[pic] | KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ | V Bruselu dne 29.11.2006 KOM(2006) 725 v konečném znění SDĚLENÍ KOMISE RADĚ A EVROPSKÉMU PARLAMENTU o hodnocení národních alokačních plánů pro přidělování povolenek na emise skleníkových plynů ve druhém období systému EU pro obchodování s emisemi, které doplňuje rozhodnutí Komise ze dne 29. listopadu 2006 o národních alokačních plánech Německa, Řecka, Irska, Lotyšska, Litvy, Lucemburska, Malty, Slovenska, Švédska a Spojeného království v souladu se směrnicí 2003/87/ES SDĚLENÍ KOMISE RADĚ A EVROPSKÉMU PARLAMENTU o hodnocení národních alokačních plánů pro přidělování povolenek na emise skleníkových plynů ve druhém období systému EU pro obchodování s emisemi, které doplňuje rozhodnutí Komise ze dne 29. listopadu 2006 o národních alokačních plánech Německa, Řecka, Irska, Lotyšska, Litvy, Lucemburska, Malty, Slovenska, Švédska a Spojeného království v souladu se směrnicí 2003/87/ES 1. Úvod Boj proti změně klimatu je klíčovým cílem Evropské unie. Systém EU pro obchodování s emisemi (dále jen „EU ETS“), vytvořený na základě směrnice 2003/87/ES, je hlavním nástrojem EU pro hospodářsky efektivní dosažení cílů Kjótského protokolu v období let 2008 až 2012. Systém EU ETS bude i nadále jádrem úsilí EU o dosažení větších snížení emisí skleníkových plynů ve střednědobém až dlouhodobém výhledu. První fáze systému EU, která probíhá od roku 2005 do roku 2007, doposud přinesla cenná ponaučení. Tyto informace jsou důležité pro proces přezkoumání[1], který se zaměřuje na posilování systému sledováním jeho fungování a rozsahu, a zejména jeho rozšiřováním o další odvětví a plyny, a to nad rámec druhého obchodovacího období, které trvá od roku 2008 do roku 2012. Obzvláště důležitý však byl první soubor nezávisle ověřených zpráv o emisích za rok 2005. Ukázal, že úhrn emisí za rok 2005, který těsně překročil 2 miliardy tun, byl podstatně nižší než průměrné roční přidělení povolenek na první období, které činilo téměř 2,2 miliardy tun[2]. První období bylo vždy považováno za zkušební. Poslední zpráva[3] Evropské agentury pro životní prostředí zároveň zdůrazňuje okamžitou potřebu většího úsilí v celé řadě členských států, mají-li být dodrženy závazky Evropy podle Kjótského protokolu. Pokud by tedy členské státy vydaly více povolenek, než je pravděpodobné množství skutečných emisí ze zahrnutých zařízení v letech 2008 až 2012, potom by se od splnění kjótských závazků podstatným způsobem ustoupilo a EU ETS by měl pro životní prostředí malý nebo vůbec žádný přínos. Rozvíjení a zavádění stávajících a nových čistých technologií by se pozastavilo a vývoj dynamického a likvidního globálního trhu by byl těžce narušen. Komise proto hodnotí plány pro druhé období způsobem, který zajišťuje správné a soudržné uplatňování kritérií v dané směrnici a dostatečné malé množství povolenek v EU ETS, čímž následně zajišťuje, aby bylo dosaženo snížení emisí a aby byl posílen nově vznikající trh s uhlíkem. Systém EU ETS tak bude moci rozvinout svůj plný environmentální a hospodářský potenciál, pokud jde o přínos pro životní prostředí a hospodářský přínos. Toto sdělení vysvětluje přístup Komise k hodnocení plánů pro druhé období a doplňuje první balík rozhodnutí určených 10 členským státům. 2. Hodnocení národních alokačních plánů Každý členský stát je povinen oznámit Komisi národní alokační plán pro každé obchodovací období. Směrnice po Komisi vyžaduje, aby vyhodnotila každý plán podle stejných kritérií stanovených v příloze III[4] a v článku 10 směrnice. Komise přijímá zvláštní rozhodnutí do tří měsíců po oznámení úplného plánu[5]. Do dne 29. listopadu 2006 oznámilo Komisi svůj národní alokační plán 19 členských států. Z těchto plánů bylo 10 dostatečně úplných, aby Komise mohla učinit rozhodnutí o jejich slučitelnosti se směrnicí. Tyto plány představují přibližně polovinu celkového množství povolenek přidělených na první obchodovací období. Dne 12. října 2006 Komise zahájila řízení o porušení týkající se všech nedokončených plánů. I nadále bude vyvíjet právní nátlak, aby zajistila co nejčasnější oznámení nedokončených plánů. Komise kladla zvláštní důraz na to, aby plány pro druhé období byly hodnoceny soudržným, spravedlivým a průhledným způsobem. Komise přitom určila několik otázek, které byly zkoumány podrobně, pokud jde o jejich slučitelnost s kritérií obsaženými v příloze III. Spadají do těchto hlavních oblastí: - stanovení stropu, který je slučitelný se závazkem každého členského státu podle Kjótského protokolu, vývojem emisí a potenciálem pro jejich snižování, - dodatečné úpravy, - soulad s povinnostmi doplňkovosti (limit na kredity u projektů společného provádění / mechanismu čistého rozvoje), - jiné otázky příznačné pro jednotlivé plány s cílem vyvarovat se přílišného narušení hospodářské soutěže a vnitřního trhu. Každá z těchto otázek je vysvětlena podrobněji v následujících oddílech. Tyto oddíly odrážejí společné prvky hodnocení Komise začleněné do rozhodnutí a jsou dalšími podněty k těmto rozhodnutím. V tabulce 1 je shrnuto hodnocení Komise, v němž jsou uvedeny případy překročení daných kritérií. 