinou spojeny s výkyvy nominálních směnných kurzů měřených nominálními efektivními směnnými kurzy. Znehodnocení vedlo ke zvýšení konkurenceschopnosti v Polsku, Rumunsku, Spojeném království a Švédsku, zhodnocení mělo převážně důsledky pro Bulharsko a Česko. V poledních letech byl nárůst nákladové konkurenceschopnosti měřený změnami v reálném efektivním směnném kurzu založeném na jednotkových nákladech práce obecně širšího rozsahu v zemích, které jsou čistými dlužníky. Tento poznatek je v souladu s poznatkem přezkoumaným výše, který se týká dynamiky jednotkových nákladů práce. ·Dynamika cenové konkurenceschopnosti měřená reálným efektivním směnným kurzem založeným na deflátoru HDP byla menší než dynamika nákladové konkurenceschopnosti měřená podle reálného efektivního směnného kurzu založeného na jednotkových nákladech práce. Z toho vyplývá, že část změn v jednotkových nákladech práce ovlivnila spíše rozpětí mezi cenou a náklady, než aby se promítla do cen (graf č. 9). Důkazy naznačující stlačování rozpětí byly silné zejména v zemích, které vykazují velké ztráty nákladové konkurenceschopnosti, zejména v pobaltských zemích, Bulharsku a Rumunsku. ·V některých zemích se velmi nízké nebo záporné míry spotřebitelské inflace výrazně projevily v silném nárůstu konkurenceschopnosti měřeném reálným efektivním směnným kurzem založeným na harmonizovaném indexu spotřebitelských cen. Dvě země, Kypr a Irsko, vykazovaly v roce 2017 hodnoty dokonce pod nižší prahovou hodnotou srovnávacího přehledu. Ve většině zemí je současná pozice konkurenceschopnosti příznivější, než tomu bylo před krizí, neboť úroveň reálného efektivního směnného kurzu založeného na harmonizovaném indexu spotřebitelských cen se nachází pod úrovní zaznamenanou v předchozím období vrcholných hodnot. Reálné znehodnocení se ve většině případů časově shodovalo se snížením relativních cen neobchodovatelných statků a se zvýšeným podílem obchodovatelných statků v hospodářství, čímž se zlepšil potenciál dynamiky růstu založeného na vývozu. U malého počtu zemí, zejména v Estonsku, Lotyšsku a Rakousku, se však stávající číselné údaje reálného efektivního směnného kurzu založeného na harmonizovaném indexu spotřebitelských cen blíží předchozím vrcholným hodnotám nebo je převyšují. Graf č. 9: Nominální a reálné efektivní směnné kurzy (NEER a REER) Zdroj: AMECO Poznámka: Země jsou řazeny vzestupně na základě průměrné roční změny reálného efektivního směnného kurzu (REER) založeného na růstu jednotkových nákladů práce v období 2015–2017. Reálné efektivní směnné kurzy založené na jednotkových nákladech práce a na deflátoru HDP a nominální efektivní směnný kurz (NEER) se vypočítávají vůči 37 obchodním partnerům; reálný efektivní směnný kurz založený na harmonizovaném indexu spotřebitelských cen se vypočítává vůči 42 obchodním partnerům jako ve srovnávacím přehledu zprávy mechanismu varování.



Ve většině zemí EU bylo zaznamenáno zvýšení podílu na světovém vývozu, avšak z hlediska rozsahu se zmenšuje. Kumulované změny podílu na světovém vývozu během pěti let zaznamenané v roce 2017 vykazují ve většině členských států EU kladné hodnoty a pouze v jedné zemi (v Řecku) se ztráty podílu na světovém vývozu nacházely pod prahovou hodnotou srovnávacího přehledu. Novější údaje však ukazují, že situace se velmi liší, přičemž stále převládá růst, ale v roce 2017 se stává mírnějším v důsledku zhodnocování eura a méně příznivé dynamiky cen komodit. V roce 2017 pokračovalo oživení vývozní činnosti zemí EU, avšak růst vývozu jiných ekonomik se v roce 2017 přiblížil růstu vývozu ekonomik v EU díky zrychlení v předchozích letech. ·K přechozímu celkově pozitivnímu trendu, pokud jde o podíly EU na světovém vývozu, přispělo oživení poptávky po vývozu v rámci EU a nárůst konkurenceschopnosti, jak je popsáno výše. Zvýšení podílu na trzích bylo poněkud výraznější v zemích, které jsou čistými dlužníky, a v zemích střední a východní Evropy, což znamená, že silnější nárůst konkurenceschopnosti v uvedených zemích měl rovněž tendenci projevit se ve výhodě, pokud jde o pronikání na vývozní trhy. ·Z novějších údajů o ročních změnách podílu na světovém trhu vyplývá, že v roce 2016 došlo ke zvýšení podílu, po němž v roce 2017 následovaly obecně skromnější výsledky (graf č. 10). Zvyšování podílu bylo v roce 2017 téměř ve všech členských státech EU skromnější, avšak v Řecku a v Litvě bylo zaznamenáno silnější zvýšení, což je odrazem zvrácení dříve velkých ztrát. Graf č. 10: Změny v podílech na světovém vývozu za poslední roky

Zdroj: Eurostat, výpočty útvarů Komise. Poznámka: Země jsou řazeny vzestupně v závislosti na ročních změnách podílů na světovém vývozu v roce 2017.







Rámeček č. 2: Makroekonomická nerovnováha v dimenzi eurozóny Běžný účet eurozóny se stabilizoval na velmi vysokých úrovních. Saldo běžného účtu eurozóny po krizi v roce 2008 do roku 2016 viditelně vzrostlo. Od té doby se jeho hodnota dle statistiky platební bilance stabilizovala v roce 2016 a v roce 2017 na úrovni přibližně 3,2 % HDP. Přebytek běžného účtu eurozóny zůstává největší na světě a odhaduje se, že překračuje hodnotu, kterou lze očekávat dle základních ekonomických veličin (přibližně 1,5 % HDP eurozóny). Pokud se politiky nezmění, podle prognózy Evropské komise z podzimu 2018 se očekává, že přebytek běžného účtu eurozóny do roku 2020 poněkud klesne. Mezi faktory, které by mohly přispět ke snížení přebytku, patří relativní oslabení cyklických podmínek v jiných oblastech světové ekonomiky, plné projevení dopadů restriktivních obchodních politik a nedávného efektivního reálného zhodnocení eura, možné další zhodnocování eura (mimo jiné spojené se vzestupnými tlaky na trzích plynoucími z přetrvávajícího velkého vnějšího přebytku) nebo pokračování stávajícího trendu zvyšování cen ropy. Graf B.1: Vývoj běžného účtu eurozóny: členění podle zemí Graf B.2: Vývoj běžného účtu eurozóny: členění podle položek Zdroj: AMECO, Údaje o platební bilanci. Zdroj: Eurostat, Údaje o platební bilanci. Poznámka: „18*“ odkazuje na klouzavý průměr za čtyři čtvrtletí do druhého čtvrtletí roku 2018. Nárůst přebytku v eurozóně odráží korekci běžných účtů, které dříve vykazovaly schodek, ve spojení s přetrvávajícími výraznými přebytky. Stav běžného účtu eurozóny byl před rokem 2008 v zásadě vyvážený, přičemž v uvedeném roce byl vykázán schodek v důsledku velkého poklesu světové poptávky a po finanční krizi z roku 2008 dosáhl přebytku, a to zejména vzhledem k výrazné korekci velkých schodků v návaznosti na zvrat v soukromých přeshraničních finančních tocích (graf B.1). Přebytek po roce 2011 dále rostl v důsledku rozšíření dluhové krize do Španělska a Itálie a následného poklesu domácí poptávky, který přispěl