Další nově se objevující otázky se týkají uplatňování pravidel týkajících se odpovědnosti za škody vzniklé v důsledku poruchy připojeného zařízení nebo robota a přenositelnosti a interoperability dat. V kontextu nových technologií, jako jsou například internet věcí nebo robotika, existují komplexní a složité vzájemné závislosti, a to jak v rámci produktů (založených na hardwaru a softwaru), tak i mezi vzájemně propojenými zařízeními. Další otázky navíc mohou vyvstat v souvislosti s autonomními stroji, jejichž neočekávané nebo nezamýšlené chování by mohlo poškodit osoby nebo předměty. Tyto jevy mohou vytvořit právní nejistotu ve vztahu k uplatňování stávajícího rámce pro odpovědnost a bezpečnost.

Dále tím, jak přeměna založená na datech zasahuje i do hospodářství a společnosti, vzniká stále rostoucí množství dat generovaných stroji nebo zpracovávaných na základě vznikajících technologií, jako jsou například internet věcí, továrny budoucnosti a autonomně propojené systémy. Připojení samotné mění způsob, jak získat přístup k datům: k datům, k nimž se obvykle přistupovalo prostřednictvím fyzicky, lze nyní ve stále větší míře přistupovat vzdáleně. Obrovská rozmanitost zdrojů a typů dat a bohaté příležitosti, jak vhled do těchto dat uplatnit v řadě oblastí, včetně rozvoje veřejné politiky, se teprve začínají objevovat. Aby bylo možné těchto příležitostí využít, musí mít soukromí i veřejní aktéři na trhu s daty přístup k velkým a různorodým souborům dat. Otázky přístupu a přenosu související s daty generovanými těmito stroji nebo procesy jsou proto pro vznik ekonomiky založené na datech zásadní a vyžadují pečlivé posouzení.

Bezdůvodná omezení volného pohybu dat by pravděpodobně omezila rozvoj ekonomiky EU založené na datech. Tato omezení se týkají požadavků ukládaných veřejnými orgány, pokud jde o lokalizaci dat pro účely jejich ukládání či zpracování. Otázka volného toku dat se týká všech typů dat: podniky a aktéři v rámci ekonomiky založené na datech nakládají s průmyslovými a stroji vygenerovanými údaji, ať už jsou osobní, či nikoli, jakož i s daty vytvořenými lidskou činností. Komise ve strategii pro jednotný digitální trh oznámila, že navrhne iniciativu týkající se volného toku dat, která se bude zabývat omezeními volného pohybu dat z důvodů jiných, než je ochrana osobních údajů v EU, a bezdůvodnými omezeními v oblasti lokalizace dat pro účely jejich ukládání či zpracování. K takovým omezením patří právní akty přijaté členskými státy, správní pravidla a praxe se stejným účinkem. Jak ekonomika založená na datech roste, jejich počet má tendenci se zvyšovat, čímž se vytváří nejistota ohledně toho, kde mohou být data ukládána či zpracovávána. To může mít dopad na všechna odvětví hospodářství, jakož i na soukromé a veřejné organizace, které mohou mít problémy s přístupem k inovativnějším a/nebo levnějším datovým službám. Bezdůvodná omezení týkající se umístění dat narušují volný pohyb služeb a svobodu usazovaní stanovené ve Smlouvě a rovněž porušují příslušné sekundární právo. To s sebou nese nebezpečí roztříštění trhu, snížení kvality služeb pro uživatele a snížení konkurenceschopnosti poskytovatelů datových služeb, zejména menších subjektů.

Jak zdůraznil předseda Juncker ve svém projevu o stavu Evropské unie 2016 dne 14. září 2016 „[b]ýt Evropanem znamená, že máte právo, aby vaše osobní údaje byly chráněny silnými, evropskými právními předpisy. Protože Evropané nechtějí, aby jim nad hlavami létaly drony, které zaznamenají každý jejich krok, nebo aby firmy ukládaly každé jejich kliknutí myši. Proto se Parlament, Rada a Komise letos v květnu dohodly na společném evropském nařízení o ochraně osobních údajů. Jedná se o silný evropský právní předpis, který se vztahuje na všechny společnosti, kdykoli zpracovávají vaše údaje, bez ohledu na to, kde mají sídlo. Protože v Evropě nám na soukromí záleží. Je to otázka lidské důstojnosti.“