2.1. Stropy v souladu s kjótskými závazky, vývoj emisí a potenciál pro jejich snižování emisí Celkové množství povolenek (strop) se musí posuzovat v souladu s jednotlivými kritérii (1), (2) a (3), která se týkají plnění příslušného kjótského závazku, vývoje emisí a potenciálu pro jejich snižování a která jsou uvedena v příloze III směrnice 2003/87/ES. Zároveň je zapotřebí vyhnout se přílišnému narušení hospodářské soutěže a vnitřního trhu. Příloha III pověřuje Komisi, aby obecně zajistila přísné uplatňování všech kritérií[6]. Hodnocení Komise je založeno na nejlepších informacích, které jsou k dispozici. Údaje o emisích jsou vysoce kvalitní a byly nezávisle ověřeny. Kromě těchto údajů se používají průkazné údaje týkající se očekávaného hospodářského růstu a zlepšení uhlíkové náročnosti. Jedná se o dva klíčové faktory, které jsou důležité pro dodržování kjótských závazků EU v období let 2008 až 2012. Komise rovněž bere v úvahu ověřené a odůvodněné dodatečné emise, které spadají pod EU ETS v plánu pro druhé období, jakmile jednou členský stát zahrnul další spalovací zařízení v odvětvích nespadajících do plánu pro první období. Komise hodnotí především nezávislé ověření těchto dodatečných emisí. Komise při používání ověřených údajů o emisích u prvního roku fungování EU ETS věnovala pozornost tomu, zda byl první rok fungování reprezentativním rokem a odůvodněným referenčním bodem pro hodnocení. I když v této fázi nejsou k dispozici žádné údaje o celkových emisích skleníkových plynů, aby bylo možno porovnat údaje o celkových emisích skleníkových plynů za rok 2005 s průměrnými údaji za poslední roky, Eurostat[7] podal zprávu o tom, že spotřeba energie v zemích evropské pětadvacítky byla mezi léty 2004 a 2005 stabilní (1 637,6 milionu tun ropného ekvivalentu v roce 2004 v porovnání s 1 627,2 milionem tun ropného ekvivalentu v roce 2005). Pro léta, která předcházela roku 2005, tedy před zavedením EU ETS, nejsou systematicky k dispozici žádné porovnatelné údaje pro zařízení spadající do systému, protože nedocházelo k nezávislému ověření na základě směrnice. Komise se domnívá, že v každém roce je ve hře několik faktorů včetně povětrnostních vlivů, které ovlivňují emise ze zařízení EU ETS a které se obecně vzájemně vyvažují ve svých dopadech na celkové roční emise. Komise v případě potřeby prověřuje dostupnost a kvalitu dalších údajů týkajících se emisí a využívání energie před rokem 2005. Podle Komise obecně nic nenasvědčuje tomu, že by jasná většina výjimečných okolností v roce 2005 zjevně ukazovala jedním směrem. Myslí si tudíž, že údaje týkající se ověřených emisí za rok 2005 lze zpravidla považovat za reprezentativní. V případě výjimečných okolností však Komise důkladně zkoumá, do jaké míry je odůvodněné upravovat nezávisle ověřené emise za rok 2005 pomocí příslušného korekčního faktoru. Aby Komise vyhodnotila, zda se dodržuje kritérium (2) o vývoji emisí a (3) o potenciálu pro snižování emisí, vzala v úvahu očekávaný hospodářský růst a vývoj v oblasti uhlíkové náročnosti mezi léty 2005 a 2010[8]. K zajištění soudržného hodnocení všech plánů Komise využívá trendy týkající se hospodářského růstu[9] a uhlíkové náročnosti na základě jednotné a soudržné metodiky a řady předpokladů uvedených v dokumentu „Evropské trendy v energetice a dopravě do roku 2030 – aktualizovaná verze z roku 2005“[10]. Pokud jde o posouzení kritéria (3), které se týká potenciálu pro snižování emisí skleníkových plynů, je důležité vzít v úvahu skutečnost, že EU ETS od roku 2005 zavedla cenu povolenky, která bude mít kladný vliv na vývoj trendů v oblasti uhlíkové náročnosti. Pevné odhodlání EU a členských států bojovat proti změně klimatu je jasným a trvalým signálem pro zařízení ETS o tom, že vypouštění skleníkových plynů přináší ekonomické náklady, které budou v budoucnu ještě významnější. To dále podporuje dlouhodobé hospodářské podněty ke snižování emisí. Uhlíková náročnost se proto časem zlepší v míře, která je uvedena v případu „malé omezení uhlíku / žádné zachycování a geologické skladování uhlíku (CCS)“[11]. Komise se domnívá, že tato úroveň zlepšení uhlíkové náročnosti přiměřeně neodráží nejpravděpodobnější budoucí trendy, protože nebere v úvahu všechny příslušné faktory. Kromě hospodářských podnětů, které vytváří EU ETS, budou provozovatelé pravděpodobně ve stále větší míře investovat do energeticky efektivních technologií, aby snížily své náklady na paliva