[pic] | KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ | V Bruselu dne 17.6.2005 SEC(2005) 805 v konečném znění ZPRÁVA KOMISE Zpráva o politice hospodářské soutěže za rok 2004 OBSAH Úvod 9 Úvod generálního ředitele pro hospodářskou soutěž 9 I – Antimonopolní politika – články 81, 82 a 86 Smlouvy o ES 16 A – Legislativní a interpretační předpisy 16 1. Modernizace antimonopolní politiky: prováděcí nařízení 773/2004, pokyny a oznámení 16 2. Nařízení a pokyny pro blokovou výjimku pro převod technologií 18 3. Nařízení o blokové výjimce pro dopravu 20 3.1 Lodní doprava 20 3.2 Letecká doprava 21 4. Přezkum procesních pravidel: nové oznámení o nahlédnutí do spisů 22 B – Použití článků 81, 82 a 86 24 1. Zneužití dominantního postavení (článek 82 Smlouvy o ES) 24 1.1 Rozhodnutí 24 1.2 Vývoj jiných případů a zamítnutí podnětů 28 2. Kartely 31 3. Jiné dohody a jednotné praktiky 37 3.1 Rozhodnutí Komise 37 3.2 Vývoj jiných případů 41 3.3 Odvětvová šetření 43 4. Státní opatření (podniky veřejného práva / podniky s výlučnými a zvláštními právy) 46 4.1 Rozhodnutí 46 4.2 Zamítnutí podnětů 47 C – Evropská síť pro hospodářskou soutěž: Přehled spolupráce 48 1. Obecný přehled 48 2. Používání pravidel hospodářské soutěže EU vnitrostátními soudy v EU: zpráva o provádění článku 15 nařízení 1/2003 49 3. Energetika 51 4. Doprava 51 5. Finanční služby 52 D – Vybrané soudní případy 53 E - Statistika 58 II – Kontrola spojování 61 A – Legislativní a interpretační předpisy 62 1. Přepracované nařízení o spojování, nová oznámení a pozměněné prováděcí nařízení 62 1.1. Nové nařízení o spojování: nařízení 139/2004 62 1.2. Revidované prováděcí nařízení 62 1.3. Revidované oznámení o zjednodušeném postupu 66 1.4. Nové oznámení o doprovodných omezeních 69 1.5. Oznámení o posuzování horizontálních spojování 70 B – Případy Komise 72 1. Rozhodnutí podle článku 8 72 2. Rozhodnutí podle čl. 6 odst. 1 písm. b) a čl. 6 odst. 2 80 3. Postoupení 90 4. Stažená oznámení 92 C – Vybrané soudní případy 94 D Statistika 98 III – Vývoj v jednotlivých odvětvích 100 A – Liberalizovaná odvětví 100 1. Energetika 100 2. Elektronické komunikace 101 3. Doprava 103 3.1 Letecká doprava 103 3.2 Železnice 104 4. Finanční služby 104 B – Jiná odvětví 106 1. Svobodná povolání 106 IV – Kontrola státní podpory 110 A – Legislativní a interpretační předpisy 110 1. Nařízení, pokyny a sdělení 110 1.1. Procesní pravidla 110 1.2. Výzkum a vývoj 113 1.3. Podpora na vzdělávání 114 1.4. Záchrana a restrukturalizace 114 2. Stavba lodí 116 3. Zemědělství: Vývoj politiky a legislativní iniciativy v roce 2004 117 4. Rybolov 120 5. Uhlí a doprava 120 6. Veřejné služby / služby obecného (hospodářského) zájmu 121 7. Průhlednost 123 B – Případy 125 1. Liberalizované trhy 125 2. Podpora na záchranu a restrukturalizaci 128 3. Regionální podpora 137 4. Rozhodnutí o neposkytnutí podpory 141 5. Fiskální podpora 142 6. Podpora na výzkum a vývoj 145 7. Podpora na ochranu životního prostředí 148 8. Rozšíření 151 9. Stavba lodí 153 10. Zemědělství 155 11. Rybolov 161 12. Uhlí a doprava 161 13. Veřejnoprávní vysílání, široké pásmo a filmový průmysl 166 C – Vynucování rozhodnutí o státní podpoře 170 1. Úvod 170 2. Jednotlivé případy 171 D – Vybrané soudní případy 173 E Statistika 176 V – Mezinárodní činnosti 178 A – Rozšíření a západní Balkán 178 B – Politika sousedství 179 C – Dvoustranná spolupráce 180 1. Úvod 180 2. Dohody s USA, Kanadou a Japonskem 180 3. Spolupráce s jinými zeměmi a regiony 183 D – Mnohostranná spolupráce 185 1. Mezinárodní síť pro hospodářskou soutěž 185 2. OECD 187 VI – Výhled na rok 2005 190 1. Antimonopolní politika 190 2. Spojování 190 3. Státní podpora 190 4. Mezinárodní činnosti 191 Příloha – případy probírané ve zprávě 192 1. Články 81, 82 a 86 192 2. Kontrola spojování 192 3. Státní podpora 193 Úvod Úvod generálního ředitele pro hospodářskou soutěž Úvod generálního ředitele pro hospodářskou soutěž V roce 2004 ovlivnily práci generálního ředitelství pro hospodářskou soutěž velké změny: rozšíření EU na 25 členů, modernizace pravidel hospodářské soutěže, příchod nové Komise v listopadu a vnitřní reorganizace generálního ředitelství v důsledku modernizace. Tento vývoj se projevil v obecných cílích politiky hospodářské soutěže Komise pro rok 2005 a následující léta, které vycházejí z rozhodnutí Komise o roční politické strategii na rok 2005 a z politických priorit stanovených novou Komisí. Výroční zpráva o hospodářské politice za rok 2004 tedy představuje vhodnou příležitost ukázat širší veřejnosti směr, kterým se bude ubírat práce Komise v oblasti politiky hospodářské soutěže ve střednědobém horizontu. Vzájemné působení politiky hospodářské soutěže a jiných politik Komise Ve svém rozhodnutí o roční politické strategii na rok 2005, které uvítal Evropský parlament i Rada, Komise zdůraznila zlepšení růstu jako ústřední politický cíl ve snaze zdokonalit konkurenceschopnost evropského modelu a zároveň zachovat prosperitu, zaměstnanost, soudržnost a ochranu životního prostředí. Přistoupení deseti nových členských zemí přidalo cíli zlepšit hospodářský růst na vnitřním trhu další zeměpisný rozměr. Hlavním cílem politického programu nové Komise je oživit lisabonský proces zahájený Evropskou radou v roce 2000, jehož celkovým cílem je udělat z EU nejdynamičtější a nejkonkurenceschopnější ekonomiku na světě založenou na znalostech. Komise vezme v úvahu doporučení skupiny na vysoké úrovni, které předsedal Wim Kok, o dosažení lisabonských cílů. Za účelem podpoření rámce konkurenceschopnosti stanoveného v roční politické strategii na rok 2005 Komise pokročí se svým ambiciózním procesem legislativního přezkumu v oblasti politiky hospodářské soutěže se zvláštním odkazem na státní podporu a bude se zabývat modernizací antimonopolních předpisů a podstatnými reformami kontroly spojování započatými v roce 2004. V tomto kontextu hodlá Komise podporovat proaktivní vynucování pravidel hospodářské soutěže v celé EU. Spolu s přísným používáním politiky hospodářské soutěže může mít velmi příznivý vliv na konkurenceschopnost a růst evropského hospodářství a na fungování vnitřního trhu pozorování evropských právních předpisů v různých hospodářských odvětvích, jako jsou liberalizovaná síťová výrobní odvětví a finanční služby, které změří jejich soutěžní dopad, jelikož posílí zájmy a důvěru spotřebitelů. Politika hospodářské soutěže, která je, jak se uvádí ve zprávě W. Koka, klíčem k dosažení lisabonských cílů, patří k politikám prioritním, jelikož může významně přispět ve třech ohledech: Podpora společnosti založené na znalostech . Silný soutěžní tlak představuje mocné pobídky, díky kterým se mohou společnosti nepřetržitě zabývat inovacemi a výzkumem a vývojem. Politika hospodářské soutěže může posílením pobídek pro inovace a současným zaměřením na omezení, která mohou hospodářskou soutěž vážně brzdit, přispět k tomu, že hospodářství EU budou dynamičtější, a tak může pomoci splnit lisabonské cíle. Politika státní podpory může zejména přispět ke společnosti založené na znalostech lepším zacílením zdrojů dostupných pro veřejnou podporu v oblastech jako výzkum a vývoj, inovace a odborné vzdělávání. Podpora vnitřního trhu . Dvanáct let po svém vytvoření na papíře vnitřní trh ještě nerealizoval svůj plný potenciál. Jedním důvodem je, že neexistuje automatické spojení mezi odstraněním překážek přeshraničního obchodu a účinné hospodářské soutěže. Regulační rámec i jeho vynucování musí vytvořit prostředí, které skutečně vyvolává a upřednostňuje hospodářskou soutěž, nové vstupy a inovace. K lepšímu fungování vnitřního trhu může přispět vynucování i obhajoba hospodářské soutěže, zejména v odvětvích, která jsou pro lisabonskou agendu klíčová, protože se týkají vstupů zásadních pro evropské hospodářství. Díky otevřeným a konkurenceschopným evropským trhům budou evropské společnosti konkurenceschopnější v mezinárodním měřítku ku prospěchu evropských spotřebitelů i evropské zaměstnanosti. Samotné vynucování pravidel hospodářské soutěže, které má odstranit hlavní překážky tržní hospodářské soutěže, pomáhá vytvořit pevné podmínky pro růst. Podpora příznivého podnikatelského klimatu . Politika hospodářské soutěže může významně přispět k vytvoření podmínek, které jsou příznivé pro podnikání. Důležitou úlohu ve snaze zvýšit dostupnost rizikového kapitálu pro začínající a malé a střední podniky hrají pravidla státní podpory. Celosvětovou koherenci a předvídatelnost, které podnikání potřebuje, pomáhá rozvinout také mezinárodní politika hospodářské soutěže. A konečně zásady hospodářské soutěže mohou umožnit pozorování nových i stávajících regulačních rámců v jiných důležitých politických oblastech, aby se zajistilo, že regulace zbytečně neomezuje hospodářskou soutěž. Obhajoba hospodářské soutěže může tedy pomoci utvářet regulační rámce EU i vnitrostátní regulační rámce, které podporují režim příznivý pro hospodářskou soutěž a konkurenceschopnost. Obecné cíle politiky hospodářské soutěže Priority vynucování: zaměřit vynucovací opatření na protisoutěžní praktiky, které evropskému hospodářství nejvíce škodí . Nová nařízení o antimonopolní politice a spojování umožní generálnímu ředitelství pro hospodářskou soutěž lépe stanovit priority své vynucovací činnosti, aby se mohlo zaměřit na nejškodlivější praktiky a spojování, pokud jde o dopad na zájmy spotřebitelů. V antimonopolní oblasti vytvořilo nařízení 1/2003 nový systém vynucování, v němž jsou Komise i členské státy kompetentní k úplnému používání pravidel hospodářské soutěže EU. Za tímto účelem vytvořila Komise a 25 členských států Evropskou síť pro hospodářskou soutěž, v níž hraje ústřední úlohu generální ředitelství pro hospodářskou soutěž. To vytváří podstatný potenciál pro účinnější a proaktivnější vynucování pravidel hospodářské soutěže EU. Bude však zapotřebí lepší dozor nad trhy, aby se zjistily praktiky, které hospodářskou soutěž a spotřebitele pravděpodobně nejvíce poškodí. Nové nařízení bylo také prvním krokem v posilování soukromého vynucování před vnitrostátními soudy, jelikož jim dává pravomoc používat také čl. 81 odst. 3. Vynucování se nadále soustředí na kartely, zneužívání dominantního postavení, neslučitelnou státní podporu a vynucování pravidel hospodářské soutěže v nedávno liberalizovaných i jiných regulovaných odvětvích hospodářství. V oblasti kontroly spojování zlepšilo nové nařízení možnosti pro odkazování případů členskými státy Komisi a naopak, což by mělo Komisi pomoci zaměřit své vynucovací činnosti na případy, které mají zřetelný přeshraniční dopad. Nová podstatná zkouška „významného bránění v účinné hospodářské soutěži“ navíc objasnila, že nové nařízení upravuje všechna protisoutěžní spojování. V oblasti státní podpory se generální ředitelství pro hospodářskou soutěž zaměří zejména na vynucování zamítavých rozhodnutí a na náhradu nákladů na neslučitelnou státní podporu. Lepší mezinárodní spolupráce, dvoustranná i mnohostranná, bude navíc nadále zásadní pro zaručení účinnosti evropské politiky hospodářské soutěže v boji proti protisoutěžním praktikám s mezinárodním rozsahem. Zlepšování konkurenceschopnosti v EU prostřednictvím pomoci při utváření regulačního rámce. Regulace, jak na úrovni Společenství, tak na vnitrostátní úrovni, může zbytečně a neúmyslně brzdit hospodářskou soutěž a omezovat potenciál vnitřního trhu. V některých odvětvích, jako jsou liberalizovaná síťová výrobní odvětví, a zejména v odvětví energetiky je zapotřebí podporovat regulační rámec vytvářející podmínky pro vstup na trh a podporující hospodářskou soutěž. Proto by se obhajoba hospodářské soutěže a pozorování politiky měly využít k ovlivňování vnitrostátních právních předpisů i právních předpisů EU, aby se zajistilo, že se bere řádně v úvahu zabezpečení konkurenceschopných trhů. Měla by se přezkoumat pravidla hospodářské soutěže pro sledování státní podpory, aby se zajistilo, že berou větší ohled na konkrétní selhání trhu ovlivňující míru investic EU do výzkumu a vývoje a přístup k rizikovému kapitálu na straně jedné a přetrvávání rozdílů v regionálním rozvoji na straně druhé. Přizpůsobení regulačního systému pro sledování státní podpory přímo přispěje ke snaze Komise upřednostňovat inovace. Zaměření opatření na odvětví klíčová pro vnitřní trh a lisabonskou agendu . Měl by se klást důraz na odstraňování překážek hospodářské soutěže v nedávno liberalizovaných odvětvích i v některých jiných regulovaných odvětvích, zejména v telekomunikacích, poštovních službách, energetice a dopravě. Tato odvětví poskytují nezbytné vstupy mnoha jiným hospodářským