Hodnota ekonomiky EU založené na datech byla v roce 2014 odhadnuta na 257 miliard EUR neboli na 1,85 % HDP EU. V roce 2015 se tento odhad zvýšil na 272 miliard EUR, tedy 1,87 % HDP EU (meziroční růst ve výši 5,6 %). Stejný odhad předpovídá, že pokud budou pro ekonomiku založenou na datech včas zavedeny podmínky politického a právního rámce, její hodnota do roku 2020 vzroste na 643 miliard EUR, což by představovalo 3,17 % celkového HDP EU.

„Ekonomika založená na datech“ je charakterizována ekosystémem různých druhů účastníků trhu – jako jsou výrobci, výzkumníci a poskytovatelé infrastruktury, kteří spolupracují na tom, aby zajistili, že data budou přístupná a použitelná. To účastníkům trhu umožňuje získávat z těchto dat hodnotu, a to pomocí vytváření různých aplikací s obrovským potenciálem pro zlepšení každodenního života (např. řízení provozu, optimalizace sklizní nebo zdravotní péče poskytovaná na dálku).

Zásada volného pohybu osobních údajů zakotvená v primárním a sekundárním právu by se měla použít rovněž v případech, kdy nařízení GDPR členským státům umožňuje, aby si zvláštní záležitosti upravovaly samy. Členské státy by měly být podporovány v tom, aby nevyužívaly deregulační doložky v nařízení GDPR k dalšímu omezování volného toku dat.

V zájmu řešení výše uvedených problémů a omezení a realizace plného potenciálu evropského ekonomiky založené na datech by měla být jakákoli činnost členského státu ovlivňující ukládání nebo zpracovávání dat vedena „zásadou volného pohybu dat v rámci EU“, jakožto závazku odvozeného od jejich závazků vyplývajících z ustanovení Smlouvy týkajících se volného pohybu služeb a svobody usazování a z příslušných sekundárních právních předpisů. Jakákoli stávající nebo nová omezení týkající se umístění dat by musela být pečlivě odůvodněna na základě Smlouvy a příslušného sekundárního práva jakožto nezbytná a přiměřená pro dosažení hlavního cíle obecného zájmu, jako například veřejné bezpečnosti.

Lokalizace dat rovněž brání širšímu přijetí cloudového ukládání a cloudového computingu. To může mít rovněž širší společenské účinky. Účinnější využití IT zdrojů by mohlo přispět ke snížení spotřeby energie a emisí uhlíků o čistých 30 % nebo více. Malý podnik, který by se přesunul na cloud, by tím, že by své provozní aplikace používal na cloudu místo toho, aby ty stejné aplikace používal na své vlastní infrastruktuře, mohl snížit svou spotřebu energie a emisi uhlíků o více než 90 %. Očekává se, že globální trh s energeticky účinnými datovými centry do konce roku 2020 vzroste na téměř 90 miliard EUR. Roztříštěný trh s datovými službami by plnému rozvoji těchto energeticky účinnějších služeb v EU bránil a rovněž by ohrozil ochotu investovat.

Evropa v současné době zajišťuje 84 % své konečné poptávky v oblasti služeb „souvisejících s IKT“ (poradenství, hosting, vývoj) vnitřně v rámci EU. Pokud by tyto služby mohly prostřednictvím odstranění omezení týkajících se lokalizace dat snadněji fungovat rovněž přes hranice v rámci EU, mohlo by to vést k ziskům v oblasti HDP ve výši až 8 miliard EUR ročně v podobě úspor nákladů a vyšší efektivity.

Jak celosvětově, tak i v Evropě bohužel převažuje trend směrem k další lokalizaci dat, což je přístup, který často vychází z nesprávného pojetí, že lokalizované služby jsou automaticky bezpečnější než přeshraniční služby. Trh s datovými službami je navíc podstatně ovlivněn nedostatkem transparentních pravidel a silným vnímáním potřeby data lokalizovat. To může omezit přístup organizací podnikatelského a veřejného sektoru k levnějším nebo inovativnějším datovým službám nebo přinutit podniky působící přeshraničně, aby zajišťovaly nadměrné kapacity pro ukládání a zpracovávání dat. Podnikům založeným na využívání dat, zejména začínajícím podnikům a malým a středním podnikům, by to rovněž mohlo bránit v rozšiřování jejich činností, ve vstupu na nové trhy (např. tím, že budou muset investovat do datových center ve 28 členských státech) nebo v centralizování dat a analytických kapacit, aby mohly vyvíjet nové produkty a služby.

