DŮVODOVÁ ZPRÁVA

Podle čl. 395 odst. 1 směrnice 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (dále jen „směrnice o DPH“) může Rada jednomyslně na návrh Komise povolit kterémukoli členskému státu, aby zavedl zvláštní opatření odchylující se od uvedené směrnice, jejichž cílem je zjednodušit postup vyměřování DPH nebo zabránit určitým druhům daňových úniků či vyhýbání se daňovým povinnostem.

Dopisem, který Komise zaevidovala dne 19. března 2021, požádala Rakouská republika (dále jen „Rakousko“) o povolení nadále uplatňovat opatření odchylující se od článků 168 a 168a směrnice 2006/112/ES s cílem vyloučit DPH, jíž byly zatíženy zboží a služby, které jsou z více než 90 % využity osobou povinnou k dani pro soukromou potřebu nebo pro potřebu jejích zaměstnanců nebo obecně na neobchodní účely nebo nehospodářskou činnost, z nároku na odpočet daně. K žádosti byla přiložena zpráva o uplatňování tohoto opatření, obsahující vyhodnocení hraniční hodnoty používané ve vztahu k nároku na odpočet DPH, jak vyžaduje článek 2 prováděcího rozhodnutí Rady 2009/1013/EU ve znění prováděcího rozhodnutí Rady (EU) 2018/1487.

Komise dopisem ze dne 7. dubna 2021 uvědomila v souladu s čl. 395 odst. 2 směrnice o DPH o žádosti Rakouska ostatní členské státy. Dopisem ze dne 8. dubna 2021 uvědomila Komise Rakousko, že má k dispozici všechny údaje potřebné k posouzení žádosti.

1.SOUVISLOSTI NÁVRHU

•Odůvodnění a cíle návrhu

Článek 168 směrnice o DPH stanoví, že osoba povinná k dani má nárok na odpočet DPH zaplacené za dodání zboží a poskytnutí služby pro účely svých zdaněných plnění. Ustanovení čl. 168a odst. 1 směrnice o DPH uvádí, že DPH u výdajů souvisejících s nemovitostí, která tvoří součást obchodního majetku osoby povinné k dani a která je užívána pro obchodní i neobchodní účely, je odpočitatelná pouze do výše podílu, v jakém je nemovitost užívána pro účely podnikání osoby povinné k dani. Podle čl. 168a odst. 2 směrnice o DPH mohou členské státy použít toto pravidlo rovněž u výdajů souvisejících s dalším zbožím, které členské státy vymezí a které tvoří součást obchodního majetku. Článek 168a byl do směrnice o DPH vložen na základě směrnice Rady 2009/162/EU ze dne 22. prosince 2009 s cílem omezit odpočet na podíl skutečného využití pro podnikatelské účely a účinněji uplatňovat zásadu, podle které nárok na odpočet daně vzniká pouze tehdy, pokud jsou dané zboží a služby použity pro účely podnikání osoby povinné k dani.

Podle článku 395 směrnice o DPH mohou členské státy použít opatření odchylující se od ustanovení směrnice o DPH, jejichž cílem je zjednodušit postup výběru DPH nebo zabránit určitým druhům daňových úniků nebo vyhýbání se daňovým povinnostem, pokud je schválí Rada.

Rakousko požádalo o povolení nadále uplatňovat opatření odchylující se od článků 168 a 168a směrnice o DPH, aby mohlo z nároku na odpočet zcela vyloučit DPH, jíž jsou zatížené zboží a služby, které jsou z více než 90 % využity osobou povinnou k dani pro soukromou potřebu nebo pro potřebu jejích zaměstnanců nebo obecně na neobchodní účely nebo nehospodářskou činnost.

Toto odchylující se opatření Rakouska bylo původně povoleno rozhodnutím Rady 2004/866/ES ze dne 13. prosince 2004 do 31. prosince 2009 a znovu bylo povoleno prováděcím rozhodnutím Rady 2009/1013/EU ze dne 22. prosince 2009 do 31. prosince 2012. Platnost povolení byla následně prodloužena do dne 31. prosince 2015 prováděcím rozhodnutím Rady 2012/705/EU ze dne 13. listopadu 2012 a do dne 31. prosince 2018 prováděcím rozhodnutím Rady (EU) 2015/2428 ze dne 10. prosince 2015 a do 31. prosince 2021 prováděcím rozhodnutím Rady (EU) 2018/1487.