odvětvím a mají pro evropskou konkurenceschopnost klíčový význam. Otevření možností soutěžit pro větší počet poskytovatelů služeb by mělo vést k širšímu výběru, lepší kvalitě a nižším cenám pro spotřebitele. Dobrým příkladem výhod liberalizace je vývoj odvětví telekomunikací v posledních deseti letech. Nedávno liberalizovaná odvětví však ovlivňuje různé narušování hospodářské soutěže, sahající od škodlivého obchodního chování na straně dotčených podniků po neadekvátní regulaci, nebo dokonce státní podporu. Mělo by se řádně zvážit, že tato odvětví mohou charakterizovat závazky veřejné služby, pokud jde o poskytování služeb obecného hospodářského zájmu, které se musí plnit. Komise musí nicméně zajistit, že subvence poskytované na fungování těchto veřejných služeb nepřekročí potřebnou mez. Navíc je nutné konkrétněji určit, které problémy nejvhodněji řeší použití právních předpisů v oblasti hospodářské soutěže. V tomto ohledu je důležité usilovat o integrovanou odvětvovou regulační a vynucovací politiku. Značnou samoregulací nebo kombinací samoregulace a státní regulace se vyznačuje řada jiných odvětví, která jsou důležitá pro celosvětovou konkurenceschopnost hospodářství Evropy. To platí zejména u finančních služeb. Vytvoření účinného a likvidního kapitálového trhu je jedním z hlavních cílů Akčního plánu pro finanční služby. V průběhu funkčního období poslední Komise byla zahájena řada iniciativ politiky vnitřního trhu s cílem odstranit překážky přeshraničního obchodování s cennými papíry a usnadnit hospodářskou soutěž mezi investičními firmami. Politika hospodářské soutěže tvoří významný doplněk tohoto procesu liberalizace. Drobné finanční služby navíc hrají hlavní úlohu v každodenním životě občanů Evropské unie. Tyto služby se musí poskytovat za soutěžních podmínek, což znamená, že jednotlivý spotřebitel má větší výběr produktů a služeb vyšší kvality za nejlepší možnou cenu. Box 1: Hlavní ekonom pro hospodářskou soutěž na ředitelství pro hospodářskou soutěž v roce 2004 Tým hlavního ekonoma je samostatné oddělení podřízené přímo generálnímu řediteli. Má 10 členů a všichni mají doktorát z průmyslové ekonomie. Úkoly a úlohu týmu hlavního ekonoma lze popsat takto: pokyny pro metodologické otázky ekonomie a ekonometrie při používání pravidel hospodářské soutěže EU obecné pokyny v jednotlivých případech hospodářské soutěže od rané fáze podrobné pokyny v nejdůležitějších případech hospodářské soutěže zahrnujících složité ekonomické otázky, zejména takové, které vyžadují komplikovanou kvantitativní analýzu; to by mohlo zahrnovat přidělení člena týmu hlavního ekonoma na práci v týmu daného případu přispívání k vývoji obecných politických nástrojů s ekonomickým obsahem. Přispívání k případům a pokynům V roce 2004 se tým hlavního ekonoma zabýval celkem 33 případy (11 spojováními, 15 antimonopolními případy a 7 případy státní podpory). Tým hlavního ekonoma navíc významně přispěl k pokynům a obecným politickým otázkám. Případy se vybírají po dohodě s generálním ředitelem na základě potřeby komplikovanější ekonomické analýzy, zejména kvantitativní analýzy. V těchto případech je člen týmu hlavního ekonoma umístěn do týmu daného případu, má přístup ke všem informacím a účastní se všech schůzek s externími odborníky a stranami. Členové přidělení z týmu hlavního ekonoma mají v týmu daného případu zvláštní a nezávislé postavení a za přístup, který zaujmou, zodpovídají přímo hlavnímu ekonomovi pro hospodářskou soutěž. Vzhledem k významu vytvoření ekonomické analýzy případu je tým hlavního ekonoma zapojen co nejdříve. Tým hlavního ekonoma se také účastní ústních slyšení a podílí se na panelových debatách o vnitřním přezkumu. Hlavní ekonom pro hospodářskou soutěž se účastní pravidelných týdenních schůzek s komisařem. Navíc poskytuje písemné poradenství ve všech případech, na kterých se podílel. Přispívání k rozvoji ekonomických odborných znalostí na generálním ředitelství Hlavní ekonom pro hospodářskou soutěž přispívá k celkové debatě o ekonomických otázkách na generálním ředitelství pro hospodářskou soutěž pořádáním odborného vzdělávání, seminářů a diskusí. Navíc udržuje a posiluje vztahy s akademickým světem. Restrukturalizoval Hospodářskou poradní skupinu pro politiku hospodářské soutěže. Hospodářská poradní skupina pro politiku hospodářské soutěže je skupina předních akademiků pracujících v oblasti průmyslové ekonomie. Významnou funkcí Hospodářské poradní skupiny pro politiku hospodářské soutěže je poskytovat nezávislá stanoviska k širokým politickým otázkám. Hospodářská poradní skupina pro politiku hospodářské soutěže je organizována do tří podskupin: spojování, antimonopolní politika a státní podpora. | - Poselství úředníka pro slyšení Komise vytvořila místo úředníka pro slyšení, aby svěřila vedení správních řízení v antimonopolních případech a případech spojování nezávislé osobě se zkušenostmi s problematikou hospodářské soutěže a s bezúhonností nezbytnou pro objektivitu, průhlednost a účinnost těchto řízení. Pověření úředníků pro slyšení stanoví řadu mechanismů, jak se má tato funkce vykonávat. Patří sem mj. povinnost vypracovat závěrečnou zprávu ke každé předloze rozhodnutí předložené sboru komisařů, která uvádí, zda bylo respektováno právo být vyslyšen. V důsledku toho se na všech případech, kde je tímto způsobem zahájeno a ukončeno formální řízení, oficiálně podílejí dva úředníci pro slyšení. Od května 2004 sem patří tzv. „rozhodnutí týkající se závazků“ podle článku 9 nařízení 1/2003, z nichž prvním byla věc DFB rozhodnutá v lednu 2005. Za úředníky pro slyšení lze výjimečně přijít také před zahájením formálního řízení, například vyvstanou-li otázky důvěrnosti v souvislosti s informacemi, které mají být zahrnuty do sdělení stížností, nebo v souvislosti se zveřejněným zněním rozhodnutí. Dohromady se úředníci pro slyšení v průběhu roku 2004 tedy oficiálně podíleli přibližně na 40 případech. Některé hlavní prvky těchto zkušeností jsou uvedeny níže. Zajištění práva být vyslyšen poskytnutím příslušného nahlédnutí do spisů S ohledem na oprávněný zájem poskytovatelů informací o ochranu důvěrných informací, na veřejný zájem o dodržování pravidel hospodářské soutěže a na práva adresátů sdělení stížností na obhajobu přijali úředníci pro slyšení řadu rozhodnutí, kterými stranám poskytli nebo zamítli nahlédnutí do dokumentů ve spisu případu. V rámci těchto rozhodnutí v roce 2004 byl brán ohled na práva stran na nahlédnutí, které obdržely tzv. „dopis o skutečnostech“, jímž byly informovány o dalších informacích, které budou při konečném rozhodnutí zohledněny. Příklady případů, kdy byl za těchto okolností stranám poskytnut přístup k dalším informacím, jsou rozhodnutí ve věcech Microsoft a Clearstream . Zajištění ochrany obchodních tajemství podniků a oprávněného zájmu o důvěrnost V případě neshody mezi příslušným oddělením Komise a dotčenými stranami připadají rozhodnutí o ochraně obchodních tajemství společností a o oprávněném zájmu o důvěrnost úředníkům pro slyšení. Tento zájem musí být vyvážen proti zájmům stran o sdělení informací nebo tam, kde se tato otázka týká zveřejnění rozhodnutí, proti veřejnému zájmu informovat právnickou a podnikatelskou obec o výsledku řízení. Ve věci Belgického svazu architektů vedlo nebezpečí odplaty úředníky pro slyšení k zamítnutí nahlédnutí do dokumentu ve spisu, který by stranám umožnil zjistit informátora. V roce 2004 se většina rozhodnutí úředníků pro slyšení o sdělení potenciálně důvěrných informací týkala oprávněnosti zveřejnění konečných rozhodnutí Komise. Tato rozhodnutí pomohla stanovit řadu zásad, které se použijí v budoucích případech. Zaprvé, v souladu s judikaturou musí každá žádost o důvěrnost odůvodnit, proč by sdělení údajně důvěrných informací mohlo společnost vážně poškodit[1]. Zadruhé, riziko soukromého sporu vyvolaného zveřejněním informací není samo o sobě platnou obhajobou. Škody vzniklé vinou porušení právních předpisů v oblasti hospodářské soutěže by byly spravedlivým a žádoucím důsledkem tohoto protisoutěžního chování[2]. Zatřetí, úředníci pro slyšení nerozhodují, zda je nezbytné zveřejnit části konečných rozhodnutí, aby se zajistilo jejich správné pochopení. Relevance informace pro komplexní pochopení rozhodnutí se bude zkoumat, pouze když je dotyčná pasáž důvěrnou informací. V průběhu roku 2004 byl dále zaveden postup, který se má použít před přijetím právně závazných rozhodnutí o sdělení důvěrných informací, aby se pokud možno předešlo právním sporům. Úředníci pro slyšení mohou nejdříve navrhnout předběžné nahlédnutí. Pouze když je tento návrh napaden v dané lhůtě, přistoupí úředníci pro slyšení k závaznému rozhodnutí, které lze zpochybnit u Soudu prvního stupně. Tato nová praxe v mnoha případech pomohla předejít tzv. „řízením typu Akzo“. V posledně uvedeném případě přijmou úředníci pro slyšení oficiální a závazné rozhodnutí jménem Komise sdělit potenciálně důvěrné informace, které podléhá přezkumu Soudu prvního stupně. Uspořádání a vedení ústních slyšení Ústní slyšení poskytuje stranám příležitost doplnit svou písemnou odpověď na obavy Komise o hospodářskou soutěž ústním představením hlavních otázek před širokým publikem s příležitostí reagovat na dotazy a zapojit se do přímé diskuse s příslušnými odděleními Komise a zástupci z členských států. Může být také pro žadatele nebo jiné třetí strany zapojené do řízení jedinečnou příležitostí poslouchat a přímo komentovat vznesené připomínky. Tak tomu skutečně bylo ve věci Microsoft , kdy se po pětiletém šetření a písemném řízení včetně tří sdělení stížností, písemných odpovědí a písemných vyjádření řady třetích stran poprvé sešli zástupci všech zúčastněných stran a tři dny představovali své vlastní názory a komentovali jiné ku prospěchu všech zúčastněných. Úředníci pro slyšení mají zkušenost, že přednesení v rámci ústního slyšení spolu se vznesenými dotazy konstantně vede k lepšímu pochopení zahrnutých otázek. Proto je úkol úředníků pro slyšení pořádat a vést ústní slyšení v antimonopolních řízeních a řízeních o spojování významný vzhledem k jejich důležitosti v kontextu celkového řízení. Samotné uspořádání se provádí v úzkém styku s dotčenými stranami. Pokud jde o účast, jsou pozvány orgány pro hospodářskou soutěž členských států a všechna související oddělení Komise. Úředníci pro slyšení stanovili požadavek, aby se ústního slyšení účastnil ředitel zodpovědný za šetření věci, což komisař potvrdil. V průběhu slyšení mohou úředníci pro slyšení na žádost příslušného oddělení Komise, dotčených stran nebo třetích stran připustit nové dokumenty. Nové právní předpisy zavedené v průběhu roku 2004 v případech spojování i v antimonopolních případech výslovně stanoví otázky, které na základě pravomoci úředníků pro slyšení musí položit všechny dotčené strany. Ačkoliv se tato nová praktika nadále používá experimentálně, zajistila další vzájemné působení. V některých případech, jako byla věc Cholin chlorid , úředníci pro slyšení připustili, že při ústním slyšení lze přijmout do řízení nové důkazy. Jak dokládají závěrečné zprávy zveřejněné v roce 2004, došlo po některých ústních slyšeních, jako byla věc spojení Sony/BMG , ke změnám v přístupu k případu. Kromě toho ústní slyšení zvyšují povědomí úředníků pro slyšení o kritických aspektech případu a umožňují aktivněji se zapojit do následujících fází řízení potenciálně vyjadřováním k dalšímu pokračování řízení v souladu s jejich pověřením. Působení jako poradce komisaře pro politiku hospodářské soutěže Prvořadou povinností úředníků pro slyšení je zajistit, aby byla respektována práva stran na obhajobu a aby byl pro všechny dotčené strany zajištěn řádný proces. V rámci své prozatímní zprávy nebo obecněji, když podávají zprávy komisaři, se zvláštním odkazem na obsah slyšení, mohou úředníci pro slyšení využít svou schopnost a upozornit komisaře na podstatnou otázku, kterou případ vyvolal, pokud se domnívají, že by to zlepšilo kvalitu konečného rozhodnutí. V roce 2004 pracovali úředníci pro slyšení na zřetelnějším zpracování konečných rozhodnutí. Vyjádřili se v řadě případů a zejména ve věcech kartelů, což jim pomohlo zlepšit proces rozhodování a v konečném důsledku kvalitu konečných rozhodnutí. Úředníci pro slyšení také projednali řadu politických otázek s generálním ředitelstvím pro hospodářskou soutěž. K těmto diskusím patřila mj. revize oznámení Komise o nahlédnutí do spisů, které přizpůsobuje pravidla prohlášení v rámci programu shovívavosti Komise pravidlům objevení zahraničních jurisdikcí a zároveň respektuje právo na nahlédnutí do spisů, a úloha