Zpráva Komise Radě a Evropskému parlamentu o provádění nařízení (ES) č. 1830/2003 o sledovatelnosti a označování geneticky modifikovaných organismů a sledovatelnosti potravin a krmiv vyrobených z geneticky modifikovaných organismů a o změně směrnice 2001/18/ES /* KOM/2008/0560 konečném znení */





[pic] | KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ | V Bruselu dne 17.9.2008 KOM(2008) 560 v konečném znění ZPRÁVA KOMISE RADĚ A EVROPSKÉMU PARLAMENTU o provádění nařízení (ES) č. 1830/2003 o sledovatelnosti a označování geneticky modifikovaných organismů a sledovatelnosti potravin a krmiv vyrobených z geneticky modifikovaných organismů a o změně směrnice 2001/18/ES ZPRÁVA KOMISE RADĚ A EVROPSKÉMU PARLAMENTU o provádění nařízení (ES) č. 1830/2003 o sledovatelnosti a označování geneticky modifikovaných organismů a sledovatelnosti potravin a krmiv vyrobených z geneticky modifikovaných organismů a o změně směrnice 2001/18/ES Nařízení (ES) č. 1830/2003[1] (dále jen „nařízení“) bylo přijato dne 22. září 2003 a plně použitelným se stalo dne 16. dubna 2004 po zveřejnění nařízení Komise (ES) č. 65/2004, kterým se zřizuje systém tvorby a přiřazování jednoznačných identifikačních kódů pro geneticky modifikované organismy. Dne 10. května 2006 a v souladu s článkem 12 nařízení předala Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o provádění nařízení. Vzhledem k tomu, že bylo pro podchycení vstupních informací členských států (2005) k dispozici pouze omezené množství informací a zkušeností, vypracovala Komise tuto zprávu, aby nabídla kompletnější obrázek o jeho provádění. Své vstupní informace předložilo 23 členských států a dvě průmyslová sdružení (příloha). Proběhly i konzultace s dalšími zúčastněnými subjekty, které však své vstupní informace nepředložily. Informace od členských států se sbíraly pomocí dotazníku sestaveného z deseti částí: výklad pravidel týkajících se sledovatelnosti, provádění a účinek pravidel týkajících se sledovatelnosti, sledovatelnost směsí GMO, výklad pravidel týkajících se označování, provádění a účinek pravidel týkajících se označování, výjimky z požadavků na sledovatelnost a označování pod prahovými hodnotami, jedinečné identifikační kódy, inspekční a kontrolní opatření, rozhodnutí o požadavcích na dokumentaci v rámci Cartagenského protokolu a další otázky. 1. UVÁDěNÍ GMO NA TRH V EVROPSKÉ UNII Po zveřejnění první zprávy se neobjevily žádné nové modely. Zatímco evropský potravinářský průmysl a maloobchod uvádění geneticky modifikovaných potravin a potravinových produktů na trh odolávají, je většina geneticky modifikovaných produktů uvedených na evropský trh určena pro krmivo a pochází z dovezených komodit, ve velké míře ze sojových bobů a kukuřice. Mnoho členských států informovalo, že se nedovážejí žádné živé GMO určené pro pěstování. V roce 2006 se v šesti členských státech na celkové rozloze přibližně 60 000 ha (hlavně ve Španělsku, ale i ve Francii, v Německu, v České republice, na Slovensku a v Portugalsku) nadále pěstovala pouze odrůda MON810. V roce 2007 se tato plocha rozrostla asi na 110 000 ha. S ohledem na sledovatelnost a označování GMO uvádí stále mnoho členských států, že mají v této oblasti omezené zkušenosti, nebo nemají dokonce žádné zkušenosti, a v důsledku toho nepředložily žádné nové informace. Komise (Eurostat) zkoumá možnost získat oficiální statistiky o dovozech produktů na bázi geneticky modifikovaných organismů do EU a o jejich pronikání na trh s krmivy. 