k tomu, že se saldo běžného účtu těchto zemí dostalo do přebytku. Od roku 2011 došlo rovněž k postupnému nárůstu vysokého přebytku běžného účtu v Německu. V současné době je přebytek běžného účtu eurozóny zejména výsledkem velkých přebytků vykazovaných v Německu a v Nizozemsku, jejichž vnější pozice přestavují dohromady převážnou část přebytku eurozóny (graf B.1). Od roku 2016 je postupné snižování přebytku běžného účtu Německa spojeno se stabilizací přebytku zaznamenaného v eurozóně. Nedávný vývoj salda běžného účtu eurozóny byl spojen především s energetickou bilancí, bilancí příjmů a bilancí služeb. Bilance neenergetického zboží vykázala v období po finanční krizi zlepšení, což odráží relativně slabou cyklickou pozici eurozóny ve srovnání s jinými oblastmi světa a má největší podíl na zlepšení běžného účtu (graf B.2). V témže období vykázalo mírné zlepšení cyklicky očištěné saldo běžného účtu. Od roku 2013 se přebytek bilance zboží v souvislosti s oživením produkce eurozóny stabilizoval a začal se snižovat pouze velmi mírně díky solidním výsledkům vývozu, pokud jde o hodnotu a objem v porovnání s ostatními vyspělými ekonomikami. Vývoj energetické bilance po krizi byl ovlivněn zejména změnami v cenách ropy. Po výrazném poklesu v roce 2008 se ceny ropy v letech 2009 až 2011 zvyšovaly, a v období let 2014 až 2016 opět klesaly, což podpořilo změny v energetické bilanci eurozóny opačným směrem. Nárůst cen ropy, který začal v polovině roku 2016 je příčinou zhoršení v energetické bilanci, které bylo od té doby zaznamenáno. Negativní vliv energetické bilance na přebytek eurozóny od roku 2016 byl kompenzován zlepšením v bilanci služeb. Navzdory zlepšující se bilanci kapitálových příjmů související s kladnou a rostoucí čistou investiční pozicí vůči zahraničí v eurozóně jako celku zůstává bilance příjmů v záporných číslech a v roce 2017 se v důsledku dynamiky zaznamenané v čistých příjmech právnických osob zhoršila. Dynamika přebytku eurozóny rovněž souvisí se zaostáváním domácí poptávky za poptávkou po hospodářské činnosti a přetrvávající vývozní poptávkou, která se odvíjí od významné celosvětové poptávky po evropských výrobcích a službách a od posílené konkurenceschopnosti. Rozdíl mezi celkovými příjmy a výdaji, který odpovídá čistým vývozům, se od skončení finanční krize z roku 2008 až do roku 2016 zvětšoval (viz graf B.3). Na počátku krize utlumená dynamika poptávky odrážela rozsáhlé snižování zadluženosti v soukromém sektoru, a to zejména v zemích, které jsou čistými dlužníky a kterých se týkalo náhlé zastavení běžných účtů, zatímco zvýšené čisté výpůjčky sektoru vládních institucí pomohly zmírnit dopad krize na příjmy (graf B.4). Po zhoršení dluhové krize v eurozóně v roce 2011 začalo snižování zadlužení rovněž v sektoru vládních institucí, který od té doby nejvíce přispěl k nárůstu celkové čisté věřitelské pozice eurozóny. Údaje o čistých úvěrech v sektoru domácností jsou oproti období před krizí v současnosti dvakrát tak vysoké a nefinanční podniky, které za normálních okolností zaznamenávají čisté výpůjční potřeby, již od roku 2013 vykazují pozitivní čistou věřitelskou pozici. Čisté půjčky sektoru vládních institucí zůstávají v záporných číslech a pouze nedávno dosáhly úrovní, jež jsou v souladu s klesající mírou zadlužení veřejného sektoru ve většině států eurozóny. Navzdory aktivnímu snižování zadlužení vyplývá z dlouhodobé stagnace nominálního HDP po krizi, že v řadě zemí eurozóny zůstal poměr dluhu domácností, podniků a vládních institucí k HDP historicky vysoký. Snižování zadlužení v současnosti probíhá za příznivých ekonomických podmínek. Graf B.3: Produkce eurozóny, domácí poptávka, čistý vývoz a jádrová inflace Graf B.4: Čisté půjčky / výpůjčky eurozóny podle odvětví Zdroj: AMECO Zdroj: Eurostat Výzvy zůstávají spojeny s přetrvávajícími stavovými nerovnováhami, trvalostí stávajícího hospodářského růstu a omezeným prostorem pro zmírnění negativních šoků v zemích s vysokým zadlužením. Po téměř deseti letech stagnující dynamiky dochází k oživění domácí poptávky eurozóny, produkční mezera se dostává do kladných čísel a očekává se, že inflace se postupně přiblíží cíli stanovenému měnovými orgány (graf B.3). Probíhající růst podporuje korekci stavových nerovnováh, avšak rýsuje se několik výzev. Zaprvé, nejistota, pokud jde o trvalost současného růstu, neboť podmínky pro zajištění růstu na udržitelném základě nejsou vždy nastoleny, zejména ve spojení s přetrvávajícími investičními mezerami, nedostatečnými rámcovými podmínkami pro podporu růstu produktivity a nevyužitým potenciálem lidského kapitálu. Zadruhé, obnovování rovnováhy v eurozóně není dosud dokončeno. Země, které měly v minulosti velké schodky, se stále vyznačují vysokými zápornými čistými investičními pozicemi vůči zahraničí spojenými s vysokými objemy soukromého nebo veřejného dluhu, což představuje zranitelné místo. Navíc tytéž země, které jsou zatíženy vysokým dluhem, jsou obvykle rovněž zeměmi, které mají relativně menší prostor k tomu, aby se při snižování míry zadlužení mohly spoléhat na růst potenciálního produktu, což znamená, že prostor pro soukromé a veřejné úspory pro zmírnění negativních šoků ve výstupu je pravděpodobně omezený (graf B.6). Symetrické obnovování rovnováhy v eurozóně by pomohlo obnovit udržitelný růst a současně do budoucna zajistilo makroekonomickou stabilitu. Aby se zajistilo, že růst udržitelně postupuje a je slučitelný s makroekonomickou stabilitou, je potřebná vhodná kombinace politik. V zemích, jež jsou čistými dlužníky, si snižování rozsáhlého zahraničního a domácího dluhu vyžaduje zachování obezřetných sald běžného účtu a zajištění odpovídajícího tempa snižování dluhu, přičemž je třeba sledovat cíl zvyšování růstového potenciálu prostřednictvím odpovídajících investic a reforem a předcházet riziku procyklické napjaté situace v nepříznivých časech. Zlepšování vyhlídek produktivity je potřebné zejména v zemích, jež jsou čistými dlužníky, a to v zájmu udržitelnosti výše dluhu a takového vývoje relativní konkurenceschopnosti, který je příznivější pro obnovení rovnováhy, a to v situaci, kdy se relativní zvýšení konkurenceschopnosti zemí, jež jsou čistými dlužníky, které začalo v roce 2012, v poslední době snižuje (graf B.5). Naproti tomu v zemích, které jsou čistými věřiteli, by politiky na podporu investic a překonávání stagnace mezd pomohly řešit přetrvávající velké přebytky , zatímco by přispívaly k podpoře potenciálu růstu a učinily vyhlídky na růst méně závislými na zahraniční poptávce. Graf B.5: Obnovení rovnováhy v eurozóně (nezaměstnanost, růst mezd a jednotkových nákladů práce) Graf B.6: Zadlužení a vyhlídky na potenciální růst v zemích eurozóny Zdroj: AMECO