úředníků pro slyšení jako případných prostředníků ve sporech mezi generálním ředitelstvím pro hospodářskou soutěž a společnostmi o to, zda se dokumentu týká právní výsada. I – Antimonopolní politika – články 81, 82 a 86 Smlouvy o ES A – Legislativní a interpretační předpisy 1. MODERNIZACE ANTIMONOPOLNÍ POLITIKY: PROVÁDěCÍ NAřÍZENÍ 773/2004, POKYNY A OZNÁMENÍ 1. Dne 1. května vstoupil v platnost nový systém vynucování článků 81 a 82 Smlouvy a bylo zrušeno nařízení 17/62. Za účelem doplnění nařízení 1/2003[3] a následných rozsáhlých konzultací přijala Komise „modernizační balíček“ sestávající z nového nařízení Komise o podrobnostech jejích antimonopolních řízení a z šesti nových oznámení Komise s cílem poskytnout pokyny pro řadu aspektů, které jsou v rámci nového systému vynucování zvlášť významné. Tento balíček se skládá z těchto prvků: Prováděcí nařízení[4] 2. Prováděcí nařízení obsahuje podrobná pravidla, která se týkají zejména zahájení řízení, ústních vyjádření, podnětů, slyšení stran, nahlédnutí do spisů a nakládání s důvěrnými informacemi v antimonopolních řízeních vedených Komisí. Síťové oznámení[5] 3. Toto oznámení stanoví hlavní pilíře spolupráce mezi Komisí a orgány pro hospodářskou soutěž členských států v rámci Evropské sítě pro hospodářskou soutěž. Oznámení stanoví zásady sdílení případové práce mezi členy sítě. V této souvislosti sleduje oznámení společné prohlášení Rady a Komise[6], které bylo vydáno v den přijetí nařízení 1/2003. Byly nalezeny konkrétní mechanismy pro rozhraní mezi výměnami informací mezi orgány podle čl. 11 odst. 2 a odst. 3 a článku 12 nařízení 1/2003 a fungováním programů shovívavosti. Vnitrostátní orgány členských států[7] podepsaly prohlášení, ve kterém prohlašují, že budou dodržovat zásady stanovené v oznámení Komise. Oznámení o spolupráci s vnitrostátními soudy[8] 4. Oznámení má sloužit jako praktický nástroj pro vnitrostátní soudce, kteří používají články 81 a 82 ve shodě s nařízením 1/2003. Shromažďuje příslušnou judikaturu Soudního dvora a objasňuje tak procesní souvislosti, ve kterých vnitrostátní soudci působí. Zvláštní pozornost se věnuje situaci, kdy se vnitrostátní soud zabývá případem paralelně s Komisí nebo po ní. Nařízení 1/2003 dále stanoví výslovné právní východisko pro vnitrostátní soudce požádat Komisi o stanovisko nebo o informaci, kterou má k dispozici, a stanoví možnost, že Komise může za určitých podmínek podat vnitrostátním soudům písemná a ústní vyjádření. Oznámení vysvětluje fungování těchto mechanismů spolupráce. Oznámení o podnětech[9] 5. Toto oznámení začíná obecnými informacemi o různých úlohách orgánů pro hospodářskou soutěž a soudů a vyzývá případné žadatele, aby si informovaně vybrali, zda se ve světle uvedených pokynů obrátí na Komisi, vnitrostátní orgán pro hospodářskou soutěž, nebo vnitrostátní soud. Největší část oznámení obsahuje vysvětlení posuzování podnětů v antimonopolní oblasti Komisí a použitelných postupů. Oznámení obsahuje také orientační lhůtu čtyři měsíce, ve které se Komise snaží informovat žadatele, zda hodlá provést plné šetření podnětu, či ne. Oznámení o dopisech obsahujících pokyny[10] 6. Nařízení 1/2003 sleduje cíl, aby Komise znovu zaměřovala svá vynucovací opatření na zjišťování závažných porušení. Zásadním prvkem v tomto kontextu je zrušení systému oznamování. Zdá se však také rozumné, aby Komise v omezených počtech případů, kde vyvstanou zcela nové otázky týkající se článku 81 nebo 82, mohla v závislosti na svých jiných vynucovacích prioritách poskytnout podniku písemné pokyny (dopis obsahující pokyny). Oznámení obsahuje podrobné informace o tomto nástroji. Oznámení o účinku na obchod[11] 7. Účinek na koncepci obchodu je jurisdikční kritérium, které určuje dosah článků 81 a 82. Určuje také rozsah použití článku 3 nařízení 1/2003. V tomto kontextu vyjádřily členské státy přání mít interpretační oznámení o této koncepci. Oznámení popisuje současnou judikaturu a žádným způsobem se nesnaží omezit jurisdikční dosah článků 81 a 82. Stanoví také množstevní práh, který bude Komise při svém řízení považovat za vyvratitelný předpoklad, když celkový roční obrat dotčených podniků ve Společenství, pokud jde o výrobky, jichž se týká dohoda, nepřekročí 40 milionů EUR a (celkový) tržní podíl stran na jakémkoliv relevantním trhu Společenství dotčeném dohodou nepřekročí 5 %. Pokyny pro čl. 81 odst. 3[12] 8. Pravomoc soudů a orgánů pro hospodářskou soutěž členských států používat čl. 81 odst. 3 je jedním z hlavních pilířů modernizační reformy. Oznámení rozvíjí rámec pro používání čl. 81 odst. 3 a stanoví pokyny pro používání každé ze čtyř kumulativních podmínek obsažených v tomto ustanovení Smlouvy. Oznámení uvádí různé typy efektivnosti, které mohou představovat objektivní hospodářské výhody ve smyslu první podmínky. Vysvětluje také pojem spotřebitelé a požadavek, že musí mít přiměřený podíl na výhodách, které z dohody vyplývají. Protisoutěžní aspekty dohody se analyzují podle čl. 81 odst. 1 a prosoutěžní prvky se analyzují a vyvažují proti protisoutěžním prvkům podle čl. 81 odst. 3. 2. Nařízení a pokyny pro blokovou výjimku pro převod technologií 9. V rámci základní reformy antimonopolních vynucovacích pravidel EU přijala Komise dne 7. dubna nová pravidla v podobě nového nařízení Komise o blokové výjimce, nařízení (ES) č. 772/2004[13], a soubor pokynů[14], které se týkají vydávání licencí na patenty, know-how a autorského práva k softwaru. Od 1. května 2004 využívají licenční dohody lepšího bezpečného útočiště, které mnoho dohod ušetří před individuální kontrolou. Nová pravidla usnadňují vydávání licencí a omezují regulační zátěž společností a zároveň zajišťují účinnou kontrolu vydávání licencí mezi společnostmi, které mají významnou tržní sílu. Nová pravidla by měla přispět k šíření technologie v EU a tak přispívat k lisabonským cílům. 10. Nová pravidla využila rozsáhlou konzultační akci[15], o kterou zainteresované strany prokázaly živý zájem a dodaly podrobné a vysoce kvalitní vstupní informace. Nahrazují nařízení 240/96[16], které bylo kritizováno pro svůj úzký rozsah působnosti a formalistický charakter. Nové předpisy jsou pevně sladěny s novou generací nařízení Komise o blokových výjimkách a mají tyto obecné vlastnosti: - nařízení (ES) č. 772/2004 obsahuje pouze černou listinu[17]: nyní je vyňato vše, co není výslovně vyloučeno z blokové výjimky. To ponechává společnostem více svobody zpracovat své licenční dohody podle svých obchodních potřeb. - rozsah působnosti nových pravidel se týká všech typů dohod o převodu technologií pro výrobu zboží nebo služeb: nejen vydávání licencí na patenty a know-how, ale také vydávání licencí na průmyslové vzory a autorská práva k softwaru. Tam, kde Komise nemá pravomoc přijmout nařízení o blokové výjimce[18] jako v případě patentových poolů a vydávání licencí na autorská práva obecně, odkazují pokyny zřetelně na budoucí politiku vynucování; - nové předpisy zřetelně odlišují vydávání licencí mezi soutěžiteli (které pravděpodobněji poškodí hospodářskou soutěž) od vydávání licencí mezi nesoutěžiteli. Zejména se liší použitelné tvrdé seznamy; - nařízení (ES) č. 772/2004 poskytuje bezpečné útočiště pouze pod určitými prahy podílů na trhu, a to kumulativně 20 % pro licenční dohody mezi soutěžiteli a 30 % pro každého pro dohody mezi nesoutěžiteli. Podíly na trhu se musí vypočítat jak pro relevantní ovlivněné výrobkové trhy, tak pro trh technologií[19]; - licenční dohoda nemůže využít blokovou výjimku, jestliže obsahuje tzv. tvrdé omezení hospodářské soutěže; - některá omezení se pro blokovou výjimku nekvalifikují, zatímco zbytek dohody může blokovou výjimku nadále využívat[20]. 11. Tvrdý seznam v článku 4 nařízení (ES) č. 772/2004 uvádí omezení, která znamenají, že celá dohoda nemůže využít blokovou výjimku, a pro která je také nepravděpodobné individuální použití čl. 81 odst. 3[21]. 12. Pro vydávání licencí mezi soutěžiteli je tvrdým omezením a) stanovení cen, b) omezení výstupu, c) rozdělení trhů nebo odběratelů, d) omezení nabyvatele licence využívat svou technologii a e) omezení stran provádět výzkum a vývoj (pokud to není nezbytné, aby se zabránilo sdělení licencovaného know-how), zatímco u vydávání licencí mezi nesoutěžiteli jsou tvrdými omezeními a) vertikální stanovení cen, b) omezení pasivního prodeje nabyvatele licence a c) omezení aktivního a pasivního prodeje nabyvatele licence uvnitř systému selektivní distribuce. U vydávání licencí mezi soutěžiteli i nesoutěžiteli obsahuje článek 4 zvláštní výjimky z tvrdých seznamů. 13. Pokyny objasňují, že neexistuje předpoklad protiprávnosti mimo bezpečné útočiště blokové výjimky za předpokladu, že dohoda neobsahuje tvrdé omezení. Zejména neexistuje předpoklad, že platí čl. 81 odst. 1 jen proto, že jsou překročeny prahy podílů na trhu. Je zapotřebí individuální posouzení na základě zásad popsaných v pokynech. 14. Aby Komise podpořila předvídatelnost mimo použití nařízení (ES) č. 772/2004 a svázala podrobnou analýzu s případy, které pravděpodobně představují skutečné obavy o hospodářskou soutěž, vytvořila v rámci pokynů druhé bezpečné útočiště. Zaujímá stanovisko, že mimo oblast tvrdých omezení je porušení článku 81 nepravděpodobné, jestliže existují čtyři nebo více nezávisle kontrolovaných technologií – kromě technologií kontrolovaných stranami dohody, které mohou být nahraditelné za licencovanou technologii za srovnatelnou cenu pro uživatele. 15. Pokyny nejen stanoví obecný rámec pro analyzování licenčních dohod, ale také obsahují zvláštní oddíly o použití článku 81 na různé typy licenčních omezení, zejména povinnosti platit licenční poplatky, výlučné vydávání licencí a omezení prodeje, omezení výstupu, oblast použití omezení, omezení nedobrovolného používání, svazování a prodávání v jednom balení a závazky nesoutěžit. Obsahují také oddíl o posuzování technologických poolů[22]. 3. Nařízení o blokové výjimce pro dopravu 3.1 Lodní doprava Přezkum nařízení Rady (EHS) č. 4056/86 16. Komise značně pokročila v přezkumu nařízení 4056/86, který byl zahájen v březnu 2003. Nařízení 4056/86 používá pravidla hospodářské soutěže EU na lodní dopravu a jednou z hlavních otázek přezkumu je, zda jsou podmínky pro výjimku podle čl. 81 odst. 3 Smlouvy pro stanovení cen a regulaci kapacity konferencemi společností liniové dopravy stále odůvodněné. 17. Na základě důkladného konzultačního procesu (v reakci na konzultační dokument bylo obdrženo 36 podání a konalo se veřejné slyšení) Komise dne 28. května na neformální schůzce s orgány pro hospodářskou soutěž a s dopravními orgány z členských států projednala výsledky dosavadního přezkumného procesu. To vedlo dne 13. října k přijetí bílé knihy[23], v níž Komise dospěla k závěru, že neexistují žádné přesvědčivé hospodářské důkazy, že předpoklady, podle kterých byla bloková výjimka v době svého přijetí v roce 1986 odůvodněná, jsou za současných podmínek na trhu a na základě čtyř kumulativních podmínek čl. 81 odst. 3 Smlouvy stále odůvodněné. Na tomto základě uvažovala Komise o návrhu zrušit současnou blokovou výjimku pro konference společností liniové dopravy. Ve své bílé knize však Komise nechala otevřené dveře možným alternativám současného systému liniových konferencí pro trasy z a do EU. Dodavatelé liniových dopravních služeb, zastoupení Evropským sdružením pro záležitosti liniových přepravců, již předložili konkrétní nápady na tento rámec. Před zaujetím postoje k těmto nápadům však Komise vyzvala zainteresované strany, aby předložily své připomínky a poskytly alternativní možnosti. Modernizace nařízení Komise (ES) č. 823/2000 (konsorcia) 18. Nařízení Komise (ES) č. 823/2000 o použití čl. 81 odst. 3 Smlouvy na některé kategorie dohod, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě mezi společnostmi liniové dopravy (konsorcii) stanoví blokovou výjimku týkající se dohod konsorcií v lodní dopravě. Cílem dohody konsorcií mezi dvěma nebo více společnostmi provozujícími plavidla, které poskytují mezinárodní služby liniové dopravy, je vytvořit spolupráci v rámci společného provozování služby lodní dopravy, aby se zlepšila produktivita a kvalita služby liniové dopravy a podpořilo větší využívání kontejnerů a účinnější využívání kapacity plavidel. 19. Vzhledem k tomu, že toto nařízení pozbude platnosti dne 25. dubna 2005, zahájila Komise v červnu veřejnou konzultaci[24] o různých politických možnostech budoucích právních předpisů v této oblasti zejména s cílem zjistit názory tohoto odvětví, členských států a jiných zainteresovaných třetích stran. Tato konzultace se konala v kontextu probíhajícího přezkumu blokové výjimky pro dohody mezi liniovými konferencemi obsažené v nařízení 4056/86. Dne 23. prosince zveřejnila Komise předběžnou předlohu nařízení, kterým se mění nařízení Komise (ES) č. 823/2000, a vyzvala zainteresované strany, aby zaslaly své připomínky[25]. 