2. VÝKLAD, PROVÁDěNÍ A ÚčINEK PRAVIDEL TÝKAJÍCÍCH SE SLEDOVATELNOSTI Navzdory určitým obavám ze složitosti právních předpisů a překrývajících se požadavků mezi tímto nařízením a nařízením (ES) č. 1829/2003[2] neinformovala většina členských států o žádných problémech s výkladem pravidel týkajících se sledovatelnosti. Konstatovaly, že systém obecně postupuje vpřed. V rámci běžné obchodní praxe žádají provozovatelé dodavatele o nezbytnou dokumentaci a stále více provozovatelů podniků uvádí genetické modifikace v přiložených dokumentech. Z podstatných zkušeností však vyplývá, že se to týká zejména krmivářského odvětví[3]. Většina členských států zjistila, že účinek pravidel týkajících se sledovatelnosti na označování a informovanou volbu je pozitivní, protože usnadňují úřední kontroly, řízení rizik a fungování celého systému. Má se rovněž za to, že účinek na dovozy závisí na produktu a je obzvláště důležitý tam, kde vývozci ze třetích zemí poskytují o přítomnosti GMO málo informací. Je však zapotřebí poznamenat, že pravidla nařízení týkající se sledovatelnosti nerozlišují mezi produkty EU a dovozy ze třetích zemí. Úkoly týkající se dostupnosti dokumentace jsou tak stejné pro provozovatele z EU i pro provozovatele ze třetích zemí[4]. Pravidla týkající se sledovatelnosti mají z důvodu přetrvávajícího negativního vnímání geneticky modifikovaných produktů spotřebiteli[5] celkový pozitivní vliv na veřejné mínění o bezpečnosti potravin a příznivý dopad na uvádění produktů, které nejsou z geneticky modifikovaných organismů, na trh. Jeden členský stát rovněž sdělil, že tato pravidla mají pozitivní vliv na malé podniky díky vylepšenému kontrolnímu rámci, čímž vedou k menším ekonomickým škodám. Jiný členský stát uvedl, že malé podniky se vyhýbají nákupu geneticky modifikovaných složek z důvodu administrativních a finančních břemen spojených s pravidly EU týkajícími se sledovatelnosti[6]. Bylo zjištěno několik dalších problémů. Jeden členský stát uvedl, že systémy pro požadování záruk a osvědčení a systémy ověřování, jako jsou náročné analytické zprávy či odběr vzorků, mají pouze velké podniky (ačkoli je třeba konstatovat, že nařízení analytické zprávy a/nebo odběr vzorků nevyžaduje). Podle čl. 4 odst. 1 nařízení nesou provozovatelé výhradní odpovědnost za písemné předání jednoznačného identifikačního kódu a informací, že produkt obsahuje GMO nebo se z nich skládá. Další členský stát uvedl, že provozovatelé si nejsou vždy vědomi své povinnosti vést příslušnou dokumentaci po dobu pěti let a že tak činí pouze v několika málo případech. Některé členské státy zmínily praktické problémy při uplatňování pravidel týkajících se sledovatelnosti, například když nelze doložit původ GMO nebo když produkty nejsou řádně označeny na začátku výrobního řetězce. Panuje všeobecná shoda, že potravinářský průmysl EU zůstává vůči geneticky modifikovaným produktům zdrženlivý. V některých členských státech většina provozovatelů z potravinářského a krmivářského odvětví geneticky modifikované produkty odmítala, aby se vyhnuli povinnému označování, které by podle jejich názoru bylo spojeno s dalšími náklady. Provozovatelé z krmivářského průmyslu však později pod tlakem okolností ustoupili, protože většina dováženého sojového škrobu uváděného na trh v EU byla geneticky modifikovaná. Jedno zámořské sdružení vyjádřilo obavy ze skutečnosti, že zpracovatelé a prodejci potravin v EU přestali používat sojový olej z USA, protože výsledné potravinářské a krmné produkty by byly označeny jako geneticky modifikované, i když se v oleji vůbec nevyskytne DNA z modifikace, a vyslovil lítost nad skutečností, že takové produkty musejí být označovány. 