Poznámka: Mezi země s přebytkem patří Belgie, Finsko, Lucembursko, Německo, Nizozemsko a Rakousko; všechny ostatní členské země eurozóny se považují za země se schodkem. Zdroj: AMECO Poznámka: Velikost bubliny představuje hodnotu zadlužení vládních institucí (% HDP) v roce 2017. Míry zadlužení soukromého sektoru postupně klesají, ale v některých členských státech zůstávají vysoké. Prahovou hodnotu soukromého dluhu uvedenou ve srovnávacím přehledu překročilo v roce 2017 dvanáct členských států. Jedná se o stejné země jako v loňské zprávě mechanismu varování. Největší míru zadlužení soukromého sektoru vykazuje Irsko, Kypr, Lucembursko a Nizozemsko, ačkoli hodnoty těchto zemí jsou ovlivněny přeshraničními transakcemi spojenými s činností nadnárodních korporací. Obzvláště vysoké míry soukromého dluhu vykazují rovněž Belgie, Dánsko, Portugalsko, Spojené království a Švédsko, jejichž objem soukromého dluhu převyšuje 160 % HDP. Poměrný podíl domácností a nefinančních podniků na vysoké úrovni soukromého dluhu se mezi jednotlivými členskými státy liší. V případě Belgie, Irska a Lucemburska jsou celkové vysoké míry zadlužení soukromého sektoru dány zejména zadlužeností nefinančních podniků. Naopak v Dánsku a ve Spojeném království se na velkém objemu soukromého dluhu podílí zejména domácnosti. Poměrně vysoké zadlužení podniků i domácností vykazují Kypr, Nizozemsko, Švédsko a Portugalsko. Rozdíly ve výši zadlužení soukromého sektoru mezi zeměmi lze objasnit do značné míry rozdíly v základních faktorech odůvodňujících akumulaci dluhu, včetně vyhlídek na růst a investice a finančního vývoje. Posouzení úrovně dluhu by proto mělo zohlednit uvedené faktory, jakož i ostatní prvky, jež mají vliv na rizika vyplývající z vysokého zadlužení z perspektivy zaměřené do budoucna. Graf č. 11: Tempo snižování zadlužení nefinančních podniků Zdroj: Konsolidované roční odvětvové účty Eurostatu, výpočty útvarů Komise. Poznámka: Země jsou řazeny sestupně v závislosti na poměru dluhu vůči HDP v roce 2017. Číslo uvedené pod kódem země znamená rok s vrcholnou hodnotou. Nárůst k vrcholné hodnotě byl vypočten na základě jiného počátečního roku než roku 2000 v případě Chorvatska a Irska (2001) a Kypru (2006). Sloupce týkající se LU, IE a BE byly zkráceny z důvodu rozsahu grafu. Graf č. 12: Tempo snižování zadlužení domácností Zdroj: Konsolidované roční odvětvové účty Eurostatu, výpočty útvarů Komise. Poznámka: Země jsou řazeny sestupně v závislosti na poměru dluhu vůči HDP v roce 2017. Číslo uvedené pod kódem země znamená rok s vrcholnou hodnotou. Nárůst k vrcholné hodnotě byl vypočten na základě jiného počátečního roku než roku 2000 v případě Chorvatska a Irska (2001). Poměr soukromého dluhu k HDP ve většině členských států klesá ze svých vrcholných hodnot, nicméně tempo není vždy v souladu s potřebami snižování zadlužení. Snižování páky začalo nejdříve u nefinančních podniků a ve srovnání se snižováním páky sektoru domácností bylo rychlejší z důvodu zápornějších čistých úvěrových toků v podnikovém sektoru i z důvodu silnějšího dopadu nominálního růstu na snižování poměru dluhu k HDP vzhledem k většímu rozsahu zadlužení podnikového sektoru ve srovnání s domácnostmi. ·V řadě zemí se nefinančním podnikům podařilo snížit alespoň polovinu poměru dluhu k HDP, který se nahromadil v období mezi rokem 2000 a rokem, v němž zadlužení dosáhlo svého vrcholu (Dánsko, Estonsko, Chorvatsko, Itálie, Litva, Lotyšsko, Maďarsko, Portugalsko, Rumunsko, Slovinsko, Spojené království, Španělsko a Švédsko). Rychlost snižování páky však nebyla vždy v souladu s potřebami snižování zadlužení, neboť ve čtyřech zemích, které mají jednu z nejvyšších měr zadlužení podnikového sektoru (Belgie, Irsko, Kypr, Lucembursko, Nizozemsko) bylo snižování páky v podnikovém sektoru ve vztahu k objemu zadlužení mírné, zatímco výše dluhu nefinančních podniků ve Francii nadále rostla (graf č. 11). ·Míra zadluženosti domácností klesla v posledních dvou letech ve třech členských státech, v nichž jsou domácnosti zadluženy nejvíce (Dánsko, Kypr a Nizozemsko), stejně jako v dalších zemích s vysokým dluhem, jako je Portugalsko, Řecko a Španělsko (graf č. 12). Ve Spojeném království se snižování zadlužení domácností již zastavilo a relativně vysoká míra zadlužení ve Finsku a ve Švédsku dále roste.

Graf č. 13: Rozklad změny v poměru dluhu nefinančních podniků k HDP (1. čtvrtletí 2018) Graf č. 14: Rozklad změny v poměru dluhu domácností k HDP (1. čtvrtletí 2018) Zdroje: Nekonsolidované čtvrtletní odvětvové účty Eurostatu, výpočty útvarů Komise. Poznámka: Grafy znázorňují meziroční vývoj poměru nekonsolidovaného dluhu k HDP v rozdělení do pěti komponent, kterými jsou: úvěrové toky, potenciální a cyklický růst reálného HDP, inflace a další změny. Cyklická složka růstu HDP se vypočítá jako rozdíl mezi skutečným a potenciálním růstem. Aktivní snižování páky spočívá v čistém splácení dluhu (v záporných čistých úvěrových tocích). V dotčeném odvětví obvykle vede k nominálnímu poklesu rozvahy. Na druhé straně při pasivním snižování páky jsou pozitivní čisté úvěrové toky převáženy vyšším růstem nominálního HDP, což vede ke snižování poměru dluhu k HDP. Snižování míry zadlužení je stále více závislé na vyšších mírách růstu nominálního HDP. Úvěrové toky v soukromém sektoru se zotavují, zůstávají však umírněné a žádný členský stát v roce 2017 nepřekročil prahovou hodnotu srovnávacího přehledu. Růst nominálního HDP zmírnil tlak na aktivní snižování páky, což vedlo ke snížení počtu zemí, které vykazují záporné úvěrové toky ve prospěch podniků nebo domácností, a záporné toky mají v průměru nižší absolutní hodnotu (grafy č. 13 a 14). Některé země, které dříve páku nesnižovaly, zahájily „pasivní“ snižování páky, tj. pouze proto, že růst nominálního HDP snižuje poměr dluhu k HDP a protože čisté úvěrové toky zvyšují dluh. Pokud jde o nefinanční podniky, je to případ Česko, Itálie a Rakouska, a pokud jde o sektor domácností, jedná se o Estonsko, Polsko a Rakousko. Jak vyplývá z grafů č. 13 a 14, velký počet nedávných nominálních měr růstu má podle odhadů cyklickou povahu (např. na Kypru, v Chorvatsku, v Portugalsku, Řecku a Španělsku). V budoucnu budou vyhlídky na další pasivní snižování páky stále více záviset na růstovém potenciálu, neboť cyklická složka růstu začne oslabovat a produkční mezery se v rostoucím počtu zemí budou posouvat do kladných hodnot. Podmínky v bankovním sektoru EU se zlepšují, avšak v některých zemích přetrvávají nízké úrovně ziskovosti a velký objem úvěrů se selháním. To je zejména případ Kypru, Itálie, Portugalska a Řecka (grafy č. 15 a 16). Pozitivní je, že v roce 2017 bylo oživení ziskovosti bankovního sektoru v uvedených zemích obzvláště