3.2 Letecká doprava Rozšíření vynucovacích pravomocí v oblasti hospodářské soutěže v mezinárodní letecké dopravě – změny nařízení 3975/87 a 3976/87 20. Dne 26. února přijala Rada nařízení (ES) č. 411/2004[26], kterým se mění dvě stávající nařízení v odvětví letecké dopravy[27] a nařízení (ES) 1/2003. Nařízení 1/2003 bude tedy v podstatě platit také pro leteckou dopravu mezi Evropským společenstvím a třetími zeměmi. Navíc byl rozšířen rozsah působnosti nařízení Rady, které umožňuje Komisi vydávat nařízení o blokových výjimkách pro některé uvedené činnosti letecké dopravy (týkající se také dálkových tras). Do přijetí tohoto nařízení chyběly Komisi účinné vynucovací pravomoci v této oblasti letecké dopravy mezi EU a třetími zeměmi, ačkoliv nebylo pochyb, že pravidla hospodářské soutěže platí také pro tyto trasy[28]. Použití nařízení 1/2003 na veškerou leteckou dopravu bez ohledu na trasy konečně dostalo leteckou dopravu do obecného rámce antimonopolního vynucování. Nařízení 411/2004 vstoupilo v platnost dne 1. května, spolu s modernizačním balíčkem. Přezkum nařízení Komise (EHS) č. 1617/93 21. Ústředním prvkem nařízení Komise (EHS) č. 1617/93, které pozbude platnost dne 30. června 2005, je současná výjimka pro tarifní konference Mezinárodního sdružení leteckých dopravců v souvislosti s trasami v EU. Letos se Komise zapojila do revize nařízení 1617/93 a dne 30. června zveřejnila konzultační dokument, ve kterém požadovala připomínky a důkazy od vlád, tohoto odvětví a spotřebitelů k zásadním otázkám týkajícím se posouzení těchto tarifních konferencí podle čl. 81 odst. 3 Smlouvy o ES. 22. Komise obdržela a analyzovala celkem 52 reakcí. Tato analýza ukázala potřebu dalšího hloubkového zkoumání některých otázek. Za tímto účelem byl zpracován diskusní dokument s cílem zajistit průhledné rozhodování a umožnit orgánům veřejné moci a tomuto odvětví předložit závěrečné kolo připomínek. 4. Přezkum procesních pravidel: nové oznámení o nahlédnutí do spisů 23. Nahlédnutí do spisů je významným procesním krokem a pojistkou pro práva na obhajobu ve všech sporných antimonopolních případech a případech spojování. Když Komise vydá sdělení stížností, umožňuje nahlédnutí do spisů adresátům obeznámit se s důkazy ve spisu Komise s cílem účinně vyjádřit své názory k závěrům, k nimž Komise ve sdělení stížností dospěla[29]. Za účelem zlepšit průhlednost a jasnost postupu Komise při zpracování žádostí o nahlédnutí do spisů[30] se Komise zapojila do revize současného oznámení o nahlédnutí do spisů z roku 1997[31]. Po zkušenostech získaných při používání oznámení z roku 1997 bere revize v úvahu vývoj praxe Komise[32] i poslední judikatury[33]. Přezkum se také snaží zajistit, aby pravidla pro nahlédnutí do spisů byla slučitelná s modernizovanými antimonopolními pravidly a pravidly spojování i se současným pověřením úředníků pro slyšení[34]. 24. Po diskusi s členskými státy zveřejnila Komise dne 21. října předlohu oznámení o pravidlech pro nahlédnutí do spisů Komise v antimonopolních řízeních a řízeních týkajících se spojování[35] a zahájila veřejnou konzultaci k této předloze. V reakci na tuto konzultaci bylo předloženo přibližně 20 příspěvků, většinou od právníků, ale také od spotřebitelských a odborových svazů. 25. Hlavní rysy předlohy jsou: - rozlišení mezi právem na nahlédnutí do spisů (adresátů sdělení stížností) a nahlédnutím do některých poskytnutých dokumentů (pro žadatele v antimonopolních řízeních a pro jiné zúčastněné strany v řízeních týkajících se spojování) - vymezení toho, co je „spisem Komise“, a jasné odlišení přístupných a nepřístupných dokumentů - odlišení antimonopolního řízení a řízení týkajícího se spojování, pokud jde o okamžik poskytnutí nahlédnutí do spisu - popis postupů pro nakládání s důvěrnými informacemi a pro provádění nahlédnutí do spisů i postupu pro řešení neshod o tvrzeních o důvěrnosti, včetně úlohy úředníka pro slyšení. B – Použití článků 81, 82 a 86 1. ZNEUžITÍ DOMINANTNÍHO POSTAVENÍ (čLÁNEK 82 SMLOUVY O ES) 1.1 Rozhodnutí CEWAL 26. Dne 30. dubna přijala Komise rozhodnutí, kterým se ukládá pokuta ve výši 3,4 milionu EUR belgické přepravní společnosti Compagnie Maritime Belge („CMB“). Pokuta byla uložena kvůli úloze CMB na podezřelém chování spáchaném liniovou konferencí Associated Central West Africa Lines (Cewal), jejímž členem společnost CMB byla, na konci 80. let[36]. 27. Předchozí rozhodnutí[37], kterým již Komise uložila pokuty čtyřem členům konference Cewal, včetně CMB, bylo částečně zrušeno Soudním dvorem (ESD) s ohledem na pokuty[38]. ESD se domníval, že se Komise dopustila procesní chyby, když ve sdělení stížností, které rozhodnutí předcházelo, zřetelně neuvedla, že hodlá uložit pokuty jednotlivým členům konference Cewal. 28. Aby porušení nezůstala nepotrestána (odvolání proti zjištěním porušení zamítl Soud prvního stupně i ESD), přijala Komise nové rozhodnutí, kterým stanovila pokutu pro CMB po novém řízení v souladu s nálezy ESD[39]. Toto rozhodnutí zcela vychází z podstatných zjištění původního rozhodnutí. 29. Výpočet pokuty vychází z posouzení dopadu porušujícího chování CMB v porovnání se zapojením jiných členů konference Cewal. Byla uložena nižší pokuta než v původním rozhodnutí, jelikož už nebyl brán ohled na některé přitěžující okolnosti převládající v době uvedeného rozhodnutí. Clearstream [40] 30. Dne 2. června přijala Komise rozhodnutí, kterým shledala, že společnost Clearstream Banking AG a její mateřská společnost Clearstream International SA („Clearstream“) porušily článek 82 Smlouvy o ES, protože odmítly poskytovat přeshraniční služby zúčtování a vypořádání cenných papírů[41] společnosti Euroclear Bank SA („Euroclear Bank“) a používaly diskriminační ceny na úkor tohoto odběratele. 31. Clearstream Banking AG je jediným ústředním depozitním místem pro cenné papíry v Německu[42]. Komise se domnívala, že v průběhu dotčeného referenčního období od roku 1997 do konce roku 2001 měla společnost Clearstream dominantní postavení pro poskytování přeshraničních zúčtovacích a vypořádacích služeb zprostředkovatelům v jiných členských státech. 32. Odmítnutí poskytování se týkalo akcií na jméno[43] emitovaných podle německého práva. I když právní předpisy v oblasti hospodářské soutěže uznávají svobodu společností svobodně si vybrat své obchodní partnery, mají společnosti v dominantním postavení zvláštní povinnosti. V tomto případě se chování společnosti Clearstream kvalifikovalo jako odmítnutí poskytování, protože: - Clearstream Banking AG je jediným konečným uschovatelem německých cenných papírů držených v kolektivním deponování, které je dnes pro obchodované cenné papíry jedinou významnou formou úschovy. Nový vstup do této činnosti je pro předvídatelnou budoucnost nerealistický. Proto lze Clearstream Banking AG považovat za nevyhnutelného obchodního partnera; - společnost Euroclear Bank nemohla služby, které požadovala, zdvojit, a - chování společnosti Clearstream mělo účinek poškození schopnosti společnosti Euroclear Bank poskytovat účinné přeshraniční zúčtovací a vypořádací služby klientům na jednotném trhu. 33. Společnost Euroclear Bank získala služby, o které usilovala, v listopadu 2001, více než dva roky poté, co o ně požádala. Po celou dobu společnost Clearstream Banking AG odpírala společnosti Euroclear Bank zúčtovací a vypořádací služby pro akcie na jméno. Liknavé chování společnosti Clearstream vůči společnosti Euroclear Bank je v rozporu s obvyklým obdobím nepřesahujícím čtyři měsíce, ve kterém byly zúčtovací a vypořádací služby poskytnuty jiným srovnatelným odběratelům. 34. Co se týče cenové diskriminace, Komise zjistila, že od ledna 1997 do ledna 2002 účtovala společnost Clearstream za ekvivalentní služby společnosti Euroclear Bank vyšší cenu za transakci než jiným depozitním místům pro cenné papíry mimo Německo. Komise podrobně prozkoumala obsah služeb a náklady na jejich poskytování, aby zjistila, zda lze cenový rozdíl odůvodnit, a dospěla k závěru, že tomu tak není. 35. Komise se rozhodla neuložit pokuty. Mj. vzala Komise v úvahu skutečnost, že neexistuje žádná judikatura nebo právní teorie Společenství, která se zabývá rozborem hospodářské soutěže v oblasti zúčtování a vypořádání. Kromě toho se v různých institucích a fórech vede o zúčtování a vypořádání dalekosáhlá debata, aby se lépe definovala úloha různých protagonistů v tomto odvětví. Microsoft 36. Dne 24. března přijala Komise rozhodnutí o zákazu s pokutami proti společnosti Microsoft Corporation („Microsoft“) vzhledem k článku 82 Smlouvy o ES[44]. Toto rozhodnutí dospělo k závěru, že společnost Microsoft zneužila své dominantní postavení na trhu s počítačovými operačními systémy[45] dvěma způsoby. (1) Odmítnutí poskytovat informace o interoperabilitě 37. Společnost Microsoft odpírala soutěžitelům na trhu operačních systémů s podporou pracovních týmů informace potřebné k tomu, aby jejich výrobky plně interoperovaly s dominantním počítačovým operačním systémem společnosti Microsoft, Windows. I když společnost Microsoft dříve tento typ informací o interoperabilitě sdělovala, když vstoupila na trh operačních systémů s podporou pracovních týmů, přijala pak politiku odpírání těchto informací svým konkurentům a tak narušila předchozí úroveň poskytování. V roce 1998 společnost Microsoft zamítla oficiální žádost společnosti Sun o tyto informace o interoperabilitě. Na základě rozsáhlého šetření trhu dospěla Komise k závěru, že dotyčné informace jsou pro hospodářskou soutěž na trhu operačních systémů s podporou pracovních týmů nezbytné a že v důsledku jejich odpírání si mohla společnost Microsoft vytvořit dominantní postavení a hrozilo odstranění veškeré zbývající hospodářské soutěže na trhu. Komise dále dospěla k závěru, že odmítání společnosti Microsoft poskytovat tyto informace omezuje technický vývoj na úkor spotřebitelů: kdyby soutěžitelé měli přístup k odpíraným informacím, mohli by spotřebitelům poskytovat nové a lepší výrobky, aniž by kopírovali nabídku společnosti Microsoft. (2) Svázání programu Windows Media Player se systémem Windows 38. Společnost Microsoft poškodila hospodářskou soutěž na trhu záznamových přehrávačů médií svázáním svého dominantního počítačového operačního systému Windows se samostatným výrobkem – Windows Media Player. Tato svazovací praxe propůjčila programu Windows Media Player stejnou všudypřítomnost jako systému Windows, což uměle nutilo poskytovatele obsahu a vývojáře softwaru spoléhat na technologii Windows Media a neumožňovalo to konkurenčním záznamovým přehrávačům médií soutěžit na základě zásluh svých výrobků. Rozhodnutí ukazuje, že společnost Microsoft dosáhla od okamžiku, kdy zahájila svou svazovací strategii v polovině roku 1999, před svými konkurenty zřetelného vedení. 39. Komise dospěla k závěru, že podezřelé chování společnosti Microsoft je velmi vážným porušením pravidel hospodářské soutěže EU, a uložila společnosti Microsoft pokutu ve výši 497,196 milionu EUR[46]. 40. Za účelem ukončení porušování požádala Komise společnost Microsoft, aby přijala tato hlavní nápravná opatření: - sdělovat příslušné informace o interoperabilitě a umožnit jejich využívání k vývoji slučitelných produktů pro operační systémy s podporou pracovních týmů („opravný prostředek interoperability”); - dát k dispozici verzi počítačového operačního systému Windows, který neobsahuje Windows Media Player („rozvazující opravný prostředek”). Výrobci a spotřebitelé počítačů tak mohou dostat Windows s přehrávačem médií podle svého výběru; - navíc musela společnost Microsoft předložit návrh na vytvoření mechanismu sledování v podobě správce sledování. Společnost Microsoft tento návrh předložila. 