3. VÝKLAD, PROVÁDěNÍ A ÚčINEK PRAVIDEL TÝKAJÍCÍCH SE OZNAčOVÁNÍ Většina členských států neuvedla žádné problémy se způsobem, jakým jsou pravidla týkající se označování úředníky vykládána. Několik členských států zaznamenalo nejasnosti ohledně přesných rozdílů mezi oblastí působnosti nařízení a nařízení (ES) č. 1829/2003 pro geneticky modifikované potraviny a geneticky modifikovaná krmiva. Jinému členskému státu nebylo jasné označování některých typů potravin a krmiv vyráběných z GMO, které se používají pouze pro průmyslové účely (např. olej používaný při čištění pánví), a přesný výklad výrazu „potraviny a krmiva vyrobené z GMO“. Další členský stát oznámil nejasnosti mezi zástupci průmyslu ohledně potřeby označovat konkrétní produkty (např. produkty fermentačního procesu ve srovnání se sojovým olejem)[7]. Členské státy mají obecně za to, že pravidla týkající se označování fungují hladce. Mezi zjištěné problémy patří nesprávné označování (např. štítky se slovy, že produkt „může“ obsahovat GMO), záporné označování v rozporu s vnitrostátními právními předpisy (např. „produkt není geneticky modifikovaný“ nebo „bez genetické modifikace“), chybějící dokumentace svědčící o přítomnosti geneticky modifikovaných organismů v nebalených produktech a chybějící označení navzdory překročení prahové hodnoty 0,9 %. Jeden členský stát vyjádřil názor, že pokud si provozovatelé budou moci vybírat, zda na štítku budou uvedena slova „Tento produkt obsahuje geneticky modifikované organismy“ nebo „Tento produkt obsahuje geneticky modifikovaný/ou/é (jméno organismu/organismů)“ (čl. 4 odst. 6 nařízení), nemusel by konečný příjemce přesně poznat, kolik GMO daný produkt obsahuje. Většina členských států uvedla, že pravidla týkající se označování působí na trh a spotřebitele, například nabízejí informovanější volbu, účinnější předcházení klamavým praktikám a zvýšení poptávky spotřebitelů po složkách v potravinovém řetězci, které neobsahují geneticky modifikované složky. Některé členské státy však uvedly, a to z důvodu prahové hodnoty 0,9 %, že u GMO, jako jsou krmiva, znemožňuje nedostupnost informací o náhodné nebo technicky nevyhnutelné přítomnosti GMO pod 0,9 % koupi produktů naprosto bez geneticky modifikovaných organismů. 4. PRAHOVÉ HODNOTY PRO OZNAčOVÁNÍ A NÁHODNÁ PřÍTOMNOST GMO Většina členských států neuvedla žádné zvláštní problémy s náležitým uplatňováním prahových hodnot (0,9 %) v souvislosti s vynětím z označování potravinářských a krmných produktů. Obvyklou praxí je náhodný odběr vzorků a laboratorní analýzy a bylo zaznamenáno několik porušení pravidel (např. nesprávné označování). Členské státy obvykle kontrolují osvědčení dodavatelů, technické listy a zachování identity produktu. Některé členské státy ale poukázaly na potřebu vyřešit otázku prahové hodnoty v případě modifikací na základě vložení více genů. Praktické potíže nastávají, když má být analyzována směs zrn, mouky nebo zpracovaného produktu, jelikož mohou obsahovat různé složky vyrobené z téže suroviny, např. kukuřici a mouku z kukuřice. Některé členské státy a zúčastněné subjekty rovněž poukázaly na potřebu prahových hodnot pro označování v případě přítomnosti GMO v osivu. Komise v současné době provádí posouzení dopadu s cílem tuto otázku přezkoumat. Jedno profesní sdružení uvedlo, že prahová hodnota 0,9 % představuje svévolně zvolený požadavek a měla by být zvýšena na pragmatičtější úroveň. Jedna zámořská organizace se domnívá, že v důsledku pravidel týkajících se označování přestali dovozci dovážet sojový olej k potravinářským účelům, čímž jsou průmyslové podniky nuceny používat místo něj dražší běžný řepkový olej. Rovněž konstatují, že požadavky na označování se opírají spíše o původ než detekci, tj. o dostupnost