a elektrickou energii. Kromě toho je budou politiky a opatření členských států i veřejné mínění stále více povzbuzovat k tomu, aby zvýšili své úsilí v oblasti inovací v energeticky úsporných výrobních metodách, a tím podnikli účinné kroky proti změně klimatu. Na úrovni EU povzbudí ke snaze o dosažení lepších úrovní energetické účinnosti a také k obecnému omezení uhlíkové náročnosti Akční plán pro energetickou účinnost[12], jakož i společné úsilí o snížení závislosti na dovozech energií. Aby hodnocení Komise náležitě odráželo skutečnost, považuje Komise za nezbytné založit hodnocení podle kritéria (3) na míře zlepšení uhlíkové náročnosti překračující případ „malého omezení uhlíku“ o 0,5 % ročně, což je ekvivalentem 2,5 % během pětiletého období od roku 2005 do 2010. Komise v praxi hodnotí slučitelnost plánu s kritériem (2) a (3) na základě následujícího vzorce: Maximální povolený roční průměrný celkový strop = (CIVE * GTD * CITD) + ADD Kde:CIVE = opravené nezávisle ověřené emise za rok 2005 GTD = vývoj trendu růstu mezi léty 2005 až 2010 CITD = vývoj trendu uhlíkové náročnosti mezi léty 2005 až 2010 ADD = dodatečné emise zahrnuté do rozšířeného rozsahu spalovacích zařízení[13] CIVE = IVE + AWIVE + EOPT Kde:IVE = nezávisle ověřené emise za rok 2005 AWIVE = roční průměrné přidělení povolenek zařízením bez zprávy o nezávisle ověřených emisích EOPT = emise za rok 2005 u zařízení, která se rozhodla pro neúčast[14] Při vyhodnocování souladu plánu s kjótským závazkem podle kritéria (1) brala Komise v úvahu: - pokrok při plnění kjótského závazku a případně zbývající rozdíl, který má být odstraněn, - spolehnutí se na opatření pro vládní zakoupení kjótských jednotek a na stav příprav a provádění těchto opatření, - spolehnutí se na opatření v neobchodovacích odvětvích a na stav příprav a provádění těchto opatření, - průkaznost výhledů pro odvětví dopravy[15], které jsou základem národního alokačního plánu. Pokrok směrem ke Kjótu a zbývající rozdíl Na základě zprávy o pokroku je výchozím bodem pro hodnocení kjótského závazku podle kritéria (1) pokrok, který členský stát učinil, a zbývající rozdíl, který je třeba překonat v letech 2008 až 2012 ve vztahu k celkovým emisím skleníkových plynů za rok 2004, jak je uvedeno ve zprávě o pokroku. Podle svých dalších pokynů k národním alokačním plánům[16] považuje Komise za nezbytné, aby členský stát, který má pracovat na odstranění rozdílu, využil alokačního plánu pro druhé období k dosažení alespoň přiměřeného podílu na zbývajícím úsilí, tj. části odrážející podíl zařízení EU ETS na celkových emisích skleníkových plynů. Zamýšlený vládní nákup kjótských jednotek V souladu se dvěma pomocnými dokumenty[17] Komise vyhodnocuje, zda je zamýšlený vládní nákup kjótských jednotek dostatečně odůvodněný, přičemž své hodnocení zakládá na prvcích uvedených v příloze 5 dalších pokynů. Komise shledává, že zamýšlený vládní nákup kjótských jednotek je dostatečně odůvodněný, pouze pokud členský stát zavedl operační program, podepsal smlouvy nebo zahájil nabídková řízení pro nákup uhlíku a vyčlenil více než menšinový podíl nezbytných rozpočtových zdrojů. Pokud členský stát, který má odstranit zbývající rozdíl mezi jeho skutečnými emisemi a povolenými emisemi podle kjótského cíle, neodůvodní nebo odůvodní nedostatečně zamýšlený vládní nákup kjótských jednotek, potom se jedná o porušení kritéria (1), a následkem toho se úměrně snižuje zamýšlené celkové množství povolenek. Pro určení požadovaného snížení má význam poměr celkových emisí, které obchodovací systém představuje, v porovnání s emisemi ze zdrojů nezahrnutých do směrnice. V praxi Komise určuje požadované snížení na základě následujícího vzorce: Požadované roční průměrné snížení = (UNSUB GP) * TSS Kde: UNSUB GP = neodůvodněný roční průměrný zamýšlený vládní nákup kjótských jednotek TSS = podíl odvětví obchodování TSS = CIVE / GHG Kde: GHG = celkové emise skleníkových plynů v roce 2004[18] Míra spolehnutí na další politiky a opatření a jejich odůvodnění V souladu s dalším pomocným dokumentem Komise hodnotí míru spolehnutí na další politiky a opatření. Pokud je tato míra značná, Komise důkladně zkoumá, zda je zamýšlené provádění dalších politik a opatření dostatečně odůvodněné, přičemž své hodnocení zakládá na prvcích uvedených v příloze 6 dalších pokynů. Podle Komise je politika a opatření odůvodněné, zejména pokud se ukáže, že plánovaný potenciál pro snižování je reálný a dosažitelný v období 2008 až 2012, existují-li dostatečné záruky toho, že k provedení politiky nebo opatření dojde po rozhodnutí Komise o národním alokačním plánu, a ukáže-li se, že toto opatření nebude mít závažné překrývající se účinky na snížení emisí v zařízeních spadajících pod EU ETS. Pokud členský stát, který má odstranit zbývající rozdíl