Bezpečnost informací závisí na řadě jiných faktorů, než kde jsou fyzicky uloženy, jako například na zachovávání jejich důvěrnosti a integrity v době, kdy jsou dostupná mimo zařízení, kde jsou uložené. V této souvislosti bude bezpečné ukládání a zpracovávání dat spíše než omezeními týkajícími se umístění dat umožněno nejmodernějšími osvědčenými postupy v oblasti správy IKT v měřítku mnohem větším než jednotlivé systémy. Například aby byla data chráněna před lokálními přírodními katastrofami nebo kybernetickými útoky, mohou zařízení pro ukládání dat umístěná v různých členských státech navzájem sloužit jako záložní zařízení a lze přitom využít technická a organizační opatření stanovená ve směrnici o bezpečnosti sítí a informačních systémů (směrnice NIS). Dostupnost dat pro účely regulace a dohledu, která není jakkoli zpochybněna, by navíc byla lépe zaručena zlepšením spolupráce mezi vnitrostátními orgány nebo mezi těmito orgány a soukromým sektorem spíše než prostřednictvím omezení týkajících se lokalizace. V oblasti charakterizované úzkou spoluprací mezi orgány dozoru, jako například finanční služby, by požadavky týkající se lokalizace dat naopak mohly být kontraproduktivní.

Zabránit tomu, aby došlo k vyzrazení důvěrných dat: Všechna budoucí řešení by měla zmírňovat rizika vyzrazení důvěrných dat, zejména stávajícím nebo potenciálním konkurentům. V tomto ohledu by před tím, než bude posouzeno, zda určitá data mohou být sdílena, či nikoliv, mělo být rovněž umožněno provést řádnou klasifikaci dat.

Ochrana investic a majetku: Všechna budoucí řešení by rovněž měla zohledňovat oprávněné zájmy účastníků trhu, kteří investují do vývoje produktu, zajistit přiměřenou návratnost jejich investic a přispět tak k inovaci. Všechna budoucí řešení by zároveň měla zajistit vyvážené sdílení přínosů mezi držiteli dat, zpracovateli a poskytovateli aplikace v rámci hodnotových řetězců.

Různí účastníci trhu kontrolující data tak mohou v závislosti na zvláštnostech trhů využít mezer v právním rámci nebo právních nejistot popsaných výše, a to tak, že na uživatele uvalí nepřiměřené standardní smluvní podmínky, nebo prostřednictvím technických prostředků jako jsou formáty s existujícím vlastníkem nebo šifrování. Několik členských států rozšířilo oblast působnosti směrnice na ochranu spotřebitelů o nepřiměřených smluvních podmínkách rovněž na transakce mezi podniky (Business to Business, B2B), ale neučinily tak všechny. To by mohlo vést například k tomu, že uživatelé a podniky budou donuceni k ujednáním o výlučném využívání dat. Může se objevit dobrovolné sdílení dat, ale vyjednávání takových smluv by pro slabší strany mohlo znamenat značné transakční náklady, ať už kvůli nerovné vyjednávací pozici nebo kvůli značným nákladům na najmutí právních odborníků.

Výrobci nebo poskytovatelé služeb se v některých případech mohou stát de facto „vlastníky“ dat, které jejich stroje nebo procesy vygenerovaly, a to i tehdy, pokud jsou tyto stroje vlastněny uživateli. De facto kontrola těchto dat může být pro výrobce zdrojem diferenciace a konkurenční výhody. To však může být problematické, protože výrobce uživateli často brání, aby povolil využívání dat jinou stranou.