potřebných osvědčení, a nikoli o možnost odhalit GMO v produktech. Dle jejich názoru jsou tímto nespravedlivě zatěžováni provozovatelé v potravinářském a krmivářském odvětví, protože musejí ověřovat shodu již zpracovaného materiálu[8]. Několik členských států sdělilo svůj názor na to, jak vykládat „náhodnou přítomnost“. Posouzení, zda jsou GMO v potravinovém a krmivovém řetězci přítomny náhodou nebo z důvodu nedbalosti provozovatele, probíhá případ od případu a zdá se, že členské státy postupují různými způsoby. Provozovatelé musejí obvykle poskytnout důkazy o svém záměru vyvarovat se přítomnosti geneticky modifikovaných organismů ve všech stadiích produkce. Mezi tyto důkazy patří osvědčení o objednání a koupi materiálů, které nejsou geneticky modifikované, používání oddělených skladovacích prostor a výrobních linek bez GMO. Některé členské státy rovněž kontrolují sled výroby, čisticí postupy a všechna nezbytná opatření, aby mohly dojít k závěru, že jakákoli přítomnost je náhodná a technicky nevyhnutelná. Několik členských států uvedlo, že pokud je původní materiál v potravinářském a krmivovém řetězci označen jako geneticky modifikovaný, pak je jako geneticky modifikovaný označen i konečný produkt, i když stopy jsou pod prahovou hodnotou 0,9 %, protože v takovém případě není jejich přítomnost pokládána za náhodnou. 5. POUžÍVÁNÍ JEDINEčNÝCH IDENTIFIKAčNÍCH KÓDů Většina členských států považuje jedinečné identifikační kódy za užitečné nástroje pro identifikaci a označování geneticky modifikovaných produktů a neuvádí žádné vážné problémy. Všeobecně uvádějí omezené, ale pozitivní zkušenosti s prováděním nařízení (ES) č. 65/2004 a používáním jedinečných identifikačních kódů. Jeden členský stát, kde se pěstuje geneticky modifikovaná kukuřice, uvedl, že jedinečné identifikační kódy jsou zahrnuty do dokumentace, která přechází od dodavatelů osiva k zemědělcům a zpracovatelům. Jedno průmyslové sdružení se též domnívalo, že požadavky na operace a označování geneticky modifikovaných odrůd byly tam, kde to bylo požadováno, provedeny jako standardní obchodní praxe, ale že tyto požadavky zvýšily stávající administrativní povinnosti a náklady. Tyto jedinečné identifikační kódy, například MON-04032-6, jsou snadno dostupné na adrese: http://ec.europa.eu/food/dyna/gm_register/index_en.cfm. Několik členských států poukázalo na skutečnost, že jedinečné identifikační kódy nejsou vždy součástí dokumentace přiložené k produktům – v takovém případě není sledovatelnost spolehlivá a provozovatelé podniků se snaží získat tyto kódy tím, že požadují od dodavatelů doplňující informace. 6. VÝKON NAřÍZENÍ čLENSKÝMI STÁTY A PROVÁDěNÍ DOPORUčENÍ 2004/87/ES Většina členských států uvedla, že celkové kontroly a úřední inspekce jsou prováděny bez vážných problémů. Je však zapotřebí poznamenat, že některé z jejich postupů se výrazně liší. V některých členských státech spočívá většina kontrol v kontrole dokumentů a odběr vzorků a analýza jsou omezeny na nákladový faktor. Další členské státy uvedly, že kontrolní úředníci kontrolují v první řadě, zda provozovatelé provádějí kontroly ve firmě v souladu s předpisy. Několik členských států oznámilo problémy s omezenými zdroji, které mají k dispozici, a výsledné snížení inspekcí a kontrol. V některých členských státech jsou na sezónním základě zapotřebí další pracovníci, např. při kontrolách semen. Jeden členský stát oznámil nedostatek zdrojů pro testování potravin v souladu s doporučením 2004/787/ES, kdy je zapotřebí oddělená analýza dílčích vzorků k archivaci. Několik členských států se zmínilo o přínosu školicích programů pro inspektory, jako