mezi skutečnými emisemi a povolenými emisemi podle kjótského cíle, neodůvodní nebo nedostatečně odůvodní jinou politiku nebo opatření, potom se jedná o porušení kritéria (1), a následkem toho se úměrně snižuje celkové zamýšlené množství povolenek. Pro určení požadovaného snížení má význam poměr celkových emisí, které obchodovací systém představuje, v porovnání s emisemi ze zdrojů nezahrnutých do směrnice. V praxi Komise určuje požadované snížení na základě následujícího vzorce: Požadované roční průměrné snížení = (UNSUB PM) * TSS Kde:UNSUB PM = neodůvodněná politika nebo opatření Odhady emisí oxidu uhličitého v odvětví dopravy Emise oxidu uhličitého v odvětví dopravy významně vzrostly, přičemž dosažení zamýšlených účinků opatření na jejich snížení v odvětví dopravy vyžaduje značnou dobu. Při hodnocení kritéria (1) je proto velmi podstatné, aby byla přezkoumána průkaznost očekávaných trendů v oblasti emisí oxidu uhličitého v odvětví dopravy. Komise porovnala trend v oblasti emisí oxidu uhličitého v odvětví dopravy popsaný členským státem v národním alokačním plánu s vývojem trendu v dokumentu „Evropské trendy v energetice a dopravě do roku 2030 – aktualizovaná verze z roku 2005“. Pokud má členský stát odstranit zbývající rozdíl mezi skutečnými emisemi a povolenými emisemi podle kjótského cíle a vývoj trendu předpokládaný v jeho národním alokačním plánu je značně pod úrovní vývoje uvedeného v dokumentu „Evropské trendy v energetice a dopravě do roku 2030 – aktualizovaná verze z roku 2005“, Komise je toho názoru, že tento plán porušuje kritérium (1) a zamýšlené celkové množství povolenek se následkem toho úměrně sníží. Pro určení požadovaného snížení má význam poměr celkových emisí, které obchodovací systém představuje, v porovnání s emisemi se zdrojů nezahrnutých do směrnice. V praxi Komise určuje požadované snížení na základě následujícího vzorce: Požadované roční průměrné snížení = [TRANS EM * (ETT – NAPT)] * TSS Kde: TRANS EM = emise oxidu uhličitého v dopravě v roce 2005 ETT = vývoj trendu v letech 2005 až 2010 v dokumentu „Evropské trendy v energetice a dopravě do roku 2030 – aktualizovaná verze z roku 2005“ NAPT = vývoj trendu v letech 2005 až 2010 v národním alokačním plánu 2.2. Dodatečné úpravy Směrnice v článku 11 a příloze III kritériu 10 předpokládá, že členský stát musí předem rozhodnout (před začátkem obchodovacího období) o úplném množství povolenek, které se přidělí celkově a které se přidělí každému provozovateli zařízení. Toto rozhodnutí nelze revidovat a žádné povolenky nelze znovu přidělit připočtením nebo odečtením od množství určeného pro každého provozovatele na základě vládního rozhodnutí nebo předem stanoveného pravidla. Tyto dodatečné úpravy jsou v rozporu se základním pojetím systému „stanov strop a obchoduj“ ( cap-and-trade ) podle směrnice. Každému zařízení je přiděleno určité množství povolenek podle rozhodnutí uvedeného v čl. 11 odst. 2 směrnice, s jejichž hodnotou může volně nakládat tak, aby učinilo optimální hospodářská rozhodnutí. Existují tři hlavní alternativy, které jsou stejnou měrou zákonné: investice do snižování emisí a prodej uvolněných povolenek, snížení objemu výroby a prodej uvolněných povolenek nebo zachování / rozšíření objemu výroby při nákupu potřebných dodatečných povolenek. Komise se domnívá, že pro dodatečné úpravy neexistuje žádná administrativní potřeba nebo jakékoli jiné odůvodnění. Po členských státech se žádá, aby při rozhodování o přidělování povolenek předem využívaly ty nejlepší dostupné údaje. Využívání prognóz vlastně vždy vyžaduje v určité míře předběžný odhad emisí, jejichž skutečný objem se může případně odchylovat od skutečnosti. Jedná se však o neodmyslitelnou součást systému „stanov strop a obchoduj“, a tudíž zcela jistě nemůže ospravedlnit zpětnou změnu přidělení, o němž bylo již rozhodnuto předem. Kromě toho nelze důvody pro takové odchýlení spolehlivě určit, přičemž velmi pravděpodobně mohou být výsledkem snížení emisí kvůli skutečným investicím, které učinili provozovatelé ve shodě s hospodářskými podněty vytvořenými systémem. Tak jako v prvním období umožňují rozhodnutí Komise provádět v plánu úpravy zamýšlených přidělení, pokud jde o zlepšení kvality údajů, a to kdykoli před přijetím rozhodnutí o přidělení povolenek podle čl. 11 odst. 2. Po konečném rozhodnutí o národním přidělování povolenek se úpravy povolují pouze v těchto případech: - pokud je zařízení uzavřeno během daného období, když členské státy stanoví, že již neexistuje provozovatel, jemuž by byly povolenky vydány, a - pokud dojde k přidělení povolenek novým účastníkům z rezervy, když bylo stanoveno předem, že o přesném přidělení povolenek každému novému účastníku se rozhodne po přijetí rozhodnutí o přidělení podle čl. 11 odst. 2. Komise zamítá všechny další úpravy, protože porušují kritérium (10) v souladu s hodnocením plánů pro první období. 