Na vnitrostátní úrovni ani na úrovni EU tak v souvislosti s nezpracovanými daty generovanými stroji, která nejsou považována za osobní údaje, nebo v souvislosti s podmínkami jejich hospodářského využití a obchodovatelnosti v současné době neexistují komplexní politické rámce. Tato otázka je tak do velké míry ponechána na smluvních řešeních. Dostatečnou reakcí by mohlo být použití stávajících nástrojů obecného smluvního práva a práva hospodářské soutěže dostupných v Unii. Mimoto mohou být připraveny dobrovolné nebo zastřešující dohody pokrývající určitá odvětví. Pokud je však vyjednávací síla různých účastníků trhu nerovná, řešení založená pouze na tržním přístupu nemusí být k zajištění spravedlivých a pro inovace příznivých výsledků, k usnadnění snadného přístupu pro nové subjekty vstupující na trh a k vyvarování se patovým situacím dostačující.

Podle právních předpisů různých členských států se právní nároky na data uplatňují, pouze pokud tato data splňují zvláštní podmínky pro to, aby byla považována například za práva duševního vlastnictví, právo o databázích nebo obchodní tajemství. Na úrovni EU by však nezpracovaná data generovaná stroji jako taková příslušné podmínky obecně nesplnila.

Nezpracovaná data generovaná stroji nejsou chráněna stávajícími právy duševního vlastnictví, jelikož nejsou považována za výsledek duševního úsilí a/nebo nemají žádnou úroveň původnosti. Právo sui generis směrnice o databázích (96/9/ES) – která dává tvůrcům databází právo zabránit neoprávněnému vytěžování a/nebo zužitkování celého obsahu databáze nebo jeho podstatné části – může poskytnout ochranu pouze za podmínky, že vytvoření takové databáze zahrnuje podstatný vklad do pořízení, ověření nebo předvedení jejího obsahu. Nedávno přijatá směrnice o ochraně obchodního tajemství (2016/943/EU), která by měla být provedena do vnitrostátního práva do června 2018, bude obchodním tajemstvím poskytovat ochranu před jejich neoprávněným získáním, využitím a zpřístupněním. Aby byla data považována za „obchodní tajemství“, je nutné přijmout opatření na ochranu důvěrného charakteru informací, které představují „duševní kapitál společnosti“.

Minimalizovat patové účinky: Měla by být zohledněna nerovná vyjednávací síla společností a soukromých osob. Mělo by se zabránit patovým situacím, zejména u malých a středních podniků, začínajících podniků a soukromých osob.

V rámci dialogů se zúčastněnými stranami má Komise v úmyslu projednat tyto možnosti řešení otázky přístupu k datům generovaným stroji, které se liší v míře jejich stupně zásahu:

Pokyny pro vytváření pobídek k tomu, aby podniky sdílely data: Komise by mohla za účelem zmírnění účinků rozdílných vnitrostátních právních předpisů a poskytnutí větší právní jistoty pro společnosti vydat pokyny, jak by měla být ve smlouvách řešena práva na kontrolu jiných než osobních údajů. Tyto pokyny by byly založeny na stávajících právních předpisech, zejména na požadavcích na transparentnost a spravedlnost stanovených právními předpisy EU v oblasti uvádění na trh a spotřebitelského práva, na směrnici o obchodním tajemství a na autorském právu, zejména na směrnici o databázích. Komise má v úmyslu v roce 2017 zahájit posouzení směrnice o databázích.

Podpora vývoje technických řešení pro spolehlivou identifikaci a výměnu dat: Sledovatelnost a jasná identifikace zdrojů dat jsou předpokladem pro skutečnou kontrolu dat na trhu. Pro vytvoření důvěry v systém může být nezbytné definovat spolehlivé a případně standardizované protokoly pro perzistentní identifikaci zdrojů dat. Vytvoření ekosystémů vývojářů aplikací a algoritmů, kteří by měli zájem o data, kterými disponují společnosti, mohou rovněž podporovat aplikační programovací rozhraní (API). API mohou podnikům a veřejným orgánům pomoci identifikovat různé druhy opětovného použití dat, kterými disponují, a pomoci jim mít z nich prospěch. Na tomto základě by mohlo být zvažováno širší využití otevřených, standardizovaných a dobře zdokumentovaných API, a to prostřednictvím technických pokynů včetně identifikace a šíření osvědčených postupů pro společnosti a subjekty veřejného sektoru. To by mohlo zahrnovat zpřístupňování dat ve strojově čitelných formátech a poskytování souvisejících metadat.