silné a snížení objemů úvěrů v selhání bylo často poměrně rozsáhlé. ·Růst závazků finančního sektoru se v roce 2017 zpomalil ve většině členských států EU a kromě dvou členských států zůstává ve všech členských státech výrazně pod prahovou hodnotou srovnávací tabulky. Úvěrové toky bank se v roce 2017 po předchozím nárůstu zmírnily, přičemž růst bankovních úvěrů zůstává silnější v odvětví domácností než u nefinančních podniků. ·V posledním roce došlo ve většině členských států k dalšímu zlepšení ziskovosti bank a kapitálových poměrů bank. Ocenění vlastního kapitálu bank se do začátku roku 2018 zvyšovalo a poté došlo ke korekci směrem dolů, která částečně kompenzovala jejich předchozí růst spojený částečně s vyrovnáním výnosových křivek, a s tím spojeným zmenšením rozpětí úrokových sazeb. Některé členské státy vykazují kombinaci nízké ziskovosti, kapitálového poměru ve spodním pásmu oproti hodnotám ostatních zemí a vysokého objemu úvěrů se selháním. ·Objem úvěrů se selháním zůstává v několika zemích EU vysoký. Podíl úvěrů se selháním v roce 2017 je vysoký zejména v Řecku a na Kypru, kde činí 45 %, resp. 30 % celkových úvěrů, a v Bulharsku, Chorvatsku, Irsku, Itálii a Portugalsku, kde objemy těchto úvěrů se selháním činí přibližně 10 % celkových úvěrů. Poté, co objem úvěrů se selháním v období po krizi rostl, začal v zemích EU různým tempem klesat. Nejnovější údaje poukazují na pokračující pokrok v oblasti jejich snižování, a to i v zemích s vysokým podílem (s výjimkou Řecka), zejména v Portugalsku a Itálii (graf č. 16). Graf č. 15: Ziskovost bank a kapitálové poměry Graf č. 16: Dluhové nástroje v selhání Zdroje: ECB, výpočty útvarů Komise. Poznámka: Údaje o hrubých dluhových nástrojích v selhání za rok 2008 nejsou k dispozici pro CZ, HR, SE a SI. Ceny rezidenčních nemovitostí v roce 2017 téměř ve všech zemích EU dále rostly, nicméně zdá se, že tam, kde jsou známky přehřátí nejsilnější, se míry růstu cen rezidenčních nemovitostí zmírňují. Navzdory tomu, že ceny rezidenčních nemovitostí v rámci EU dále trvale rostly, z údajů z roku 2017 vyplývá, že prahovou hodnotu srovnávací tabulky překročilo oproti roku 2016 méně zemí. V roce 2017 pouze šest zemí (Bulharsko, Česko, Irsko, Nizozemsko, Portugalsko a Slovinsko) překračovalo prahovou hodnotu, zatímco zpráva mechanismu varování na rok 2018 uváděla na základě údajů z roku 2016 případy překročení prahové hodnoty u deseti zemí. Uvedené změny odráží střední až mírná zpomalení z hodnot nad prahovou hodnotou a v některých zemích zrychlení. Záporný reálný růst cen rezidenčních nemovitostí byl v roce 2017 zaznamenán pouze v Itálii a v Řecku. Z novějších dat vyplývá, že míry růstu v první polovině roku 2018 v porovnání se situací před rokem překračovaly prahovou hodnotu srovnávacího přehledu ve výši 6 % v Irsku, Lotyšsku, Maďarsku, Nizozemsku, Portugalsku, Slovensku a Slovinsku. ·Dlouhodobě přetrvávající míry růstu reálných cen rezidenčních nemovitostí způsobily, že v některých zemích, zejména v Belgii, Česku, Lucembursku, na Maltě, v Německu, Rakousku a Švédsku, se ceny rezidenčních nemovitostí vrátily na maximální úroveň před krizí nebo tuto úroveň překročily. Míry růstu reálných cen rezidenčních nemovitostí přesahují míry růstu příjmů a ostatní příslušné proměnné, které běžně určují ceny rezidenčních nemovitostí, a ve stále větším počtu zemí se objevují známky možného nadhodnocení (graf č. 17) . ·Zrychlený růst reálných cen rezidenčních nemovitostí v roce 2017 probíhal zejména v zemích se zápornými nebo mírně kladnými odchylkami v ocenění (graf č. 18). Naproti tomu zpomalení růstu byla pozorována v zemích, které mají výraznější známky nadhodnocení, a to v souvislosti s omezeními týkajícími se finanční dostupnosti, prováděním makroobezřetnostních politik a mechanickými účinky na růst reálných cen rezidenčních nemovitostí spojenými s nárůstem měr inflace (např. v Lucembursku, Rakousku a Spojeném království). V současné době jsou nejvýraznější tempa růstu cen rezidenčních nemovitostí zaznamenána v zemích, které vykazují mírné nebo žádné známky nadhodnocení. Čtvrtletní údaje, rovněž ze začátku roku 2018, naznačují zrychlení v Estonsku, Chorvatsku, Maďarsku, Polsku, Portugalsku, Slovensku a Slovinsku. Zpomalení jsou pozorovatelná zejména v Bulharsku, Česku, Rumunsku a Švédsku, kde se růst cen rezidenčních nemovitostí dostal v první polovině roku 2018 na meziročním základě do záporných čísel. Irsko, Portugalsko a Slovensko zaznamenaly v první polovině roku 2018 dvouciferné míry růstu oproti předchozímu roku. ·V několika zemích, včetně Dánska, Lucemburska, Spojeného království a Švédska, jsou nadhodnocené ceny rezidenčních nemovitostí spojeny s vysokými úrovněmi zadlužení domácností. Velmi vysokým zadlužením domácností se vyznačuje Nizozemsko. Nárůst objemu hypoték v roce 2017 byl obzvláště rychlý (přesahoval o 5 % úroveň předchozího roku) v Belgii, Bulharsku, Česku, Estonsku, Francii, Litvě, Lucembursku, na Maltě, v Polsku, v Rakousku, Rumunsku a na Slovensku.

Graf č. 17: Změny cen rezidenčních nemovitostí a odchylky ocenění v roce 2017 Graf č. 18: Odchylky ocenění a změny růstu cen rezidenčních nemovitostí v letech 2016 a 2017 Zdroj: Eurostat a výpočty útvarů Komise. Poznámka: Odhadovaná míra nadhodnocení vychází z průměru tří hodnot: odchylek poměrů cena-příjem a cena-nájem od jejich dlouhodobého průměru a výsledků fundamentálního modelu míry ocenění. Viz poznámka pod čarou č. 34. Míra veřejného zadlužení přestala téměř v celé EU růst, avšak úroveň zadlužení zůstává v mnoha zemích vysoká. V roce 2017 překročilo prahové hodnoty srovnávacího přehledu patnáct členských států. Belgie, Itálie, Portugalsko a Řecko vykazují úrovně zadlužení přesahující 100 % HDP, přičemž v Itálii v roce 2018 došlo k výraznému zvýšení nákladů na financování. U osmi zemí (Belgie, Finsko, Francie, Irsko, Kypr, Portugalsko, Spojené království a Španělsko) je veřejný dluh převyšující 60 % HDP spojen se zadlužeností soukromého sektoru převyšující příslušnou prahovou hodnotu. Poměr veřejného dluhu k HDP má obecně klesající trend (graf č. 19). V zemích s vysokými úrovněmi veřejného dluhu však snižování zadluženosti začalo teprve nedávno a postupuje pomalým tempem. Předpokládá se, že mezi všemi zeměmi EU bude v roce 2019 míra zadlužení růst pouze v Litvě a v Rumunsku. Ke snižování finanční páky sektoru vládních institucí dochází v kontextu postupného zlepšování rozpočtové pozice v posledních letech, pokračujícího růstu nominálního HDP a snížených plateb úroků. Avšak očekává se, že v rostoucím počtu zemí dojde k procyklickému rozpočtovému uvolnění, což může být na úkor prostoru dostupného v budoucnosti na zmírnění záporných šoků v produkci. Graf č. 19: Veřejný dluh Zdroj: Eurostat



