Provádění lisabonského programu Společenství - Návrh nařízení Evropského Parlamentu a Rady (ES) kterým se vydává celní kodex Společenství (Modernizovaný celní kodex) {SEK(2005) 1543} /* KOM/2005/0608 konecném znení - COD 2005/0246 */





[pic] | KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ | V Bruselu dne 30.11.2005 KOM(2005) 608 v konecném znení 2005/0246 (COD) Provádění lisabonského programu Společenství Návrh NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (ES) kterým se vydává celní kodex Společenství (Modernizovaný celní kodex) (předložený Komisí){SEK(2005) 1543} DŮVODOVÁ ZPRÁVA SOUVISLOSTI NÁVRHU | 110 | Odůvodnění a cíle návrhu Stávající celní kodex Společenství, nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, je zastaralý. Neudržel krok ani s pronikavými změnami prostředí, v němž se uskutečňuje mezinárodní obchod, zvláště s rychle a nezvratně se zvyšujícím využíváním informačních technologií a výměny elektronických dat, ani se změnou oblasti činnosti celních orgánů. To oslabuje efektivitu celního odbavení a kontrol k odhalení rizik na vnitřním trhu. Je třeba rovněž zohlednit agendu Společenství pro usnadnění obchodování v souvislosti s rozvojovou agendou z Dauhá, jakož i požadavky vyplývající z potřeby reagovat na bezpečnostní hrozby posílením kontrol na vnějších hranicích Společenství. Modernizace celního kodexu, racionalizace celních režimů a postupů a úprava pravidel ve smyslu společných norem pro systémy informačních technologií umožní realizovat iniciativu elektronické veřejné správy v oblasti cel; vytvořením méně komplikovaných a přehlednějších předpisů a novým seskupením některých nařízení splnit v této oblasti závazky v rámci iniciativy „zlepšení právní úpravy“; posílit konkurenceschopnost společností podnikajících ve Společenství a se Společenstvím, což přinese hospodářských růst; zavedením společných norem (včetně norem pro analýzu rizik) a jejich spravováním prostřednictvím společného rámce informačních technologií zvýšit bezpečnost na vnější hranici a zlepšit její zabezpečení; snížit riziko podvodu; přispět k větší soudržnosti mezi politikami, např. politikou nepřímého zdanění, zemědělskou a obchodní politikou a politikami pro oblasti zdravotnictví, životního prostředí a ochrany spotřebitele; a zajistit účinný rozhodovací proces při přijímání prováděcích opatření, pokynů a vysvětlivek a dát Komisi možnost požadovat po vnitrostátních správních orgánech, aby určité rozhodnutí stáhly. Změn takového rozsahu nelze dosáhnout pokračujícím pozměňováním stávajícího celního kodexu, ale pouze jeho celkovým přepracováním, tj. tím, že jej nahradí modernizovaný celní kodex Společenství. | 120 | Obecné souvislosti Stávající návrh je nutné vnímat v souvislosti s obnovenou lisabonskou strategií, jejímž cílem je, aby byla Evropa atraktivnějším místem pro investice i k práci, aby základem hospodářského růstu Evropy byly znalosti a inovace a aby politiky umožňovaly podnikům v EU vytvářet pracovní místa ve vyšším počtu i kvalitě. Tím, že podniky budou moci prostřednictvím elektronického celnictví plně požívat výhod moderních technologií a z nich plynoucího usnadnění obchodu, budou splněny cíle iniciativy elektronické veřejné správy, což bylo rovněž účelem vytvoření stávajícího návrhu. Návrhy Komise na vytvoření jednoduchého elektronického prostředí v celnictví a obchodě byly vítány a podpořeny v usnesení Rady z prosince 2003, kterým byly schváleny návrhy Komise na modernizaci celních předpisů a režimů a na zřízení rámce právních předpisů na podporu reformovaných celních režimů v souvislosti s počítačovými technologiemi. Od svého přijetí v roce 1992 stávající kodex neprošel všeobecnou revizí, pouze omezenými změnami týkajícími se konkrétních problémů. Základem režimů jsou dosud transakce uskutečňované pomocí dokladů v listinné podobě, a třebaže elektronická podoba celního odbavení prostřednictvím vnitrostátních elektronických systémů je nyní pravidlem spíše než výjimkou, užívání těchto systémů podle práva Společenství není povinné. Aplikace informačních technologií na úrovni Společenství k účelům celního odbavení v podstatě neexistují, nový počítačově zpracovávaný tranzitní systém NITS však úspěšně prokázal proveditelnost takovýchto systémů a otevřel tak možnosti pro obdobné aplikace v dalších celních režimech. Úloha celních orgánů se navíc posouvá od výběru cel, který za posledních 20 let výrazně poklesl, směrem k používání nesazebních opatření, zejména těch, jež se vztahují k bezpečnosti a zabezpečení, k boji proti padělanému zboží, praní špinavých peněz a drogám, směrem k používání ochranných hygienických a zdravotních opatření a opatření na ochranu spotřebitele a životního prostředí a rovněž směrem k výběru DPH a spotřebních daní nebo k osvobození od těchto daní při vývozu. Celní kodex je nutné upravit tak, aby nejen vyhovoval elektronickému prostředí pro oblast cel a obchodu, ale rovněž jej spravoval. Jak hospodářské subjekty, tak správní orgány jsou navíc pro využití této příležitosti k celkovému přepracování celních předpisů tak, aby se zjednodušily a zpřehlednily. Pronikavé změny jsou v neposlední řadě nutné proto, aby se clo v rozšířeném Společenství a elektronickém obchodním prostředí vybíralo na místě k tomu nejpříhodnějším, a tím je místo, kde je hospodářský subjekt usazen (centralizované celní řízení). Zároveň je nezbytné zabezpečit dodržování společných norem, včetně norem pro analýzu rizik a celní sankce. V případě celních sankcí toho lze dosáhnout pouze prostřednictvím společného rámce Společenství, jehož návrh Komise předloží v nejbližší době. Rovněž je třeba zajistit větší soudržnost s dalšími politikami Společenství, jako politikou nepřímého zdanění, zemědělskou a obchodní politikou a politikami pro oblasti zdravotnictví, životního prostředí a ochrany spotřebitele. K tomu je nutné přepracovat rozdělení úkolů mezi vnitrozemskými a hraničními celními úřady. Nebudou-li změny v kodexu provedeny, bude to znamenat, že společnosti podnikající v Evropě nebudou moci plně využít výhody moderních podmínek, za nichž mohou plnit své povinnosti v mezinárodním obchodě, což v prostředí stále tvrdší konkurence ovlivní jejich výsledky. Zastaralé režimy, řízení a další celní pravidla, které byly vytvořeny pro prostředí, jemuž dominovaly doklady v listinné podobě, rovněž zvyšují riziko podvodů, oslabují bezpečnost na vnější hranici a její zabezpečení a upozaďují úlohu celních orgánů jakožto základního činitele v rámci ochrany hranic a dohledu nad nimi ve vztahu k mezinárodnímu pohybu zboží. | 130 | Platné předpisy vztahující se na oblast návrhu Nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství, a nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství. Návrh a jeho prováděcí předpis nahradí zmíněná nařízení a rovněž související nařízení a jejich prováděcí předpisy, jež jsou včleněna do nového kodexu: nařízení Rady (EHS) č. 918/83 ze dne 28. března 1983 o systému Společenství pro osvobození od cla, nařízení Rady (EHS) č. 3925/91 ze dne 19. prosince 1991 o vyloučení kontroly a formalit u příručních a zapsaných zavazadel osob uskutečňujících lety a námořní cesty uvnitř Společenství, nařízení Rady (ES) č. 82/2001 ze dne 5. prosince 2000 o definici pojmu „původní produkty“ a metodách správní spolupráce při obchodování mezi celním územím Společenství a Ceutou a Melillou, nařízení Rady (ES) č. 1207/2001 ze dne 11. června 2001 o postupech usnadňujících vydávání průvodních osvědčení EUR.1, vystavování prohlášení na fakturách a tiskopisů EUR.2 a vydávání některých oprávnění schváleného vývozce podle předpisů upravujících preferenční obchod mezi Evropským společenstvím a některými zeměmi. | 140 | Soulad s ostatními politikami a cíli Unie Je v souladu s obnovenou lisabonskou strategií a iniciativou elektronické veřejné správy. | KONZULTACE ZÚčASTNěNÝCH STRAN A POSOUZENÍ DOPADU | Konzultace zúčastněných stran | 211 | Metody konzultace, hlavní cílová odvětví a obecný profil respondentů Jednotlivé verze z různých stadií přípravy předlohy modernizovaného celního kodexu byly od května 2004 projednávány s celními správami členských států, ve Výboru pro celní kodex, s evropskými oborovými organizacemi a na schůzích kontaktní skupiny pro obchod. V létě roku 2004 na internetu proběhly otevřené konzultace. Četné připomínky různých hospodářských subjektů, členských států a třetích zemí byly poté vzaty v potaz při tvorbě předlohy revidované verze, která byla v dubnu roku 2005 předložena zmíněným zainteresovaným stranám na velkém semináři v Budapešti. Evropským oborovým organizacím a celním správám byl navíc zaslán dotazník, aby byla zajištěna zpětná vazba týkající se pravděpodobných nákladů a přínosu spojených s prováděním modernizovaného celního kodexu. | 212 | Shrnutí odpovědí a způsob, jakým byly vzaty v úvahu Odezva na návrh Komise zaznamenaná v rámci těchto konzultací a na budapešťské konferenci byla z velké části kladná; některé konkrétní připomínky nicméně byly při konečné tvorbě návrhu zohledněny. Byly obdrženy vyplněné dotazníky týkající se dopadů a jejich výsledky byly shrnuty v posouzení dopadů, jež je součástí této předlohy návrhu. | 213 | Od 1. července do 15. září roku 2004 probíhaly otevřené konzultace na internetu. Komise obdržela 56 odpovědí. Výsledky, včetně odpovědí Komise týkajících se způsobu, jakým byly připomínky zohledněny, jsou k dispozici na adrese http://europa.eu.int/comm/taxation_customs/resources/documents/CustomsCodes_tables.pdf | Sběr a využití výsledků odborných konzultací | 229 | Nebylo třeba využít externích odborných konzultací. | 230 | Posouzení dopadů Právní předpis bez dalších změn: Takové řešení znamená, že by se nadále uplatňoval stávající celní kodex, který byl sice nedávno změněn, ale byl koncipován v osmdesátých letech a vstoupil v platnost v letech devadesátých. Jako běžný postup budou nadále definovány transakce založené na listinných dokladech. Celní režimy a řízení budou nadále zbytečně komplikované a předpisy nebudou odrážet hospodářskou situaci, v důsledku čehož bude uplatňování těchto zastaralých pravidel v moderním prostředí jak pro celní správy, tak pro hospodářské subjekty stále obtížnější. Nedávno zveřejněná novela celního kodexu zabývající se otázkami bezpečnosti by pravděpodobně vedla k nárůstu nákladů na jeho dodržování o přibližně 1 200 mil. EUR, který by se mohl částečně snížit zásluhou některých vnitrostátních iniciativ v oblasti informačních technologií, a rovněž k nárůstu investic o 50 až 60 mil. EUR za rok, které by Komise a členské státy vynaložily do vybudování nutné informačně technologické infrastruktury. Členské státy by se i bez reorganizace celního kodexu mohly v rámci stávajícího právního rámce rozhodnout, že budou zavádět elektronické systémy a vytvářet interoperabilní celní systémy, a to jak v rámci téhož členského státu, tak ve vztahu k jiným členským státům. To by však neumožnilo přechod k plně elektronickému prostředí, jelikož hospodářské subjekty by nadále měly možnost předkládat celní prohlášení v listinné podobě namísto podoby elektronické. Je také pravděpodobné, že by se interoperabilita omezila pouze na celní správy, jelikož by celní kodex právně nestanovoval povinnost zavedení jednotného portálu (single window). Dostupnost pro hospodářské subjekty by zůstala pouze na úrovni současné situace, kdy pro ně existují pouze vnitrostátní, neharmonizovaná kontaktní místa. Bylo by sice možné povzbuzovat poskytovatele služeb a celní správy k vytvoření jednoho přístupového bodu, kde by hospodářské subjekty mohly podávat celní prohlášení odpovědným celním orgánům prostřednictvím jejich stávajících kontaktních míst, čímž by nedošlo k navyšování nákladných investic, jenže pro členské státy by z právních předpisů nevyplývala povinnost do takových systémů investovat. Hospodářské subjekty by tak měly omezenější možnost využívat taková zjednodušení, jako je centralizované celní řízení a jednotný portál (single window), a rozhodnutí, jež mají působnost po celém Společenství. Pouze další harmonizace pravidel a postupů na úrovni ES nám umožní plně zúročit přínos nového elektronického celnictví v souvislosti s novou situací v podnikání a obchodě. Bez této harmonizace by se brzdilo také vytváření celoevropských strategií a režimů včetně jednotného softwaru. Nadnárodní společnosti by nadále musely často používat služby zástupců v daných členských státech nebo zakládat pobočky ve všech členských státech, kde působí, i když jsou schopné používat elektronické celní režimy. To by