Základní smluvní pravidla: Standardní pravidla by mohla popisovat měřítko vyváženého řešení smluv týkajících se dat a řádně zohledňovat rovněž probíhající kontrolu účelnosti celkového fungování směrnice o nepřiměřených smluvních podmínkách. Pravidla by mohla být doplněna zavedením kontroly nepřiměřenosti ve smluvních vztazích mezi podniky (B2B), což by vedlo k zneplatnění smluvních doložek, které se výrazně odchylují od standardních pravidel. Rovněž by mohly být doplněny souborem doporučených standardních smluvních podmínek navržených zúčastněnými stranami. Tento přístup by mohl omezit právní překážky pro malé podniky a snížit nerovnováhu ve vyjednávacích pozicích a přitom by stále umožňoval vysoký stupeň smluvní volnosti.

Přístup pro vědecké účely a pro účely veřejného zájmu: Veřejným orgánům by mohl být udělen přístup k datům v případech, kdy by to bylo ve „veřejném zájmu“ a zásadně by to zlepšilo fungování veřejného sektoru, například přístup statistických úřadů k obchodním údajům nebo optimalizace systémů řízení provozu na základě údajů v reálném čase od soukromých vozidel. Přístup statistických úřadů k obchodním údajům by obvykle přispěl ke zmírnění zátěže ohledně hlášení statistických údajů spočívající na hospodářských subjektech. Přístup k datům z různých zdrojů a schopnost kombinovat je obdobně zásadní také pro vědecký výzkum v oblastech jako jsou lékařství, životní prostředí a společenské vědy.

Právo producenta dat: Producentovi dat, tj. vlastníkovi nebo dlouhodobému uživateli (tj. nájemci) zařízení, by mohlo být uděleno právo používat a povolit používání neosobních údajů. Cílem tohoto přístupu by bylo vyjasnit právní situaci a dát producentovi dat větší výběr, a to otevřením možnosti, aby uživatelé využívali svá data a přispěli tím k uvolnění dat generovaných stroji. Příslušné výjimky by však musely být jasně stanoveny, zejména poskytování nevýhradního přístupu k datům výrobcům nebo veřejným orgánům, například z důvodu řízení provozu nebo z důvodu ochrany životního prostředí. Pokud se jedná o osobní údaje, jednotlivec si zachová právo svůj souhlas kdykoli po povolení používání odvolat. Před tím, než druhá strana povolí osobní údaje dále používat, musí s nimi být nakládáno anonymně tak, že jednotlivec není nebo nadále nebude identifikovatelný. Nařízení GDPR nadále zůstává použitelné pro veškeré osobní údaje (ať už generovaná stroji, či jinak), dokud tyto údaje nebudou anonymizovány.

Přístup za úhradu: Pro subjekty disponující daty, jako jsou například výrobci, poskytovatelé služeb nebo jiné strany, by mohl být vyvinut rámec případně založený na určitých hlavních zásadách, jako jsou spravedlivé, přiměřené a nediskriminační podmínky (fair, reasonable and non-discriminatory, FRAND), na jehož základě by se poskytoval přístup k datům, kterými disponují, a to po anonymizaci a za úhradu. Bylo by třeba zohlednit příslušné oprávněné zájmy, jakož i potřebu chránit obchodní tajemství. Za účelem zohlednění zvláštností každého odvětví by rovněž mohly být zváženy různé režimy přístupu pro různá odvětví a/nebo obchodní modely. Například v některých případech by pro podniky i pro společnost mohl být upřednostňovanou možností otevřený přístup k datům (úplný nebo částečný).

S cílem shromáždit více důkazů o fungování trhů s daty dle sektorů a prozkoumat možná řešení bude Komise ohledně výše uvedených otázek konzultovat zúčastněné strany. Pro diskuzi o možných řešeních a pro zabránění neplánovaným vedlejším účinkům, které by potlačily inovace nebo bránily konkurenci, je v tomto kontextu zásadní široká diskuze na makroúrovni. Mimoto se budou konat diskuze s příslušnými zúčastněnými stranami v datovém hodnotovém řetězci pro konkrétní odvětví.