V současné žádosti Rakousko informovalo Komisi, že uplatňování odchylujícího se opatření se ukázalo jako velmi úspěšné a účinné, pokud jde o zjednodušení výběru DPH, zabránění daňovým únikům a vyhýbání se daňovým povinnostem, jakož i o posílení spravedlnosti tím, že se díky zjednodušenému výběru DPH zabrání narušením způsobeným neodůvodněnými výhodami peněžního toku a zlepší dodržování daňových předpisů. Podle Rakouska by zrušení odchylujícího se opatření vedlo k neodůvodněné výhodě peněžního toku pro osobu povinnou k dani, která využívá zboží nebo službu pro obchodní účely pouze okrajově a která má ve srovnání s osobou povinnou k dani, která zboží nebo službu využívá pouze pro obchodní účely, povoleno DPH ve vztahu k tomuto okrajovému obchodnímu využití odpočíst. Navíc by následná minimální změna poměru soukromého a obchodního využití zboží nebo služby využívaných pro obchodní účely pouze okrajově vedla k opravě odpočtené DPH. Tato malá změna by byla z hlediska daňového poplatníka i správce daně nepřiměřená.

Požadované minimální využití zboží a služeb pro obchodní účely ve výši nejméně 10 %, které je nutné pro odpočet DPH na vstupu, je poměrně nízké. Podle Rakouska bude mít proto prodloužení platnosti opatření pouze malý dopad na celkovou výši příjmů z DPH vybraných v konečné fázi spotřeby, a tudíž negativně neovlivní vlastní zdroje Unie pocházející z DPH.

Odchylky jsou zpravidla udělovány na omezenou dobu, aby bylo možné posoudit, zda je zvláštní opatření přiměřené a účinné. V tomto ohledu má Komise na základě informací poskytnutých Rakouskem za to, že rozdělení týkající se obchodního a neobchodního využití v poměru 90 % a 10 % i nadále představuje pevný základ pro určení transakcí, při kterých lze obchodní využití považovat za zanedbatelné.

V důsledku toho představuje dotčené zvláštní opatření zjednodušení pro správce daně i pro podniky, neboť není potřeba sledovat následné využití zboží a služeb, které byly při pořízení vyloučeny z odpočtu, zejména s ohledem na možné zdanění soukromého použití podle článků 16 nebo 26 směrnice o DPH nebo na opravu odpočtu daně v souladu s požadavky článků 184 až 192 uvedené směrnice. Prodloužení platnosti odchylujícího se opatření je proto přiměřené.

Každé prodloužení by však mělo být časově omezené, aby bylo možné zhodnotit, zda podmínky, na kterých se odchylka zakládá, jsou stále platné. Proto se navrhuje prodloužit platnost odchylky do konce roku 2024 a uložit Rakousku, aby spolu s žádostí o prodloužení předložilo nejpozději do 31. března 2024 zprávu obsahující vyhodnocení uplatňovaného poměru rozdělení mezi obchodní a neobchodní využití, na němž je vyloučení z nároku na odpočet založeno, pokud by mělo dojít k dalšímu prodloužení, s nímž by se počítalo po roce 2024.

Rozhodnutí Rady 2009/1013/EU ze dne 22. prosince 2009 bylo přijato současně se směrnicí Rady 2009/162/EU ze dne 22. prosince 2009, na jejímž základě byl do směrnice o DPH vložen článek 168a. Název rozhodnutí Rady 2009/1013/EU však neodkazuje na článek 168a. Aby se odstranil tento nesoulad mezi názvem a obsahem rozhodnutí Rady 2009/1013/EU, měl by být název rozhodnutí Rady 2009/1013/EU změněn vložením odkazu na článek 168a směrnice o DPH.

•Soulad s platnými předpisy v této oblasti politiky

Podobné odchylky týkající se vynětí DPH, jíž jsou zatížené zboží a služby, z nároku na odpočet DPH, jsou-li dotčené zboží a služby použity z více než 90 % na soukromé účely osoby povinné k dani nebo jejích zaměstnanců či obecně na neobchodní účely nebo nehospodářské činnosti, byly uděleny jiným členským státům (Německo, Nizozemsko).

Článek 176 směrnice o DPH stanoví, že Rada rozhodne o tom, z jakých výdajů nelze DPH odpočíst. Do té doby Rada povoluje členským státům zachovat vyloučení, která byla v platnosti k 1. lednu 1979. Existuje proto celá řada ustanovení „status quo“, která omezují nárok osob povinných k dani na odpočet.