sice snížilo výše zmíněné náklady na dodržování předpisů týkajících se bezpečnosti o 15 %, ale pravděpodobně by vznikly dodatečné náklady okolo 40 až 50 mil. EUR za rok. Modernizovaný celní kodex: Toto řešení znamená, že je zaveden příslušný právní rámec, a dosáhnout elektronického celnictví bude výrazně jednodušší. V rámci tohoto řešení je elektronické celnictví především „celnictvím výkonným“, jež prošlo rozsáhlou reorganizací a jež představuje komplexní systém určený pro obchodní prostředí. Z hlediska informačních technologií s sebou tato strategie nese malé riziko, jelikož zahájení jakýchkoliv významných akcí a investic, ať už na úrovni Společenství nebo na úrovni vnitrostátní, je založeno na pevném právním základě. Řešení umožňuje zjednodušit právní předpisy, mít rovné podmínky pro hospodářské subjekty, odstranit omezení pro celní zástupce a vyvinout celní informační portál, interoperabilní a dostupné automatizované celní systémy, jedny přístupové body, jednotný portál (single window) a kontrolu zboží za použití jednoho správního místa (one stop shop) všemi orgány, jichž se týká pohyb zboží přes hranice Společenství. V rámci tohoto řešení by se nejen významně snížilo riziko podvodů, ale též by se usnadnilo obchodování. Lze dosáhnout všech cílů, pokud jde o modernizaci a racionalizaci a plně elektronické prostředí v celnictví a obchodě. Společnosti by mohly využívat mnohem kvalitnější povolovací program, který představuje další usnadnění a zjednodušení. Za určitých podmínek budou moci využívat centralizované celní řízení, v jehož rámci budou moci jednat pouze s jedním celním úřadem v EU. Informace by byly snáze dostupné prostřednictvím společných celních portálů a všechny úkony příslušející různým odpovědným správám by mohly být provedeny prostřednictvím jednotného portálu (single window). Náklady na takto „výkonné celnictví“ by samozřejmě byly vyšší než u předcházejícího řešení, další roční investice by dostoupily výše 40 až 50 mil. EUR až do roku 2013 pro Komisi i členské státy dohromady. V době své plné funkčnosti, která nastane nejdříve v roce 2009, by však přínos mohl dosáhnout až 2 500 mil. EUR za rok. Toto řešení si na sebe vydělá v roce 2010. | 231 | Posouzení dopadů, které provedla Komise, je uvedeno v pracovním programu, jehož zprávu lze nalézt na stránce: http://europa.eu.int/comm/taxation_customs/common/consultations/customs/index_en.htm. | PRÁVNÍ STRÁNKA NÁVRHU | 305 | Shrnutí navrhovaných opatření Nahradit stávající celní kodex Společenství a související nařízení vyjmenovaná v bodě 1 modernizovaným celním kodexem, který racionalizuje celní režimy a stanoví základ pro dostupné, interoperabilní systémy celního odbavení na úrovni EU. | 310 | Právní základ Články 26, 95, 133 a 135 Smlouvy o ES. | 329 | Zásada subsidiarity Návrh spadá do výlučné pravomoci Společenství. Zásada subsidiarity se proto neuplatní. | Zásada proporcionality Návrh je v souladu se zásadou proporcionality z tohoto důvodu/těchto důvodů: | 331 | Modernizovaný celní kodex obsažený v návrhu byl vytvořen v co nejjednodušší podobě s cílem zajistit v součinnosti s prováděcími předpisy, pokyny a vysvětlivkami jeho jednotné používání po celém Společenství. Směrnice by takového cíle nedosáhla. | 332 | Zjednodušení režimů je klíčové pro úspěšný přechod k elektronickému celnímu prostředí. Díky němu se rovněž sníží zátěž celní správ a hospodářských subjektů, které jsou v důsledku posledních změn ve stávajícím kodexu z bezpečnostních důvodů nuceny investovat do elektronických systémů. | Volba nástrojů | 341 | Navrhované nástroje: nařízení. | 342 | Jiné prostředky by nebyly přiměřené z tohoto důvodu/těchto důvodů: V záležitostech zahraničního obchodu má Společenství výlučnou pravomoc, jednotné uplatňování celních právních předpisů tedy může zajistit pouze nařízení. | ROZPOčTOVÉ DůSLEDKY | 401 | Členské státy a hospodářské subjekty budou muset investovat do dostupných, interoperabilních systémů celního odbavení. | DALšÍ INFORMACE | 510 | Zjednodušení | 511 | Návrh stanoví zjednodušení správních postupů pro veřejné orgány (EU nebo vnitrostátní) a zjednodušení správních postupů pro soukromé subjekty. | 512 | Vedle jednodušší stavby s méně články a jednoduššími pravidly a vedle důsledněji používané terminologie nový kodex charakterizuje vstřícný přístup k zákazníkovi a používání srozumitelných definic činností jako dovoz, vývoz, pohyb, uskladnění, zušlechtění a použití zboží. Volí pojetí zaměřené na celní řízení a podobné režimy sdružuje pod společná pravidla s méně výjimkami; některé režimy mají být zrušeny, některé sloučeny nebo sladěny a stávajících třináct různých celně schválených určení nebo použití tak bude omezeno na pouhé tři základní režimy, režim dovozu, vývozu a zvláštní režim. Každý z nich má vzájemně provázaná pravidla týkající se především povolení, jistot a celních dluhů. Více než dvě třetiny z 258 článků stávajícího kodexu tak byly pozměněny, či začleněny nebo přesunuty do prováděcího předpisu. Díky tomuto modernizovanému kodexu, jenž bude spojen s jednodušším prováděcím předpisem a rovněž s pokyny a vysvětlivkami v konsolidovaném znění, bude lépe zajištěn přesnější a soudržnější výklad a používání celních pravidel ze strany členských států, což bude nesmírně přínosné pro hospodářské subjekty. | 513 | Sloučení nebo sladění souvisejících režimů znamená, že bude potřeba méně odborníků, nebude potřeba tolik odborníků školit, k provádění celní pravidel bude potřeba méně plánovací činnosti a lidské zdroje bude možné výhodněji umístit do rizikových oblastí, a tudíž zvýšit bezpečnost a snížit riziko nesrovnalostí. Toto pojetí bude přínosem pro celní správy, které v současné době snižují stavy nebo tak již učinily. | 514 | Jednodušší uspořádání a maximum společných prvků v různých opatřeních zajistí snazší dostupnost předpisů a méně plánovací činnosti nutné k dodržování celních předpisů. Přesnější a soudržnější výklad a používání celních předpisů bude pro hospodářské subjekty znamenat velký přínos. | 517 | Návrh je obsažen v pracovním a legislativním programu Komise pod značkou 2004/TAXUD-015. | 520 | Zrušení platných právních předpisů Přijetí tohoto návrhu povede ke zrušení platných právních předpisů. | 570 | Podrobné vysvětlení návrhu HLAVA I: OBECNÁ USTANOVENÍ Nový text zahrnuje přehled úkolů, který popisuje úlohu a cíle celních správ a stanovuje, že k celním právním předpisům patří i celní sazebník, což předcházející kodex opomenul a je nutné to opravit. Je zaveden princip elektronických celních prohlášení a elektronické výměny dat mezi celními správami, přičemž se plně dodržují ustanovení o ochraně údajů spolu s právním základem pro dobrovolnou výměnu doplňujících informací mezi hospodářskými subjekty a celními orgány. Změnila se pravidla o zástupcích a předcházející omezení byla zrušena, jelikož nebyla ani slučitelná s elektronickým prostředím, ani s principy jednotného trhu. Tato revize je v souladu s obecným přístupem, v jehož rámci jsou z kodexu vypuštěna všechna zmocnění pro přijetí zvláštních vnitrostátních právních předpisů, s výjimkou případů, kdy se vztahují k organizaci celních kontrol. Byl rozšířen rámec pro program schválených hospodářských subjektů, který byl do kodexu zahrnut nařízením Rady (EHS) č. 648/2005. Ustanovení kodexu jsou v souladu s Listinou základních práv, která požaduje, aby měla každá osoba právo na slyšení předtím, než je přijato rozhodnutí v její neprospěch, a to včetně rozhodnutí o výběru cla po propuštění zboží a rozhodnutí o odmítnutí vrácení či prominutí cla. Bylo upřesněno, že jednu žádost může podat několik osob a jedno rozhodnutí se může na několik osob vztahovat, že rozhodnutí jsou platná po celém Společenství, není-li stanoveno jinak, a že pravidla týkající se rozhodnutí jsou platná, i pokud se celní orgány zabývají opravným prostředkem. Návrh předpokládá, že členské státy stanoví účinné, přiměřené a odrazující sankce. Za účelem posílení soudržnosti na celém vnitřním trhu bude později Radě a Evropskému parlamentu navržen společný rámec pro sankce za porušení celních předpisů Společenství. Nařízení Rady (EHS) č. 3925/91 ze dne 19. prosince 1991 je možné zrušit, jelikož byly do této kapitoly zahrnuty výjimky z kontrol nebo formalit. Všechny situace, kdy celní správy smějí požadovat úhradu nákladů nebo účtovat poplatky, jsou sdruženy v jednom článku místo v několika. Poplatky za povolení odkladu platby byly zrušeny. Ustanovení o měnovém přepočtu byla sloučena a sladěna s nařízením (EHS, Euratom) č. 1182/71; podrobnější prováděcí pravidla mají nyní být stanovena v prováděcím předpise k celnímu kodexu. HLAVA II: FAKTORY, NA JEJICHŽ ZÁKLADĚ SE STANOVUJE DOVOZNÍ NEBO VÝVOZNÍ CLO A JINÁ OPATŘENÍ PŘI OBCHODU SE ZBOŽÍM Nová ustanovení jsou sladěna s článkem 3 Marrákešské dohody o pravidlech původu z roku 1994. Po završení mezinárodní harmonizace tak bude možné zahrnout nová pravidla původu do prováděcího předpisu k celnímu kodexu. Navíc je vyjasněno, že nepreferenční pravidla původu se vztahují i na používání opatření Společenství, která nemají spojitost se cly či obchodem. Všechna autonomní pravidla o původu použitelná v preferenčních režimech, včetně Ceuty a Melilly, avšak mimo ta, která jsou použitelná na zámořské země a území uvedené v příloze II Smlouvy o ES, mají být rovněž přijata postupem projednávání ve výboru. Články obecně pojednávající o problematice určování hodnoty jsou seskupeny na jednom místě, aby poskytovaly obecný právní základ k přijetí prováděcích pravidel, zejména když EU přijme závazky a povinnosti ve vztahu Dohodě WTO o celní hodnotě včetně rozhodnutí Výboru WTO pro celní hodnotu. HLAVA III: CELNÍ DLUH A JISTOTY Modernizace a zjednodušení pravidel o celním dluhu si vyžadují větší změny, jelikož to, zda celní dluh vznikl, či nikoliv, závisí na objektivních okolnostech a nikoliv na tom, o jak vážnou nedbalost ze strany zúčastněné osoby se jednalo. To je v souladu s Kjótskou úmluvou stanovující, že clo bude vráceno, pokud se zjistí, že následkem chybného odhadu došlo k přeplatku (Obecná příloha, kapitola 4, norma 18). Správní sankce jsou přiměřenější odezvou na porušení celních předpisů v případech, kdy celní orgány mají možnost zjistit, zda byl celní režim ukončen nebo vyřízen v souladu s celními předpisy. V souvislosti s návrhem nového rozdělení pravomocí mezi hraniční a vnitrozemské celní úřady se navrhuje, aby celní dluh obvykle vznikal tam, kde je držitel režimu nebo povolení usazen, s výjimkou případů, kdy držitel není usazen na celním území Společenství nebo kdy došlo k porušení předpisů. V těchto případech se uplatní zůstatková pravidla tak jako v současnosti. Kapitola 4 obecné přílohy Kjótské úmluvy přenechává určení faktorů, podmínek a okamžiku pro určení výše cla a daní vnitrostátním právním předpisům nebo právním předpisům Společenství, a tudíž není důvod zachovávat komplikovaná pravidla pro určování celního dluhu v souvislosti s režimy podmíněného osvobození od cla, svobodnými pásmy nebo svobodnými sklady. Ustanovení hlavy III vztahující se k „celnímu dluhu a jistotám“ vyváženě zohledňuje jak zájmy obchodu, zejména díky obecné možnosti snížit částku jistoty v případě možných dluhů a díky zvětšení rozsahu případů, kdy může celní dluh zaniknout, tak ochranu finančních zájmů Společenství a členských států, která se zlepšuje díky většímu rozsahu používání jistoty, poskytované k zajištění částky celního dluhu. Vnitřní trh bude lépe fungovat díky harmonizaci opatření, jako jsou lhůty na oznámení částky celního dluhu v případě, že činy, které vedly ke vzniku dluhu, jsou trestné, a pravidla o vyžadování úroku z prodlení. HLAVA IV: PŘÍCHOD ZBOŽÍ NA CELNÍ ÚZEMÍ SPOLEČENSTVÍ Tato hlava zahrnuje změny celního kodexu týkající se bezpečnosti, které zavedlo nařízení (ES) č. 648/2005, a tyto změny dále začleňuje a sceluje, přičemž bere ohled na všeobecné zavedení elektronických celních prohlášení, elektronické výměny dat mezi celními správami, zejména systému kontroly při dovozu (ICS), a na vytvoření společných portálů a jednotného portálu (single window). Vynětí svobodných pásem z celního dohledu, jež představovalo bezpečnostní riziko, se ruší; svobodná pásma se stávají celním režimem a podléhají celním kontrolám při vstupu a kontrolám dokladů. Pravidla o předložení zboží byla přepracována, aby bylo jasné, jaké jsou povinnosti a kdo je odpovědný za oznámení příchodu zboží celním orgánům a jeho zpřístupnění pro účely kontroly. Lhůty, během nichž musí být zboží přiděleno k celnímu režimu, jsou vypuštěny, jelikož