2.3. Soulad s dodatečnými povinnostmi (limit na projekty JI/CDM) Kjótský protokol umožňuje členským státům, aby kromě vnitrostátních opatření na snížení emisí skleníkových plynů investovaly do projektů společného provádění (JI) a mechanismu čistého rozvoje (CDM) v jiných zemích a používaly kredity z těchto projektů pro účely dodržení části svých závazků týkajících se snižování emisí. Po členských státech se žádá, aby zajistily, že využívání kjótských pružných mechanismů doplňuje vnitrostátní opatření s cílem vyrovnat rozdíly v emisích na obyvatele mezi rozvinutými a rozvojovými zeměmi[19]. Kromě tohoto využití kreditů ze strany členských států směrnice dovoluje provozovatelům zařízení EU ETS, aby používali kredity JI a CDM na splnění části svých závazků podle směrnice. Tato část musí být v souladu se závazky členského státu o doplňkovosti a musí být stanovena v národním alokačním plánu. Komise proto musí vyhodnotit, zda je daný limit ve shodě se závazky členských států, které se týkají doplňkovosti. Tyto dodatečné povinnosti zahrnují jak vládní nákup kreditů JI a CDM, tak i používání těchto kreditů v soukromém sektoru, přičemž hodnocení Komise podle směrnice se omezuje na jejich používání v soukromém sektoru. Komise zaujímá k vyhodnocení slučitelnosti navrhovaných limitů na projekty JI/CDM v porovnání s přílohou III směrnice tento postoj: Míra úsilí o snižování skleníkových plynů, kterou má členský stát vyvíjet, se stanoví na základě vyhodnocení velikosti snížení, které má provést ve vztahu k: - emisím v základním roce, - emisím skleníkových plynů v roce 2004, - a odhadovaným emisím v roce 2010[20]. Dalším krokem je výpočet poloviny hodnoty, která představuje nejvyšší úsilí. Tato hodnota je považována za maximální celkové množství kreditů JI/CDM, které může členský stát využít vedle vnitrostátních opatření při dodržení svých závazků tak, aby zajistil, že využívání kjótských mechanismů doplňuje jeho vnitrostátní opatření. Pokud jde o členské státy, které nemají v úmyslu nákup kjótských jednotek za vládní finanční prostředky, členský stát může svým provozovatelům zahrnutým do systému Společenství povolit, aby využily kreditů CDM/JI v plné výši tohoto limitu. Tímto limitem se má rozumět procentuální údaj uvedený jako podíl schváleného celkového množství povolenek (stropu) pro obchodovací odvětví. Pokud členské státy povolí vyšší úroveň použití, kritérium (12) se považuje za porušené. Co se týče členských států, které mají v úmyslu nakoupit kjótské jednotky za vládní finanční prostředky, tyto nákupy se berou v úvahu. Výše kreditů JI/CDM, kterou mohou využívat zařízení v systému Společenství v uvedeném členském státě, se snižuje o roční průměrné množství zamýšlených nebo odůvodněných vládních nákupů. Pokud by hodnocení v souladu s těmito přístupy vedlo k situaci, kdy by zařízení EU ETS v uvedeném členském státě byla schopna využívat pouze kredity JI/CDM, a to až do úrovně nižší než 10 %, Komise je toho názoru, že jako minimální prahová hodnota by se zařízením mělo povolit využívání kreditů JI/CDM až do výše 10 %. To odráží přiměřenou rovnováhu mezi vnitrostátními sníženími a dává provozovatelům zařízení podnět k investování do projektů v rozvojových zemích. V praxi Komise hodnotí soulad s dodatečnými povinnostmi podle tohoto vzorce: A = emise v základním roce – emise povolené podle kjótského cíle B = emise skleníkových plynů v roce 2004 – emise povolené podle kjótského cíle C = emise odhadované v roce 2010 – emise povolené podle kjótského cíle D = 50 % z max. (A, B, C) – roční průměrný vládní nákup kjótských jednotek Maximální povolený limit (v %) = (D / roční průměrné celkové množství povolenek) nebo 10 % 2.4. Otázky týkající se jednotlivých plánů Alokační záruky mimo obchodovací období Komise bere na vědomí, že směrnice 2003/87/ES stanoví národní alokační plán, který se vztahuje na příslušné obchodovací období. Hodnocení plánu Komisí se proto omezuje na aspekty související s příslušným obchodovacím obdobím. Komise si z tohoto důvodu vyhradila své stanovisko ve všech případech, kdy alokační plány pro první obchodovací období (2005 až 2007) obsahují ustanovení týkající se především alokačních záruk[21] a odkazují na období po roce 2007. Komise poprvé hodnotí konkrétní používání alokačních záruk z prvního období do té míry, v jaké jsou určeny k použití v plánech pro druhé období. Domnívá se, že tyto záruky porušují kritérium (5) a že rozlišují mezi společnostmi tak, že v rozporu s požadavky Smlouvy, zejména s články 87 a 88 této smlouvy, neoprávněně upřednostňují některé podniky nebo činnosti. V těchto případech by záruky vedly k preferenčnímu bezplatnému přidělování povolenek ku