Zátěž, zdravotní rizika a riziko narušení celkové pohody, které souvisejí se životním prostředím, jsou také předmětem zájmu občanů a Unie se musí zasadit o to, aby před nimi své občany ochránila, mimo jiné zajištěním lepší udržitelnosti svých měst. V 7. akčním programu pro životní prostředí byl stanoven cíl snížit počet lidí nepříznivě ovlivněných hlukem ve venkovním prostředí, který je zahrnut do zprávy podle čl. 11 odst. 2. Splnění tohoto cíle vyžaduje inovativní řešení, jež přispějí k dosažení hlavní obecné priority Komise – nového impulzu pro zaměstnanost, růst a investice.

Přístupy k akčnímu plánování v jednotlivých členských státech se rozcházejí. Tyto rozdíly lze pozorovat na druzích zjištěných opatření ke snížení hluku, poměru mezi výdajovými opatřeními a opatřeními v jiných oblastech a na tom, do jaké míry jsou plány pouze strategické a do jaké míry mají současně i operativní zaměření. Zpoždění v přípravě akčních plánů rovněž ukazuje, že mnoho členských států dosud nepodniklo kroky ke snížení hlukového znečištění. To může mít různé příčiny: například v aglomeracích mohou příslušným orgánům odpovědným za vypracovávání akčních plánů chybět rozhodovací pravomoci v otázkách strategií a rozpočtu, aby mohly určit, zda jsou opatření začleněná do akčního plánu realistická a proveditelná a zda je lze financovat.

V současném pětiletém cyklu podávání zpráv dosud nebylo předloženo přes 20 % požadovaných hlukových map a přibližně 50 % akčních plánů. Jelikož členské státy měly poskytnout hlukové mapy do roku 2012 a akční plány do roku 2013, došlo v provádění směrnice k podstatnému zpoždění. Přehled úplnosti údajů je uveden v tabulce 1.

Co se týče soudržnosti, bylo zjištěno, že ustanovení směrnice jsou vnitřně do značné míry provázaná, ačkoli zúčastněné strany ohledně nich mají určité nejasnosti. Směrnice vykazuje mimo to i vnější soudržnost s ostatními relevantními právními předpisy EU (právními předpisy týkajícími se životního prostředí a snižování hluku u zdroje) a má se za to, že je doplňuje. Navzdory praktickým obtížím v počátečních fázích provádění směrnice do vnitrostátních předpisů bylo zjištěno, že vnitrostátní právní předpisy týkající se řízení hluku jsou se směrnicí téměř bez výjimky v souladu.

Došlo k určitému pokroku v plnění prvního cíle směrnice, avšak jeho výsledky zatím nejsou hmatatelné kvůli velkému zdržení v přijímání společných metodik a velkému zpoždění při provádění v členských státech. Pokud jde o pokrok při plnění druhého cíle, směrnice na úrovni EU stále důrazněji upozorňuje na závažnost škodlivých účinků hluku na zdraví. Údaje o expozici obyvatelstva hluku získané v návaznosti na směrnici však EU dosud nepoužila k vypracování právních předpisů v oblasti kontroly hluku u zdroje. V souvislosti s celkovým dopadem směrnice na hlukové znečištění u zdroje je třeba uvést, že přínos většiny opatření zaměřených na řešení hluku je třeba hodnotit v dlouhodobém měřítku, jelikož provedení opatření ke snížení hluku vyžaduje dlouhou dobu (i déle než 20 let), a dopad směrnice na hlukové znečištění tudíž v tomto okamžiku nelze zcela zhodnotit.

Pětileté cykly pro hlukové mapování a akční plánování se jeví jako přiměřené, ale bylo zjištěno, že odstup jednoho roku mezi dokončením map a přijetím příslušných akčních plánů je příliš krátký. Mechanismus podávání zpráv účinně umožňuje včasné poskytování údajů členskými státy pro účely podávání zpráv, lze ho však ještě vylepšit.