dočasné uskladnění samo o sobě bude představovat zvláštní režim. HLAVA V: OBECNÁ PRAVIDLA TÝKAJÍCÍ SE CELNÍHO STATUSU A CELNÍHO REŽIMU Významné změny se týkají elektronického celního prohlášení, jež se stává obvyklou formou celního prohlášení, a sladění dřívějších variant zjednodušení celního režimu, včetně místního celního řízení. Základní zásady předpokladu a ztráty statusu zboží Společenství byly z prováděcího předpisu k celnímu kodexu přesunuty do kodexu samého. Podrobná pravidla budou nadále uvedena v prováděcím předpise k celnímu kodexu. Kromě některých výjimek, např. karnetu TIR a ATA, kde se celní prohlášení vyžaduje, se stanou pravidlem elektronická prohlášení. Ačkoliv bylo objasněno, že svobodná pásma napříště budou celním režimem, stávající zproštění povinnosti podávat celní prohlášení se zachová. Pokud je to povoleno, podání elektronického prohlášení smí být nahrazeno přístupem do deklarantova elektronického systému. V elektronické podobě smějí být podány rovněž podklady; dokumenty nemusejí „doprovázet“ prohlášení za předpokladu, že jsou „celním orgánům zpřístupněny“. V souladu se zásadami Kjótské úmluvy nový kodex umožňuje, aby se celní prohlášení podávalo, registrovalo a kontrolovalo před příchodem zboží a aby bylo místo podání prohlášení odděleno od místa, kde se zboží fyzicky nachází. Je zde rovněž ustanovení o propuštění zboží na místě odlišném od toho, kde bylo přijato celní prohlášení, což spolu se sloučením zjednodušeného celního režimu a místního celního řízení umožňuje provádění „centralizovaného celního řízení“. V rámci tohoto systému může schválený hospodářský subjekt podat své souhrnné prohlášení a/nebo celní prohlášení v elektronické podobě ze svých prostor bez ohledu na to, ve kterém členském státě zboží vstupuje do Společenství nebo jej opouští, a tak je možné, aby společnosti vyřizovaly veškerou svou obchodní agendu v EU s jedním celním úřadem. HLAVA VI: PROPUŠTĚNÍ DO VOLNÉHO OBĚHU A OSVOBOZENÍ OD DOVOZNÍHO CLA Propuštění do volného oběhu je jedním z nejdůležitějších celních režimů, a proto se považuje za vhodné mu věnovat zvláštní, byť stručnou kapitolu. Dále se tato hlava zabývá zbožím propuštěným do volného oběhu za zvláštních okolností s výjimkou zboží, kterému byl přidělen režim konečného použití, jemuž se věnuje hlava VII (Zvláštní režimy), a obsahuje právní základ pro ustanovení, která obsahovalo někdejší nařízení Rady (EHS) č. 918/83 o systému Společenství pro osvobození od cla a která mají být uvedena v prováděcím předpise k celnímu kodexu. Takový přístup je transparentnější než některá ustanovení uvádět v samostatném nařízení Rady/Evropského parlamentu. HLAVA VII: ZVLÁŠTNÍ REŽIMY Někdejší režimy podmíněného osvobození od cla byly seskupeny v jeden celek a sladěny s dalšími podobnými celně schválenými určeními nebo použitími do čtyř zvláštních režimů: tranzitu (vnější tranzit, vnitřní tranzit); uskladnění (dočasné uskladnění, uskladnění v celním skladu, svobodná pásma); zvláštního použití (dočasné použití, konečné použití); a zušlechtění (aktivní a pasivní zušlechťovací styk). Toto sladění umožnilo sloučit režim aktivního zušlechťovacího styku s přepracováním pod celním dohledem a upustit od aktivního zušlechťovacího styku v systému navracení, neboť záměr zpětně vyvézt se již nepovažuje za nezbytný. Společnými pravidly se budou řídit všechny zvláštní režimy, týkající se jistoty, žádosti a povolení, či použití rovnocenného zboží, přičemž zvláštní pravidla zůstanou zachována pro individuální režim pouze v případech řádně opodstatněných ekonomickými důvody. Zapracována byla rovněž vysvětlení ohledně osvobození od DPH při dovozu a osvobození od spotřební daně, jež vyplývají z čl. 7 odst. 3 a čl. 10 odst. 3 šesté směrnice o DPH a čl. 5 odst. 2 směrnice 92/12/EHS. Zvláštní pravidla pro zemědělské produkty jsou uvedena v zemědělských právních předpisech, nikoliv v prováděcím předpise k celnímu kodexu, a odkaz na tyto zvláštní pravidla již není nezbytný, jelikož jsou přímo použitelná. HLAVA VIII: ODESLÁNÍ ZBOŽÍ Z CELNÍHO ÚZEMÍ SPOLEČENSTVÍ S ohledem na všeobecné zavedení elektronických celních prohlášení, elektronické výměny dat mezi celními správami, zejména systému kontrol při vývozu (ECS), a s ohledem na budoucí vytvoření společných portálů/jednotného portálu (single window) byla provedena další změna v požadavcích na celní prohlášení před odesláním zboží, které zavedlo nařízení č. 648/2005. Pro zpětný vývoz zboží, které není zbožím Společenství a které má opustit celní území Společenství, je vytvořeno zvláštní ustanovení, přestože pro toto zboží budou platit stejná pravidla jako pro vývoz zboží Společenství až na tu skutečnost, že namísto celního prohlášení bude požadováno oznámení o zpětném vývozu. Souhrnná prohlášení se budou požadovat pouze tehdy, když se nepožaduje ani celní prohlášení, ani oznámení o zpětném vývozu, např. v případech překládek nebo zpětných vývozů ze svobodných pásem nebo z dočasného uskladnění v přístavech/na letištích atd. Tato hlava rovněž obsahuje ustanovení o vývozu a osvobození od vývozního cla na základě zvláštních okolností, která tak, jako je tomu u dovozních cel, mají být určena v souladu s postupem projednávání ve výboru spíše než samostatným nařízením. Pod hlavu VIII nyní spadají ustanovení týkající se pasivního zušlechťovacího styku. Nový článek se zabývá některými případy dočasného vývozu (zejména v rámci systému karnetů ATA), kterým se věnuje prováděcí předpis k celnímu kodexu, avšak bez formálního zakotvení ve stávajícím kodexu. HLAVA IX: ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ Postup projednávání ve výboru (poradní výbor) je rozšířen na přijímání vysvětlivek a pokynů, a vnitrostátní pokyny pro výklad celních předpisů Společenství tudíž nebudou zapotřebí. Proto, aby byla efektivita práce Výboru pro celní kodex v případech, kdy mají být schváleny prováděcí předpisy, na optimální úrovni, je tento regulativní výbor přeměněn na řídící výbor a období nezbytné k tomu, aby Rada schválila prováděcí předpis k celnímu kodexu, je zkráceno ze tří měsíců na jeden měsíc. Výše zmíněná zrušená nařízení se včleňují do celního kodexu. Datum použitelnosti nového celního kodexu musí brát v úvahu nutnost změn prováděcího předpisu. To si vyžádá přibližně jeden rok od doby, kdy bude možné bezpečně předvídat, jaká bude konečná podoba nového celního kodexu. Teprve tehdy bude možné den začátku použitelnosti určit s konečnou platností. | 1. OBSAH BODY ODŮVODNĚNÍ HLAVA I: OBECNÁ USTANOVENÍ 23 Kapitola 1: OBLAST PŮSOBNOSTI CELNÍCH PŘEDPISŮ, ÚLOHA CELNÍCH ORGÁNŮ A DEFINICE 23 Kapitola 2: PRÁVA A POVINNOSTI OSOB V SOUVISLOSTI S CELNÍMI PŘEDPISY 28 Oddíl 1: Poskytování informací 28 Oddíl 2: Zastoupení v celním řízení 30 Oddíl 3: Schválený hospodářský subjekt 31 Oddíl 4: Rozhodnutí o používání celních předpisů 33 Oddíl 5: Celní sankce 36 Oddíl 6: Opravné prostředky 37 Oddíl 7: Kontrola zboží 38 Oddíl 8: Uchovávání dokladů a jiných informací; poplatky a náklady 40 Kapitola 3: MĚNOVÝ PŘEPOČET, LHŮTY A ZJEDNODUŠENÍ 41 HLAVA II: FAKTORY, NA JEJICHŽ ZÁKLADĚ SE STANOVUJE DOVOZNÍ NEBO VÝVOZNÍ CLO A JINÁ OPATŘENÍ PŘI OBCHODU SE ZBOŽÍM 43 Kapitola 1: SPOLEČNÝ CELNÍ SAZEBNÍK A SAZEBNÍ ZAŘAZENÍ ZBOŽÍ 43 Kapitola 2 : PŮVOD ZBOŽÍ 44 Oddíl 1: Nepreferenční původ 44 Oddíl 2: Preferenční původ 45 Kapitola 3: HODNOTA ZBOŽÍ PRO CELNÍ ÚČELY 46 HLAVA III: CELNÍ DLUH A JISTOTY 50 Kapitola 1: VZNIK CELNÍHO DLUHU 50 Oddíl 1: Obecná ustanovení 50 Oddíl 2: Celní dluh při dovozu 50 Oddíl 3: Celní dluh při vývozu 53 Oddíl 4: Společná ustanovení pro celní dluh při dovozu i vývozu 54 Kapitola 2: JISTOTA ZA MOŽNÝ ČI EXISTUJÍCÍ CELNÍ DLUH 56 Kapitola 3 : VYBRÁNÍ A PLATBA CLA A VRÁCENÍ A PROMINUTÍ CLA 60 Oddíl 1: Určení výše cla, její oznámení dlužníkovi a její zaúčtování 60 Oddíl 2: Lhůty a postupy pro placení cla 63 Oddíl 3: Vrácení a prominutí cla 66 Kapitola 4 : ZÁNIK CELNÍHO DLUHU 70 HLAVA IV: PŘÍCHOD ZBOŽÍ NA CELNÍ ÚZEMÍ SPOLEČENSTVÍ 72 Kapitola 1: ZBOŽÍ VSTUPUJÍCÍ NA CELNÍ ÚZEMÍ 72 Kapitola 2 : PŘÍCHOD ZBOŽÍ 74 Oddíl 1: Vstup zboží na celní území Společenství 74 Oddíl 2: Předložení zboží a jeho vykládka a kontrola 76 Oddíl 3: Formality po předložení zboží k celnímu řízení 77 Oddíl 4: Zboží pohybující se v režimu tranzitu 78 HLAVA V: OBECNÁ PRAVIDLA TÝKAJÍCÍ SE CELNÍHO STATUSU A CELNÍHO REŽIMU 79 Kapitola 1 : STATUS ZBOŽÍ 79 Kapitola 2: CELNÍ PROHLÁŠENÍ 80 Oddíl 1: Obecná ustanovení 80 Oddíl 2: Standardní prohlášení 81 Oddíl 3: Ověřování 83 Oddíl 4: Propuštění 85 Kapitola 3: ZJEDNODUŠENÍ TÝKAJÍCÍ SE CELNÍCH PROHLÁŠENÍ 86 Oddíl 1: Zjednodušená celní prohlášení 86 Oddíl 2: Jiná zjednodušení 87 Kapitola 4 : NAKLÁDÁNÍ SE ZBOŽÍM 88 HLAVA VI: PROPUŠTĚNÍ DO VOLNÉHO OBĚHU A OSVOBOZENÍ OD DOVOZNÍHO CLA 90 Kapitola 1: PROPUŠTĚNÍ DO VOLNÉHO OBĚHU 90 Kapitola 2: OSVOBOZENÍ OD DOVOZNÍHO CLA 90 Oddíl 1: Vrácené zboží 90 Oddíl 2: Mořský rybolov a produkty získané z moře 92 Oddíl 3: Zvláštní okolnosti 92 HLAVA VII: ZVLÁŠTNÍ REŽIMY 93 Kapitola 1: OBECNÁ USTANOVENÍ 93 Kapitola 2: TRANZIT 97 Oddíl 1: Vnější a vnitřní tranzit 97 Oddíl 2: Tranzit Společenství 99 Kapitola 3: USKLADNĚNÍ 100 Oddíl 1: Společná ustanovení 100 Oddíl 2: Dočasné uskladnění 101 Oddíl 3: Uskladnění v celním skladu 102 Oddíl 4: Svobodná pásma 103 Kapitola 4: ZVLÁŠTNÍ POUŽITÍ 106 Oddíl 1: Dočasné použití 106 Oddíl 2: Konečné použití 107 Kapitola 5: ZUŠLECHTĚNÍ 109 Oddíl 1: Obecná ustanovení 109 Oddíl 2: Aktivní zušlechťovací styk 109 Oddíl 3: Pasivní zušlechťovací styk 109 HLAVA VIII: ODESLÁNÍ ZBOŽÍ Z CELNÍHO ÚZEMÍ SPOLEČENSTVÍ 112 Kapitola 1: ZBOŽÍ OPOUŠTĚJÍCÍ CELNÍ ÚZEMÍ 112 Kapitola 2: VÝVOZ 114 Kapitola 3: OSVOBOZENÍ OD CLA 116 HLAVA IX: VÝBOR PRO CELNÍ KODEX A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ 117 Kapitola 1: VÝBOR PRO CELNÍ KODEX 117 Kapitola 2: ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ 118 PŘÍLOHA: 120 Srovnávací tabulka 1: Nové nařízení > nařízení (EHS) č. 2913/92 120 Srovnávací tabulka 2: Bývalé nařízení (EHS) č. 2913/92 > nové nařízení 125 Srovnávací tabulka 3: Zrušené nařízení > nové nařízení 126 2005/0246 (COD) Provádění lisabonského programu SpolečenstvíNávrh NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (ES) č. [...], kterým se vydává celní kodex Společenství (Modernizovaný celní kodex) EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na články 26, 95, 133 a 135 této smlouvy, s ohledem na protokol č. 2 k aktu o přistoupení Španělska a Portugalska o Kanárských ostrovech a o Ceutě a Melille, a zejména na čl. 9 odst. 1 tohoto protokolu, s ohledem na návrh Komise[1], s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru[2], v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy[3], vzhledem k těmto důvodům: (1) Společenství je založeno na celní unii. Je žádoucí jak v zájmu hospodářských subjektů, tak celních orgánů ve Společenství shromáždit současné celní předpisy do jediného celního kodexu Společenství (dále jen „kodex“). Vycházeje z myšlenky vnitřního trhu, měl by tento kodex obsahovat obecná pravidla a postupy, které zajistí uplatnění sazebních a ostatních opatření společných politik zaváděných na úrovni Společenství v rámci obchodu se zbožím mezi Společenstvím a zeměmi či územími mimo celní území Společenství s ohledem požadavky těchto společných politik. Neměly by tím být dotčeny zvláštní předpisy přijaté v jiných oblastech, které mohou existovat nebo být zavedeny mimo jiné v souvislosti s právní úpravou týkající se zemědělství, životního prostředí, společné obchodní politiky, statistiky nebo vlastních zdrojů. Celní předpisy by měly být lépe sladěny s ustanoveními, která se týkají výběru, osvobození nebo navracení daně z přidané hodnoty (DPH) a spotřebních daní, aniž by se měnila oblast působnosti platných daňových předpisů. (2) V souladu se sdělením Komise o ochraně finančních zájmů Společenství a akčním plánem na období 2004 – 2005[4] je vhodné upravit právní rámec pro ochranu finančních zájmů Společenství. (3) Základem nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství[5], bylo sjednocení celních režimů používaných v jednotlivých členských státech v osmdesátých letech 20. století. Dané nařízení bylo od svého zavedení opakovaně a podstatně změněno, aby řešilo specifické problémy, jakými je ochrana dobré víry nebo zohlednění bezpečnostních požadavků. Další změny kodexu jsou nutné v důsledku významných právních změn, které nastaly v posledních letech jak na úrovni Společenství, tak na úrovni mezinárodní, jako např. uplynutí doby platnosti Smlouvy o založení Evropského společenství uhlí a oceli a