Obecně lze konstatovat, že růst reálného HDP zůstane v roce 2020 utlumen a nejistota a rizika výhledu budou naopak vysoká. Solidní výkonnost trhu práce sice pomohla udržet soukromou spotřebu a domácí poptávku, není však pravděpodobné, že růst HDP zaznamená rychlé oživení. Očekává se snížení vlivu domácí poptávky na růst, a to především v důsledku zpomalení růstu investic. Hospodářství eurozóny zároveň čelí zvýšené míře nejistoty. Riziko nepříznivého vývoje spojené se základním scénářem, je i nadále výrazné; příznačná je pro něj vysoká míra propojení, jež by mohla zvýšit jeho dopad na hospodářství v případě, kdy by se naplnilo. Další eskalace obchodního a geopolitického napětí a neočekávaně prudké zpomalení v Číně by mohlo celosvětově utlumit hospodářskou činnost a negativně dolehnout na eurozónu. Recese ve výrobě by se navíc mohla projevit i vně tohoto odvětví a dále tlumit růst, přičemž neřízený brexit by mohl narušit hospodářskou činnost v EU.

Výhled růstu eurozóny zůstává sice pozitivní, nicméně od jarního hodnocení oslabil a je nepravděpodobné, že by došlo k rychlému oživení. Podle prognózy Komise z podzimu 2019 by se měl růst úhrnného reálného HDP v eurozóně snížit z 1,9 % v roce 2018 na 1,1 % v roce 2019 před tím, než se v roce 2020 nepatrně zvýší na 1,2 %. To se do značné míry shoduje s makroekonomickými předpoklady obsaženými v návrzích rozpočtových plánů (tabulka 1). U prognózy na rok 2019 došlo ke snížení o 0,1 procentního bodu ve srovnání s prognózou Komise z jara 2019 a o 0,2 procentního bodu ve srovnání s programy stability. U prognózy na rok 2020 došlo na základě obou prognóz ke snížení o 0,3 procentního bodu oproti prognóze z jara. Makroekonomické scénáře obsažené v návrzích rozpočtových plánů jsou obecně velmi podobné prognózám Komise pro jednotlivé členské státy eurozóny, což je částečně důsledkem povinnosti všech členských států vycházet při sestavování návrhů rozpočtu z makroekonomických prognóz potvrzených či vypracovaných nezávislým subjektem. Ve srovnání s příslušnými návrhy rozpočtových plánů Komise předpovídá podstatně nižší růst u Německa a Řecka a významně vyšší růst u Irska s tím, že Irsko ve svém návrhu rozpočtového plánu vychází ze scénáře neřízeného brexitu (příloha IV tabulka 1).

V souladu s ustanoveními souboru pravidel pro balíček dvou právních aktů předložily Rakousko, Portugalsko a Španělsko návrhy rozpočtových plánů beze změny politiky, a to v důsledku vnitrostátních voleb, které se uskutečnily mezi koncem září a první polovinou listopadu. Belgie, kde sestavování vlády stále probíhá, rovněž předložila plán nezměněné politiky. Očekává se, že tyto vlády předloží úplné návrhy rozpočtových plánů v co nejbližším termínu.

15.Na pozadí zpomalení hospodářského růstu v eurozóně a vzhledem ke stávající již vysoce expanzivní orientaci měnové politiky Euroskupina v říjnu 2019 znovu zopakovala, že pokud by se naplnila rizika nepříznivého vývoje, je připravena reagovat koordinovaným způsobem a vyhnout se procyklickým fiskálním opatřením. Euroskupina uznala, že je nutné, aby členské státy s fiskálním prostorem zvážily podporu vysoce kvalitních investic. V souvislosti s koncepcí politik pro rok 2020 by měl být kladen silnější důraz na reformy a investice do výzkumu a vývoje a v oblasti klimatu. Euroskupina současně uznala, že členské státy s vysokým veřejným dluhem potřebují uplatňovat obezřetnou fiskální politiku.

14.Fiskální politiky i nadále nejsou dostatečně diferencované. Členské státy eurozóny s fiskálním prostorem provádějí expanzivní fiskální politiky a měly by být připraveny pokračovat ve využívání svého fiskálního prostoru. Obavy naproti tomu i nadále vzbuzuje nedostatečná konsolidace v zemích s vysokou mírou zadlužení a s problémy v oblasti udržitelnosti. Dodržování Paktu o stabilitě a růstu ze strany členských států eurozóny, které nejsou na úrovni svých střednědobých rozpočtových cílů, by spolu s intenzivnější expanzí členských států eurozóny s fiskálním prostorem vyústilo v lepší diferenciaci mezi členskými státy eurozóny.