prospěchu zařízení v porovnání s mírou bezplatného přidělování, která se uplatňuje u jiných stávajících zařízení podle obecné metodiky přidělování. Takové zvýhodnění jedné skupiny stávajících zařízení narušuje nebo ohrožuje narušením hospodářské soutěže s druhou skupinou stávajících zařízení a má rovněž přeshraniční dopady s ohledem na obchod EU ve všech odvětvích zahrnutých do směrnice 2003/87/ES. Komise se v této fázi domnívá, že by každá dotyčná státní podpora byla pravděpodobně považována za neslučitelnou s vnitřním trhem, pokud by se posuzovala v souladu s článkem 87 a 88 Smlouvy. Kromě toho Komisi z hlediska ochrany životního prostředí znepokojují záruky zajišťující vysokou míru bezplatného přidělování povolenek u způsobů výroby, které jsou náročné na uhlík a zasahují daleko do budoucnosti. Tyto záruky mohou vytvářet podněty k investování do způsobů výroby náročných na uhlík, čímž omezují možnosti dalšího potřebného snižování emisí skleníkových plynů po roce 2012. Každý další druh alokační záruky po roce 2012 zároveň omezuje prostor pro další harmonizaci alokační metodiky po celém vnitřním trhu v souvislosti s přezkumem EU ETS. Převod povolenek do dalšího obchodovacího období (banking) Převod povolenek do dalšího obchodovacího období[22] je v zásadě pevnou součástí systému obchodování s emisemi a členské státy ho musejí umožňovat počínaje druhým obchodovacím obdobím. Mezi prvním a druhým obchodovacím obdobím bylo převádění povolenek na uvážení každého členského státu a 23 z 25 členských států se rozhodlo, že ho nepovolí. Převody povolenek z prvního do druhého obchodovacího období ponechané na volném uvážení jsou státní podporou, protože členský stát vydává povolenky zdarma v případech, kdy by je jinak mohl prodávat ve formě „jednotek přiděleného množství“. Převod povolenek členským státem do druhého obchodovacího období je přitom slučitelný s kritériem, které se týká potenciálu pro snižování, pokud se převedené povolenky odečtou od celkového množství povolenek, které je považováno za slučitelné s alokačním kritériem směrnice[23]. Komise dochází k závěru, že všechna vnitrostátní ustanovení vztahující se k zamýšlenému používání převodů povolenek mezi prvním a druhým obchodovacím obdobím, které se provádějí podle vlastního uvážení, se musí oznamovat Komisi podle čl. 88 odst. 3 Smlouvy. Komise se v této fázi domnívá, že každé vydání převedených povolenek ve druhém obchodovacím období, které se nezakládá na environmentálním protějšku příjemců z hlediska prokázaných skutečných snížení emisí během prvního obchodovacího období, by mohlo představovat státní podporu, která by pravděpodobně byla shledána neslučitelnou s vnitřním trhem, pokud by se posuzovala v souladu s článkem 87 a 88 Smlouvy. Prodej povolenek v dražbě Směrnice 2003/87/ES umožňuje dražbu nebo prodej až 10 % povolenek přidělených členským státem ve druhém obchodovacím období. Jak zaznamenala skupina na vysoké úrovni pro konkurenceschopnost, energetiku a životní prostředí[24], nedostatečná zralost trhů s energiemi údajně vedla k nedostatečnému konkurenčnímu tlaku na snížení přechodu hodnoty povolenek v cenách za elektřinu, a tím také k takzvaným neočekávaným ziskům pro výrobce elektrické energie. Skupina dále doporučila, aby členské státy zvážily rozlišení přidělování mezi odvětvími ve druhém alokačním období EU ETS za účelem zohlednění vnějších aspektů konkurenceschopnosti. Několik členských států má v úmyslu zvýšit podíl prodeje formou dražby v kombinaci s náročnějším přidělováním povolenek výrobcům elektrické energie. V některých členských státech se o prodeji formou dražby stále uvažuje. Rozhodnutí o plánech pro druhé období proto umožňuje členským státům, aby zvýšily podíl prodeje formou akce v limitech definovaných v článku 10 směrnice 2003/87/ES po hodnocení Komise, ale před konečným rozhodnutím o přidělení povolenek na vnitrostátní úrovni podle čl. 11 odst. 2. Komise se dále domnívá, že účast na každé dražbě by měla být otevřená bez omezení všem osobám ve Společenství. Spalovací zařízení Pokud členský stát nevyužije rozsah spalovacích zařízení v souladu s odstavcem 36 dalšího pokynu, jak je vysvětlen v „koordinovaných definicích“ dalších spalovacích zařízení obsažených v zápisech Výboru pro změnu klimatu ze dne 31. května 2006, Komise zamítá plán kvůli porušení kritéria (10). Pokud členský stát navrhuje přidělení dodatečných povolenek na dodatečné emise těchto spalovacích zařízení, které nebyly zařazeny do plánu na první období, Komise zkoumá, zda zamýšlené přidělení povolenek těmto zařízením bylo určeno v souladu s obecnými metodikami uvedenými v národním alokačním plánu a na základě odůvodněných a ověřených údajů o emisích. Pokud by měl výpočet přidělení u těchto dodatečných emisí za použití obecné metodiky a na základě odůvodněných a ověřených údajů o emisích vést k nižšímu množství povolenek, potom Komise vyžaduje, aby bylo sníženo celkové množství povolenek uvedené v rozhodnutí Komise o částku odrážející tento rozdíl. 