vstup aktu o přistoupení v platnost dne 1. května 2004, jakož i změna Mezinárodní úmluvy o zjednodušení a sladění celních režimů (dále jen „Kjótská úmluva“), k níž bylo přistoupení Společenství schváleno rozhodnutím Rady 2003/231/ES[6]. Je proto vhodné zmodernizovat celní postupy a zohlednit skutečnost, že elektronicky zpracovávaná prohlášení jsou pravidlem a listinná prohlášení výjimkou. Ze všech těchto důvodů již není další změna stávajícího kodexu dostačující a je třeba jej zcela přepracovat. (4) Zjednodušení zákonného obchodu a boj proti podvodům vyžadují jednoduché, rychlé a standardní celní postupy a procesy. Je proto třeba v souladu se sdělením Komise o jednoduchém a bezpapírovém prostředí pro cla a obchod[7] zjednodušit celní předpisy, aby mohly být využívány moderní nástroje a technologie, dále podporovat jednotné používání celních předpisů a přispívat tak k zajišťování základu pro účinné a jednoduché celní řízení. S cílem zvýšit konkurenceschopnost podniků by měly být celní režimy sjednoceny nebo sladěny a jejich počet omezen na režimy, jež jsou hospodářsky odůvodněné. (5) Dokončení vnitřního trhu, snížení počtu překážek mezinárodního obchodu a investic a zesílená potřeba zajistit bezpečnost a zabezpečení vnějších hranic Společenství proměnily úlohu celních orgánů, neboť se tyto orgány staly ústřední částí procesu globalizace a byl jim svěřen úkol být při sledování a správě mezinárodního obchodu katalyzátorem konkurenceschopnosti zemí a společností. Celní předpisy by proto měly odrážet novou hospodářskou situaci a novou úlohu celních orgánů. (6) Používání informačních a komunikačních technologií (dále jen „IT“) je klíčovým prvkem, který zajišťuje zjednodušení obchodu a současně i účinnost celních kontrol a tudíž i snížení nákladů podniků a rizik pro společnost. Je proto nezbytné stanovit právní zásadu, podle níž budou veškeré celní a obchodní operace prováděny elektronicky a systémy IT pro celní operace poskytnou hospodářským subjektům v každém členském státě stejné možnosti. (7) V zájmu usnadnění obchodu a zároveň i zajištění odpovídající úrovně kontroly zboží vstupujícího na celní území Společenství nebo jej opouštějícího je třeba, aby byly informace, které hospodářské subjekty poskytnou, s přihlédnutím k odpovídajícím předpisům o ochraně údajů sdíleny mezi celními orgány a ostatními subjekty podílejícími se na této kontrole, jakými jsou například policie, pohraniční stráž, veterinární orgány či orgány pro ochranu životního prostředí, aby hospodářský subjekt podával informace jen jednou (jednotný portál, single window) a aby uvedené orgány kontrolovaly zboží současně a na stejném místě (jedno správní místo, one-stop-shop). (8) V zájmu zjednodušení podnikání by měly mít hospodářské subjekty právo nechat se v jednání s celními orgány zastupovat. (9) Důvěryhodné hospodářské subjekty, které dodržují pravidla, by měly mít jako „schválené hospodářské subjekty“ možnost co nejvíce využívat zjednodušení a s ohledem na aspekty bezpečnosti a zabezpečení by se na ně měla vztahovat snížená úroveň celních kontrol. (10) Na všechna rozhodnutí, jež jsou správními akty týkajícími se celních předpisů vydanými celními orgány a jež mají právní účinky vůči jedné nebo více osobám, včetně závazných informací vydaných těmito orgány, by se měla vztahovat stejná pravidla. Všechna taková rozhodnutí by měla platit v celém Společenství a v případě, že nejsou v souladu s celními předpisy nebo jejich výkladem, by měla být zrušena, změněna, pokud není stanoveno jinak, nebo odvolána. (11) V souladu s Listinou základních práv je nezbytné poskytnout každé osobě vedle práva na podání opravných prostředků vůči jakémukoli rozhodnutí celních orgánů i právo na slyšení předtím, než je přijato rozhodnutí v její neprospěch. Takové ustanovení v kodexu by se mělo rovněž vztahovat na případy vybírání cla po propuštění zboží a na rozhodnutí o vrácení či prominutí cla. (12) Pro zefektivnění celních postupů v elektronickém prostředí je nezbytné, aby celní orgány různých členských států sdílely odpovědnost. Je třeba zajistit odpovídající úroveň účinných, odrazujících a přiměřených sankcí v rámci celého vnitřního trhu, které by zabránily jakémukoli závažnému porušování celních předpisů a omezily tak riziko podvodů a ohrožení bezpečnosti a zabezpečení a sledovaly přitom finanční zájmy Společenství. Tohoto cíle lze dosáhnout pouze prostřednictvím společného rámce Společenství, který určí pravomoc k ukládání sankcí a tyto sankce vymezí v naprostém souladu s Listinou základních práv. (13) Za účelem dosažení rovnováhy mezi povinností celních orgánů zajistit řádné používání celních předpisů na jedné straně a právem hospodářských subjektů na spravedlivé zacházení na straně druhé musí být celním orgánům přiznány rozsáhlé kontrolní pravomoci a hospodářským subjektům právo na podání opravných prostředků. (14) S cílem snížit rizika pro Společenství, jeho občany a jeho obchodní partnery by mělo být harmonizované používání celních kontrol ze strany členských států založeno na společném rámci pro řízení rizik a elektronickém systému pro jeho provádění. Zavedení rámce pro řízení rizik, který bude společný pro všechny členské státy, by nemělo bránit členským státům v provádění namátkových kontrol zboží. (15) Je nutné stanovit faktory, na jejichž základě se uplatňují dovozní nebo vývozní cla a další opatření stanovená v rámci obchodu se zbožím. Vyžadují-li to potřeby obchodu, je rovněž třeba stanovit jasné předpisy pro vydávání dokumentů prokazujících původ ve Společenství. (16) Pokud jde o pravidla o preferenčním původu, je třeba za účelem urychlení rozhodovacího procesu ve Společenství svěřit Komisi pravomoc, která jí umožní přijmout tato pravidla v případě zboží, na něž se vztahují preferenční opatření pro obchod mezi celním územím Společenství a Ceutou a Melillou. (17) S cílem zabránit obtížím při stanovení právního základu pro vznik celního dluhu je žádoucí spojit všechny případy vzniku celního dluhu při dovozu, jiné než případy, které následují po podání celního prohlášení s návrhem na propuštění do volného oběhu nebo na dočasné použití s částečným osvobozením od cla. Totéž by mělo platit i pro vznik celního dluhu při vývozu. (18) Jelikož nová úloha celních orgánů předpokládá sdílení odpovědností a spolupráci mezi vnitrozemskými a hraničními celními úřady, měl by celní dluh ve většině případů vznikat v místě, kde je dlužník usazen, poněvadž příslušný celní úřad může nejlépe dohlédnout na činnosti zúčastněné osoby. (19) Navíc je třeba v souladu s Kjótskou úmluvou omezit počet případů, kdy se vyžaduje správní spolupráce mezi členskými státy k určení místa vzniku celního dluhu a k vybrání cla. (20) Pravidla pro zvláštní režimy by měla umožnit použití jedné jistoty pro všechny kategorie zvláštních režimů a zajistit, aby uvedená jistota byla souborná a zahrnovala větší počet transakcí. (21) Za účelem zajištění lepší ochrany finančních zájmů Společenství a členských států by měla jistota krýt i zboží, které v zásilce nebo celním prohlášení, pro než je poskytnuta, není uvedeno nebo je nesprávně uvedeno. Ze stejného důvodu by se závazek ručitele měl rovněž vztahovat na částky cla, které mají být zaplaceny po kontrole po propuštění zboží. (22) K zabezpečení finančních zájmů Společenství a členských států a k omezení podvodných operací je třeba přijmout odstupňovaná opatření pro použití souborné jistoty. Pokud hrozí zvýšené nebezpečí podvodu, měla by existovat možnost dočasně zakázat používání souborné jistoty s přihlédnutím ke zvláštní situaci hospodářských subjektů. (23) V případech, kdy celní dluh vznikne nedodržením celních předpisů, je třeba vzít v úvahu dobrou víru zúčastněné osoby a snížit na nejmenší míru dopad nedbalosti ze strany dlužníka. (24) Je nutné stanovit zásadu, podle které se zjišťuje status zboží Společenství, okolnosti, které se vážou ke ztrátě tohoto statusu, a určit případy, v nichž tento status zůstane nezměněn, pokud zboží dočasně opustí celní území Společenství. (25) Pokud hospodářský subjekt předem poskytnul nezbytné informace pro kontroly přípustnosti zboží z hlediska rizik, je třeba zajistit, aby se rychlé propuštění zboží stalo pravidlem. Kontroly daňové a obchodní politiky by měl provádět především celní úřad, pod nějž prostory hospodářského subjektu spadají. (26) Pravidla týkající se celních prohlášení by měla být modernizována a zjednodušena, zejména prostřednictvím požadavku, aby se celní prohlášení obecně vyhotovovala elektronicky, a stanovením jediného typu zjednodušeného celního prohlášení. (27) Jelikož Kjótská úmluva prosazuje, aby se celní prohlášení podávalo, registrovalo a kontrolovalo před příchodem zboží a aby mohlo být místo podání prohlášení odděleno od místa, kde se zboží fyzicky nachází, je třeba stanovit, že centralizované celní řízení bude probíhat v místě, kde je hospodářský subjekt usazen. Centralizované celní řízení by mělo umožnit použití zjednodušených celních prohlášení, odklad dne předložení úplného prohlášení a požadovaných dokladů, pravidelné prohlášení a odklad platby. (28) S cílem přispět k zajištění nestranných podmínek pro hospodářskou soutěž v rámci Společenství je třeba na úrovni Společenství stanovit pravidla, která by vymezila okolnosti, za nichž celní orgány mohou zboží zničit nebo s ním jinak nakládat, jež byly dříve upraveny vnitrostátními právními předpisy. (29) Je třeba stanovit společná a jednoduchá pravidla pro zvláštní režimy (tranzit, skladování, zvláštní použití a zušlechtění), která se doplní malým souborem pravidel pro každou kategorii zvláštního režimu, aby se výběr správného režimu pro hospodářský subjekt zjednodušil, zabránilo se chybám a snížil se počet případů dodatečně vybíraného a vraceného cla po propuštění zboží. (30) Je třeba usnadnit poskytování povolení pro více zvláštních režimů prostřednictvím jedné jistoty a jednoho kontrolního úřadu a použít v těchto případech jednoduchá pravidla vzniku celního dluhu. Základní zásadou by mělo být, že se zboží, kterému byl přidělen zvláštní režim, nebo produkty získané z tohoto zboží, oceňují v okamžiku, vzniku celního dluhu. V hospodářský odůvodněných případech by však mělo být rovněž možné ocenit zboží v době, kdy mu byl přidělen zvláštní režim. Stejné zásady by se měly vztahovat na obvyklé formy manipulace. (31) S ohledem na vyšší počet opatření týkajících se bezpečnosti, která byla vložena do kodexu nařízením (ES) č. 648/2005, by se umístění zboží do svobodných pásem mělo stát celním režimem a na zboží by se měly při vstupu vztahovat celní kontroly a kontroly dokladů. Pro zboží, kterému byl přidělen režim zvláštního použití, je třeba vytvořit základní právní rámec týkající se osvobození od spotřební daně stanoveného směrnicí Rady 92/12/EHS ze dne 25. února 1992 o obecné úpravě, držení, pohybu a sledování výrobků podléhajících spotřební dani[8], od DPH při dovozu stanoveného v čl. 7 odst. 3 a čl. 10 odst. 3 směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně[9] a od obchodněpolitických opatření. (33) Jelikož již není nadále nutné oznamovat záměr zpětného vývozu, měl by být režim aktivního zušlechťovacího styku v podmíněném systému sjednocen s přepracováním pod celním dohledem a režim aktivního zušlechťovacího styku v systému navracení by měl být zrušen. Režim aktivního zušlechťovacího styku by měl rovněž zahrnovat zničení zboží s výjimkou případů, kdy zničení provádějí celní orgány nebo kdy se provádí pod celním dohledem. (34) Opatření týkající se bezpečnosti ve vztahu ke zboží Společenství opouštějícímu celní území Společenství by se měla rovněž použít na zpětný vývoz zboží, které není zbožím Společenství. Stejná základní pravidla by se měla použít na všechny druhy zboží, přičemž jsou možné případně určité výjimky, jako například u zboží, které je pouze přepravováno přes celní území Společenství. (35) Pro zajištění účinného rozhodovacího procesu a jednotnosti je třeba zjednodušit mechanismy příjímání prováděcích opatření, vysvětlivek a pokynů a rozhodnutí Komise požadujících zrušení rozhodnutí, jež přijaly celní orgány, jakož i mechanismy přípravy společného postoje ve výborech, pracovních skupinách a týmech vytvořených na základě nebo v rámci mezinárodních dohod týkajících se celních předpisů. Pro přijímání prováděcích opatření je nejvhodnější řídící postup a pro přijímání pokynů a vysvětlivek konzultační postup. (36) Opatření nezbytná k provedení tohoto nařízení by měla být přijata podle rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. ledna 