41. Společnost Microsoft podala žádost o zrušení rozhodnutí k Soudu prvního stupně[47] i žádost o prozatímní opatření ve snaze pozastavit opravný prostředek interoperability a rozvazující opravný prostředek, než bude mít k dispozici výsledek žádosti o zrušení[48]. Komise se rozhodla neusilovat o vynucení těchto opravných prostředků před vydáním příkazu předsedy Soudu prvního stupně týkajícího se žádosti společnosti Microsoft o prozatímní opatření[49]. Dne 22. prosince předseda žádost společnosti Microsoft o prozatímní opatření v celém jejím rozsahu zamítl[50]. Box 2: Použití pravidel hospodářské soutěže EU na mobilní a širokopásmové internetové služby V roce 2004 se hospodářská soutěž v odvětví elektronických komunikací zintenzívnila a v některých segmentech trhu došlo k silnému růstu[51]. V rozšířené EU s 25 členskými státy byly dvěma hlavními hnacími silami tohoto odvětví pevné širokopásmové služby a mobilní služby. Růst v širokopásmovém odvětví předehnal růst v mobilním odvětví. Co se týče antimonopolních činností, zaměřila se Komise na tyto dva velmi důležité segmenty. V kontextu nového regulačního rámce pro elektronické komunikace, který platí od 25. července 2003, hraje politika hospodářské soutěže nadále význačnou úlohu, jelikož přináší užší soulad mezi regulací tohoto odvětví a zásadami právních předpisů v oblasti hospodářské soutěže. V kontextu přístupu k širokopásmovým internetovým službám vedly kroky Komise týkající se předpokládaného omezení rozpětí Deutsche Telekom – úřadujícího provozovatele pevných linek v Německu – k významnému snížení poplatků za sdílení linek[52]. Ve světle tohoto snížení tarifů musela Komise uzavřít své šetření údajného zneužití dominantního postavení společnosti Deutsche Telekom na trhu pro poskytování širokopásmového přístupu k jeho pevné telekomunikační síti. Komise přijala závazky společnosti Deutsche Telekom trvale ukončit omezení rozpětí od 1. dubna 2004.[53] Co se týče mobilních komunikací, vydala Komise dne 26. července dvě sdělení stížností týkající se mezinárodního roamingu ve Spojeném království. Stížnosti se týkaly sazeb, které společnosti O2 a Vodafone účtovaly provozovatelům jiných mobilních sítí za mezinárodní roaming na velkoobchodní úrovni. Na základě svého šetření se Komise domnívala, že obě společnosti účtovaly nepřiměřené a nadměrné ceny, Vodafone od roku 1997 alespoň do září 2003 a O2 od roku 1998 alespoň do září 2003[54]. A konečně pokud jde o mezinárodní mobilní roamingové služby, zkoumá Komise také soutěžní účinky vyplývající z nedávného vytvoření strategických mobilních aliancí (jako Freemove nebo Starmap). | 1.2 Vývoj jiných případů a zamítnutí podnětů Interbrew (zneužití)[55] 42. Dne 30. dubna Komise uzavřela šetření týkající se článku 82, která zahájila v roce 1999 z vlastního podnětu a která souvisela s chováním společnosti Interbrew NV (nyní Inbev NV) vůči belgickým velkoobchodníkům s pivem, poté, co společnost Interbrew učinila řadu závazků. Společnost Interbrew se zejména zavázala změnit svůj systém rabatů a své partnerské a obchodní dohody s velkoobchodníky, aby již konkurenčním dodavatelům nebylo bráněno v účinné soutěži se společností Interbrew v Belgii. 43. Společnost Interbrew nejdříve souhlasila, že svůj standardizovaný systém objemových rabatů zcela zprůhlední pro všechny velkoobchodníky, místo aby jim poskytovala sazbu rabatu odpovídající objemovému rozpětí, do kterého spadají jejich koupě různých typů piv, a sazby odpovídající objemovým rozpětím těsně nad a těsně pod tímto rozpětím. Další systém rabatů navržený konkrétně pro velkoobchodníky, kteří jsou připraveni prodávat různé typy piva společnosti Interbrew ve svých vázaných maloobchodních prodejnách, bude také pozměněn tak, aby se rabaty již nezvyšovaly s počtem vázaných prodejen velkoobchodníka, ale aby představovaly pevně stanovenou částku za hektolitr konkrétního typu piva bez ohledu na počet vázaných prodejen. 44. Podle partnerských dohod společnosti Interbrew společnost Interbrew již nebude mít přístup k důvěrným obchodním údajům velkoobchodníků a nebude již mít právo blokovat nabídku soutěžitele na koupi podniku velkoobchodníka a učinit místo toho vlastní nabídku (zrušení „práva prvního zamítnutí”). A konečně pokud jde o obchodní dohody, kterými Interbrew poskytuje velkoobchodníkům řadu pobídek jako finanční podporu nebo přístroje hlavně za propagační činnosti, společnost Interbrew souhlasila, že a) zruší všechny požadavky na výlučnost výrobků, b) zcela zprůhlední kritéria způsobilosti a c) objasní, že stejné pobídky jsou otevřeny všem velkoobchodníkům bez výjimky. Scandlines versus přístav Helsingborg[56] a Sundbusserne versus přístav Helsingborg[57] 45. Dne 23. července přijala Komise dvě rozhodnutí[58], kterými zamítla dva podněty podané provozovateli trajektů – Scandlines Sverige AB a Sundbusserne AS – proti přístavu Helsingborg ve Švédsku. Tyto dva paralelní podněty se týkaly údajného zneužití ve smyslu článku 82 Smlouvy o ES souvisejícího s nadměrnými přístavními poplatky účtovanými přístavem Helsingborg za služby poskytované provozovatelům trajektů působícím na trase Helsingborg-Elsinor mezi Švédskem a Dánskem. 46. Po rozsáhlém šetření dospěla Komise k závěru, že dostupné důkazy nedostatečně prokazují s ohledem na příslušnou právní normu, že jsou sporné ceny nadměrné. Rozhodnutí upozorňují na obecnější potíže při použití článku 82 Smlouvy o ES na případy stanovení nadměrných cen, zejména v případech, kdy nejsou k dispozici žádná užitečná měřítka. Vzhledem k tomu, že stávající judikatura v této otázce je dost omezená[59], mohou rozhodnutí poskytovat užitečné pokyny při určování ekonomické hodnoty služby a toho, zda je cena nadměrná / nepřiměřená, a tudíž představuje zneužití dominantního postavení ve smyslu článku 82 Smlouvy o ES. Sazby KPN za mobilní zakončení[60] 47. Komise informovala žalované strany, že společnost MCI svůj podnět dne 21. října stáhla a že Komise nepředpokládá další kroky v tomto případu. Dne 22. března 2002 bylo vydáno sdělení stížností, které uvádělo, že společnost KPN Mobile odmítla poskytnout přímé propojení nezávislým subjektům a přikročila k omezení rozpětí mezi svými velkoobchodními sazbami za mobilní zakončení a maloobchodními cenami za služby mobilní virtuální soukromé sítě. Při rozhodování nepokračovat ve věci z úřední moci vzala Komise v úvahu skutečnost, že kroky nizozemského regulátora OPTA mezitím vyvolaly přiměřenou nabídku přímého propojení společnosti KPN Mobile. Velkoobchodní sazby za mobilní propojení v Nizozemsku se také snížily a úřad OPTA dále analyzoval trhy pro zakončení na jednotlivých mobilních sítích v Nizozemsku v kontextu nového regulačního rámce pro elektronické komunikace zavedeného v Nizozemsku na jaře 2004. Nakonec musela Komise dospět při svém šetření k závěru, že ve zvláštním kontextu služeb mobilní virtuální soukromé sítě nelze existenci omezení rozpětí podle článku 82 Smlouvy o ES řádně zjistit. B2/Telia[61] 48. V listopadu společnost B2 Bredband AB (B2) stáhla svůj podnět proti společnosti TeliaSonera AB, úřadujícímu telekomunikačnímu provozovateli ve Švédsku. Komise následně její případ uzavřela. V prosinci 2003 určila Komise společnosti TeliaSonera sdělení stížností, které uvádělo, že společnost zneužila své dominantní postavení, protože přistoupila ke stanovení neúměrně vysokých cen, když se přihlásila o velkou zakázku na stavbu a provoz širokopásmové sítě z optických vláken pro poskytování přístupu k vysokorychlostnímu internetu v Malmö. Komise uváděla, že nabídka společnosti TeliaSonera ucházející se o tuto zakázku je záměrně podhodnocená a neumožňuje provozovateli získat zpět investice a výdaje vyplývající z poskytování infrastruktur a služeb obsažených v zakázce a že stanovením takto nízké ceny TeliaSonera brání vývoji alternativní infrastruktury a vstupu konkurenčních poskytovatelů služeb. Další šetření po vydání sdělení stížností však Komisi dovedlo k závěru, že nelze s dostatečnou jistotou zjistit, že společnost TeliaSonera měla v době předložení nabídky na příslušných trzích dominantní postavení. 2. Kartely Box 3: Přehled vynucování proti nejtvrdším kartelům V průběhu roku 2004 Komise zachovávala důraz na protikartelové činnosti, která vznikla v průběhu předchozích tří let, vydáním dalších 6 rozhodnutí proti protiprávním horizontálním dohodám, které se týkaly přibližně 30 společností. Jednalo se o: měděné sanitární trubky, glukonát sodný, francouzské pivo, surový tabák ve Španělsku, tvrdou galanterii – jehly a cholin chlorid[62]. V těchto rozhodnutích byly uloženy pokuty v celkové výši přes 390 milionů EUR. V průběhu roku došlo k velkému vývoji v boji proti kartelům. Za zmínku stojí zejména tři aspekty, a to vývoj v oblasti shovívavosti, důsledky protikartelového vynucování zavedení nařízení 1/2003 a objasnění pravidel, která upravují právní výsadu. Shovívavost Oznámení o shovívavosti z roku 2002[63] bylo nadále významným vynucovacím nástrojem. Vysoký počet případů vzniklých na základě oznámení o shovívavosti z roku 2002 dokazuje, že je nesmírně účinné, dokonce účinnější než oznámení o shovívavosti z roku 1996. Většina případů, které nyní dospějí do fáze rozhodování, se řeší podle oznámení z roku 2002[64]. Nařízení (ES) č. 1/2003 Vstup v platnost nařízení 1/2003 v květnu[65] značně posílilo vyšetřovací pravomoci Komise. Za zdůraznění stojí tři hlavní aspekty. Zaprvé nařízení rozšiřuje pravomoci Komise prohledávat jiné prostory než pouze podnikatelské prostory, a to včetně bytů zaměstnanců podniku na základě přiměřeného podezření, že obchodní záznamy jsou uchovávány v těchto prostorách[66]. Tyto kroky lze uskutečnit pouze s předchozím povolením vnitrostátního soudního orgánu dotčeného členského státu. Zadruhé, prohledávací pravomoci Komise posiluje možnost zapečetit podnikatelské prostory na dobu nezbytnou k provedení kontroly[67]. Zatřetí byly Komisi uděleny výslovné pravomoci dotazovat se jakékoliv fyzické nebo právnické osoby, která s tím souhlasí, za účelem šetření[68]. Právní výsada Po odvolání Komise zrušil předseda Soudního dvora příkazem ze dne 27. září[69] (částečné) přerušení působnosti rozhodnutí Komise a zamítl požadavek právní výsady, která byla předtím ve věci nařízena předsedou Soudu prvního stupně[70]. Komisi byla vrácena obálka obsahující některé dokumenty zabavené při kontrole, o kterých však strany tvrdily, že se na ně vztahuje právní výsada[71], a které byly ponechány v rejstříku Soudu prvního stupně. ESD zaznamenal závazek Komise nesdělit sporné dokumenty třetím stranám před uzavřením hlavního řízení. Jelikož nový přístup předložený stranami s ohledem na rozsah právní výsady soudy nepotvrdily, přistupuje Komise ke kontrolám nadále jako předtím na základě ustálené judikatury[72], která podle názoru Komise zůstává platné a správné. | Měděné sanitární trubky[73] 49. Dne 3. září přijala Komise rozhodnutí, kterým shledala, že přední evropští výrobci měděných sanitárních trubek, Boliden AB (spolu se svými bývalými dceřinými společnostmi Boliden Fabrication AB a Boliden Cuivre & Zinc SA), Halcor SA, HME Nederland BV, IMI plc (spolu se svými (bývalými) dceřinými společnostmi IMI Kynoch Ltd. a IMI Yorkshire Copper Tube Ltd.), KM Europa Metal AG (spolu se svými zcela vlastněnými dceřinými společnostmi Europa Metalli SpA a Tréfimétaux SA), Mueller Industries, Inc. (spolu se svými dceřinými společnostmi WTC Holding Company, Inc., Mueller Europe Ltd., DENO Holding Company, Inc. a DENO Acquisition EURL), Outokumpu Oyj (spolu se svou zcela vlastněnou dceřinou společností Outokumpu Copper Products Oy) a Wieland Werke AG (spolu se svými dceřinými společnostmi Austria Buntmetall AG a Buntmetall Amstetten Ges.m.b.H.), porušili pravidla hospodářské soutěže Evropského společenství, když se tajně dohodli na stanovení cen a sdílení trhů na trhu EHP pro měděné sanitární trubky. Po šetření, které začalo v roce 2001, Komise zjistila, že porušování trvalo od poloviny roku 1988 do počátku roku 2001. 50. Dotyčný výrobek se používá hlavně na vodovodní, ropovodní a vytápěcí zařízení ve stavebnictví. Hlavními odběrateli sanitárních trubek jsou distributoři, velkoobchodníci a maloobchodníci, kteří sanitární trubky prodávají instalatérům a jiným koncovým spotřebitelům. Celková tržní hodnota obyčejných měděných sanitárních trubek (970,1 milionu EUR) a trubek povrstvených plastem (180,9 milionu EUR) činí 1 151 milionů EUR (EHP v roce 2000). 