jsou programy, které poskytuje Společné výzkumné středisko, a programy v rámci TAIEX, a o výhodách zapojení jejich laboratoří do Evropské sítě laboratoří pro GMO. Vnitrostátní předpisy stanovily sankce za porušování příslušných právních předpisů Společenství a vnitrostátních předpisů, včetně varování, stažení produktů, vrácení do země původu, opětovného označení, pokut a uvěznění. Nebyla zaznamenána žádná závažná opakovaná porušování předpisů, přičemž se většina identifikovaných nedodržení zákona týká chybějícího označení a nedostatečných provozních postupů pro sledovatelnost geneticky modifikovaných produktů. Jedna profesní organizace konstatovala, že některé pokuty jsou v souvislosti s náhodnou přítomností případů povolených EU, včetně povinného ničení a trestního stíhání, neúměrné. Několik členských států informovalo o problémech s výkonem nařízení u produktů získaných z GMO, které neobsahují žádný zjistitelný a identifikovatelný materiál z GMO, ale přesto musejí být označeny. Hlavní problém v této oblasti vyplývá ze skutečnosti, že příslušné orgány mohou provádět pouze kontroly dokumentů u preventivních opatření, zatímco z toho důvodu, že v mnoha případech není přítomna odhalitelná DNA, nemusí být odběr vzorků možnou alternativou. Proto někdy čelí problémům, kdy vývozci a orgány třetích zemích nejsou ochotni poskytnout dovozcům potřebné informace, aby byly dodrženy právní předpisy o sledovatelnosti a označování. Na druhou stranu je zapotřebí poznamenat, že dovozci jsou povinni tyto informace požadovat. Jinak by tím, že by dováželi produkty, které jsou v rozporu s příslušnými ustanoveními, porušovali právo Společenství. Jedna průmyslová organizace se domnívá, že povinnost označovat tyto produkty znevýhodňuje evropský průmysl z hlediska hospodářské soutěže. Jedno zámořské sdružení tvrdí, že povinná sledovatelnost a označování rafinovaného sojového oleje jsou otevřené podvodným praktikám, jelikož to nelze ověřit žádným typem vědeckého testu. Stejně jako v předchozí zprávě uvedly členské státy problémy s prováděním doporučení 2004/787/ES o odběru vzorků a detekci. Většina členských států pokládá jeho provádění za nákladné a časově náročné, a to zejména s ohledem na velké zásilky. Tvrdí, že kontrola a odběr vzorků u dovážených volně ložených zásilek podle technických pokynů doporučení uvaluje na kontrolní orgány velké břemeno a výsledky nejsou úměrné vynaloženému času nebo finanční zátěži. Uvádějí, že požadovaný počet dílčích vzorků je příliš vysoký, zejména na lodích nad 500 tun. Několik členských států uvedlo, že pro odběr vzorků u krmiv používají metody opírající se o starou směrnici 76/371/EHS o odběru vzorků krmiv, kterou se stanoví metody odběru vzorků Společenství pro úřední kontrolu krmiv. Jeden členský stát též uvedl, že odběr vzorků u volně ložených produktů je v souladu s obecnými zásadami a metodami popsanými v normě ISO 13690 (1999). Rovněž bylo uvedeno, že doporučení nelze používat pro balené potraviny nebo pro malá množství složky. Jak bylo uvedeno v první zprávě, stále přetrvávají problémy s jednotkami, v nichž by měl být geneticky modifikovaný obsah vyjádřen. Podle doporučení 2004/787/ES by se výsledky kvantitativní analýzy „měly vyjadřovat jako procento počtu geneticky modifikovaných kopií DNA ve vztahu k počtu kopií DNA specifických pro cílový taxon vypočítané na základě haploidních genomů“. Nicméně některé členské státy žádají laboratoře, aby se měření povolených geneticky modifikovaných materiálů vyjadřovala spíše v procentech hmotnostních než v procentech haploidních genomů, jelikož prahová hodnota pro označování musí podle jejich