3. ZÁVěRY Úspěšný EU ETS má zásadní význam pro zachování důvěryhodnosti EU ve vztahu k režimu klimatu po roce 2012. Větší využívání EU ETS je zároveň rozhodující pro dodržení kjótských závazků EU během let 2008 až 2012. Několik národních alokačních plánů předložených Komisi by nejenom ohrozilo splnění kjótských závazků Evropy, ale zároveň by vedlo k nežádoucímu narušení vnitřního trhu. Komise na základě objektivního a transparentního hodnocení plánů pro druhé období, jak je uvedeno v tomto sdělení, zabezpečuje splnění kjótských závazků a úspěšný a rostoucí trh s uhlíkem v budoucnu. Tabulka 1: Přehled porušených kritérií[25] Německo | Řecko | Irsko | Lotyšsko | Litva | Lucembursko | Malta | (1) Kjótský cíl | X | X | X | (2) Vývoj emisí | X | X | X | X | X | X | (3) Potenciál pro snižování | X | X | X | X | X | X | (4) Jiné právní předpisy | (5) Nepřípustnost diskriminace | X | X | (6) Noví účastníci | X | X | X | (7) Časné akce | (8) Čisté technologie | (9) Veřejné konzultace | (10) Seznam zařízení s množstvím pro každé zařízení | X | X | X | X | X | (11) Mimo hospodářskou soutěž | (12) Limit na projekty JI/CDM | X | X | Článek 10 | Pokračování tabulka 1 Přehled porušených kritérií Slovenská republika | Švédsko | Spojené království | (1) Kjótský cíl | (2) Vývoj emisí | X | X | (3) Potenciál pro snižování | X | X | (4) Jiné právní předpisy | (5) Nepřípustnost diskriminace | X | (6) Noví účastníci | X | (7) Časné akce | (8) Čisté technologie | (9) Veřejné konzultace | (10) Seznam zařízení s množstvím pro každé zařízení | X | X | (11) Mimo hospodářskou soutěž | (12) Limit na projekty JI/CDM | X | Článek 10 | PŘÍLOHA 1 Kritéria pro národní alokační plány uvedená v příloze III směrnice 2003/87/EC 1. Celkové množství povolenek, které mají být přiděleny pro příslušné období, je v souladu s povinností členského státu omezit své emise podle rozhodnutí 2002/358/ES a Kjótského protokolu, přičemž se přihlédne na jedné straně k podílu na celkových emisích, který tyto povolenky představují ve srovnání s emisemi ze zdrojů nespadajících pod tuto směrnici, a na druhé straně k národním energetickým politikám, a mělo by být v souladu s národním programem změny klimatu. Celkové množství povolenek, které mají být přiděleny, nesmí být větší, než je pravděpodobně nutné k přísnému uplatňování kritérií této přílohy. Do roku 2008 musí být množství tak velké, aby bylo v souladu s cestou k dosažení nebo překročení cíle každého členského státu podle rozhodnutí 2002/358/ES a Kjótského protokolu. | 2. Celkové množství povolenek, které mají být přiděleny, je v souladu s hodnoceními skutečného a předpokládaného pokroku při plnění příspěvků členských států k závazkům Společenství podle rozhodnutí 93/389/EHS. | 3. Množství povolenek, které mají být přiděleny, je v souladu s potenciálem, včetně technologického potenciálu, činností spadajících pod tento systém a zaměřených na snížení emisí. Členské státy mohou založit své přidělování povolenek na průměrných emisích skleníkových plynů podle produktu pro každou činnost a dosažitelný pokrok v každé činnosti. | 4. Plán je v souladu s ostatními právními a politickými nástroji Společenství. Je třeba brát v úvahu nevyhnutelné nárůsty emisí vyplývající z nových legislativních požadavků. | 5. V souladu s požadavky Smlouvy, a zejména s články 87 a 88, plán nerozlišuje mezi společnostmi nebo odvětvími tak, aby neoprávněně upřednostňoval některé podniky nebo činnosti. | 6. Plán obsahuje informace o způsobu, jak se do systému Společenství v daném členském státě bude moci zapojit nový účastník na trhu. | 7. Plán může přihlížet k časným akcím a obsahuje informace o způsobu, kterým se časné akce berou v úvahu. Členské státy mohou při přípravě národního alokačního plánu využívat referenční úrovně (benchmarks) odvozené z referenčních dokumentů týkajících se nejlepších dostupných technologií, a tyto referenční úrovně mohou zahrnovat možnost využití časných akcí. | 8. Plán obsahuje informace o způsobu, kterým se zohledňuje čistá technologie, včetně energeticky úsporných technologií. | 9. Plán zahrnuje ustanovení pro vyjádření připomínek veřejnosti a obsahuje informace o tom, jak se k těmto připomínkám přiměřeně přihlíží před přijetím rozhodnutí o přidělení povolenek. | 10. Plán obsahuje seznam zařízení spadajících pod tuto směrnici s uvedenými množstvími povolenek, které mají být každému zařízení přiděleny. | 11. Plán může obsahovat informace o způsobu, kterým se přihlíží k existenci hospodářské soutěže ze zemí nebo subjektů mimo Evropskou unii. | 12. Plán stanoví