51. Celková výše pokut uložených podnikům v tomto případě činila přibližně 222,3 milionu EUR. S výjimkou HME Nederland BV spolupracovali všichni adresáti rozhodnutí s Komisí na jejím šetření podle oznámení o shovívavosti z roku 1996. Komise udělila za spolupráci imunitu od pokut skupině Mueller, 50% snížení pokuty společnosti Outokumpu, 35% skupině KME a Wieland, 15% společnosti Halcor a 10% skupině IMI a Boliden. Nejvyšší pokuta byla udělena společnostem skupiny KME, která činila celkem 67,08 milionu EUR. Skupina Wieland dostala pokutu 27,8411 milionu EUR, skupina IMI 44,98 milionu EUR, Outokumpu 36,14 milionu EUR, Boliden 32,6 milionu EUR, Halcor 9,16 milionu EUR a HME 4,49 milionu EUR. Společnosti Outokumpu a KME byly odměněny polehčujícím faktorem za svou spolupráci mimo oznámení o shovívavosti z roku 1996. Společnost Outokumpu byla první podnik, který informoval o celém trvání kartelu přesahujícím více než 12 let, společnost KME jako první informovala o rozhodujících důkazech v souvislosti se spoluprací týkající se měděných sanitárních trubek povrstvených plastem. Na druhou stranu byla společnost Outokumpu penalizována přitěžujícím faktorem za opakované porušování, neboť jí bylo určeno jiné rozhodnutí Komise, které odsuzovalo kartel v odvětví nerezové oceli v roce 1990, a pokuta jí byla zvýšena za účelem odstrašení. Glukonát sodný[74] 52. Dne 29. září udělila Komise pokutu společnostem skupiny Jungbunzlauer ve výši 19,04 milionu EUR za jejich účast na stanovení cen a sdílení trhu pro glukonát sodný, což je chemikálie používaná hlavně k čištění kovu a skla. 53. Rozhodnutí doplňuje první rozhodnutí přijaté v roce 2001[75], které stanovilo, že šest podniků, včetně jedné společnosti skupiny Jungbunzlauer, provozovalo od roku 1987 do roku 1995 tajný kartel. Co se týče společnosti skupiny Jungbunzlauer, bylo rozhodnutí přijaté v roce 2001 v roce 2002 staženo z důvodu věcné chyby v odůvodnění rozhodnutí, které se týkalo její odpovědnosti za porušování. 54. Strany kartelu s glukonátem sodným tvořily téměř celou světovou výrobu. Porušování bylo velmi vážné a společnost Jungbunzlauer porušovala pravidla hospodářské soutěže Společenství sedm let. Při vymezování výše pokuty vzala Komise v úvahu omezenou velikost trhu s glukonátem sodným. Společnost Jungbunzlauer navíc dostala 20% snížení pokuty, protože spolupracovala s Komisí podle oznámení o shovívavosti z roku 1996. Francouzské pivo[76] 55. Dne 29. září přijala Komise rozhodnutí o zákazu s pokutami na základě čl. 81 odst. 1 Smlouvy o ES proti dvěma skupinám pivovarů, Brasseries Kronenbourg a její tehdy mateřské společnosti, Groupe Danone, na straně jedné a Heineken France (dříve Sogebra) a její mateřské společnosti Heineken NV na straně druhé, za uzavření dohody o „příměří“ s cílem vyvážit odvětví spotřeby na místě[77] ve Francii mezi těmito dvěma skupinami a ukončit válku o získání velkoobchodníků s nápoji mezi těmito dvěma skupinami. Dohoda však nebyla nikdy provedena. 56. Celkově bylo porušování považováno za vážné. Komise uložila společnostem Heineken France a Heineken NV pokutu ve výši 1 milion EUR. Společnostem Groupe Danone a Brasseries Kronenbourg byla uložena pokuta ve výši 1,5 milionu EUR; při určování této pokuty byla zohledněna přitěžující okolnost opakovaného porušování. Surový tabák ve Španělsku[78] 57. Dne 20. října uložila Komise pokuty v celkové výši 20 milionů EUR čtyřem španělským zpracovatelům surového tabáku (Cetarsa, Agroexpansión, World Wide Tobacco España a Taes) i jednomu italskému zpracovateli (Deltafina) za uzavření protisoutěžní dohody s cílem stanovit maximální průměrnou cenu, kterou budou platit producentům surového tabáku ve Španělsku, i množství surového tabáku, které budou kupovat. Kartel trval od roku 1996 do roku 2001. Od roku 1998 zavedli zpracovatelé důmyslný vynucovací a sledovací systém. Od roku 1999 se také mezi sebou dohodli na cenových rozpětích pro surový tabák, která pak budou vyjednávat se zástupci producentů, aby byla zahrnuta do standardních smluv o pěstování, které tvoří rámec pro stanovení konečné ceny surového tabáku v době dodání. Mělo se za to, že mateřské společnosti Agroexpansión a WWTE jsou společně a nerozdílně odpovědné za chování svých dceřiných společností. 58. Ve stejném rozhodnutí Komise také zakázala kartel zahrnující svazy zastupující producenty surového tabáku (ASAJA, UPA, COAG a CCAE). Komise zjistila, že se ve stejném období tajně dohodly na cenových rozpětích a minimálních cenách surového tabáku, které pak společně projednávaly se zpracovateli při diskusích o standardních smlouvách o pěstování, a každému uložila symbolickou pokutu 1 000 EUR, aby zohlednila úlohu vnitrostátního regulačního rámce v jejich chování. Tato okolnost byla také při určování pokut pro zpracovatele považována za polehčující. Tvrdá galanterie - jehly[79] 59. Komise v rozhodnutí přijatém dne 26. října zjistila, že tři podniky a jejich příslušné dceřiné společnosti, a to William Prym GmbH & Co. KG a Prym Consumer GmbH & Co. KG, Coats Holdings Ltd a J & P Coats Ltd a Entaco Ltd a Entaco Group Ltd uzavřely mezi 10. září 1994 a 31. prosincem 1999 řadu písemných, oficiálně dvoustranných dohod, které v praxi tvořily trojstrannou dohodu, podle níž tyto podniky sdílely výrobkové trhy nebo se na tom podílely (u výrobků tvrdé galanterie) a geografické trhy (u jehel). Podniky se navíc mezi 10. květnem 1993 a 8. listopadem 2001 účastnily dvoustranných nebo trojstranných schůzek. 60. Komise své rozhodnutí založila zejména na existenci vzájemně se podmiňujících doložek ve výše uvedené řadě dohod. Tyto doložky byly za čas obnoveny. 61. Komise určila tři relevantní výrobkové trhy: i) evropský trh pro jehly k ručnímu šití a řemeslné práci (včetně zvláštních jehel), na němž docházelo ke sdílení výrobkového a geografického trhu, ii) evropský trh „jiných šicích a pletacích výrobků včetně špendlíků, jehel na ruční pletení / pletacích jehlic“ a iii) evropský trh pro jiné výrobky tvrdé galanterie včetně zdrhovadel a jiných upevňovačů, kde na obou docházelo pouze ke sdílení výrobkového trhu od 10. září 1994 do 13. března 1997. 62. Porušování bylo svou povahou velmi vážné vzhledem k tomu, že se týkalo sdílení výrobkového a geografického trhu mezi různými trhy. Dohody o sdílení výrobkového trhu zasahovaly různé úrovně trhu, tj. výrobní i distribuční (na velkoobchodní i maloobchodní úrovni), jelikož společnost Coats byla hlavně distributorem jehel, ale na maloobchodní úrovni soutěžila se společnostmi Prym a Entaco se svou maloobchodní značkou jehel Milward. 63. Podle oznámení o shovívavosti z roku 1996 Komise společnost Entaco zcela zprostila pokuty, která by jí jinak byla udělena, za to, že Komisi informovala o existenci dohod o sdílení trhu a poskytla rozhodující důkazy, bez nichž by k tomuto zjištění nemuselo dojít. Společnosti Coats a Prym, společně a nerozdílně odpovědné za své příslušné dceřiné společnosti, dostaly každá pokutu 30 milionů EUR. Cholin chlorid[80] 64. Dne 9. prosince přijala Komise nález rozhodnutí proti společnostem Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Nederland BV, Akzo Nobel Chemicals International BC, Akzo Nobel Chemicals BV a Akzo Nobel Functional Chemicals BV, společně a nerozdílně, Chinook Group Limited Partnership a Chinook Group Limited, společně a nerozdílně, BASF AG, Bioproducts Incorporated, DuCoa LP a UCB SA. 65. Tyto podniky porušovaly evropská pravidla hospodářské soutěže, protože se účastnily kartelu ve výrobním odvětví cholin chloridu. Co se týče EHP, působil kartel s cholin chloridem na dvou různých, avšak úzce spjatých úrovních, na celosvětové a evropské. Na celosvětové úrovni se všichni výrobci podléhající tomuto řízení podíleli na protisoutěžních činnostech týkajících se EHP od června 1992 do dubna 1994. Tyto činnosti zahrnovaly stanovování a zvyšování celosvětových cen, rozdělení světových trhů, kontrolu distributorů a převodníků a výměnu obchodně citlivých informací. 66. Severoameričtí výrobci se neúčastnili řady dalších protisoutěžních schůzek konaných striktně mezi evropskými výrobci, aby koordinovali své chování na evropském trhu. Tyto schůzky se konaly mezi březnem 1994 a říjnem 1998. Činnosti zahrnovaly stanovování a zvyšování cen (jak pro EHP jako celek, tak pro konkrétní vnitrostátní trhy i jednotlivé odběratele), rozdělení jednotlivých odběratelů mezi účastnící se podniky, rozdělení podílů na trhu pro každý podnik na trhu EHP jako celku, kontrolu distributorů a převodníků a výměnu obchodně citlivých informací. 67. Velikost světového trhu pro cholin chlorid, používaný hlavně ve výrobním odvětví krmiv, byla odhadnuta na 183,7 milionu EUR v roce 1997, což byl poslední celý rok porušování, EHP tvořil 52,6 milionu EUR. Během období šetření kontrolovali výrobci podílející se na porušování více než 80 % světového trhu. Dotčení evropští výrobci kontrolovali téměř 80 % EHP. 68. Severoameričtí výrobci ukončili svou účast na porušování na konci celosvětové schůzky, která se konala ve dnech 14. až 20. dubna 1994. Komise začala porušování poprvé šetřit dne 26. května 1999. Jelikož k tomu došlo více než pět let poté, co severoameričtí výrobci ukončili účast na porušování, nebyly severoamerickým výrobcům, Bioproducts, Chinook a DuCoa, uloženy žádné pokuty. 69. Komise uložila evropským výrobcům tyto pokuty: 20,99 milionů EUR společně a nerozdílně společnostem Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Nederland BV, Akzo Nobel Chemicals International BV, Akzo Nobel Chemicals BV a Akzo Nobel Functional Chemicals BV, 34,97 milionu EUR BASF AG a 10,38 milionu EUR UCB SA. 3. Jiné dohody a jednotné praktiky 3.1 Rozhodnutí Komise Air France / Alitalia[81] 70. Dne 7. dubna schválila Komise alianci mezi společnostmi Air France a Alitalia v závislosti na podstatných závazcích těchto stran. Cílem podmínek uložených v rozhodnutí je omezit překážky vstupu a nabídnout novým subjektům na trhu skutečnou možnost zavést se jako důvěryhodní soutěžitelé. Komise určila sedm překrývajících se tras, kde by spojení sil společností Air France a Alitalia odstranilo nebo významně omezilo hospodářskou soutěž. Jedná se o Paříž-Milano, Paříž-Řím, Paříž-Benátky, Paříž-Florencie, Paříž-Bologna, Paříž-Neapol a Milano-Lyon, kde před aliancí byly společnosti Air France a Alitalia dvěma hlavními soutěžiteli. Poté, co společnosti souhlasily zejména s tím, že se vzdají dostatečného počtu startovacích a přistávacích letištních časů na letištích a že poskytnou různé jiné opravné prostředky, aby obnovily účinnou hospodářskou soutěž na těchto trasách, mohla Komise tuto transakci schválit[82]. Topps [83] 71. Dne 26. května přijala Komise rozhodnutí[84], kterým se stanoví pokuta 1,59 milionu EUR společnosti The Topps Company Inc a jejím evropským dceřiným společnostem, Topps Europe Ltd, Topps International Ltd, Topps UK Ltd a Topps Italia SRL („Topps“) za porušování čl. 81 odst. 1 Smlouvy. Skupina Topps vyrábí výrobky vhodné pro zařazení do sbírky jako samolepky nebo obchodní karty s hráči kopané nebo kreslenými postavičkami. 72. Komise zjistila, že společnost Topps uzavřela řadu dohod a jednotných praktik s několika svými zprostředkovateli ve Spojeném království, Itálii, Finsku, Německu, Francii a Španělsku s cílem omezit paralelní dovozy výrobků s pokémony vhodnými k zařazení do sbírky. Pokémon je název celé řady postav vyvinutých původně pro videohru Game Boy společnosti Nintendo, ale podle licence jej používá také společnost Topps k ilustracím výrobků vhodných k zařazení do sbírky, jako jsou samolepky nebo obchodní karty. V roce 2000 byla po těchto výrobcích s pokémony vhodných k zařazení do sbírky obrovská poptávka a ceny se v jednotlivých členských státech významně lišily. Rodiny v zemích s vysokými cenami jako Finsko musely zaplatit za stejné samolepky s pokémony více než dvakrát víc než rodiny v Portugalsku. 73. Takováto omezení paralelního obchodu byla v minulosti Komisí i soudy Společenství mnohokrát jednoznačně odsouzena. Představují velmi vážné porušení čl. 81 odst. 1 Smlouvy o ES, které ohrožuje základní princip vnitřního trhu. Výše popsanými opatřeními společnost Topps zabránila distributorům a v konečném důsledku spotřebitelům využívat významné cenové rozdíly mezi členskými státy. 74. Rozhodnutí bylo určeno všem čtyřem evropským dceřiným společnostem společnosti Topps, které se podílely na protisoutěžních dohodách a jednotných praktikách, a konečné americké mateřské společnosti s ohledem na její rozhodující vliv na chování jejích zcela vlastněných dceřiných společností. Rozhodnutí nebylo určeno zprostředkovatelům společnosti Topps, protože jejich zodpovědnost za porušování byla méně významná. Při stanovení výše pokuty považovala Komise porušení spáchané společností Topps, navzdory jeho velmi vážné povaze, za vážné hlavně proto, že důkazy ve spisech Komise neukazovaly, že se omezení paralelních dovozů používala systematicky na všechny zprostředkovatele. Box 4: Trhy týkající se správy práv v EU Vývoj hmatatelné přítomnosti rozmanitosti evropské hudby a evropské kultury na nových celoevropských on-line trzích je v centru zájmu celkového kontextu lisabonských cílů. To znamená, že je zapotřebí nová dynamika prodeje evropských hudebních práv uživatelům práv, kteří mohou rozšířit evropskou přítomnost v těchto médiích, a zároveň zachovat vhodné podmínky pro rozvoj místního obsahu. Co se týče použití pravidel hospodářské soutěže na služby týkající se správy práv, vyžadují zvláštní pozornost protisoutěžní omezení v tomto odvětví i soutěžní pobídky pro účinné poskytování těchto služeb. Určité pokyny v této oblasti vydala Komise ve svém rozhodnutí o Mezinárodní federaci gramofonového průmyslu (IFPI)[85]. Některé tyto zásady uvedené v tomto rozhodnutí byly mezitím dokázány při provádění a nyní se poměrně široce používají při vydávání licencí členy IFPI na přímé přenosy hudby po internetu pro celou EU, pokud jde o práva, která drží. Pokud jde o tzv. „dohodu ze Santiaga“[86] o správě autorského práva na hudbu přes internet, vydala Komise formální sdělení stížností[87] k této dohodě a upozornila zapojené společnosti spravující kolektivní práva na obavy o hospodářskou soutěž, které tato dohoda vzbuzuje, zejména na rozdělení trhu v důsledku ekonomického omezení pobytu. Sdělení vydané v dubnu stanoví budoucí zásady správy, které Komise pro toto odvětví navrhuje.