názoru respektovat hmotnost nebo počet zrn, a nikoli obsah DNA. Jeden členský stát uvedl, že procento haploidních genomů používá pouze v případě, že je k dispozici referenční materiál na bázi plasmidu. Některé další členské státy konstatovaly, že validace metod podle normy ISO 17025, jak navrhuje doporučení, závisí na vnitrostátním akreditačním orgánu. Požadavky se mezi členskými státy výrazně liší. Bylo uvedeno, že akreditace podle normy ISO 17025 je spíše byrokratickou pomůckou, která zaručuje dobrou sledovatelnost a zdokumentování uvnitř laboratoře, než nástrojem, který zaručí vědeckou harmonizaci. Je zapotřebí poznamenat, že norma ISO 17025 je systém zajištění kvality v laboratořích, nikoli metoda kvalitativní a kvantitativní analýzy GMO. Pro všechny povolené GMO podle nařízení (ES) č. 1829/2003 existují metody RLS, které poté validují laboratoře členských států podle rámcových pravidel kontroly kvality stanovených v normě ISO 17025. Jak bylo naznačeno v předchozí zprávě, další problém se týká potíží při inspekci nepovolených GMO nebo v případech modifikací na základě vložení více genů bez validovaných detekčních metod a homologovaného referenčního materiálu. 7. ZÁVěRY Od zveřejnění poslední zprávy získaly členské státy a zúčastněné subjekty s prováděním nařízení další zkušenosti. Platí to zejména pro krmivářské odvětví a projevilo se to v jejich vstupních informacích o řadě praktických záležitostí. Celkové zkušenosti v potravinářském odvětví však zůstávají skromné, zejména z důvodu omezeného počtu GMO a z nich získaných produktů, které jsou v současné době uváděny na trh v Evropské unii. Jak již bylo zmíněno v poslední zprávě, členské státy uvedly, že ustanovení nařízení jsou vykládána a prováděna náležitě. Pokládají je za kroky směrem k informovanější volbě, k účinnějšímu předcházení klamavým praktikám a k lepším úředním kontrolám. Několik problémů týkajících se uplatňování obchodních postupů představuje velké výzvy pro tvorbu politiky o GMO a její výkon v Evropské unii. Průmyslová sdružení a vývozci ze třetích zemí i nadále argumentují tím, že nařízení zavádí přílišná administrativní břemena. Omezuje vývoz GMO do Evropské unie a nutí evropské provozovatele, aby používali drahé běžné produkty. Prahové hodnoty pro označování pokládají za svévolně zvolené požadavky a tvrdí, že označování produktů, které jsou vyrobeny z GMO a v nichž nelze zjistit žádný geneticky modifikovaný materiál, neúměrně zatěžuje provozovatele v potravinářském a krmivářském odvětví povinností ověřit shodu již zpracovaného materiálu. Jak již naznačila první zpráva, Komise se domnívá, že na obchod s GMO mají mnohem větší vliv některé faktory, jako je poptávka spotřebitelů po produktech, které nejsou geneticky modifikované, vyšší ceny v krmivářském odvětví a asynchronnost schvalování GMO v jednotlivých zemích. Požadavek na označování má za cíl poskytnout provozovatelům a spotřebitelům možnost svobodné volby a neměl by být považován za překážku pro uvádění povolených geneticky modifikovaných produktů na trh. Komise bude pokračovat ve spolupráci s příslušnými orgány členských států s cílem zajistit náležité provádění nařízení. Současně bude se zúčastněnými subjekty nadále zkoumat všechny možné aspekty provádění a případného vylepšení politiky o sledovatelnosti a označování GMO. Komise (Eurostat) bude také nadále usilovat o získání oficiálních statistik o produktech na bázi genetické modifikace, zejména o objemu dovozů takových produktů do EU ze třetích zemí, o jejich pronikání na trh s krmivy a o plochách, na nichž se GMO pěstují. ANNEX Institutions which contributed their input