maximální množství CER a ERU, jež mohou provozovatelé používat v systému Společenství, jako procento přídělu povolenek každému zařízení. Toto procento musí být v souladu se závazky členských států týkajícími se doplňkovosti podle Kjótského protokolu a rozhodnutí přijatých na základě UNFCCC nebo Kjótského protokolu. | PŘÍLOHA 2 Vývoj trendů v oblasti hospodářského růstu v letech 2005 až 2010 Členský stát | Růst v letech 2005 až 2010 | Německo | 9,6 % | Řecko | 19,9 % | Irsko | 27,2 % | Lotyšsko | 50,0 % | Litva | 37,4 % | Lucembursko | 27,2 % | Malta | 11,9 % | Slovenská republika | 32,4 % | Švédsko | 16,6 % | Spojené království | 14,3 % | Zdroj: GŘ TREN „Trendy v energetice a dopravě do roku 2030 – aktualizovaná verze z roku 2005“ a hospodářské prognózy GŘ ECFIN, podzim 2006. [1] KOM(2006) 676 – Budování světového trhu s uhlíkem. [2] Tento údaj zahrnuje povolenky přidělené na rezervy nových účastníků, u nichž se očekává, že budou uvedeny na celoevropský trh s povolenkami na základě dražby. [3] Trendy a výhledy v oblasti emisí skleníkových plynů v Evropě v roce 2006, Zpráva EEA č. 9/2006. Viz http://reports.eea.europa.eu/eea_report_2006_9/en/eea_report_9_2006.pdf [4] Viz příloha 1. [5] Komise si v případě potřeby před dokončením hodnocení vyžádá od členského státu další informace. [6] Celkové množství povolenek, které mají být přiděleny, nesmí být větší, než je pravděpodobně nutné k přísnému uplatňování kritérií této přílohy (Viz druhá věta u kritéria 1). [7] Statistické aspekty energetického hospodářství EU v roce 2005, Eurostat, životní prostředí a energetika, 13/2006. [8] Rok 2010 je zvolen průměrným rokem za období let 2008 až 2012. [9] Vývoj trendu hospodářského růstu pro první soubor hodnocených plánů je uveden v příloze 2. Údaje týkající se hospodářského růstu odrážejí poslední prognózy Komise pro léta 2006, 2007 a 2008.Vizhttp://ec.europa.eu/economy_finance/publications/european_economy/2006/e506en.pdf [10] http://ec.europa.eu/dgs/energy_transport/figures/trends_2030_update_2005/energy_transport_trends_2030_update_2005_en.pdf [11] Tento scénář byl připraven jako vstupní informace pro přezkoumání směrnice 2001/81/ES (směrnice o národních emisních stropech). Používá stejnou metodiku a soubor předpokladů jako „Evropské trendy v energetice a dopravě do roku 2030 – aktualizovaná verze z roku 2005“, ale obsahuje očekávaná zlepšení uhlíkové náročnosti na základě ceny povolenky ve výši 12 EUR v roce 2010, která se v roce 2020 zvýší na 20 EUR. Viz http://ec.europa.eu/environment/air/baseline.htm. [12] Akční plán pro energetickou účinnost: využití možností – KOM(2006) 545. [13] Viz odstavec 36 KOM(2005) 703. [14] Pokud nejsou k dispozici žádné dostatečně kvalitní údaje o emisích, hodnocení se zakládá na ročním průměrném přidělení povolenek, které by získala zařízení, jež se rozhodla pro neúčast. [15] Emise oxidu uhličitého EU v odvětví dopravy v posledním desetiletí značně vzrostly a dosažení zamýšlených účinků opatření na jejich snížení v odvětví dopravy trvá značnou dobu. [16] Pokud jde o druhý pomocný dokument, viz sdělení Komise o dalších pokynech k alokačním plánům systému EU pro obchodování s emisemi na období 2008 až 2012“– KOM(2005) 703. [17] Pokud jde o první pomocný dokument, viz sdělení Komise o pokynech na pomoc členským státům při zavádění kritérií uvedených v příloze III směrnice 2003/87/ES – KOM(2003) 830. [18] Jak je uvedeno ve zprávě o pokroku, KOM(2006) 658, tabulce 1 v příloze SEK(2006) 1412,27.10. 2006. [19] Rozhodnutí 2/CMP.1 konference stran sloužící jako zasedání stran Kjótského protokolu „Zásady, podstata a rozsah mechanismů podle článků 6, 12 a 17 Kjótského protokolu“ z prosince 2005, FCCC/KP/CMP/2005/8/Add. 1, s. 4. [20] Všechny údaje jsou založeny na zprávě o pokroku Komise z roku 2006, tabulkách 1 a 2 v příloze SEK(2006) 1412, 27. 10. 2006. [21] Příkladem alokační záruky je opatření, podle něhož členský stát zaručí novému účastníku, který zahájil provoz v roce 2006, úplné a bezplatné přidělení povolenek na 14 let do budoucna, tj. do roku 2020, což podle EU ETS zasahuje až do čtvrtého obchodovacího období. [22] Převodem povolenek do dalšího obchodovacího období (bankingem) se má rozumět možnost převádět nevyužité povolenky do následujících obchodovacích období v případě, že provozovatel nepotřebuje povolenku k pokrytí emisí a ani ji neprodal na trhu. Viz čl. 13 odst. 2 a 3 směrnice 2003/87/ES. [23] Viz kritérium 3 přílohy III směrnice. [24] Viz http://ec.europa.eu/enterprise/environment/hlg/doc_06/first_report_02_06_06.pdf [25] Ve shodě se zásadou stanovenou ve druhé větě kritéria (1) plány Lotyšska, Litvy, Lucemburska, Malty, Slovenské republiky a Švédska rovněž porušují kritérium (1) přílohy III, jelikož nedochází k přísnému uplatňování všech kritérií.