Rámeček č. 3: Vývoj zaměstnanosti a sociální situace Situace na trhu práce v EU se během roku 2017 a v první polovině roku 2018 dále zlepšovala a velké rozdíly v rámci EU se postupně snižovaly. Zaměstnanost dále rostla a dosáhla nového vrcholu, pokud jde o počet osob zaměstnaných v EU jako celku. Nezaměstnanost se ve všech zemích EU snižovala, i když v některých zemích zůstává vysoká. Oživení přispělo k poklesu některých ukazatelů chudoby, avšak v některých členských státech přetrvávají obavy, pokud jde o sociální situaci. Od roku 2008 relativní riziko chudoby v EU vzrostlo, ale snížila se silná materiální deprivace, zejména v členských státech východní Evropy s vysokou počáteční úrovní. V roce 2017 se míra nezaměstnanosti snížila ve všech členských státech. Nejvýraznější zlepšení byla zaznamenána v zemích s nejvyšší mírou nezaměstnanosti (pokles o dva procentní body nebo více v Chorvatsku, Portugalsku, Řecku a Španělsku). Přesto sedm členských států (Francie, Chorvatsko, Itálie, Kypr, Portugalsko, Řecko a Španělsko) překročilo prahovou hodnotu srovnávacího přehledu v rámci postupu při makroekonomické nerovnováze v průměrné výši 10 % za poslední tři roky. Míra nezaměstnanosti v roce 2017 byla stále vyšší než v roce 2008 přibližně ve dvou třetinách členských států. V celé EU a v eurozóně byly míry nezaměstnanosti přibližně o tři procentní body nižší než vrcholné hodnoty v roce 2013, avšak stále o 0,5 až 1,5 procentního bodu vyšší než v roce 2008. V první polovině roku 2018 míra nezaměstnanosti stabilně klesala a v druhém čtvrtletí roku 2018 činila v EU 6,9 % a v eurozóně 8,3 %. Míra zaměstnanosti stoupla téměř ve všech členských státech a navázala tak na pozitivní vývoj posledních let. V roce 2017 dosáhla míra zaměstnanosti (ve věkové skupině 20–64 let) v EU jako celku 72,1 %, a značně tak překročila vrcholnou předkrizovou hodnotu 70,3 % z roku 2008. Míra zaměstnanosti ve druhém čtvrtletí roku 2018 dále rostla a dosáhla rekordních 73,2 %. Míra ekonomické aktivity v EU téměř všude nadále stoupala. Klesající míru ekonomické aktivity zaznamenaly v posledních třech letech pouze tři země: Španělsko (-0,3 procentního bodu), Kypr (-0,4) a Lucembursko (-0,6). Ve všech třech případech pokles překračuje prahovou hodnotu srovnávacího přehledu na úrovni –0,2. Celkově činila míra ekonomické aktivity v roce 2017 v EU 73,3 % a v eurozóně 73,1 %, což je o 2½, resp. o 2 procentní body více než v roce 2008. Tento vzestupný trend byl způsoben zejména rostoucí účastí starších pracovníků a žen na trhu práce. Dlouhodobá nezaměstnanost a nezaměstnanost mladých lidí zůstávají v různých zemích EU vysoké, avšak v této oblasti došlo k výraznějšímu zlepšení než u zbytku trhu práce. Dlouhodobá nezaměstnanost se v roce 2017 ve všech členských státech snížila. Pouze dvě země zaznamenaly vyšší míry nezaměstnanosti, než byly před třemi lety: v Rakousku činila míra dlouhodobé nezaměstnanosti 1,8 % (o 0,3 procentního bodu více než v roce 2014), zatímco ve Finsku činila 2,1 % (nárůst o 0,2 procentního bodu od roku 2014). Ani jedno z těchto zvýšení nepřekračuje prahovou hodnotu srovnávacího přehledu na úrovni 0,5 procentního bodu. Nejvyšší míru dlouhodobé nezaměstnanosti vykázalo Řecko (15,6 %), Španělsko (7,7 %), Itálie (6,5 %) a Slovensko (5,1 %). Míra nezaměstnanosti mladých lidí v období tří let do roku 2017 ve všech zemích EU klesla. Pokles o deset nebo více procentních bodů ve stejném období byl zaznamenán v Bulharsku, Chorvatsku, na Kypru, v Portugalsku, na Slovensku a ve Španělsku. Míra nezaměstnanosti mladých lidí vyšší než 30 % je i nadále v Itálii, Řecku a Španělsku, zatímco podíl mladých lidí, kteří nejsou zaměstnaní ani se neúčastní vzdělávání nebo odborné přípravy, překračuje nadále 15 % v Bulharsku, Chorvatsku, Itálii, na Kypru, v Rumunsku a v Řecku. Sociální situace se zlepšuje, ale v různých zemích EU je stále zdrojem obav, jak naznačují standartní měření chudoby a deprivace. Podíl osob ohrožených chudobou nebo sociálním vyloučením klesl v EU od roku 2016 do roku 2017 o jeden procentní bod na 22,5 %. To je o jeden procentní bod pod mírou zaznamenanou na počátku krize a o dva procentní body pod vrcholnou hodnotou v roce 2013. Většina zemí zaznamenala v roce 2017 pokles. Nárůst, i když z poměrně nízkých úrovní, byl zaznamenán v Dánsku, Lucembursku, Nizozemsku a Rakousku. Úroveň míry ohrožení chudobou nebo sociálním vyloučením se značně liší – od 38,9 % v Bulharsku, po němž následuje Rumunsko, Řecko a Litva po přibližně 12 % v Česku, po němž následuje Finsko, Slovensko a Nizozemsko. Celkový vývoj v oblasti chudoby nebo sociálního vyloučení odráží odlišný vývoj jeho různých složek. Podíl osob ohrožených chudobou v posledních letech v některých členských státech vzrostl, zatímco v jiných klesl: největší nárůst za období tří let byl zaznamenán v Litvě (3,8 procentního bodu) a v Lucembursku (2,3 procentního bodu), zatímco výrazný pokles byl zaznamenán v Řecku (1,9 procentního bodu) a v Polsku (2,0 procentního bodu). Naopak silná materiální deprivace v posledních třech letech (a rovněž v roce 2017) ve většině členských států EU klesla; za poslední tři roky byl zaznamenán pokles o více než pět procentních bodů v Lotyšsku, Maďarsku, na Maltě a v Rumunsku. Ve většině zemí oživení přispělo k poklesu podílu osob (mladších 60 let) žijících v domácnostech s velmi nízkou intenzitou práce, avšak ve Finsku a v Litvě se uvedený podíl v období tří let do roku 2017 zvýšil; chudoba pracujících se v EU jako celku za poslední dva roky stabilizovala na vrcholné úrovni 9,6 %.



3. Souhrn hlavních výzev v jednotlivých členských státech a důsledky dohledu V několika členských státech převládají rizika, a to v různých kombinacích. Stupeň závažnosti výzev v oblasti makroekonomické stability se v jednotlivých členských státech značně liší, a to v závislosti na povaze a rozsahu slabých míst a neudržitelných trendů a způsobu jejich vzájemného vztahu a propojení. Hlavní zdroje rizik kombinované podle několika typologií lze shrnout takto: ·Mnoho členských států postihuje zejména řada vzájemně propojených problémů u stavových ukazatelů. Je to obvykle případ zemí, které byly zasaženy konjunkturálními úvěrovými cykly s výraznou konjukturou a recesí spojenými se zhoršením salda běžného účtu, které měly rovněž dopad na bankovní sektor a veřejný dluh. oV případě Kypru a Řecka jsou vysoké objemy zadlužení a vysoce záporné čisté investiční pozice vůči zahraničí spojené s přetrvávajícími výzvami pro finanční sektor. Tyto země se stále potýkají s naléhavou potřebou snižování zadlužení na pozadí omezeného fiskálního prostoru, vysoké (i když klesající) nezaměstnanosti a mírného potenciálního růstu.