4.Odpovědnost

Další vznikající otázka se týká uplatňování stávajících pravidel týkajících se odpovědnosti v ekonomice založené na datech ve vztahu k produktům a službám založeným na vznikajících technologiích, jako jsou například internet věcí, továrny budoucnosti a autonomně propojené systémy. Internet věcí je rychle rostoucí síť předmětů každodenního života, jako jsou hodinky, vozidla a termostaty, které jsou připojené k internetu. Autonomně propojené systémy, jako jsou například samořízená vozidla, jednají nezávisle na lidech a jsou schopny chápat a interpretovat svá okolí. Tyto vznikající technologie používají čidla, aby jim poskytla mnoho typů dat, která jsou často vyžadována pro to, aby produkt nebo služba fungovaly.

Všechny tyto inovace pravděpodobně přispějí k bezpečnějšímu a kvalitnějšímu životu, ale nevyhnutelně zde u každého zařízení zůstává možnost chybného návrhu, poruchy nebo manipulace. Mohlo by k tomu dojít v důsledku toho, že čidlo přenese nesprávná data, například kvůli závadám softwaru, problémům s připojením nebo nesprávnému fungování stroje. Povaha těchto systémů znamená, že může být obtížné určit přesný zdroj problému, který vedl k poškození, což s sebou nese otázku, jak zajistit, aby tyto systémy byly pro uživatele bezpečné, aby se minimalizoval vznik škody, a kdo by měl nést odpovědnost za škodu, pokud k ní dojde.

Otázka, jak uživatelům i výrobcům takovýchto zařízení poskytnout jistotu v souvislosti s jejich případnou odpovědností, je proto pro vznik ekonomiky založené na datech velmi důležitá.

4.1.Pravidla EU týkající se odpovědnosti

Občanské právo obecně rozlišuje dva druhy právní odpovědnosti: smluvní, kde odpovědnost za škodu vyplývá ze smluvního vztahu mezi stranami, a mimosmluvní, kde je odpovědnost stanovena mimo smlouvu. Důležitým typem mimosmluvní odpovědnosti je odpovědnost za vadné výrobky. Na úrovni EU směrnice o odpovědnosti za vadné výrobky (85/374/EHS) („směrnice o odpovědnosti za výrobky“) stanoví zásadu „objektivní odpovědnosti“, tj. odpovědnosti bez zavinění: v případě, že vadný výrobek způsobí spotřebiteli škodu, výrobci mohou být odpovědní, aniž by na jejich straně došlo k nedbalosti nebo zavinění. V kontextu internetu věcí a autonomně propojených systémů (např. robotika) však může být obtížné nebo nejasné, jak ustanovení této směrnice použít, a to z těchto důvodů: charakteristika těchto systémů, například komplikovaný hodnotový řetězec výrobku nebo služby, spolu s vzájemnou závislostí mezi dodavateli, výrobci a třetími stranami, nejistota ve vztahu k právní povaze zařízení patřících do internetu věcí, tj. zda se jedná o výrobky, o služby nebo o výrobky k nimž patří prodej služby, a autonomní povaha těchto technologií.

Komise zahájila komplexní posouzení směrnice o odpovědnosti za výrobky, aby posoudila její celkové fungování a to, zda pravidla vytvořená pro velmi různá prostředí zůstávají vhodná pro vznikající technologie, jako je internet věcí nebo autonomně propojené systémy.

4.2.Další možný postup:

Cílem Komise je zvýšit právní jistotu, pokud jde o odpovědnost v kontextu vznikajících technologií, a tím vytvořit příznivé podmínky pro inovace. Kromě zachování status quo je možné prozkoumat různé přístupy, mezi něž patří:

Přístupy týkající se vytváření rizik nebo řízení rizik: Podle těchto přístupů by odpovědnost mohli nést účastníci trhu vytvářející významná rizika pro ostatní, nebo účastníci trhu, kteří mají nejlepší možnosti, jak tato rizika minimalizovat, nebo jim zabránit.

Dobrovolné nebo povinné systémy pojištění: Tyto systémy by se mohly doplňovat s výše uvedenými přístupy týkajícími se odpovědnosti. Odškodnily by strany, které utrpěly škodu (např. spotřebitel). Tento systém by musel poskytovat právní ochranu investic uskutečněných podnikem a zároveň ujistit oběti ohledně spravedlivé náhrady nebo řádného pojištění v případě škody.