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi[10]. (37) Je třeba stanovit zmocnění pro přijetí prováděcích opatření, zejména pokud Společenství přijímá závazky a povinnosti vyplývající z mezinárodních dohod, které vyžadují, aby byla ustanovení kodexu upravena. (38) Za účelem zjednodušení a racionalizace celních předpisů byla v zájmu průhlednosti do tohoto kodexu zapracována řada ustanovení, která jsou v současnosti obsažena v samostatných aktech Společenství. Je proto třeba zrušit společně s nařízením (EHS) č. 2913/1992 tato nařízení: - Nařízení Rady (EHS) č. 918/1983 ze dne 28. března 1983 o systému Společenství pro osvobození od cla[11], - Nařízení Rady (EHS) č. 3925/1991 ze dne 19. prosince 1991 o vyloučení kontroly a formalit u příručních a zapsaných zavazadel osob uskutečňujících lety a námořní cesty uvnitř Společenství[12], - Nařízení Rady (ES) č. 82/2001 ze dne 5. prosince 2000 o vymezení pojmu „původní produkty“ a metodách správní spolupráce při obchodování mezi celním územím Společenství a Ceutou a Melillou[13], - Nařízení Rady (ES) č. 1207/2001 ze dne 11. června 2001 o postupech usnadňujících vydávání průvodních osvědčení EUR.1, vystavování prohlášení na fakturách a tiskopisů EUR.2 a vydávání některých oprávnění schváleného vývozce podle předpisů upravujících preferenční obchod mezi Evropským společenstvím a některými zeměmi[14]. (39) Stanovení pravidel a postupů pro zboží vstupující na celní území Společenství nebo toto území opouštějící je nezbytné v souladu se zásadou proporcionality a vhodné pro účinné fungování celní unie jako pilíře vnitřního trhu. Toto nařízení nepřekročí rámec toho, co je nezbytné pro dosažení sledovaných cílů v souladu s čl. 5 třetím pododstavcem Smlouvy, PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ: HLAVA I OBECNÁ USTANOVENÍ KAPITOLA 1 OBLAST PŮSOBNOSTI CELNÍCH PŘEDPISŮ, ÚLOHA CELNÍCH ORGÁNŮ A DEFINICE Článek 1 Předmět a oblast působnosti Tímto nařízením se vydává celní kodex Společenství (dále jen „kodex“), který stanoví obecná pravidla a postupy pro zboží vstupující na celní území Společenství nebo toto území opouštějící. Aniž jsou dotčeny právní předpisy přijaté v jiných oblastech týkajících se takového obchodu, používá se kodex jednotně na celém celním území Společenství. Článek 2 Úloha celních orgánů Celní orgány jsou příslušné spravovat mezinárodní obchod na vnějších hranicích Společenství a přispívat tak k uvolnění obchodu, k provádění vnějších aspektů vnitřního trhu a společných politik Společenství, jež mají dopad na obchod, jakož i k celkové bezpečnosti v dodavatelském řetězci. Tyto úkoly zahrnují: a) chránit finanční zájmy Společenství a jeho členských států; b) chránit Společenství před nekalým a nezákonným obchodem a zároveň podporovat zákonné obchodní činnosti; c) zajistit bezpečnost občanů a životního prostředí a jejich zabezpečení, v případě potřeby v úzké spolupráci s jinými orgány; d) usnadnit mezinárodní obchod. Článek 3 Celní území 1. Celní území Společenství zahrnuje následující území, včetně jejich teritoriálních vod, vnitřních vod a vzdušného prostoru: - území Belgického království; - území České republiky; - území Dánského království, s výjimkou Faerských ostrovů a Grónska; - území Spolkové republiky Německo, s výjimkou ostrova Helgoland a území Büsingen (smlouva ze dne 23. listopadu 1964 mezi Spolkovou republikou Německo a Švýcarskou konfederací); - území Estonské republiky; - území Řecké republiky; - území Španělského království, s výjimkou Ceuty a Melilly; - území Francouzské republiky, s výjimkou Nové Kaledonie, Mayotte, Saint-Pierre a Miquelonu, ostrovů Wallis a Futuna a Francouzské Polynésie; - území Irska, - území Italské republiky, s výjimkou obcí Livigno a Campione d’Italia a vnitrozemských vod jezera Lugano mezi břehem a politickou hranicí oblasti od Ponte Tresa k Porto Ceresio; - území Kyperské republiky v souladu s ustanoveními aktu o přistoupení; - území Lotyšské republiky; - území Litevské republiky; - území Lucemburského velkovévodství; - území Maďarské republiky; - území Republiky Malta; - území Nizozemského království v Evropě; - území Rakouské republiky; - území Polské republiky; - území Portugalské republiky; - území Republiky Slovinsko; - území Slovenské republiky; - území Finské republiky; - území Švédského království; - území Spojeného království Velké Británie a Severního Irska, britských Normanských ostrovů a ostrova Man. 2. Následující území, včetně jejich teritoriálních vod, vnitřních vod a vzdušného prostoru, nacházející se mimo území členských států, jsou s ohledem na úmluvy a smlouvy, které se na ně vztahují, považována za součást celního území Společenství: a) FRANCIE Území Monaka, jak je vymezuje celní úmluva podepsaná v Paříži dne 18. května 1963 (Journal officiel de la République française ze dne 27. září 1963, s. 8679); b) KYPR Území výsostných oblastí Spojeného království Akrotiri a Dhekelii, jak je vymezuje Smlouva o založení Kyperské republiky, podepsaná v Nikósii dne 16. srpna 1960 (United Kingdom Treaty Series No 4 (1961) Cmnd. . 3. Některá ustanovení celních předpisů lze použít mimo celní území Společenství v rámci zvláštních předpisů nebo v rámci mezinárodních smluv. Článek 4 Definice Pro účely kodexu se rozumí: (1) „celními orgány“ celní správy členských států, jež jsou odpovědné za uplatňování celních předpisů, a jakékoli jiné orgány, které jsou podle vnitrostátních právních předpisů oprávněny uplatňovat určité právní předpisy; (2) „celními předpisy“ soubor právních předpisů, který tvoří: a) kodex a předpisy přijaté k jeho provádění na úrovni Společenství, případně na vnitrostátní úrovni; b) společný celní sazebník; c) mezinárodní dohody obsahující celní ustanovení, pokud jsou tato ustanovení použitelná ve Společenství; (3) „osobou“ fyzické osoby, právnické osoby a jakákoli sdružení osob uznaná podle právních předpisů Společenství nebo podle vnitrostátních právních předpisů jako způsobilá k právním úkonům, ačkoli nemají právní subjektivitu; (4) „hospodářským subjektem“ osoba, která se profesionálně zabývá dovozem zboží na celní území Společenství nebo jeho vývozem z tohoto území; (5) „rizikem“ pravděpodobnost, že v souvislosti se vstupem, výstupem, tranzitem, přepravou nebo konečným použitím zboží pohybujícího se mezi celním územím Společenství a zeměmi či územími mimo toto území a v souvislosti s přítomností zboží, které není zbožím Společenství, nastane určitá událost, která by mohla mít tyto následky: a) bránila by řádnému používání vnitrostátních opatření nebo opatření Společenství; b) ohrozila by finanční zájmy Společenství a jeho členských států; c) představovala by hrozbu pro bezpečnost a zabezpečení Společenství a jeho občanů, zdraví lidí, zvířat nebo rostlin, životního prostředí nebo spotřebitelů; (6) „celními kontrolami“ zvláštní úkony prováděné celními orgány podle článků 27 až 30; (7) „souhrnným prohlášením“ prohlášení, které se činí před vstupem zboží na celní území Společenství nebo před jeho výstupem z tohoto území; (8) „celním prohlášením“ úkon, jímž osoba projevuje předepsanou formou a způsobem vůli, aby byl zboží přidělen určitý režim, případně s uvedením konkrétních opatření, jež mají být použita; (9) „celním režimem“ některý z dále uvedených režimů, které mohou být zboží v souladu s tímto kodexem přiděleny: a) propuštění do volného oběhu; b) zvláštní režimy; c) vývoz; (10) „dovozním clem“ clo stanovené ve společném celním sazebníku, jež je splatné při dovozu zboží; (11) „vývozním clem“ clo stanovené ve společném celním sazebníku, jež je splatné při vývozu zboží; (12) „zbožím, které není zbožím Společenství“, jiné zboží než uvedené v bodě 20 nebo zboží, které ztratilo status zboží Společenství; (13) „řízením rizik“ systematické zjišťování rizik a provádění všech opatření nezbytných pro jejich omezení; (14) „propuštěním zboží“ úkon, kterým celní orgány povolují nakládat se zbožím za podmínek celního režimu, který je zboží přidělen; (15) „celním dohledem“ obecná činnost celních orgánů, jíž se zajišťuje dodržování celních předpisů a případně i dalších právních předpisů vztahujících se na zboží podléhající tomuto opatření; (16) „navrácením“ vrácení nebo prominutí dovozního cla za zboží, které bylo propuštěno do volného oběhu, v případě, že je toto zboží vyvezeno z celního území Společenství v nezměněném stavu nebo ve formě zušlechtěných výrobků; (17) „zušlechtěnými výrobky“ zboží, jemuž byl přidělen režim zušlechtění a které se podrobilo zušlechťovacím operacím; (18) „osobou usazenou na celním území Společenství“: a) v případě fyzické osoby osoba, která má obvyklé bydliště na celním území Společenství; b) v případě právnické osoby nebo sdružení osob osoba, která má sídlo, řídící ústředí nebo stálou provozovnu na celním území Společenství;) (19) „celním statusem“ postavení zboží vyjadřující, že se jedná o zboží Společenství, nebo o zboží, které není zbožím Společenství; (20) „zbožím Společenství“ zboží, které spadá do některé z těchto kategorií: a) zboží zcela získané na celním území Společenství, k němuž nebylo přidáno zboží dovezené ze zemí či území mimo celní území Společenství; b) zboží dovezené ze zemí či území mimo celní území Společenství a propuštěné do volného oběhu; c) zboží získané nebo vyrobené na celním území Společenství buď zcela ze zboží uvedeného v písmenu b), nebo ze zboží uvedeného v písmenech a) a b); (21) „předložením zboží k celnímu řízení“ oznámení, prostřednictvím kterého se celním orgánům dává na vědomí, že zboží bylo přepraveno na celní úřad nebo jiné místo určené nebo schválené celními orgány a že je k dispozici pro celní kontroly; (22) „držitelem zboží“ osoba, která je vlastníkem zboží nebo která má podobné právo nakládat se zbožím nebo má nad ním fyzickou kontrolu; (23) „držitelem režimu“ osoba, která celní prohlášení činí nebo jejímž jménem se celní prohlášení činí, nebo osoba, na niž byla převedena práva a povinnosti uvedené osoby vyplývající z celního režimu; (24) „obchodněpolitickými opatřeními“ nesazební opatření stanovená v rámci společné obchodní politiky, jež mají formu právních předpisů Společenství upravujících dovoz a vývoz zboží; (25) „zušlechťovacími operacemi“: a) opracování zboží, včetně jeho montáže, sestavení nebo přizpůsobení jinému zboží; b) zpracování zboží c) zničení zboží; d) oprava zboží, včetně jeho obnovy a seřízení; e) použití zboží, které není v zušlechtěných výrobcích obsaženo, avšak umožňuje nebo usnadňuje výrobu těchto výrobků, a to i když je při použití zcela nebo zčásti spotřebováno (dále jen „příslušenství pro výrobu“); (26) „výtěžností“ množství nebo procentní podíl zušlechtěných výrobků získaných zušlechtěním určitého množství zboží, kterému byl přidělen režim zušlechtění. KAPITOLA 2 PRÁVA A POVINNOSTI OSOB V SOUVISLOSTI S CELNÍMI PŘEDPISY Oddíl 1 Poskytování informací Článek 5 Výměna údajů, ochrana údajů 1. Veškeré požadované výměny údajů, doprovodných dokladů, rozhodnutí a oznámení mezi celními orgány navzájem a mezi hospodářskými subjekty a celními orgány se uskutečňují za použití technologie elektronického zpracování dat. Opatření stanovující výjimky z prvního pododstavce tohoto odstavce může přijmout Komise postupem podle čl. 196 odst. 2. 2. Není-li stanoveno jinak, Komise postupem podle čl. 196 odst. 2 přijme opatření stanovující: a) pravidla, která vymezují zprávy, jež si mezi mají vyměňovat celní úřady a jež jsou nezbytné pro používání celních předpisů, a kterými se taková výměna řídí; b) společný soubor údajů a formu datových zpráv, jež mají být podle celních předpisů předmětem výměny. Údaje uvedené v prvním pododstavci písm. b) obsahují podrobnosti nezbytné pro analýzu rizik a řádné uplatnění celních kontrol, případně s využitím mezinárodních norem a obchodních zvyklostí. Systémy pro elektronickou výměnu údajů mezi celními úřady v souladu s odstavcem 1 budou zavedeny nejpozději do 30. června 2009. Článek 6 Ochrana údajů 1. Na veškeré informace, které jsou důvěrné povahy nebo jsou poskytovány jako důvěrné a které celní orgány získaly při plnění svých povinností, se vztahuje povinnost mlčenlivosti. K jiným účelům než jsou celní kontroly podle čl. 28 odst. 2 je příslušné orgány nesmí zveřejňovat bez výslovného zmocnění osobou nebo orgánem, které je poskytly. Zveřejnění těchto informací bez zmocnění je však možné v případě, kdy jsou tak celní orgány povinny nebo oprávněny učinit na základě platných předpisů, zejména v souvislosti s ochranou údajů nebo soudním řízením. 