oV Chorvatsku, Irsku, Portugalsku a Španělsku jsou rovněž významná, početná a vzájemně provázaná zranitelná místa pocházející ze starších problémů se stavovými veličinami. V Bulharsku je vysoká zadluženost podniků spojena s přetrvávajícími problémy ve finančním sektoru. V uvedených zemích nerovnováhy stavů ustupují v důsledku hospodářského rozvoje, který je v některých případech spojen s opětovným výskytem tlaků na náklady, které se projevují v úrovni cen rezidenčních nemovitostí (zejména v Irsku a v rostoucí míře rovněž v Portugalsku), jakož i zastavením posilování nákladové konkurenceschopnosti (výrazné zvýšení jednotkových nákladů práce bylo zaznamenáno především v Bulharsku). ·V několika členských státech je příčinou zranitelnosti zejména velký objem veřejného dluhu a obavy související s růstem potenciálního produktu a konkurenceschopností. To je zejména případ Itálie, kde zranitelnost rovněž souvisí s bankovním sektorem a velkým objemem úvěrů se selháním, který se však v poslední době rychle snižoval. S vysokým veřejným dluhem a potenciálními problémy růstu se v situaci snížené konkurenceschopnosti musí vypořádat i Belgie a Francie, které však nečelí podobným potenciálním rizikům v oblasti veřejného dluhu nebo způsobeným zranitelnými bankami. Ve Francii dále roste poměrně vysoké zadlužení podniků. V Belgii je relativně vysoká výše zadlužení domácností spojena s možným nadhodnocením cen rezidenčních nemovitostí. ·Pro některé členské státy jsou typické velké a přetrvávající přebytky běžného účtu, které rovněž v různé míře odrážejí utlumenou soukromou spotřebu a investice a přesahují úroveň, která by se dala odůvodnit fundamentálními ekonomickými veličinami. To je případ zejména Německa a Nizozemska. V Německu je tento přebytek kombinován se snižováním zadlužení ve všech hospodářských odvětvích, přestože výše dluhu není příliš vysoká. V Nizozemsku je vysoký přebytek spojen s vysokým objemem zadlužení domácností a silným nárůstem cen rezidenčních nemovitostí. Vysoké a přetrvávající přebytky mohou znamenat uniklé příležitosti pro růst a domácí investice, což má důsledky pro zbytek eurozóny v kontextu inflace, která je stále pod cílovou hodnotou, a vnějšího prostředí, které se stává čím dám tím nejistějším a může se stát méně příznivým. ·V některých členských státech vykazuje vývoj v proměnných v oblasti cen a nákladů potenciální známky přehřátí, zejména pokud jde o trh s bydlením nebo trh práce. oVe Švédsku a v menší míře rovněž v Dánsku, Lucembursku, Nizozemsku, Rakousku a Spojeném království se trvalý růst cen rezidenčních nemovitostí odehrává v kontextu možného nadhodnocení a výrazných úrovní zadlužení domácností, avšak nedávné důkazy poukazují na zpomalení růstu cen rezidenčních nemovitostí. V několika zemích je výrazný nárůst cen rezidenčních nemovitostí spojen s omezenějšími důkazy o nadhodnocení a s omezenou mírou zadlužení domácností (např. Česko, Lotyšsko a Maďarsko). oV Česku, Estonsku, Litvě, Lotyšsku, Maďarsku a Rumunsku rostou jednotkové náklady práce nadále výrazným tempem, zatímco cenová konkurenceschopnost se snižuje. V případě Rumunska jsou rostoucí jednotkové náklady práce zaznamenávány v kontextu zhoršujících se schodků běžného účtu a procyklických fiskálních politik, které by mohly zhoršit případné tlaky na přehřátí. Připravované hloubkové přezkumy umožní hlubší analýzu uvedených výzev a posouzení politických potřeb. Celkově lze konstatovat, že hloubkové přezkumy jsou opodstatněné u třinácti členských států: Bulharska, Francie, Chorvatska, Irska, Itálie, Kypru, Německa, Nizozemska, Portugalska, Rumunska, Řecka, Španělska a Švédska. Jedenáct z těchto členských států bylo předmětem hloubkového přezkumu v předchozím ročním cyklu provádění postupu při makroekonomické nerovnováze. Nový hloubkový přezkum bude v souladu se zavedenou praxí vypracován za účelem posouzení, zda se zjištěné nerovnováhy prohlubují nebo napravují, s cílem aktualizovat stávající posouzení. Přezkum se týká těchto členských států: Bulharska, Francie, Chorvatska, Irska, Itálie, Kypru, Německa, Nizozemska, Portugalska, Španělska a Švédska. Hloubkový přezkum bude proveden rovněž pro Řecko s cílem posoudit možné nerovnováhy pocházející z řady zdrojů, zejména z problémů se stavovými hodnotami. Řecko bylo původně z dozoru v rámci postupu při makroekonomické nerovnováze vyloučeno, neboť se na ně až do srpna 2018 vztahoval makroekonomický ozdravný program v rámci finanční pomoci. Posouzení obsažené ve zprávě mechanismu varování nepoukazuje na žádná významná další rizika ve srovnání s riziky, která byla zjištěna v posledním dostupném hloubkovém přezkumu u několika členských států, které v posledních letech ukončily dozor v rámci postupu při makroekonomické nerovnováze (Slovinsko v roce 2018, Finsko v roce 2017 a Belgie a Maďarsko v roce 2016) nebo byly předmětem hloubkového přezkumu, v jehož rámci nebyly zjištěny nerovnováhy (Estonsko a Rakousko v roce 2016). Zdá se opodstatněné, aby namísto toho byl proveden hloubkový přezkum pro Rumunsko za účelem analýzy dalšího vývoje a potenciálního opětovného objevení se rizikového vývoje, který byl již zjištěn v předchozích hloubkových přezkumech, a to zejména s ohledem na konkurenceschopnost a vnější rovnováhu.



4. Nerovnováha, rizika a korekce: Komentáře k jednotlivým členským státům Belgie: V předchozím kole postupu při makroekonomické nerovnováze nebyla v Belgii zjištěna žádná makroekonomická nerovnováha. V aktualizovaném srovnávacím přehledu přesahuje několik ukazatelů orientační prahovou hodnotu, především soukromé zadlužení a veřejné zadlužení. K vnější udržitelnosti přispívá zlepšující se saldo běžného účtu a příznivá čistá investiční pozice vůči zahraničí. Růst jednotkových nákladů práce se po několika letech mírného vývoje mezd zvýšil, ale zůstává omezený. V roce 2017 byl zaznamenán omezený pokles podílu na světovém vývozu. Zadlužení soukromého sektoru je poměrně vysoké, především u nefinančních podniků. Údaje o zadlužení jsou však navyšovány velmi rozšířenými přeshraničními vnitroskupinovými půjčkami. Rizika související se zadlužením domácností pocházejí v první řadě z trhu s bydlením, kde růst reálných cen rezidenčních nemovitostí byl v posledních letech mírný, ačkoli rychlý nárůst před rokem 2008 nebyl korigován. Veřejný dluh se stabilizoval a oproti roku 2014, kdy dosáhl svého vrcholu, mírně klesl. Avšak jeho vysoká úroveň představuje i nadále zásadní problém pro dlouhodobou udržitelnost veřejných financí. Situace na trhu práce se zlepšila, nezaměstnanost dále klesá, včetně dlouhodobé nezaměstnanosti a nezaměstnanosti mladých lidí. Míra ekonomické aktivity zůstává oproti jiným zemím EU nízká, což je v kontrastu s vysokou a zvyšující se mírou volných pracovních míst. Celkově ekonomické závěry poukazují na problémy spojené zejména se zadlužeností veřejného, ale také soukromého sektoru, ačkoli rizika se jeví omezená. Komise proto v této fázi nebude v souvislosti s postupem při makroekonomické nerovnováze provádět další hloubkovou analýzu.