Ministry of Health, Family and Youth, Austria Federal Public Services Public Health, Food Chain and Environment, Belgium FAVV / AFSCA: Federal Agency for the Food Chain Safety, Belgium Department of Agriculture, Cyprus Ministry of the Environment, Czech Republic Danish Plant Directorate Ministry of Trade and Industry, Finland Ministry of Agriculture and Forestry, Finland Finnish Food Safety Authority Evira Customs Laboratory, Finland Ministry of the Environment, Finland Federal Office of consumer Protection and Food Safety, Germany Ministry of Rural Development and Food, Greece Ministry of Development, Hellenic Food Safety Authority, Greece Ministry of Economy and Finance, General Chemical State Laboratory, Greece Ministry for Environment and Water, Hungary Ministry for the Environment and Territory, Italy Food and Veterinary Service, Latvia Ministry of Agriculture, Latvia Ministry of Environment, Lithuania State Food and Veterinary Service, Lithuania Ministry of Health, Luxembourg Malta Environment and Planning Authority Malta Standards Authority Ministry of Housing, Spatial Planning and the Environment, Netherlands Ministry of the Environment, Department of Nature Conservation, Poland GPP, Cabinet of Political Planning, Portugal DGADR, General Directorate of Agriculture and Rural Development, Portugal National Sanitary Veterinary and Food Safety Authority, Romania State Veterinary and Food Administration, Slovakia Central Controling and Testing Institute for Agriculture, Slovakia Ministry of Agriculture, Forestry and Food, Slovenia Ministry of Health, Slovenia Ministry for the Environment and Spatial Planning, Slovenia Ministry of Environment, Spain National Food Administration, Sweden Department for Environment, Food and Rural Affairs, UK European Association fro Bio-industries (EuropaBio) American Soybean Association (ASA) [1] Úř. věst. L 268, 18.10.2003, s. 24. Zpráva Komise Radě a Evropskému parlamentu o provádění tohoto nařízení byla zveřejněna dne 25.10.2006, KOM(2006)626 v konečném znění. [2] Úř. věst. L 268, 18.10.2003, s. 1. [3] Je zapotřebí poznamenat, že členské státy již získaly zkušenosti s prováděním článku 18 nařízení (ES) č. 178/2002 o sledovatelnosti. Komise zveřejnila pokyny, které odkazují na požadavky sledovatelnosti pro GMO. (http://ec.europa.eu/food/food/foodlaw/traceability/factsheet_trace_2007_en.pdf). [4] Kromě toho neexistuje žádný právní základ, podle něhož by třetí země nebo vývozci museli předkládat informace podle článku 5 nařízení. Povinnosti dovozců jsou však definovány v článku 11 nařízení (ES) č. 178/2002 a na jejich základě nesou dovozci v členských státech konečnou odpovědnost za to, že dovozy splňují v místě vstupu požadavky EU týkající se specifičtějších právních předpisů EU, např. o sledovatelnosti a označování. [5] Eurobarometr 64.3, Evropané a biotechnologie v roce 2005: Modely a trendy [6] Na tomto místě je zapotřebí připomenout, že provozovatelé musejí provádět pravidla týkající se sledovatelnosti podle článku 18 nařízení (ES) č. 178/2002 bez ohledu na to, zda jejich produkty obsahují GMO. [7] Nové nařízení o potravinářských enzymech a o změně nařízení Rady č. 83/417/EHS, nařízení Rady (ES) č. 1493/1999, směrnice 2000/13/ES a směrnice Rady 2001/112/ES, které jasně definují GMO pro enzymy bylo navrženo Komisí (http://ec.europa.eu/food/food/chemicalsafety/additives/prop_leg_en.htm). [8] Je zapotřebí poznamenat, že v kontextu této zprávy by měl být jakýkoli odkaz na „původ“ spojován se způsoby výroby a zpracování, a nikoli se zemědělským původem, který v souvislosti se sledovatelností a označováním GMO není důležitý.