[88] Z hlediska hospodářské soutěže jsou zejména důležité tyto otázky: vytvoření nových mechanismů nákupu na jednom místě v celé EU, které jsou zapotřebí, aby poskytování licencí na práva pro EU a celosvětová práva na nových hudebních trzích v Evropské unii bylo účinné, by neměla bránit územní omezení. podle právních předpisů v oblasti hospodářské soutěže se Komise bude příznivě dívat na dohody o nákupu na jednom místě a související reciproční dohody mezi systémy řízení kolektivních práv. Komise však nemůže dovolit, aby byla zachráněna minulá omezení, když již nejsou nezbytná. vlastníci práv si musí být schopni určit správnou kombinaci mezi individuální správou práv a kolektivní správou svých hudebních práv. mechanismy nesmí zbytečně svazovat nabídky správy práv. Musí být umožněn rozvoj individuálníh správy práv. Se zřetelem na životaschopnost systémů kolektivního řízení by vlastníci práv měli mít možnost využívat k individuální správě práv nové digitální techniky správy práv. | - Belgický svaz architektů[89] 75. Dne 24. června odsoudila Komise doporučenou stupnici minimálních poplatků provozovanou Belgickým svazem architektů. 76. Stupnice minimálních poplatků byla přijata Národní radou Belgického svazu architektů v roce 1967, a poté byla několikrát pozměněna. Poslední změna v červnu 2002 ji popisovala jako „pokyn“ ( indicatif / leidraad ). Stupnice stanovila minimální poplatky splatné architektovi za služby vykonané v samostatné praxi v Belgii. 77. Komise se domnívala, že rozhodnutí, kterým se přijímají poplatky, je nezávislým aktem normativního charakteru, za který je svaz, jednající jako svaz podniků, zcela zodpovědný. Dále Komise dospěla k závěru, že svaz hodlá koordinovat chování svých členů na trhu svými rozhodnutími, kterými stanoví a pozměňuje stupnici. Komise také zjistila, že se stupnice alespoň do určité míry používá. 78. Důkazy uvádějící, že se stupnice snažila omezit hospodářskou soutěž, zahrnovaly tón názvu a bodů odůvodnění preambule, který zněl záměrně tak, jako by šlo o tvorbu pravidel, skutečnost, že za 18 let svaz vytvořil a dal do oběhu standardní smlouvu, ve které byl jedinou možností určení poplatků odkaz na stupnici, a skutečnost, že svaz zašel daleko za pouhé předávání informací svým členům, klientům a soudům. 79. Ačkoliv rozhodnutí, kterým se stanoví nebo doporučují minimální poplatky, je svou povahou velmi vážným porušením, klasifikovala Komise toto porušení celkově jako vážné ve světle okolností, že stupnici poplatků pravděpodobně nepoužívali univerzálně všichni architekti a že zeměpisný rozsah působnosti rozhodnutí byl omezen na jeden členský stát. 80. Při ukládání pokuty 100 000 EUR považovala Komise za polehčující okolnost skutečnost, že na straně svazu mohla existovat přiměřená pochybnost, zda je stupnice poplatků opravdu porušením, než Komise přijala v roce 1993 rozhodnutí o CNSD[90]. Politikou Komise stanovenou ve zprávě ze dne 9. února 2004 je navíc podporovat vnitrostátní regulační orgány a profesní orgány, aby revidovaly a měnily svá restriktivní pravidla, a dávat jim k tomu příležitost. Výše pokuty také odráží postupný přístup[91] Komise při pokutování protisoutěžních praktik v profesích. Gaz de France[92] 81. Dne 26. října přijala Komise dvě rozhodnutí o dvou smlouvách uzavřených společností Gaz de France (GDF) v roce 1997, jedna s italskou plynárenskou společností ENI, druhá s italskou elektrárenskou společností ENEL. Předmětem smlouvy mezi GDF a ENI byla přeprava zemního plynu získaného společností ENI v severní Evropě společností GDF přes francouzské území na švýcarskou hranici. Smlouva obsahovala doložku, která požadovala, aby společnost ENI uváděla plyn na trh výhradně „po proudu z místa opětovného dodání“, tj. po opuštění Francie. Smlouva mezi GDF a společností ENEL se týkala výměny zkapalněného zemního plynu získaného společností ENEL v Nigérii a obsahovala doložku požadující, aby společnost ENEL použila plyn v Itálii. 82. Komise dospěla k závěru, že tyto dvě doložky omezují území, na kterém strany mohou plyn používat, a mají rozdělit vnitrostátní trhy tak, že spotřebitelům zemního plynu usazeným ve Francii zabrání získat dodávky od společností ENEL a ENI. Představovaly tedy omezení hospodářské soutěže ve smyslu článku 81 Smlouvy o ES a značnou překážku vytvoření opravdu konkurenčního a celoevropského trhu plynu. 83. Tato dvě rozhodnutí jsou o to významnější vzhledem k procesu liberalizace, který začal v evropském plynárenském odvětví v posledních letech, jehož výhody se zhmotňují jen pomalu. Územní omezení jsou jedním z hlavních prvků v souboru praktik, které chrání rozdělení evropského trhu a přispívají k nedostatečné proměnlivosti v odvětví. S ohledem na zvláštnosti evropského plynárenského odvětví a na okolnosti případu se Komise nicméně rozhodla neuložit pokuty. 3.2 Vývoj jiných případů Prémiový obsah pro mediální trh 84. Komise nadále přisuzuje vysokou důležitost soutěži o prémiový obsah, která je hnací silou inovací na mediálních trzích, s cílem přispět ke společnosti založené na znalostech. Jeden důležitý soubor případů se týká práv ve vztahu k sportovním událostem, kde Komise zaujala vyvážený přístup: na jedné straně bojuje proti koncentračním a restriktivním účinkům marketingové politiky, která spočívá v širokých a výlučných dohodách jednoho prodávajícího, a zároveň na druhé straně bere v úvahu případnou efektivnost spojenou s nahromaděním obsahu. 85. Ve věci Bundesligy, která se týká společného prodeje práv na mediální využití v souvislosti se zápasy v první a druhé německé národní fotbalové divizi pro muže, se Komise domnívala, že výlučný prodej obchodních vysílacích práv ligovým svazem může omezit soutěž mezi kluby a společnostmi v první a druhé divizi. 86. Po oznámení předběžného posouzení dříve v průběhu roku 2004 nabídl ligový svaz závazky, které byly vyzkoušeny na trhu[93] v září[94]. 87. Komise také dále sledovala svůj postup v souvislosti s ligou English Premier League (FAPL)[95] zveřejněním sdělení o závazcích nabídnutých FAPL[96]. Probíhající řízení týkající se systému Eurovize pokračovalo šetřením za účelem zjištění skutečností v souvislosti s několika aspekty společného nakupování a sdílení sportovních pořadů, včetně práv na olympijské hry v letech 2010 a 2012, veřejnoprávními stanicemi – členy Evropské vysílací unie (EBU). Návrhy a domněnky EBU na zajištění toho, aby byl systém Eurovize slučitelný s pravidly hospodářské soutěže EU, budou muset sledovat pokyny soudů v této věci[97]. 88. Dne 26. října oznámila Komise uzavření šetření[98] tzv. doložek nejvyšších výhod[99] nalezených ve smlouvách hollywoodských filmových studií se společnostmi pro předplacené televizní vysílání, s výjimkou dvou studií. 89. Doložky nejvyšších výhod se objevovaly ve většině „dohod o produkci“ mezi hollywoodskými filmovými studii a evropskými předplacenými televizními stanicemi. Dohody o produkci jsou v hollywoodském filmovém průmyslu běžné; studia obvykle souhlasí, že televizním stanicím prodají celou svou filmovou produkci za dané období několika let. Doložky nejvyšších výhod studia opravňovaly požívat nejpříznivějších podmínek dohodnutých mezi společností pro předplacené televizní vysílání a kýmkoliv z nich. 90. Podle předběžného posouzení Komise bylo kumulativním účinkem doložek nejvyšších výhod přizpůsobování cen placených studiím, jelikož jakékoliv zvýšení dohodnuté s jedním studiem bylo impulsem pro právo na paralelní zvýšení cen pro ostatní studia. Komise se domnívá, že tento způsob stanovení cen je v rozporu se základní zásadou cenové konkurence. 91. Aniž by přiznala porušení právních předpisů v oblasti hospodářské soutěže, rozhodla se studia, v souvislosti s nimiž byla šetření uzavřena, upustit od doložek nejvyšších výhod ve svých stávajících dohodách. Pokud se od tohoto nového chování neodchýlí, nepředpokládají se další kroky proti nim. Šetření zůstává otevřené v souvislosti se studii NPB Universal a Paramount Pictures Corp. Inc., která tak neučinila. 3.3 Odvětvová šetření Odvětvové šetření prodeje sportovních práv k používání přes sítě 3G[100] 92. Mobilní technologie třetí generace (3G) se nyní rychle rozmísťuje po celém světě a počet zákazníků roste rychlejším tempem než u GSM ve stejném okamžiku vývoje. 93. Komise zvýšila své úsilí, aby zabránila protisoutěžnímu chování, které by mohlo omezovat rozvoj tohoto klíčového vznikajícího trhu. 94. Komise zjistila několik typů chování zavedených aktérů, které by mohlo omezit přístup ke klíčovému sportovnímu obsahu provozovatelům nových médií, jako je odmítání dodávat, svazování televizních práv s právy na nová média / UMTS, embarga zvýhodňující televizní pokrytí nad novými typy pokrytí nebo výlučná koupě práv na nová média / UMTS zavedenými aktéry. 95. Aby Komise vyhodnotila zvláštnosti trhu a vyřešila stávající i případné problémy týkající se přístupu k obsahu pro 3G, zahájila dne 30. ledna, spolu s Kontrolním úřadem ESVO, odvětvové šetření prodeje sportovních práv k používání přes sítě 3G. 96. První, průzkumná fáze byla dokončena v srpnu. Umožnila shromáždit informace o postavení rozmístění 3G, včetně prodeje práv 3G mobilním operátorům, a poskytla přehled typů omezení uvalených na sportovní práva 3G. Žádosti o informace byly určeny řadě většinou velkých televizních kanálů, mobilních operátorů a vlastníků obsahu. 97. Druhá fáze zahájená v září rozšiřuje šetření na širší okruh aktérů na trhu, ale zahrnuje také kontrolní dotazníky pro aktéry oslovené v první fázi. Tato fáze by měla poskytnout podrobné informace o smlouvách týkajících se poskytování sportovních práv 3G. Box 5: Distribuce a oprava motorových vozidel V průběhu roku 2004 Komise nadále sledovala provádění nařízení 1400/2002 a poskytovala pomoc zainteresovaným stranám ohledně jeho výkladu. V tomto období bylo možné pozorovat některé nastupující trendy. Zejména ceny automobilů v průměru stoupaly pomaleji než ceny za jiné zboží a zároveň vykazovaly zřetelné známky větší konvergence napříč EU. Pokračovala stabilizace v sítích obchodníků, ale mnozí obchodníci, jejichž smlouvy byly ukončeny v důsledku reorganizace sítí, mohli využít blokovou výjimku a zůstat na trhu jako schválení servisní pracovníci. Nově se také investovalo do lepších distribučních a servisních zařízení. Je však jasné, že tento vývoj nemůže poskytnout víc než předběžný náznak, pokud jde o účinky nové blokové výjimky, jejíž účinky na trh lze plně posoudit pouze v dlouhodobějším horizontu. V souladu se svou povinností pravidelně sledovat působení nařízení 1400/2002 provedla Komise hloubkové sledování systémů zavedených výrobci automobilů a nákladních vozidel, které umožňují nezávislým subjektům přístup k servisním technickým informacím. Navíc nadále sledovala vývoj cen v EU a v únoru a červenci vydala dvě zprávy. Posledně jmenovaná se týkala prvních šesti měsíců po vstupu nového nařízení v platnost a poprvé obsahuje údaje týkající se všech 25 členských států (podrobnosti viz níže). Navíc v období, kterého se tato zpráva týká, Komise znovu zaměřila své vynucovací činnosti na některé případy, které vyvolávají důležité otázky ohledně hospodářské soutěže. Patří sem problémy týkající se přístupu schválených a nezávislých servisních pracovníků k původním a konkurenčním náhradním dílům, případná existence umělých překážek vstupu schválených servisních sítí i údajná omezení možnosti obchodníků prodávat motorová vozidla konkurenčních značek. I když se tyto otázky stále zkoumají v rámci probíhajících šetření, uvedla Komise svůj postoj ve věci týkající se dohod