Bulharsko: V březnu 2018 bylo zjištěno, že Bulharsko je vystaveno nerovnováze, zejména pokud jde o zranitelná místa ve finančním sektoru v kombinaci s vysokou zadlužeností a úvěry se selháním v podnikovém sektoru. V aktualizovaném srovnávacím přehledu přesahují tři ukazatele orientační prahovou hodnotu, především čistá investiční pozice vůči zahraničí, růst nominálních jednotkových nákladů práce a růst reálných cen rezidenčních nemovitostí. Přebytek běžného účtu v roce 2017 dále vzrostl, přičemž záporná čistá investiční pozice vůči zahraničí odrážející zejména přímé zahraniční investice se dále zlepšila. Růst jednotkových nákladů práce se v roce 2017 výrazně zvýšil, ale reálný efektivní směnný kurz zůstal víceméně stabilní a došlo k určitému zvýšení podílů na světovém vývozu. Obavy nadále vyvolává vysoký podnikový dluh, ačkoli míra zadlužení se v posledních několika letech postupně snižovala, částečně z důvodu silného růstu nominálního HDP. Úvěrové toky opět rostou, což zpomalí proces snižování zadlužení, avšak mohlo by rovněž přispět k vyšším soukromým investicím a silnějšímu potenciálnímu růstu. Rovněž poměr úvěrů se selháním zůstává přes probíhající pokles vysoký, a to zejména v podnikovém sektoru. V návaznosti na přezkum kvality aktiv v roce 2016 došlo k pokroku ve zlepšování dohledu nad finančním sektorem, avšak některé problematické oblasti, včetně transakcí se spřízněnými osobami a expozic vůči těžko ocenitelným aktivům, si stále vyžadují pozornost. Reálné ceny rezidenčních nemovitostí rychle rostly a zvýšily se rovněž stavební a hypoteční úvěry. V této fázi ještě nejsou patrné známky nadhodnocení, avšak stávající dynamika na trhu s bydlením odůvodňuje potřebu věnovat této oblasti zvláštní pozornost. V této souvislosti pozitivního cyklického vývoje došlo k dalšímu snížení nezaměstnanosti, zejména mladých lidí a dlouhodobě nezaměstnaných, a zlepšila se míra ekonomické aktivity. Celkově ekonomické závěry poukazují na problémy spojené s přetrvávajícími problémy ve finančním sektoru a podnikovým zadlužením. Komise má proto i s ohledem na zjištění nerovnováhy v březnu 2018 za to, že je vhodné podrobněji posoudit, zda nerovnováha trvá, nebo ustupuje. Česko: V předchozím kole postupu při makroekonomické nerovnováze nebyla v Česku zjištěna žádná makroekonomická nerovnováha. V aktualizovaném srovnávacím přehledu přesahuje několik ukazatelů orientační prahovou hodnotu, především růst reálných cen rezidenčních nemovitostí a celkové závazky finančního sektoru. Saldo běžného účtu má tendenci se zlepšovat a v roce 2017 vykazovalo mírný přebytek. Po ukončení kurzového závazku v dubnu 2017 následovalo zhodnocení reálného efektivního směnného kurzu, zatímco čistá investiční pozice vůči zahraničí dále posilovala, i když pomaleji než v předchozích letech. Nominální jednotkové náklady práce vzrostly v důsledku silného růstu mezd a očekává se, že se v souvislosti s akutním nedostatkem pracovních sil ještě zvýší. Navzdory zhodnocení reálného efektivního směnného kurzu došlo v posledních letech ještě k určitému zvyšování podílu na světovém vývozu. Růst cen rezidenčních nemovitostí a hypotečních úvěrů se ještě zrychlil a je nutné je pečlivě sledovat. Dluh soukromého sektoru je však mírný, a to včetně zadlužení domácností, které je stabilní. Veřejný dluh je nízký a dále klesá, k čemuž přispívá přebytek státního rozpočtu. Růst závazků finančního sektoru v roce 2017 značně zrychlil a převyšuje orientační prahovou hodnotu. Bylo to v zásadě způsobeno nákupem depozit denominovaných v české koruně nerezidenty před ukončením kurzového závazku. Míra nezaměstnanosti dále klesala a situace na trhu práce je velmi napjatá. Celkově ekonomické závěry poukazují na problémy spojené s konkurenceschopností a tlaky na trhu s bydlením, rizika se však v této fázi jeví omezená. Komise proto v této fázi nepovažuje za nutné v souvislosti s postupem při makroekonomické nerovnováze provádět další hloubkovou analýzu. Dánsko: V předchozím kole postupu při makroekonomické nerovnováze nebyla v Dánsku zjištěna žádná makroekonomická nerovnováha. V aktualizovaném srovnávacím přehledu přesahuje několik ukazatelů orientační prahovou hodnotu, především saldo běžného účtu a zadlužení soukromého sektoru. Saldo běžného účtu nadále vykazuje vysoké přebytky. Po sobě jdoucí přebytky přispěly k vysoké kladné čisté investiční pozici vůči zahraničí, která pak vytváří kladný čistý primární příjem, který posiluje kladné saldo běžného účtu. Nárůst jednotkových nákladů práce je omezený, ačkoli napjatější situace na trhu práce vyvíjí tlak na mzdy a dynamika produktivity je slabá. Růst podílu na vývozu celkově stagnuje. Ceny rezidenčních nemovitostí na celostátní úrovni klesají, avšak v hlavních metropolitních oblastech rostou rychleji. Tomuto vývoji je třeba věnovat pečlivou pozornost. Zadlužení domácností vyjádřeno jako procento HDP zůstává nejvyšší v EU a vzhledem k mírnému růstu úvěrů se snižuje pouze pomalu. Domácnosti dále zvyšovaly své úspory, což odráží snahy o snižování dluhu, a byla zavedena makroobezřetností opatření s cílem omezit rizikové úvěry. Zadluženost podniků zůstává oproti tomu mírná. Trh práce se stále zlepšuje, růst zaměstnanosti je stabilní a stále více se objevuje nedostatek pracovních sil. Celkově ekonomické závěry poukazují na problémy spojené s běžným účtem, zadlužením soukromého sektoru a odvětvím bydlení, rizika se však jeví omezená. Komise proto v této fázi nebude v souvislosti s postupem při makroekonomické nerovnováze provádět další hloubkovou analýzu. Německo: V březnu 2018 dospěla Komise k závěru, že Německo je vystaveno makroekonomické nerovnováze, jež se týká zejména velkého přebytku běžného účtu, který odráží omezené investice v porovnání s úsporami v soukromém i veřejném sektoru. V aktualizovaném srovnávacím přehledu přesahuje nadále několik ukazatelů orientační prahovou hodnotu, především saldo běžného účtu a veřejné zadlužení. Běžný účet nadále vykazuje velmi vysoké přebytky, i když v roce 2017 došlo meziročně k mírnému snížení. Vzhledem k soustavnému zvyšování domácí poptávky se očekává, že současný přebytek běžného účtu se bude nadále snižovat, ale zůstane na vysoké úrovni a povede k dalšímu zvyšování čisté investiční pozice vůči zahraničí. Růst jednotkových nákladů práce zůstává mírný. Růst vývozu v roce 2017 posílil, ale došlo k mírné ztrátě podílů na světovém trhu. Snižování zadlužení v soukromém sektoru pokračuje navzdory nízkému soukromému dluhu. Současně se zvyšují investice podniků v poměru k HDP. Investice do rezidenčních nemovitostí rovněž dále rostou, avšak stále zaostávají za potřebami v oblasti bydlení v metropolitních oblastech. Růst reálných cen nemovitostí a stavebních nákladů se zvyšoval a vyžaduje si pozornost, a to rovněž ve vztahu k regionálním rozdílům v cenách a dostupnosti rezidenčního bydlení. Růst úvěrů postupně sílí. Míra úspor domácností zůstává vysoká navzdory mírnému růstu mezd a silné soukromé spotřebě, což odráží vyšší příliv distribuovaných příjmů právnických osob. Veřejný dluh dále klesá a očekává se, že do roku 2019 klesne pod prahovou hodnotu ve výši 60 % HDP, zatímco veřejné investice stále ve velkém rozsahu zaostávají. Celková nezaměstnanost i nezaměstnanost mladých lidí a dlouhodobá nezaměstnanost se dále snižovaly a zůstávají na velmi nízké úrovni. Celkově ekonomické závěry poukazují na problémy spojené s přetrvávajícím přebytkem úspor nad investicemi, což se odráží ve vysokém a pouze postupně se snižujícím přebytku běžného účtu, což podtrhuje nutnost trvalého úsilí o větší rovnováhu. Komise má proto i s ohledem na zjištění nerovnováhy z března 2018 za to, že je vhodné podrobněji posoudit, zda nerovnováha trvá, nebo ustupuje. Estonsko: V předchozím kole postupu při makroekonomické nerovnováze nebyla v Estonsku zjištěna žádná makroekonomická nerovnováha. V aktualizovaném srovnávacím přehledu přesahuje růst nominálních jednotkových nákladů práce orientační prahovou hodnotu. Přebytek běžného účtu v roce 2017 dále rostl a čistá investiční pozice vůči zahraničí se zlepšila tak, že dosáhla úrovně v rámci prahové hodnoty. Nominální jednotkové náklady práce dále rostou rychlým tempem a odrážejí inflaci a výrazný nárůst mezd. Dynamika produktivity zeslabila, což se do jisté míry odrazilo na ukazatelích nákladové konkurenceschopnosti. Reálný efektivní směnný kurz se dále zhodnocoval, přičemž podíly na světovém trhu byly stabilní. Růst reálných cen rezidenčních nemovitostí byl v posledních letech dynamický, avšak v roce 2017 se zpomalil na umírněnou úroveň. Snižování soukromého dluhu pokračovalo, přičemž úroveň veřejného dluhu je velmi nízká. Situace na trhu práce je napjatá, avšak migrace do určité míry nedostatek pracovních sil zmírnila.