2. Sdělení důvěrných údajů celním správám a jiným subjektům ze zemí a území mimo celní území Společenství je povoleno pouze v rámci mezinárodní dohody, která zajišťuje rovnocennou úroveň ochrany údajů. Zveřejňování nebo sdělování informací musí být plně v souladu s platnými předpisy o ochraně údajů. Článek 7 Výměna doplňujících informací mezi celními orgány a hospodářskými subjekty 1. Celní orgány a hospodářské subjekty si za účelem vzájemné spolupráce při zjišťování rizik a předcházení rizikům mohou vyměňovat jakékoli další informace, které celní předpisy přímo nevyžadují. Výměna se může uskutečnit na základě písemné dohody a může zahrnovat přístup celních orgánů do elektronických systémů hospodářských subjektů. 2. Pokud se obě strany nedohodnou jinak, je jakákoli informace, kterou během spolupráce popsané v odstavci 1 poskytne jedna strana druhé, důvěrná. Článek 8 Poskytování informací celními orgány 1. Každá osoba může od celních orgánů požadovat informaci o používání celních předpisů. Nevztahuje-li se žádost na skutečně zamýšlený dovoz nebo vývoz, může být zamítnuta. 2. Celní správy udržují pravidelný dialog s hospodářskými subjekty a dalšími orgány, které se podílejí na mezinárodním obchodu se zbožím. Podporují transparentnost tím, že dávají hospodářským subjektům zdarma k dispozici předpisy, správní rozhodnutí a formuláře žádostí vztahující se k mezinárodnímu obchodu se zbožím, a pokud je to možné, prostřednictvím internetu. Článek 9 Poskytování informací celním orgánům 1. Každá osoba, která se přímo nebo nepřímo podílí na vyřizování celních formalit, musí poskytnout celním orgánům na jejich žádost a ve stanovené lhůtě všechny potřebné doklady a informace bez ohledu na použitý nosič údajů a veškerou potřebnou pomoc. 2. Aniž je dotčeno případné uplatnění správních nebo trestních sankcí, stává se zúčastněná osoba podáním souhrnného dovozního prohlášení nebo celního prohlášení, včetně zjednodušeného celního prohlášení, či oznámení nebo podáním žádosti o povolení nebo o jakékoli jiné rozhodnutí odpovědnou za: a) správnost údajů uvedených v celním prohlášení, oznámení nebo žádosti, nebo v jakémkoli jiném příslušném formuláři; b) pravost předložených nebo zpřístupněných dokladů; c) případně dodržení všech povinností v souvislosti s přidělením daného celního režimu nebo s prováděním schválených operací. První pododstavec se rovněž vztahuje na poskytování jakýchkoli informací požadovaných celními orgány. Jestliže prohlášení, oznámení či žádost podává nebo požadované informace poskytuje zástupce zúčastněné osoby, je povinnostmi uvedenými v prvním pododstavci vázán i zástupce. Článek 10 Společná databáze Členské státy spolupracují s Komisí s cílem vyvinout, udržovat a využívat elektronický systém pro společnou registraci a vedení záznamů: a) o všech osobách, které se přímo nebo nepřímo podílejí na vyřizování celních formalit; b) o jakémkoli povolení týkajícím se celního režimu nebo statusu schváleného hospodářského subjektu. Údaje by měly být k dispozici celním správám členských států při plnění jejich povinností a v souladu s pravidly uvedenými ve třetím odstavci i hospodářským subjektům. Opatření stanovující standardní formu a obsah údajů, o nichž se mají vést záznamy, a pravidla pro přístup k těmto údajům přijme Komise postupem podle čl. 196 odst. 2. Oddíl 2 Zastoupení v celním řízení Článek 11 Zástupce v celním řízení 1. Každá osoba se může nechat v jednání s celními orgány zastoupit pro provádění úkonů a formalit stanovených celními předpisy (dále jen „zástupce v celním řízení“). Toto zastoupení v celním řízení může být přímé, kdy zástupce jedná jménem a na účet jiné osoby, nebo nepřímé, kdy zástupce jedná vlastním jménem na účet jiné osoby. 2. Zástupce v celním řízení musí být usazen na celním území Společenství. Opatření stanovující podmínky, za kterých lze upustit od požadavku uvedeného v prvním pododstavci tohoto odstavce, může přijmout Komise postupem podle čl. 196 odst. 2. Článek 12 Zmocnění 1. Při jednání s celními orgány musí zástupce v celním řízení prohlásit, že jedná na účet zastoupené osoby, a blíže vymezit, zda se jedná o zastoupení přímé či nepřímé. Osoba, která neprohlásí, že jedná jménem nebo na účet jiné osoby, nebo prohlásí, že jedná jménem nebo na účet jiné osoby, aniž je k tomu zmocněna, se považuje za osobu jednající vlastním jménem a na vlastní účet. 2. Celní orgány mohou požadovat od každé osoby, která prohlašuje, že jedná jménem nebo na účet jiné osoby, aby prokázala své zmocnění jednat jako zástupce v celním řízení, s výjimkou případu, kdy osoba patří do kategorie osob oprávněných jednat na účet jiné osoby. Opatření stanovující kategorie osob, které jsou uvedeny v prvním pododstavci tohoto odstavce, může přijmout Komise postupem podle čl. 196 odst. 2. Článek 13 Zastoupení ve zvláštních případech 1. Jedná-li osoba jako zástupce v celním řízení v rámci pravidelné a výdělečné činnosti, může získat status „schváleného hospodářského subjektu“ v souladu s článkem 14. 2. Zástupce v celním řízení může jednat jako daňový zástupce v souladu s platnými právními předpisy týkajícími se daně z přidané hodnoty (dále jen „DPH“) a spotřební daně. Oddíl 3 Schválený hospodářský subjekt Článek 14 Žádost a povolení 1. Osoba, která je usazena na celním území Společenství a která splňuje podmínky stanovené v článcích 15 a 16, může požádat o status schváleného hospodářského subjektu. Tento status, který podléhá pravidelnému přezkumu, udělí celní orgány po případné konzultaci s jinými příslušnými orgány. 2. Schválený hospodářský subjekt smí využívat úlevy při celních kontrolách týkajících se bezpečnosti a zabezpečení nebo zjednodušené postupy stanovené v souladu s tímto kodexem a jeho prováděcími předpisy. 3. S výhradou článků 15 a 16 a aniž jsou dotčeny celní kontroly, uznávají status schváleného hospodářského subjektu celní orgány ve všech členských státech. Za podmínek stanovených v čl. 16 písm. g) však může žadatel požádat, aby byl status uvedený v odstavci 1 tohoto článku omezen na jeden či více konkrétních členských států. 4. Na základě uznání statusu schváleného hospodářského subjektu a za předpokladu splnění požadavků pro konkrétní typ zjednodušení stanovený v celních předpisech Společenství povolí celní orgány danému hospodářskému subjektu využívat výhod plynoucích z tohoto zjednodušení. 5. Status schváleného hospodářského subjektu může být pozastaven nebo odejmut v souladu s podmínkami stanovenými v čl. 16 písm. h). 6. Schválený hospodářský subjekt je povinen uvědomit celní orgány o všech skutečnostech, které nastaly po udělení tohoto statusu a které by mohly mít vliv na jeho zachování nebo obsah. Článek 15 Udělení statusu Minimálními kritérii pro udělení statusu schváleného hospodářského subjektu jsou: 2. náležitě doložené dodržování celních požadavků; 3. uspokojivý systém správy obchodních a případně přepravních záznamů, který umožňuje náležité celní kontroly; 4. v případě potřeby prokázaná platební schopnost; 5. v případě potřeby praktické normy pro způsobilost nebo odbornou kvalifikaci, které přímo souvisí s vykonávanou činností; 6. případně odpovídající normy v oblasti bezpečnosti a zabezpečení. Článek 16 Prováděcí opatření Komise postupem podle čl. 196 odst. 2 přijme opatření, kterými se stanoví: a) udělování statusu schváleného hospodářského subjektu; b) četnost přezkumu statusu schváleného hospodářského subjektu; c) udělování povolení k využívání zjednodušení; d) stanovení celního orgánu příslušného k udělení takového statusu nebo povolení; e) typ a rozsah úlev, které mohou být ve vztahu k celním kontrolám týkajícím se bezpečnosti a zabezpečení přiznány s přihlédnutím k pravidlům přijatým podle čl. 27 odst. 3; f) konzultace s jinými celními orgány a poskytování informací těmto orgánům; g) podmínky, za nichž lze žádost o povolení předloženou žadatelem omezit na jeden či více členských států; h) podmínky, za nichž lze status schváleného hospodářského subjektu pozastavit či odejmout; i) podmínky, za nichž lze upustit od požadavku na usazení ve Společenství v případě zvláštních kategorií schválených hospodářských subjektů, zejména s přihlédnutím k mezinárodním dohodám. Oddíl 4 Rozhodnutí o používání celních předpisů Článek 17 Obecná ustanovení 1. Jestliže osoba požaduje, aby celní orgány přijaly rozhodnutí, musí jim poskytnout veškeré informace, které celní orgány potřebují k přijetí tohoto rozhodnutí. Je rovněž možné, aby o rozhodnutí požádalo více osob a aby se přijaté rozhodnutí vztahovalo na několik osob. 2. Nestanoví-li celní předpisy jinak, musí být rozhodnutí podle odstavce 1 přijato a oznámeno žadateli nejpozději do dvou měsíců ode dne přijetí žádosti celními orgány. Nejsou-li celní orgány schopny lhůtu dodržet, musejí o tom vyrozumět žadatele ještě před uplynutím stanovené lhůty s uvedením důvodů a s uvedením další lhůty, kterou považují za nezbytnou k rozhodnutí o žádosti. 3. Není-li rozhodnutím nebo celními předpisy stanoveno jinak, nabývá rozhodnutí účinku dnem, kdy žadatel obdrží rozhodnutí nebo kdy se má za to, že jej obdržel. S výjimkou případů uvedených v čl. 25 odst. 2 jsou přijatá rozhodnutí vykonatelná celními orgány od stejného data. 4. Než celní orgány přijmou rozhodnutí, která jsou v neprospěch osoby nebo osob, jimž jsou určena, musejí jim sdělit své námitky s uvedením důvodů, na kterých jsou tyto námitky založeny. Zúčastněná osoba má možnost vyjádřit své stanovisko ve lhůtě, která počíná běžet dnem odeslání námitek. Opatření stanovující lhůtu uvedenou v prvním pododstavci tohoto odstavce přijme Komise postupem podle čl. 196 odst. 2. Po uplynutí této lhůty se zúčastněné osobě oznámí vhodnou formou rozhodnutí, které musí obsahovat odůvodnění. Požadavek na sdělení námitek před přijetím rozhodnutí v neprospěch osoby, jíž je určeno, se použije i v případě rozhodnutí přijatých celními orgány bez předchozí žádosti zúčastněné osoby, a zejména v případě oznámení celního dluhu v souladu s čl. 72 odst. 3. Rozhodnutí musí obsahovat poučení o právu na podání opravného prostředku podle článku 24. 5. Aniž jsou dotčeny předpisy v jiných oblastech, které stanoví případy, kdy a za jakých podmínek nemají rozhodnutí účinky nebo své účinky pozbývají, mohou celní orgány, které rozhodnutí vydaly, toto rozhodnutí, pokud neodpovídá celním předpisům, pokynům nebo vysvětlivkám pro jejich výklad, zrušit, změnit nebo odvolat. Článek 18 Platnost rozhodnutí na úrovni Společenství Není-li vyžádáno nebo stanoveno jinak, rozhodnutí celních orgánů jsou platná na celém celním území Společenství. Článek 19 Zrušení rozhodnutí přijatého ve prospěch osoby 1. Celní orgány zruší rozhodnutí ve prospěch osoby, které je určeno, pokud jsou splněny všechny následující podmínky: a) rozhodnutí bylo vydáno na základě nesprávných nebo neúplných informací; b) žadatel věděl nebo si mohl být vědom toho, že informace byly nesprávné nebo neúplné; c) rozhodnutí by bylo jiné, pokud by informace byly správné a úplné. 2. Zrušení rozhodnutí se oznámí osobě, které bylo určeno. 3. Není-li stanoveno jinak, nabývá zrušení účinku dnem, kdy nabylo účinku původní rozhodnutí. 4. Prováděcí opatření k odstavcům 1, 2 a 3 tohoto článku, zejména pokud jde o rozhodnutí určená více osobám, může přijmout Komise postupem podle čl. 196 odst. 2. Článek 20 Odvolání rozhodnutí přijatého ve prospěch osoby a jeho změna 1. Rozhodnutí ve prospěch osoby je odvoláno nebo změněno v případech jiných než uvedených v článku 19, pokud jedna nebo více podmínek pro jeho vydání nebyly nebo již nejsou splněny. 2. Není-li v celních předpisech stanoveno jinak, lze rozhodnutí přijaté prospěch více osob a určené těmto osobám odvolat pouze vůči osobě, jež nesplňuje povinnost, která je jí tímto rozhodnutím uložena. 3. Odvolání nebo změna rozhodnutí se sdělí osobě, které bylo určeno. 4. Odvolání rozhodnutí nebo jeho změna nabývá účinku dnem, kdy osoba, jíž je rozhodnutí určeno, obdrží oznámení o odvolání rozhodnutí nebo jeho změně nebo kdy se má zato, že ho obdržela. Ve výjimečných případech, pokud to vyžadují oprávněné zájmy osoby, které bylo rozhodnutí určeno, však mohou celní orgány odložit nabytí účinku odvolání nebo změny rozhodnutí. 5. Prováděcí opatření k odstavcům 1 až 4 tohoto článku, zejména pokud jde o rozhodnutí určená více osobám, může přijmout Komise postupem podle čl. 196 odst. 2. Článek 21 Zvláštní rozhodnutí 1. Celní orgány vydávají na základě žádosti rozhodnutí o závazné informaci o sazebním zařazení zboží (dále jen „rozhodnutí o ZISZ“) nebo rozhodnutí o závazné informaci o původu zboží (dále jen „rozhodnutí o ZIPZ“). Nevztahuje-li se žádost na skutečně zamýšlený celní režim, může být zamítnuta. 