DŮVODOVÁ ZPRÁVA

Podle čl. 395 odst. 1 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty („směrnice o DPH“) může Rada na návrh Komise jednomyslně povolit kterémukoli členskému státu, aby zavedl zvláštní opatření odchylující se od uvedené směrnice, jejichž cílem je zjednodušit postup výběru DPH nebo zabránit určitým druhům daňových úniků nebo vyhýbání se daňovým povinnostem.

Dopisem, který Komise zaevidovala dne 14. ledna 2019, požádalo Polsko o prodloužení odchylky od čl. 26 odst. 1 písm. a) a článku 168 směrnice o DPH, aby mohlo zachovat a) omezení nároku na odpočet DPH na vstupu na 50 % u výdajů souvisejících s určitými motorovými vozidly a b) osvobození od DPH u používání motorových vozidel, na která se odchylka vztahuje, osobami povinnými k dani pro jejich soukromou potřebu nebo k jiným účelům než pro účely podnikání. V souladu s čl. 395 odst. 2 směrnice o DPH uvědomila Komise o žádosti Polska ostatní členské státy, a to dopisem ze dne 15. dubna 2019. Dopisem ze dne 16. dubna 2019 Komise Polsku oznámila, že má k dispozici všechny údaje, které považuje za nezbytné k posouzení žádosti.

1.SOUVISLOSTI NÁVRHU

•Odůvodnění a cíle návrhu

Článek 168 směrnice o DPH stanoví, že osoba povinná k dani má nárok na odpočet DPH zaplacené při nákupu zboží nebo služeb pro účely zdanitelných plnění v členském státě, ve kterém se nákup uskutečnil. Ustanovení čl. 26 odst. 1 písm. a) uvedené směrnice stanoví, že použití zboží, které tvoří součást obchodního majetku, pro soukromou potřebu se považuje za poskytnutí služby za úplatu, pokud je z tohoto zboží odečitatelná DPH.

V případě osobních automobilů, které jsou součástí obchodního majetku, dochází při uplatňování výše uvedených ustanovení v praxi k řadě problémů, zejména proto, že není snadné rozlišit mezi použitím motorového vozidla pro soukromou potřebu a jeho použitím pro účely podnikání. Vedou-li se o používání těchto vozidel záznamy, představuje jejich uchovávání a kontrola další zátěž pro podniky a správní orgány. Tyto problémy mohou zvýšit riziko zneužívání DPH nebo pokusů o podvod.

Odchylně od článku 168 směrnice o DPH se Polsku v současné době povoluje omezit na 50 % nárok na odpočet DPH při nákupu, pořízení uvnitř Společenství, dovozu, nájmu nebo leasingu motorových vozidel, jakož i DPH vyúčtované v souvislosti s výdaji spojenými s těmito vozidly, pokud vozidlo není používáno výlučně pro účely podnikání. Tato odchylka se nevztahuje na motorová vozidla o celkové maximální hmotnosti přesahující 3,5 tuny a na vozidla s více než devíti sedadly včetně sedadla řidiče. Stejně tak se nevztahuje na výdaje osoby povinné k dani, které souvisí výhradně s jejím podnikáním.

Kromě toho je Polsku povoleno odchýlit se od čl. 26 odst. 1 písm. a) směrnice o DPH a osvobodit od DPH použití vozidel, na která se vztahuje výše uvedená odchylka, jsou-li používána osobou povinnou k dani nebo jejími zaměstnanci pro soukromou potřebu. Za použití pro soukromou potřebu se považuje jakékoli použití pro jiné účely než pro účely podnikání.

Povolení k výše uvedeným odchylným opatření nejprve vydala Rada na období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2016 prováděcím rozhodnutím 2013/805/EU ze dne 17. prosince 2013. Polsko povolená opatření následně provedlo do vnitrostátních právních předpisů týkajících se DPH s účinkem od 1. dubna 2014.

V roce 2016 požádalo Polsko o prodloužení lhůty na uplatňování dotyčných opatření. Prováděcím rozhodnutím (EU) 2016/1837 ze dne 11. října 2016 povolila Rada prodloužení této lhůty do 31. prosince 2019.

Stávající žádost Polska o další prodloužení odchylky do 31. prosince 2022 se zakládá na stejných důvodech, jako byly důvody uvedené v předchozích žádostech. Žádost je doplněna zprávou obsahující přezkum procentního omezení uplatňovaného na nárok na odpočet daně podle čl. 3 odst. 2 rozhodnutí 2013/805/EU.

Polské orgány se domnívají, že současná sazba 50 % je opodstatněná a měla by být uplatňována i nadále, neboť přispěla ke zjednodušení postupu pro výběr DPH a zabránila daňovým únikům. Podle údajů předložených Polskem dominují polské ekonomice malé podniky s nízkým obratem a jen několika zaměstnanci (mikropodniky). Jedná se o živnostníky nebo rodinné firmy. V letech 2014–2017 představovaly tyto mikropodniky 96 % z celkového počtu podniků v zemi. Polské orgány uvádí, že je obtížné vymezit hranici mezi používáním podnikových vozidel, které tyto mikropodniky vlastní, pro soukromou potřebu a jejich používáním pro účely podnikání. Totéž platí i pro velké společnosti, které svým zaměstnancům podniková vozidla často poskytují v rámci nepeněžitých zaměstnaneckých výhod. Je pravda, že stanovení hranice mezi používáním podnikových vozidel pro soukromou potřebu a jejich používáním pro účely podnikání by (v porovnání s možnými přínosy) znamenalo zatěžující a nepřiměřené náklady na vedení příslušných záznamů, a to zejména pro živnostníky a mikropodniky. Mohlo by také vést k právním sporům mezi daňovými orgány a osobami povinnými k dani, což by znamenalo další náklady.

Uvádí se, že procentní podíl stanovený na 50 % odráží skutečnou míru využití těchto vozidel pro účely podnikání odpovídajícím způsobem. Jak Polsko uvedlo, uplatňování vyšší nebo nižší sazby by vedlo k nepřiměřeně vysokým rozdílům mezi stanovenou sazbou a skutečným využitím vozidel pro soukromou potřebu a pro účely podnikání. Tato sazba je podobná procentní sazbě používané v jiných členských státech.

Zdá se, že postoj osob povinných k dani ohledně podmínek odpočtu i stanovené procentní sazby je převážně kladný. Opatření přijatá rozhodnutím 2013/805/EU jsou považována za uspokojivý kompromis mezi přijatými pravidly a drahým, časově náročným a do značné míry neúčinným vedením záznamů za účelem potvrzení, že je určité vozidlo skutečně využíváno pro účely podnikání.

Neočekává se, že tato odchylující se opatření významně ovlivní celkovou výši daňových příjmů Polska vybraných na stupni konečné spotřeby. Rovněž se neočekává, že budou mít nepříznivý dopad na vlastní zdroje Evropské Unie pocházející z DPH.

Na základě výše uvedených důvodů a vzhledem k tomu, že právní rámec EU a faktická situace zůstávají nezměněny, se požadované prodloužení platnosti odchylujících se opatření do 31. prosince 2022 jeví jako odůvodněné. Proto se navrhuje, aby byla žádost schválena. Bude-li Polsko chtít požádat o další prodloužení na období po roce 2022, předloží do 1. dubna 2022 žádost o prodloužení spolu se zprávou obsahující přezkum uplatňovaného procentního omezení.