Celkově ekonomické závěry poukazují na problémy spojené s nominálními jednotkovými náklady práce, rizika se však jeví omezená. Komise proto v této fázi nebude v souvislosti s postupem při makroekonomické nerovnováze provádět další hloubkovou analýzu. Irsko: V březnu 2018 dospěla Komise k závěru, že Irsko je vystaveno makroekonomické nerovnováze spojené zejména se zranitelností způsobenou vysokým objemem zadlužení soukromého a veřejného sektoru a čistých vnějších závazků. V aktualizovaném srovnávacím přehledu přesahují některé ukazatele orientační prahovou hodnotu, především čistá investiční pozice vůči zahraničí, reálný efektivní směnný kurz, soukromé zadlužení, veřejné zadlužení, jakož i roční změna reálných cen rezidenčních nemovitostí. Stav běžného účtu vykázal v roce 2017 vysoký přebytek oproti značnému schodku v roce 2016 a přebytkům v předcházejících letech. K těmto výkyvům v saldu běžného účtu v posledních letech přispěly volatilita dovozu duševního vlastnictví a smluvní výroba. Čistá investiční pozice vůči zahraničí se nadále zlepšila, ale zůstává vysoce záporná, z velké míry v důsledku činností nadnárodních společností s omezeným spojením s domácí ekonomikou. Silný růst produktivity, který zvyšuje i činnost nadnárodních společností, v minulých letech přispěl ke zvýšené konkurenceschopnosti. Soukromý dluh zůstává velmi vysoký, ačkoli nadále klesá. Domácnosti nadále snižovaly svůj dluh a irské banky snížily své expozice vůči domácím společnostem, což naznačuje pokračující snižování zadlužení podniků. Situaci domácích nefinančních podniků je vzhledem k podílu nadnárodních společností na celkovém zadlužení podniků obtížnější posoudit. Růst cen rezidenčních nemovitostí je od roku 2014 velmi dynamický zejména na pozadí nedostatečné nabídky a vyžaduje bližší sledování. Na pozadí silného hospodářského oživení se poměr soukromého zadlužení k HDP snižuje, zůstává však vysoký. Podíl úvěrů se selháním v posledních letech klesá, avšak zůstává vysoký. Ačkoli banky jsou dobře kapitalizovány, úroveň tvorby opravných položek a rezerv klesly. Jejich ziskovost, i když stále nízká, se postupně zlepšuje. Míra nezaměstnanosti klesla v roce 2017 pod prahovou hodnotu postupu při makroekonomické nerovnováze a dlouhodobá nezaměstnanost a nezaměstnanost mladých lidí klesají. Celkově ekonomické závěry poukazují na problémy spojené s volatilitou vnější pozice a objemem soukromého a veřejného dluhu, jakož i rychlým růstem cen rezidenčních nemovitostí a relativně vysokým podílem úvěrů se selháním. Komise má proto i s ohledem na zjištění nerovnováhy v březnu 2018 za to, že je vhodné podrobněji posoudit, zda nerovnováha trvá, nebo ustupuje.

Řecko: Řecko od roku 2010 až do nedávné doby využívalo programy finanční pomoci. Dohled nad nerovnováhou a nápravná opatření proto probíhají v rámci programů, a nikoliv v rámci postupu při makroekonomické nerovnováze. V posledních letech přijalo Řecko důležitá opatření ke snížení jeho nerovnováh, které mají tokový charakter, a k řešení souvisejících rizik, avšak očekává se, že stavové nerovnováhy z minulosti budou přetrvávat. To se odráží v aktualizovaném srovnávacím přehledu, kde několik ukazatelů překračuje orientační prahovou hodnotu, především záporná čistá investiční pozice vůči zahraničí, ztráty podílu na vývozu, veřejné zadlužení a míra nezaměstnanosti. Zatímco soukromý sektor má kladnou čistou investiční pozici vůči zahraničí, vysoký podíl veřejného vnějšího dluhu vede k celkově výrazně záporné čisté investiční pozici vůči zahraničí. Ačkoli velká část vnějšího veřejného dluhu byla poskytnuta s velmi výhodnými sazbami, dlouhodobá udržitelnost čisté investiční pozice vůči zahraničí bude vyžadovat, aby nedávné zlepšení běžného účtu bylo udrženo i v prostředí rostoucí domácí poptávky. V posledních pěti letech byly pozorovány značné ztráty podílů na vývozních trzích, avšak zdá se, že v roce 2017 se trend zvrátil. Poměr veřejného dluhu k HDP je velmi vysoký, i když se očekává, že klesne, a k jeho udržitelnosti přispívá dohoda Euroskupiny z června 2018. Reálné ceny rezidenčních nemovitostí v roce 2017 dále klesaly, avšak na počátku roku 2018 se stabilizovaly. Růst úvěrů zůstává negativní, neboť pokračuje snižování zadlužení soukromého dluhu. Vysoký objem úvěrů se selháním brání obnovení zdravého toku úvěrů do ekonomiky, který je nutný pro podporu růstu ve střednědobém horizontu. Nezaměstnanost klesá, ale zůstává vysoká, především pokud jde o dlouhodobou nezaměstnanost a nezaměstnanost mladých lidí. Celkově ekonomické závěry poukazují na problémy spojené s vysokým veřejným a vnějším dluhem, nízkými úsporami a vysokým objemem úvěrů se selháním, a to v situaci vysoké nezaměstnanosti, nízkého růstu produktivity a zaostávající investiční činnosti. Komise má proto za to, že je vhodné dále prozkoumat příslušná rizika v rámci hloubkové analýzy s cílem posoudit, zda existuje nerovnováha. Španělsko: V březnu 2018 dospěla Komise k závěru, že Španělsko je vystaveno makroekonomické nerovnováze související zejména s vysokým vnějším i vnitřním zadlužením soukromého i veřejného sektoru v situaci, kdy panuje vysoká nezaměstnanost. V aktualizovaném srovnávacím přehledu přesahuje několik ukazatelů orientační prahovou hodnotu, především čistá investiční pozice vůči zahraničí, míry zadlužení soukromého a veřejného sektoru a míra nezaměstnanosti, jakož i růst míry ekonomické aktivity. Obnovování vnější nerovnováhy pokračovalo, i když relativně pomalu, a ačkoli se čistá investiční pozice vůči zahraničí zlepšila, zůstává velmi vysoká. Růst nominálních jednotkových nákladů práce je stabilní v situaci omezeného růstu mezd a nízkého růstu produktivity. Růst vývozního trhu byl v meziročním porovnání mírný navzdory mírnému zhodnocení reálného efektivního směnného kurzu v roce 2017. Zadlužení soukromého sektoru v průběhu roku 2017 dále klesalo, obzvláště u podniků, avšak potřeba snižování zadlužení nadále trvá. Navíc začaly opět proudit nové úvěry, které podpořily silný opětovný růst investic. Pokud jde o domácnosti, tempu snižování dluhu brání rovněž silný nárůst spotřebitelských úvěrů. Ceny rezidenčních nemovitostí se v posledních letech v kontextu předc