2. Rozhodnutí o ZISZ nebo rozhodnutí o ZIPZ jsou závazná pouze pro účely sazebního zařazení zboží nebo určení původu zboží. Jsou závazná pro celní orgány ve vztahu k osobě, které bylo rozhodnutí určeno, pouze pro zboží, u nějž byly splněny celní formality po dni vydání tohoto rozhodnutí. Jsou závazná pro osobu, které jsou určena, ve vztahu k celním orgánům, s účinkem ode dne, kdy obdržela nebo se má za to, že obdržela oznámení o rozhodnutí. 3. Rozhodnutí o ZISZ nebo rozhodnutí o ZIPZ platí po dobu tří let ode dne stanoveného v rozhodnutí. 4. Pro uplatnění rozhodnutí o ZISZ nebo rozhodnutí o ZIPZ v rámci konkrétního celního režimu musí osoba, které je rozhodnutí určeno, prokázat: a) v případě rozhodnutí o ZISZ, že zboží uvedené v celním prohlášení ve všech ohledech odpovídá zboží, jež je popsáno v rozhodnutí; b) v případě rozhodnutí o ZIPZ, že dotyčné zboží a okolnosti určující pro získání statusu původu zboží ve všech ohledech odpovídají zboží a okolnostem, jež jsou popsány v rozhodnutí. 5. Odchylně od čl. 17 odst. 5 a článku 19 se rozhodnutí o ZISZ nebo rozhodnutí o ZIPZ zruší, byla-li vydána na základě nesprávných nebo neúplných informací poskytnutých žadateli. 6. Rozhodnutí o ZISZ nebo rozhodnutí o ZIPZ mohou být odvolána v souladu s čl. 17 odst. 5 a článkem 20. Nesmějí být pozměněna. 7. Aniž je dotčen článek 20, Komise postupem podle čl. 196 odst. 2 přijme opatření, kterými se stanoví: a) den, kdy rozhodnutí o ZISZ nebo rozhodnutí o ZIPZ pozbývá platnosti, a podmínky tohoto pozbytí platnosti; b) podmínky, za kterých může být rozhodnutí uvedené v písmenu a) nadále užíváno pro účely závazných smluv, které jsou založeny na tomto rozhodnutí a uzavřeny před uplynutím jeho platnosti, a dobu, po kterou může být takto užíváno. 8. Opatření stanovující podmínky, za nichž mají být vydávána jiná zvláštní rozhodnutí, může přijmout Komise postupem podle čl. 196 odst. 2. Oddíl 5 Celní sankce Článek 22 Celní sankce 1. Každý členský stát stanoví správní a trestní sankce za porušení celních předpisů Společenství. Tyto sankce musejí být účinné, přiměřené a odrazující. 2. Správní sankce se uplatňují v jedné nebo obou těchto formách: a) finanční zatížení uložené celními orgány, též uplatňované namísto trestní sankce; b) zrušení, pozastavení nebo změna jakéhokoli povolení, jehož je zúčastněná osoba držitelem. Jestliže jsou správní sankce kombinovány se sankcemi trestními vyplývajícími ze stejných skutečností, je sčítání takových sankcí předmětem zásady proporcionality. Oddíl 6 Opravné prostředky Článek 23 Trestní právo Články 24, 25 a 26 se nevztahují na opravné prostředky, které směřují ke zrušení, odvolání nebo změně rozhodnutí soudu. Článek 24 Právo podat opravný prostředek 1. Každá osoba má právo podat opravný prostředek proti rozhodnutí celních orgánů, jež se jí přímo a osobně dotýká. Právo podat opravný prostředek má rovněž každá osoba, která požádala celní orgány o rozhodnutí a ve lhůtě uvedené v čl. 17 odst. 2 neobdržela rozhodnutí o své žádosti. 2. Opravný prostředek lze podat přinejmenším ve dvou stupních: a) v prvním stupni u celního či jiného orgánu, jímž může být soud nebo rovnocenný zvláštní orgán určený k tomuto účelu členskými státy; b) ve druhém stupni u vyššího nezávislého orgánu, jímž může být v souladu s platnými předpisy členských států soud nebo rovnocenný zvláštní orgán. 3. Opravný prostředek musí být podán v elektronické nebo písemné podobě v členském státě, kde bylo rozhodnutí učiněno nebo o ně bylo požádáno. Článek 25 Přerušení výkonu 1. Podání opravného prostředku nemá odkladný účinek na výkon napadeného rozhodnutí. 2. Odchylně od odstavce 1 celní orgány přeruší výkon napadeného rozhodnutí, a to zcela nebo částečně, hrozí-li osobě, která podala opravný prostředek, nenahraditelná škoda. Celní orgány mohou přerušit výkon napadeného rozhodnutí, a to zcela nebo částečně, mají-li odůvodněné pochybnosti, zda je napadené rozhodnutí v souladu s celními předpisy. 3. Je-li důsledkem napadeného rozhodnutí vyměření dovozního nebo vývozního cla, je přerušení výkonu tohoto rozhodnutí podmíněno poskytnutím jistoty, pokud by taková jistota nezpůsobila dlužníkovi vážné hospodářské nebo sociální obtíže. Prováděcí opatření k prvnímu pododstavci tohoto odstavce může přijmout Komise postupem podle čl. 196 odst. 2. Článek 26 Rozhodnutí o opravném prostředku V případě rozhodnutí celních orgánů o opravných prostředcích se použije článek 17. Členské státy zajistí, aby řízení o opravném prostředku umožnilo rychlou opravu rozhodnutí celních orgánů. Oddíl 7 Kontrola zboží Článek 27 Celní kontroly 1. Celní orgány mohou provádět veškeré kontroly, které považují za nezbytné pro zajištění řádného používání celních předpisů a jiných právních předpisů upravujících vstup, výstup, tranzit, přepravu a konečné použití zboží pohybujícího se mezi celním územím Společenství a jinými územími a přítomnost zboží, které není zbožím Společenství. Tyto kontroly (dále jen „celní kontroly“) mohou zahrnovat kontrolu zboží, ověřování údajů v celním prohlášení a existence a pravosti elektronických nebo listinných dokladů, kontrolu účetních dokladů podniků a jiných záznamů, kontrolu dopravních prostředků, kontrolu zavazadel a jiného zboží přepravovaného osobami nebo na osobách. Stanoví-li tak mezinárodní dohody, mohou být celní kontroly prováděny i mimo celní území Společenství. 2. Jiné než namátkové celní kontroly vycházejí z analýzy rizik za použití technologie elektronického zpracování dat a jejich účelem je zjištění a vyhodnocení rizik a vypracování nezbytných opatření, pomocí nichž lze rizikům čelit, na základě kritérií vytvořených na vnitrostátní úrovni, na úrovni Společenství a případně na mezinárodní úrovni. Členské státy spolupracují s Komisí s cílem vyvinout, udržovat a využívat elektronický systém pro řízení rizik nejpozději do 30. června 2009. 3. Komise postupem podle čl. 196 odst. 2 přijme opatření, kterými se stanoví: a) pravidla pro společný rámec pro řízení rizik; b) pravidla pro stanovení společných kritérií a prioritních oblastí kontroly; c) pravidla pro výměnu informací o rizicích a analýzách rizik mezi celními správami. Článek 28 Spolupráce mezi orgány 1. Jsou-li u téhož zboží jinými příslušnými orgány, než jsou celní orgány, prováděny jiné kontroly než celní, musejí být takové kontroly prováděny v úzké spolupráci s celními orgány, pokud možno ve stejný čas a na stejném místě (jedno správní místo, one-stop-shop). 2. Je-li to nezbytné pro účely minimalizace rizik, mohou si v rámci kontrol stanovených v tomto oddíle celní a jiné příslušné orgány vyměňovat údaje, které získaly v souvislosti se vstupem, výstupem, tranzitem, přepravou a konečným použitím zboží pohybujícího se mezi celním územím Společenství a jinými územími a v souvislosti s přítomností zboží, které není zbožím Společenství, mezi sebou, s celními orgány jiných členských států a s Komisí. Článek 29 Ověření po propuštění zboží Po propuštění zboží mohou celní orgány kontrolovat obchodní doklady a jiné údaje vztahující se k operacím s daným zbožím nebo k následným obchodním operacím s týmž zbožím s cílem ujistit se o správnosti údajů obsažených v souhrnném prohlášení nebo celním prohlášení. Kontrolu lze provést u deklaranta, jeho zástupce nebo jiné osoby, která se přímo nebo nepřímo obchodně podílí na uvedených operacích, nebo jiné osoby, která má v držení zmíněné doklady a údaje pro obchodní účely. Tyto orgány mohou rovněž kontrolovat zboží, pokud ještě může být předloženo. Článek 30 Výjimky 1. Celní kontroly ani formality se neprovádějí u: a) příručních a zapsaných zavazadel osob uskutečňujících lety uvnitř Společenství; b) zavazadel osob uskutečňujících námořní cesty uvnitř Společenství. 2. Odstavec 1 se použije, aniž jsou dotčeny: a) kontroly bezpečnosti a zabezpečení prováděné u zavazadel orgány členských států, přístavními nebo letištními orgány nebo dopravci, b) kontroly spojené se zákazy nebo omezeními členských států za předpokladu, že jsou tyto zákazy a omezení slučitelné se Smlouvou. Oddíl 8 Uchovávání dokladů a jiných informací; poplatky a náklady Článek 31 Uchovávání dokladů a jiných informací 1. Zúčastněná osoba musí uchovávat doklady a informace uvedené v čl. 9 odst. 1 pro účely celních kontrol po dobu uvedenou v platných předpisech a nejméně po dobu tří kalendářních let bez ohledu na použitý nosič údajů. V případě zboží propuštěného do volného oběhu za podmínek jiných než uvedených v třetím pododstavci nebo zboží navrženého v celním prohlášení k vývozu počíná lhůta běžet od konce roku, kdy bylo přijato prohlášení s návrhem na propuštění zboží do volného oběhu nebo k vývozu. V případě zboží propuštěného do volného oběhu bez cla nebo se sníženou sazbou dovozního cla na základě jeho konečného použití, počíná lhůta běžet od konce roku, kdy zboží přestává být předmětem celního dohledu. V případě zboží, kterému byl přidělen jiný celní režim, počíná lhůta běžet od konce roku, kdy je daný celní režim ukončen. 2. Aniž je dotčen čl. 73 odst. 4, zjistí-li celní orgány při celní kontrole ve vztahu k celnímu dluhu, že je nutno opravit příslušný zápis v účetních dokladech, a pokud o tom byla zúčastněná osoba informována, musí být doklady uchovávány tři roky po skončení lhůty uvedené v odstavci 1 tohoto článku. V případě, že byl podán opravný prostředek, musí být doklady uchovávány do ukončení řízení. Článek 32 Poplatky a náklady 1. Za provádění celních kontrol nebo jakýchkoli jiných úkonů podle celních předpisů v běžných úředních hodinách příslušných celních úřadů si celní orgány neúčtují žádné poplatky. Za poskytování zvláštních služeb si však celní orgány poplatky mohou účtovat a mohou požadovat úhradu vzniklých nákladů. 2. Komise přijme postupem podle čl. 196 odst. 2 prováděcí opatření k odst. 1 druhému pododstavci, a zejména stanoví: a) případně požadovanou přítomnost zaměstnanců celních správ mimo úřední hodiny nebo jejich požadovanou přítomnost v jiných prostorách, než jsou prostory celní správy; b) rozbory nebo odborná posouzení zboží a poštovní poplatky za vrácení zboží žadateli, zejména v souvislosti s rozhodnutími přijatými podle článku 21 nebo s poskytováním informací podle čl. 8 odst. 1; c) kontroly zboží nebo odběry vzorků za účelem ověření nebo zničení zboží, při kterých vznikají jiné náklady než náklady spojené s prací zaměstnanců celních správ; d) výjimečná kontrolní opatření, jsou-li nutná s ohledem na povahu zboží nebo na možné riziko. KAPITOLA 3 MĚNOVÝ PŘEPOČET, LHŮTY A ZJEDNODUŠENÍ Článek 33 Měnový přepočet 1. Je-li z jednoho z dále uvedených důvodů nezbytné provést měnový přepočet, použije se směnný kurz, který příslušné orgány zveřejní nebo zpřístupní na internetu: a) faktory, na jejichž základě je určována celní hodnota zboží, jsou vyjádřeny v jiné měně, než je měna členského státu, ve které se celní hodnota určuje; b) hodnota eura v národních měnách je požadována pro účely sazebního zařazení zboží, určení hodnotových prahů a výše dovozního nebo vývozního cla. Směnný kurz musí co nejvěrněji odrážet aktuální hodnotu převáděné měny v měně členského státu. 2. Je-li měnový přepočet nezbytný z jiných důvodů, než které jsou uvedeny v odstavci 1, hodnota eura v národních měnách, jež má být použita v rámci celních předpisů, se stanoví jednou ročně. 3. Prováděcí opatření k odstavcům 1 a 2 tohoto článku přijme Komise postupem podle čl. 196 odst. 2. Článek 34 Lhůty 1. Jestliže je v celních předpisech stanovena lhůta, datum nebo termín, nelze tuto lhůtu prodloužit či stanovit pozdější datum nebo termín, pokud tak není výslovně stanoveno v příslušných právních předpisech. 2. S výjimkou případů, kdy se používají jiné zvláštní předpisy, se na lhůty stanovené v celních předpisech použijí pravidla pro lhůty, data a termíny stanovená v nařízení Rady (EHS, Euratom) č. 1182/71[15]. Článek 35 Zjednodušení Prováděcí opatření stanovující případy a podmínky, za nichž lze použití tohoto kodexu zjednodušit, může přijmout Komise postupem podle čl. 196 odst. 2. HLAVA II FAKTORY, NA JEJICHŽ ZÁKLADĚ SE STANOVUJE DOVOZNÍ NEBO VÝVOZNÍ CLO A JINÁ OPATŘENÍ PŘI OBCHODU SE ZBOŽÍM KAPITOLA 1 SPOLEČNÝ CELNÍ SAZEBNÍK A SAZEBNÍ ZAŘAZENÍ ZBOŽÍ Článek 36 Společný celní sazebník 1. Dovozní a vývozní cla jsou založena na společném celním sazebníku. Ostatní opatření stanovená ve zvláštních předpisech Společenství upravujících obchod se zbožím se případně uplatní na základě sazebního zařazení tohoto zboží. 