13.S ohledem na nedávné nebo nadcházející všeobecné volby několik z členských států eurozóny, které čelí největším výzvám v oblasti udržitelnosti, předložilo návrhy rozpočtových plánů beze změny politiky (Belgie, Španělsko a v mnohem menší míře i Portugalsko). Tato skutečnost podtrhuje, jak důležité je, aby dotyčné členské státy eurozóny do aktualizovaných návrhů rozpočtových plánů zahrnuly nezbytná dodatečná opatření, a tím nastavily správná očekávání, pokud jde o nápravu skluzu v oblasti vysokého zadlužení. Po sestavení nové vlády by tyto aktualizované návrhy rozpočtových plánů měly být co nejdříve předloženy Komisi a Euroskupině.

7.Pokud jde o složení fiskální korekce eurozóny, Komise očekává, že nárůst strukturálního schodku v roce 2020 bude způsoben poklesem cyklicky očištěného poměru příjmů k HDP. Podobné očekávání, které je důsledkem oznámených expanzivních opatření v oblasti příjmů, mají i návrhy rozpočtových plánů. Cyklicky očištěný podíl výdajů by se měl v roce 2020 podle prognózy Komise z podzimu 2019 i návrhů rozpočtových plánů rovněž snížit společně s dalším, byť malým poklesem úrokových nákladů mezi rokem 2019 a 2020. Je třeba připomenout, že členské státy, které mají vysokou míru veřejného dluhu, by měly k rychlejšímu snižování dluhu použít neočekávané zisky z nižších úrokových nákladů.

4.Podle prognózy Komise z podzimu 2019 se počet členských států eurozóny, jež dosahují svých střednědobých rozpočtových cílů či je překračují, mezi rokem 2019 a 2020 zvýší ze šesti na devět, přičemž Irsko a Litva v roce 2020 dosáhnou svých střednědobých rozpočtových cílů a Řecko v roce 2020 dodrží svůj nově stanovený střednědobý rozpočtový cíl. Naproti tomu se očekává, že Belgie, Španělsko, Francie a Itálie v roce 2020 svých střednědobých rozpočtových cílů zdaleka nedosáhnou. Z těch členských zemí eurozóny, u nichž se neočekává, že v roce 2020 dosáhnou svých střednědobých rozpočtových cílů, by Estonsko a Lotyšsko měly směrem ke svým cílům provést určitou strukturální korekci. V případě Itálie Komise naopak v současnosti očekává, že se od svého střednědobého cíle v roce 2020 odchýlí. To v menší míře platí i v případě Finska a Slovenska; u obou těchto členských států eurozóny se očekává, že si udrží poměr dluhu k HDP pod 60 %. Podle návrhů rozpočtových plánů nezměněné politiky, které předložily Belgie a Španělsko, se jejich strukturální saldo v roce 2020 rovněž dále odchýlí od střednědobých rozpočtových cílů, zatímco strukturální saldo Portugalska se v roce 2020 bude blížit jeho střednědobému rozpočtovému cíli, a to v důsledku úpravy střednědobého rozpočtového cíle směrem dolů od roku 2020.

1.Za poslední rok došlo k oslabení evropského i světového hospodářství. Evropa zaznamenala prudký pokles vnější poptávky a recesi ve výrobě, která se začíná přelévat do dalších oblastí hospodářství. Solidní výkonnost trhu práce sice pomohla udržet soukromou spotřebu a domácí poptávku, není však pravděpodobné, že růst HDP zaznamená rychlé oživení. Skutečnost, že se během nadcházejících dvou let již neočekává významné oživení, představuje ve srovnání s předchozími prognózami významný posun a zakládá se na odhadu, že řada faktorů způsobujících celosvětové zpomalení bude přetrvávat.

Zdroj: programy stability z roku 2019, návrhy rozpočtových plánů na rok 2020, prognóza Evropské komise z podzimu 2019.

Fiskální výhled podle plánů a prognózy Komise z podzimu 2019

Očekává se, že v roce 2019 dojde ke zvratu trendu souhrnného celkového schodku vládního sektoru v eurozóně a v roce 2020 k jeho dalšímu růstu. Podle prognózy Komise z podzimu 2019 by se měl tento celkový schodek vládního sektoru v eurozóně v roce 2019 zvýšit na 0,8 % HDP (tabulka 1). Schodek je nižší, než předpokládala prognóza Komise z jara 2019 a programy stability z roku 2019, avšak vyšší, než předpokládají návrhy rozpočtových plánů. Vývoj v jednotlivých zemích je různý – očekává se, že ve srovnání s prognózou Komise z jara 2019 budou mít větší schodky Belgie, Slovensko a Finsko, zatímco v Německu, Irsku, Řecku, na Kypru, v Lucembursku, na Maltě, v Nizozemsku a v Rakousku se očekává větší přebytek (příloha IV tabulka 2). Podle prognózy Komise z podzimu 2019 by se měl souhrnný schodek vládního sektoru v eurozóně v roce 2020 zvýšit na 0,9 %. Mírně vyšší schodek oproti návrhům rozpočtových plánů odráží zejména poněkud nižší růst předpokládaný v prognóze Komise z podzimu 2019 (příloha IV graf 2). Tato hodnota odpovídá prognóze Komise z jara 2019, oproti programům stability z roku 2019 však představuje nárůst (+ 0,4 % HDP). Je to způsobeno vyššími očekávanými schodky v Belgii, ve Španělsku, Francii, v Itálii, Lotyšsku, na Slovensku a ve Finsku a nižším očekávaným přebytkem v Německu, Irsku, Řecku, Litvě, Nizozemsku, Portugalsku a ve Slovinsku. Jednalo by se o druhý nárůst souhrnného celkového schodku vládního sektoru v eurozóně od roku 2009.