společnosti Porsche o distribuci a servisu, v němž objasnila používání pravidla de minimis v kontextu provádění nařízení 1400/2002 (viz níže). Vstup v platnost nařízení 1/2003 a z toho vyplývající zmocnění soudů a orgánů členských států pro hospodářskou soutěž také poskytlo orgánům pro hospodářskou soutěž příležitost plně využívat příslušné znalosti v odvětví motorových vozidel a využívat mechanismy spolupráce vytvořené v okruhu Evropské sítě pro hospodářskou soutěž. V této souvislosti uspořádala Komise dne 19. října seminář, kde se sešli zástupci vnitrostátních orgánů pro hospodářskou soutěž, aby si vyměnili zkušenosti a projednali provádění nařízení 1400/2002. Přístup k technickým informacím V říjnu zveřejnila Komise studii o přístupu nezávislých subjektů v automobilovém odvětví k technickým informacím. Studie, kterou na žádost Komise provedla Univerzita v Cáchách (IKA), zkoumala, jak výrobci splňují nařízení, pokud jde o poskytování technických informací servisům, výrobcům nářadí a vydavatelům. Všechny tyto typy subjektů hrají v zajišťování zdravé hospodářské soutěže v odvětví automobilového servisu významnou úlohu zejména proto, že v důsledku technologického pokroku jsou i ty nejzákladnější opravy čím dál tím složitější. Studie ukazuje, že technické informace pro téměř všechny modely uvedené v posledních deseti letech jsou dostupné přes internet, na CD / DVD nebo na papíře. Kvalita poskytování informací je však často poměrně neuspokojivá, jelikož informace se obtížně hledají nebo jsou k dispozici pouze ve velkých, nákladných balících. Obsah je také často nedostatečný, protože někteří výrobci zadržují velké množství informací, které jsou životně důležité například pro výrobce diagnostických nástrojů. A nakonec, vydavatelé technických informací, jejichž výrobky nezávislí servisní pracovníci velmi oceňují, mají problémy se získáváním informací, které potřebují. Příznivé trendy, pokud jde o cenové rozdíly u automobilů V březnu a červenci zveřejnila Komise zprávy o cenových rozdílech u automobilů v Evropské unii. Z hlediska hospodářské soutěže odhalila poslední dvě vydání, na základě listopadových, respektive květnových údajů, dosti uspokojivé směřování ke sbližování cen v eurozóně. Zatímco vydání zprávy z července 2003 ukazovalo, že u jedné třetiny modelů překračují cenové rozdíly napříč eurozónou 20 %, klesl tento podíl v posledním vydání téměř na jednu čtvrtinu modelů. Navíc stojí za povšimnutí, že toto sbližování se odehrává v obecném kontextu poměrné cenové stability v EU. V porovnání s červencem 2003 se cenový index pro automobily v EU v červenci 2004 zvýšil pouze o 0,6 % v porovnání s 2,3 % pro celkovou inflaci. Poslední červencové vydání Zprávy o cenách automobilů poprvé obsahuje ceny v deseti nových členských státech, které se nezdají příliš odlišné od cen v EU s 15 členy: některé modely jsou v některých nových členských státech levnější, ale jiné ne. V porovnání s červencem 2003 se cenový index pro automobily v červenci 2004 významně zvýšil v Polsku (+8,4 %) a Lotyšsku (+4,1 %), ale snížil v Estonsku (–6,8 %), Litvě (-4,9 %) a České republice (-3.3 %). Distribuční dohody a dohody o poprodejním servisu společnosti Porsche Dne 30. dubna uzavřela Komise řízení týkající se nových standardních dohod s dovozci, obchodníky a schválenými servisními pracovníky, které oznámila společnost Porsche. Výrobce automobilů souhlasil, že tyto dohody, které se používají v EU a EHP, upraví, aby zajistil, že již neobsahují žádná „tvrdá omezení“ stanovená v článku 4 nařízení 1400/2002. Pozměněné distribuční dohody zejména již neomezují možnost obchodníků Porsche zadávat poskytování poprodejních služeb jakémukoliv schválenému servisnímu středisku Porsche, zatímco servisní střediska Porsche již nejsou povinna prodávat nové automobily. Komise se rozhodla, že nebude dále pokračovat v šetření, pokud jde o ustanovení distribučních dohod společnosti Porsche, neboť se ukázalo, že Porsche má méně než 5% podíl na všech vnitrostátních trzích v EU pro prodej luxusních sportovních automobilů a sportovních užitkových vozidel. Nutno připomenout, že oznámení de minimis vysvětluje, že dodavatel, který provozuje distribuční soustavu na trhu, kde téměř všechny subjekty používají stejný typ restriktivních dohod, významně nepřispívá ke kumulativnímu účinku, jestliže jeho podíl na trhu nepřekračuje 5 % a jestliže dohody neobsahují tvrdá omezení. Pokud jde o dohody o službách zákazníkům, společnost Porsche souhlasila, že se na ni nemusí vztahovat rozsah působnosti blokové výjimky, jestliže pro svou síť schválených servisních středisek Porsche použije množstevní selektivní distribuci, neboť podíl její sítě na trhu pro servis pro automobily Porsche přesahuje 30 % a oznámení de minimis zřetelně neplatí. Použití čistě kvalitativního výběru otevírá síť kvalifikovaným subjektům, kteří chtějí provozovat schválené servisní středisko Porsche, a za tímto účelem společnost Porsche souhlasila, že vytvoří příslušná kvalitativní kritéria dostupná jakémukoliv zainteresovanému servisnímu pracovníkovi. 4. Státní opatření (podniky veřejného práva / podniky s výlučnými a ZVLÁšTNÍMI PRÁVY) 4.1 Rozhodnutí Omezení přípravy zásilek[101] 98. Dne 20. října přijala Komise rozhodnutí na základě článku 86 o některých ustanoveních německého poštovního regulačního rámce, který brání firmám pro komerční přípravu zásilek získat slevy za předání dopisů předem roztříděných v třídicích střediscích Deutsche Post AG (DPAG). Na základě podnětu podaného BdKEP, německým svazem poskytovatelů poštovních služeb, Komise zjistila, že napadená ustanovení německého poštovního zákona podněcují DPAG zneužívat své dominantní postavení a tak porušovat článek 82 dvěma způsoby. Zaprvé, ustanovení pobízejí DPAG rozšiřovat tržní sílu z (vyhrazeného) trhu pro navazující základní poštovní služby na (liberalizovaný) trh pro služby přípravy zásilek. Zadruhé, pobízí DPAG k diskriminaci komerčních poskytovatelů těchto služeb, kteří nemají přístup ke slevám, na straně jedné ve prospěch velkoobjemových odesílatelů, kteří mají přístup k navazujícím třídicím střediskům a k souvisejícím slevám, na straně druhé. To představuje pro tyto firmy velkou konkurenční nevýhodu a brání německému trhu přípravy zásilek v rozvinutí svého potenciálu. 99. Příprava zásilek zahrnuje vytváření poštovních letákových zásilek (tisk, obálkování, označování, frankování), jejich sběr, umístění do poštovních vaků nebo kontejnerů vyhovujících určitým normám, svazování a třídění do větší či menší míry podle místa určení a jejich doručení do míst přístupu provozovaných poskytovatelem všeobecných služeb. Na tomto trhu je možnost získání slev na navazující přístup, tj. úspor na poštovném, pro klienty klíčovým argumentem prodeje. 100. DPAG má výlučné právo vybírat, třídit, přepravovat a doručovat dopisy vážící méně než 100 gramů (tzv. vyhrazená oblast). Poskytování služeb pro přípravu zásilek, včetně roztřídění zásilek předem a jejich dopravy z prostor odesílatele do vybraného místa přístupu k síti držitele, nespadá do okruhu vyhrazené oblasti poštovní směrnice.[102] 101. Komise zjistila, že německá vláda neprokázala, že bránění komerčním poskytovatelům ve výše uvedených slevách je odůvodněno na základě čl. 86 odst. 2, a připomněla, že jak bylo stanoveno v jejím oznámení z roku 1998 o použití pravidel hospodářské soutěže na poštovní odvětví[103], měly by firmy pro komerční přípravu zásilek mít možnost svobodně si vybírat z dostupných míst přístupu k veřejné poštovní síti na nediskriminační bázi[104]. 4.2 Zamítnutí podnětů UFEX[105] 102. Dne 19. listopadu přijala Komise rozhodnutí, kterým zamítla podnět podaný svazem l’Union Française de l’Express a třemi jeho členy, DHL, FedEx a Crie, proti Francouzské republice a společnostem La Poste a Chronopost kvůli nedostatečnému zájmu Společenství na dalším sledování šetření. Zamítnutí se týká tvrzení žalobců, že se společnost La Poste podezřele snaží rozšířit svou dominantnost z vyhrazeného trhu obyčejných poštovních služeb na trh expresních služeb ve Francii, kde působí její přičleněná organizace Chronopost, a tak porušuje články 86 a 82. Údajné zneužití zahrnovalo křížové dotace v době zahájení činnosti společnosti Chronopost (1986) a poté, které spočívaly v obchodní a logistické pomoci společnosti Chronopost za neoprávněně nízké ceny, čímž jí umožňují používat podezřele nízké ceny s cílem vytlačit soutěžitele. Došlo k opětovnému prozkoumání podnětu na žádost žalobců ze září 2000 po řadě rozsudků Soudního dvora a Soudu prvního stupně, kterými bylo zrušeno první rozhodnutí o zamítnutí přijaté v prosinci 1994. V souvislosti s nedostatečným zájmem Společenství na dalším šetření věci nové rozhodnutí o zamítnutí oznamuje, mezi jinými důvody, že praktiky, na které si žalobci stěžují – jež v žádném případě nebyly zavedeny oprávněně – byly ukončeny před více než deseti lety a že od té doby nebyly na relevantním trhu zjevné žádné trvalé protisoutěžní účinky, které by bylo možné jim přisoudit. C – Evropská síť PRO HOSPODÁřSKOU SOUTěž: PřEHLED SPOLUPRÁCE 1. OBECNÝ PřEHLED Vytvoření Evropské sítě pro hospodářskou soutěž 103. Jedním z hlavních cílů nařízení 1/2003 a modernizačního balíčku bylo větší zapojení vnitrostátních veřejných vynucovacích orgánů do používání pravidel hospodářské soutěže EU. Za účelem zajištění jednotného používání článků 81 a 82 v systému paralelních kompetencí byly vytvořeny mechanismy pro spolupráci mezi orgány. Články 11 a 12 nařízení č. 1/2003 a síťové oznámení[106] jsou hlavními pilíři, které podpírají fungování systému a spolupráce v rámci Evropské sítě pro hospodářskou soutěž. 104. Evropská síť pro hospodářskou soutěž se skládá z vnitrostátních orgánů pro hospodářskou soutěž určených podle článku 35 nařízení 1/2003 a z Komise. Spolupráce v rámci Evropské sítě pro hospodářskou soutěž začala již v roce 2003: byly vytvořeny pracovní skupiny, které měly projednat některé klíčové aspekty síťového oznámení, a na tomto fóru se zkoumaly obecné otázky související s přechodem na nový vynucovací systém. Dále bylo vytvořeno 14 podskupin za účelem projednání konkrétních otázek pro jednotlivá odvětví. Rok 2004 byl prvním rokem, kdy byla Evropská síť pro hospodářskou soutěž plně fungující a zabývala se jednotlivými případy používání pravidel hospodářské soutěže EU. Do 1. května byly vytvořeny důmyslné informační podpůrné systémy, aby všichni členové měli možnost sledovat případy řešené v rámci sítě a vyměňovat si informace. Rozdělení případů 105. Za účelem účinného rozdělení případů se orgány v síti informují před přijetím prvního formálního vyšetřovacího opatření nebo těsně po něm ve všech případech zahrnujících použití článků 81 nebo 82. V roce 2004 bylo síti předloženo celkem 298 případů: 99 Komisí a 199 vnitrostátními orgány pro hospodářskou soutěž. 106. Jak se předpokládalo, bylo přerozdělení případů oznámených síti nesmírně vzácné (méně než 1 % případů). Případy obvykle zůstávají orgánu, který je začal šetřit. 107. V některých případech došlo k dvoustranným diskusím mezi Komisí a vnitrostátním orgánem pro hospodářskou soutěž, které vedly k tomu, že tento orgán souhlasil, že se bude zabývat podnětem podaným původně Komisi. V jednom případě došlo k přerozdělení v pozdější fázi, kdy Komise zahájila řízení, aby přijala závazky pro celé Společenství[107], ačkoliv v tomto případě jednaly některé vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž. Vzájemná pomoc při zjištění skutečností 108. Nařízení č. 1/2003 poskytuje členům sítě nástroje, které jim umožňují pomáhat si prováděním vyšetřovacích opatření jménem jiného orgánu (článek 22) a obecněji výměnou informací (článek 12). Od prvních dní používání nařízení č. 1/2003 použilo článek 22 několik orgánů: byly provedeny kontroly na žádost několika vnitrostátních orgánů pro hospodářskou soutěž a shromážděné informace byly předány podle článku 12. Celkově byl článek 22 použit za 8 měsíců 11krát. 109. Členové sítě navíc pravidelně využívají možnost výměny informací podle článku 12. Alespoň ve dvou případech došlo k výměně informací ve věcech shovívavosti se souhlasem žadatele o shovívavost. Jednotné používání práva EU 110. Podle čl. 11 odst. 4 nařízení 1/2003 musí vnitrostátní orgány pro hospodářskou soutěž informovat Komisi alespoň 30 dní před přijetím zamítavých rozhodnutí. V období po 1. květnu byla Komise informována o 33 případech hospodářské soutěže, kdy vnitrostátní orgán pro hospodářskou soutěž předpokládal přijetí rozhodnutí podle článku 81 nebo článku 82. Z těchto případů se 18 týkalo článku 81, 1