2. Společný celní sazebník obsahuje: a) kombinovanou nomenklaturu zboží, která je stanovena v nařízení Rady (EHS) č. 2658/87[16]; b) jakoukoliv jinou nomenklaturu, která je plně nebo částečně založena na kombinované nomenklatuře nebo k ní případně přidává další členění a která je stanovena zvláštními předpisy Společenství, jež upravují uplatňování sazebních opatření při obchodu se zbožím; c) smluvní nebo běžná všeobecná dovozní cla pro zboží, které je zahrnuto do kombinované nomenklatury; d) preferenční sazební opatření obsažená v dohodách, které Společenství uzavřelo s některými zeměmi či územími mimo celní území Společenství nebo se skupinami takových zemí či území; e) preferenční sazební opatření přijatá jednostranně Společenstvím vůči některým zemím či územím mimo celní území Společenství nebo skupinám takových zemí či území; f) autonomní opatření, na jejichž základě lze dovozní clo u některého zboží snížit nebo od tohoto cla zboží osvobodit; g) zvýhodněné sazební zacházení stanovené pro některé zboží z důvodu jeho povahy nebo na základě jeho konečného použití v rámci opatření uvedených v písmenech c) až f) nebo h); h) další sazební opatření vyplývající ze zemědělských nebo obchodních nebo jiných právních předpisů Společenství. 3. Splňuje-li dotyčné zboží podmínky stanovené v odst. 2 písm. d) až g), použijí se na žádost deklaranta opatření uvedená v těchto ustanoveních namísto opatření uvedených v odst. 2 písm. c). Jsou-li splněny lhůty a podmínky stanovené v příslušném opatření nebo v kodexu, může být taková žádost podána dodatečně. 4. Je-li použití opatření uvedených v odst. 2 písm. d) až g) nebo osvobození od opatření uvedených v písmenu h) omezeno pouze na určitý objem dovozu nebo vývozu, přestanou být opatření nebo osvobození v případě celních kvót uplatňovány od okamžiku, kdy je dosaženo stanoveného objemu dovozu nebo vývozu. V případě celních stropů přestanou být opatření nebo osvobození od nich uplatňována na základě právního předpisu Společenství. Článek 37 Sazební zařazení zboží Pro účely společného celního sazebníku spočívá „sazební zařazení“ zboží v určení jedné podpoložky nebo dalšího členění kombinované nomenklatury, do nichž má být toto zboží zařazeno. Pro účely nesazebních opatření spočívá „sazební zařazení“ zboží v určení jedné podpoložky nebo dalšího členění kombinované nomenklatury nebo jiné nomenklatury, která je plně nebo částečně založena na kombinované nomenklatuře nebo k ní přidává další členění a která je stanovena právními předpisy Společenství, do nichž má být uvedené zboží zařazeno. Podpoložka nebo další členění určené podle prvního nebo druhého odstavce se použijí pro účely uplatňování opatření souvisejících s touto podpoložkou. KAPITOLA 2 PŮVOD ZBOŽÍ Oddíl 1 Nepreferenční původ Článek 38 Oblast působnosti Články 39, 40 a 41 stanovují pravidla pro určení nepreferenčního původu zboží pro účely použití: a) společného celního sazebníku, s výjimkou opatření uvedených v čl. 36 odst. 2 písm. d) a e); b) jiných než sazebních opatření stanovených zvláštními předpisy Společenství upravujícími obchod se zbožím; c) jiných opatření Společenství týkajících se původu zboží. Článek 39 Získání statusu původu 1. Zboží zcela získané v jediné zemi nebo na jediném území se považuje za zboží pocházející z této země nebo území. 2. Zboží, na jehož výrobě se podílela více než jedna země nebo území, se považuje za zboží pocházející ze země nebo území, kde došlo k jeho poslednímu podstatnému zpracování. Článek 40 Prokazování původu 1. Je-li původ na základě celních předpisů uveden v celním prohlášení, mohou celní orgány vyžadovat, aby deklarant původ zboží prokázal. 2. Je-li důkaz o původu zboží poskytnut podle celních předpisů nebo jiných zvláštních předpisů Společenství, mohou celní orgány v případě odůvodněných pochybností požadovat dodatečné doklady prokazující, že je původ stanoven v souladu s příslušnými právními předpisy Společenství. 3. Vyžadují-li to potřeby obchodu, může být dokument prokazující původ vydán ve Společenství. Článek 41 Prováděcí opatření Prováděcí opatření k článkům 39 a 40 přijme Komise postupem podle čl. 196 odst. 2. Oddíl 2 Preferenční původ Článek 42 Preferenční původ zboží 1. Splňuje-li zboží pravidla o preferenčním původu uvedená v odstavcích 2, 3 nebo 4 tohoto článku, vztahují se na něj opatření uvedená v čl. 36 odst. 2 písm. d) nebo e) nebo nesazební preferenční opatření. 2. V případě zboží, na které se vtahují preferenční opatření obsažená v dohodách, které Společenství uzavřelo s některými zeměmi či územími mimo celní území Společenství nebo se skupinami takových zemí či území, jsou pravidla o preferenčním původu stanovena v těchto dohodách. 3 V případě zboží, na které se vtahují preferenční opatření přijatá jednostranně Společenstvím vůči některým zemím či územím mimo celní území Společenství nebo skupinám takových zemí či území vyjma těch, které jsou uvedeny v odstavci 5, přijme opatření, kterými se stanovují pravidla o preferenčním původu, Komise postupem podle čl. 196 odst. 2. 4. V případě zboží, na které se vztahují preferenční opatření uplatňovaná v rámci obchodu mezi celním územím Společenství a Ceutou a Melillou a obsažená v protokolu č. 2 k aktu o přistoupení Španělska a Portugalska, přijme opatření, kterými se stanovují pravidla o preferenčním původu, Komise postupem podle čl. 196 odst. 2. 5. V případě zboží, na které se vtahují preferenční opatření obsažená v preferenčních dohodách ve prospěch zámořských zemí a území přidružených ke Společenství, se pravidla o preferenčním původu přijmou v souladu s článkem 187 Smlouvy. 6. Opatření nezbytná k provedení pravidel uvedených v odstavcích 2 až 5 tohoto článku přijme Komise postupem podle čl. 196 odst. 2. KAPITOLA 3 HODNOTA ZBOŽÍ PRO CELNÍ ÚČELY Článek 43 Oblast působnosti Celní hodnota zboží pro účely použití společného celního sazebníku a nesazebních opatření stanovených ve zvláštních předpisech Společenství upravujících obchod se zbožím se určuje v souladu s články 44 až 47. Článek 44 Hodnota transakce 1. Celní hodnotou dováženého zboží je cena, která byla nebo má být skutečně zaplacena za zboží prodané pro vývoz na celní území Společenství, případně upravená podle opatření přijatých na základě odstavce 4 (dále jen „hodnota transakce“). Cenou, která byla nebo má být za zboží skutečně zaplacena, se rozumí celková platba, která byla nebo má být uskutečněna mezi prodávajícím a kupujícím nebo ve prospěch prodávajícího za dovážené zboží a zahrnuje veškeré platby, které kupující uskutečnil nebo má uskutečnit jako podmínku prodeje dováženého zboží prodávajícímu nebo třetí osobě k uspokojení závazku prodávajícího. Platba nemusí být učiněna v hotovosti. Může být uskutečněna akreditivem nebo obchodovatelnými cennými papíry a může být provedena přímo nebo nepřímo. 2. Hodnota transakce se použije, jsou-li splněny tyto podmínky: a) nejsou stanovena žádná omezení, pokud jde o nakládání se zbožím nebo jeho použití kupujícím, s výjimkou omezení, která i) jsou uložena nebo vyžadována právním předpisem nebo orgány veřejné moci ve Společenství, ii) omezují zeměpisnou oblast, v níž může být zboží dále prodáváno; iii) neovlivňují podstatně hodnotu zboží; b) prodej nebo cena nejsou závislé na podmínkách nebo plněních, jejichž hodnotu nelze ve vztahu ke zboží, které je hodnoceno, určit; c) žádná část výtěžku jakéhokoliv dalšího prodeje, nakládání se zbožím nebo použití zboží kupujícím nepřipadne přímo ani nepřímo prodávajícímu, kromě případů, kdy lze provést přiměřenou úpravu podle opatření přijatých na základě odstavce 4; d) kupující a prodávající nejsou ve spojení nebo, jsou-li kupující a prodávající ve spojení, je hodnota transakce pro celní účely přijatelná podle odstavce 3. 3. Pro účely odst. 2 písm. d) není skutečnost, že kupující a prodávající jsou ve spojení, sama o sobě dostatečným důvodem pro to, aby hodnota transakce byla považována za nepřijatelnou. Pokud to je nutné, prověří se okolnosti prodeje a hodnota transakce se přijme, jestliže spojení neovlivnilo cenu. Jestliže na základě informací poskytnutých deklarantem nebo získaných z jiných zdrojů mají celní orgány důvody považovat cenu za ovlivněnou spojením, oznámí své důvody deklarantovi a poskytnou mu přiměřenou možnost k vyjádření. 4. Opatření stanovující prvky, jež musí být pro účely určení celní hodnoty přičteny k ceně, která byla nebo má být skutečně zaplacena, nebo které od ní mají být odečteny, přijme Komise postupem podle čl. 196 odst. 2. Článek 45 Jiné metody určování celní hodnoty zboží 1. Nemůže-li být celní hodnota určena podle článku 44, pokračuje se postupně podle odst. 2 písm. a) až d) tohoto článku a celní hodnota se určí podle prvního z těchto písmen, podle nějž ji lze určit. Na žádost deklaranta lze pořadí, v jakém se používají písmena c) a d), obrátit. 2. Celní hodnotou podle odstavce 1 je: a) hodnota transakce u stejného zboží prodávaného pro vývoz na celní území Společenství a vyváženého ve stejnou dobu nebo přibližně ve stejnou dobu jako zboží, které je hodnoceno; b) hodnota transakce u podobného zboží prodávaného pro vývoz na celní území Společenství a vyváženého ve stejnou dobu nebo přibližně ve stejnou dobu jako zboží, které je hodnoceno; c) hodnota založená na jednotkové ceně, za kterou se dovážené zboží nebo stejné nebo podobné dovážené zboží prodává na celním území Společenství v největším úhrnném množství osobám, kterou nejsou ve spojení s prodávajícími; d) vypočtená hodnota rovnající se součtu: i) ceny nebo hodnoty materiálu a výrobních operací nebo jiného zpracování použitých při výrobě dováženého zboží; ii) částky představující zisk a všeobecné výdaje ve výši, kterou výrobci v zemi vývozu obvykle zahrnují do prodejů zboží téže povahy nebo téhož druhu jako hodnocené zboží při vývozu na celní území Společenství; iii) ceny nebo hodnoty přepravy dováženého zboží na místo jeho vstupu na celní území Společenství, nakládky a manipulace v souvislosti s touto přepravou a pojištění zboží. 3. Opatření stanovující další podmínky a prováděcí opatření k odstavci 2 tohoto článku přijme Komise postupem podle čl. 196 odst. 2. Článek 46 Nouzová metoda Nemůže-li být celní hodnota dováženého zboží určena podle článků 44 nebo 45, určí se na základě údajů dostupných na celním území Společenství s použitím vhodných prostředků slučitelných se zásadami a obecnými ustanoveními: a) dohody o provádění článku VII Všeobecné dohody o clech a obchodu; b) článku VII Všeobecné dohody o clech a obchodu; c) této kapitoly. Celní hodnotu podle odstavce 1 však nelze stanovit na základě: a) prodejní ceny zboží vyráběného na celním území Společenství uplatňované na tomto území; b) postupu, podle kterého se pro celní účely přijímá vyšší ze dvou hodnot; c) ceny zboží na domácím trhu v zemi vývozu; d) jiných výrobních nákladů, než kterými jsou vypočtené hodnoty, jež byly určeny pro stejné nebo podobné zboží v souladu s čl. 45 odst. 2 písm. d); e) cen zboží pro vývoz do země, která není součástí celního území Společenství; f) minimálních celních hodnot; g) libovolných nebo fiktivních hodnot. Článek 47 Prováděcí opatření Opatření stanovující pravidla pro určování celní hodnoty ve zvláštních případech a u zboží, u kterého celní dluh vzniká po použití zvláštního režimu, může přijmout Komise postupem podle čl. 196 odst. 2. HLAVA III CELNÍ DLUH A JISTOTY KAPITOLA 1 VZNIK CELNÍHO DLUHU Oddíl 1 Obecná ustanovení Článek 48 Celní dluh Dovozní nebo vývozní clo pro určité zboží je splatné podle společného celního sazebníku a splatná částka tvoří celní dluh . Oddíl 2 Celní dluh při dovozu Článek 49 Propuštění do volného oběhu, dočasné použití 1. Celní dluh při dovozu vzniká v okamžiku, kdy je zboží, které není zbožím Společenství, přidělen jeden z těchto režimů: a) propuštění do volného oběhu; b) dočasné použití s částečným osvobozením od dovozního cla. 2. Celní dluh vzniká okamžikem přijetí celního prohlášení. 3. Dlužníkem je deklarant. V případě nepřímého zastoupení je dlužníkem také osoba, jejíž jménem se celní prohlášení činí. Je-li celní prohlášení s návrhem na propuštění zboží do některého z režimů uvedených v odstavci 1 učiněno na podkladě údajů, v jejichž důsledku nebyly dovozní clo nebo jeho část vybrány, může být osoba, která poskytla údaje nezbytné pro sestavení celního prohlášení a která si byla nebo měla být vědoma, že údaje nejsou pravdivé, rovněž považována za dlužníka. Článek 50 Zvláštní ustanovení týkající se nepůvodního zboží 1. Platí-li zákaz vracet dovozní clo nebo přiznávat osvobození od dovozního cla pro nepůvodní zboží, které bylo použito při výrobě výrobků, pro něž je vydán nebo vystaven důkaz o původu v rámci