V případech, kdy byly přijaty akční plány obsahující opatření k řízení hluku, byl pro směrnici při analýze nákladů a přínosů na základě nejpravděpodobnějšího scénáře vypočten příznivý poměr nákladů a přínosů 1:29. Správní náklady na provádění ve výši 0,15 EUR na jednoho obyvatele u hlukových map a 0,03 EUR na jednoho obyvatele u akčních plánů, uvažujeme-li celkový počet obyvatel (střední hodnoty) v jednom kole podávání zpráv, tj. každých pět let, jsou nízké. Při celkovém počtu obyvatel EU 508 milionů jsou správní náklady na plné provedení směrnice všemi členskými státy velmi nízké, konkrétně zhruba 91 milionů EUR každých pět let, což odpovídá přibližně 18 milionům EUR ročně. Pro další snižování správních nákladů na provádění směrnice zbývá jen málo prostoru. Směrnice nemá žádný dopad na malé a střední podniky.

Směrnice má potenciál vytvářet přidanou hodnotu na úrovni EU zajišťováním rovných podmínek pro hospodářskou soutěž provozovatelů dopravní infrastruktury napříč EU a přispíváním k lepší informovanosti o přítomnosti hlukového znečištění a k vytváření politik EU založenému na kvalitnějších informacích na základě poskytování srovnatelných údajů o expozici hluku na úrovni EU. Navzdory tak velkému potenciálu zatím směrnice v důsledku zpoždění v provádění nepřináší na úrovni EU přidanou hodnotu v celém možném rozsahu.

V otázce možností zjednodušení bylo při hodnocení zjištěno, že požadavky směrnice jsou poměrně jednoduché a že obtíže jsou většinou zapříčiněny způsobem, jakým členské státy provádějí směrnici v rámci subsidiarity (například složitým rozdělením pravomocí uvnitř členského státu v důsledku přenesení odpovědnosti za provádění na několik různých úrovní řízení). Možnosti zjednodušení proto existují spíše v rovině provádění členskými státy než v rovině právního znění směrnice. Revize vnitrostátních právních předpisů, ve kterých je směrnice provedena, jež v nedávné době proběhla v několika členských státech, ukazuje, že členské státy tento problém uznávají.

5. Právní předpisy upravující zdroje hluku

V době od vydání první zprávy o provádění v roce 2011 EU přijala čtyři nařízení: nařízení (EU) č. 540/2014 o hladině akustického tlaku motorových vozidel, nařízení (EU) č. 168/2013 o schvalování dvoukolových nebo tříkolových vozidel a čtyřkolek a dozoru nad trhem s těmito vozidly, nařízení Komise (EU) č. 1304/2014 o technické specifikaci pro interoperabilitu subsystému „kolejová vozidla – hluk“ a nařízení (EU) č. 598/2014 o pravidlech a postupech pro zavedení provozních omezení ke snížení hluku na letištích Unie v rámci vyváženého přístupu. V souvislosti s hlukem z železničních tratí Komise též vydala pracovní dokument útvarů týkající se snižování hluku z nákladní železniční dopravy, v němž členské státy vyzývá, aby v co možná největší míře využívaly dostupných nástrojů a finančních prostředků. Komise rovněž projednala argumenty týkající se sloučení směrnice 2000/14/ES o hluku ze zařízení, která jsou určena k použití ve venkovním prostoru, se směrnicí 2006/42/ES o strojních zařízeních, avšak dospěla k závěru, že tyto směrnice by měly zůstat samostatné.

6. Doporučení a další postup

Při hodnocení směrnice a jejího provádění bylo identifikováno několik oblastí, v nichž je zapotřebí přijmout opatření za účelem snížení hluku majícího dopad na zdraví občanů v Unii, lepšího plnění cílů směrnice a tím i přiblížení k hodnotám doporučeným Světovou zdravotnickou organizací.

1) Na zpoždění v provádění směrnice již bylo upozorněno při přezkumu provádění politiky EU v oblasti životního prostředí. Dále při něm bylo zdůrazněno, že za odstranění nedostatků v provádění jsou odpovědné členské státy. Aby je Komise v tomto úsilí podpořila, bude nejen nadále zlepšovat provádění pomocí zvláštních opatření za účelem prosazování, ale také členským státům poskytne vědecky podložené pokyny zejména k hodnocení škodlivých účinků za použití vztahů mezi dávkou a účinkem. Rovněž bude s členskými státy spolupracovat na vylepšení mechanismu podávání zpráv s ohledem na kontrolu účelnosti povinností týkajících se sledování a podávání zpráv pro účely politiky v oblasti životního prostředí.

2) Jelikož jsou obtíže při provádění směrnice většinou zapříčiněny způsobem, jakým členské státy provádějí směrnici v rámci subsidiarity, vyzývá Komise členské státy, aby znovu posoudily svá prováděcí opatření, včetně určování tichých oblastí.

3) Právní předpisy EU pro snižování hluku u zdroje jsou i nadále nákladově nejefektivnějším prostředkem řešení hluku. Díky lepšímu provádění směrnice, z něhož vzejde úplná databáze informací o zatížení hlukem v Unii, bude v oblasti dopravy možno lépe rozhodovat o možných postupech ohledně opatření ke snížení hluku. Komise této možnosti v budoucnu hodlá plně využít při rozhodování o revizi výše zmíněných právních nástrojů.

4) Při hodnocení bylo zjištěno jen několik problémů týkajících se samotné směrnice, jako je například omezené zaměření směrnice (společný přístup k vyvarování se, prevenci nebo omezení škodlivých účinků hluku by byl vhodnější než omezování škodlivých účinků hluku ve venkovním prostředí na zdraví) a některá nepřesná vysvětlení v několika definicích spolu s potřebou přizpůsobit směrnici nedávnému vývoji právní úpravy (např. Lisabonské smlouvě), ke kterému na úrovni EU došlo od přijetí směrnice. Kromě toho nové vědecké poznatky ukazují, že škodlivé účinky hluku na zdraví se mohou objevit i při nižších úrovních, než jaké jsou zatím ve směrnici zahrnuty, a Komise musí podle čl. 11 odst. 4 směrnice tuto věc posoudit. Zahájí proto dialog se zúčastněnými stranami za účelem zhodnocení toho, jak tyto otázky nejlépe řešit, aniž by se zbytečně omezila pružnost členských států při určování vlastní úrovně ambicí či volbě přístupu.

5) Expozici nadměrnému hluku lze řešit i pomocí politiky městského plánování podle návrhu uvedeného v 7. akčním programu pro životní prostředí. Zatímco pravomoci v této oblasti stále mají členské státy, Komise bude podněcovat a podporovat opatření ke snížení nadměrného hluku v městských oblastech, mimo jiné usnadněním výměny osvědčených postupů a podporou výzkumu a inovací v této oblasti.

6) Z hodnocení vyplývá, že s opatřeními, jejichž cílem je zamezit přímo vzniku hluku, se pojí vysoké počáteční náklady a tyto finanční investice se navrátí za dlouhou dobu. Ze srovnání nákladů na tato opatření a výsledného přínosu pro společnost však zmíněná opatření vycházejí jako vysoce účinná. Je proto vhodné, aby členské státy opatření ke zmírnění hluku prováděly v rámci svých akčních plánů na základě směrnice, pokud možno též s využitím soukromých investic.

7) Pokud jsou opatření ke zmírnění hluku součástí širšího úsilí o zlepšení městského prostředí nebo vytvoření a zlepšení dopravních systémů šetrných k životnímu prostředí (včetně nízkohlučných systémů), mohly by členské státy v určitých případech na podporu jejich provádění využít cílené spolufinancování EU, například z Fondu soudržnosti a z Evropského fondu pro regionální rozvoj. Podporu lze získat také z Nástroje pro propojení Evropy.

8) Dlouhodobé důsledky nadměrného hluku z dopravy pro lidské zdraví nejsou dostatečně chápány, což vede k tomu, že na opatření ke snížení hluku není kladen důraz a nejsou na ně přidělovány potřebné finanční prostředky. Členské státy by proto měly zvyšovat povědomí občanů i místních a regionálních tvůrců politik o těchto negativních dopadech.