V současnosti se poprvé za řadu let na žádný členský stát eurozóny neuplatňuje postup při nadměrném schodku. Pouze Francie bude mít v roce 2019 podle prognóz schodek přesahující referenční hodnotu 3 %, již stanoví Smlouva, i když se jedná o dočasné překročení, které se blíží referenční hodnotě a lze jej přičíst výhradně jednorázovému dopadu jediného opatření. Španělsko napravilo svůj nadměrný schodek v roce 2018, přičemž celkový schodek vládního sektoru klesl na 2,5 % a podle prognózy Komise z podzimu 2019 se očekává jeho další pokles (příloha IV tabulka 2). V případě Belgie, Španělska, Francie a Itálie má jejich očekávaný schodek překročit 2 % HDP. Očekává se, že v letech 2019 a 2020 bude mít přebytek devět členských států eurozóny s tím, že Litva a Portugalsko udrží svůj rozpočet vyrovnaný. Celkově lze říci, že podle návrhů rozpočtových plánů a prognózy Komise z podzimu 2019 jsou mezi plánovanými fiskálními zůstatky členských států eurozóny v roce 2020 pouze malé rozdíly (příloha IV grafy 1 a 2), i přes to, že Komise je pesimističtější zejména v případě Slovenska, Španělska, Slovinska a Malty.

Souhrnné primární saldo eurozóny, vypočtené odečtením úrokových nákladů od celkového salda, by se mělo zmenšit, avšak v letech 2019 a 2020 by mělo zůstat v přebytku. Podle prognózy Komise z podzimu 2019 i podle návrhů rozpočtových plánů by se souhrnné primární saldo eurozóny mělo snížit z 1 % HDP v roce 2018 na 0,9 % HDP v roce 2019, což odpovídá odhadům programů stability z roku 2019 (tabulka 1). Záporné primární saldo se v roce 2019 očekává pouze v Estonsku, Španělsku, Francii a Finsku (příloha IV tabulka 3). Souhrnné primární saldo eurozóny by se v roce 2020 mělo snížit na 0,6 % HDP, jak uvádí prognózy Komise z podzimu 2019 a přibližně i návrhy rozpočtových plánů. Předpokládá se, že v roce 2020 se obzvlášť výrazně primární saldo sníží v Belgii, Německu, Řecku, na Kypru, v Lucembursku a Nizozemsku. Estonsko, Španělsko, Francie a Finsko by i v roce 2020 měly vykazovat záporné primární saldo, stejně jako Belgie. Rozdíly mezi prognózami členských států eurozóny a Komise jsou v obou letech vesměs malé, ačkoli Komise očekává, že primární saldo Španělska, Kypru, Slovinska a Slovenska bude v roce 2020 v porovnání s návrhy rozpočtových plánů o více než 0,4 p.b. HDP nižší.

Podle návrhů rozpočtových plánů a prognózy Komise svědčí změna strukturálního primárního salda o mírně expanzivní orientaci fiskální politiky pro eurozónu jak v roce 2019, tak v roce 2020. Podle prognózy Komise z podzimu 2019 se očekává, že se strukturální primární saldo v roce 2019 zhorší o 0,3 p.b. Tato skutečnost je v souladu s návrhy rozpočtových plánů. Jak v prognóze Komise z podzimu 2019, tak v návrzích rozpočtových plánů (příloha IV tabulka 5) se předpokládá se, že strukturální primární saldo se v roce 2020 zhorší o další 0,4 p.b. potenciálního HDP. Návrhy rozpočtových plánů představují značnou revizi programů stability z roku 2019, které předpokládaly, že se souhrnné strukturální primární saldo eurozóny v roce 2020 stabilizuje. Návrhy rozpočtových plánů předpokládají, že strukturální primární saldo Belgie, Španělska, Itálie, Kypru, Lucemburska, Nizozemska a Finska bude ve srovnání s programy stability z roku 2019 nižší o více než 0,5 p. b. potenciálního HDP.

Očekává se, že mezi rokem 2019 a 2020 stoupne počet členských států eurozóny, jež dosahují svých střednědobých rozpočtových cílů nebo je překračují. Podle prognózy Komise z podzimu 2019 by mělo v roce 2019 své střednědobé rozpočtové cíle překročit sedm členských států eurozóny (Německo, Řecko, Kypr, Lucembursko, Malta, Nizozemsko a Rakousko) (příloha IV tabulka 6). Předpokládá se, že všechny tyto země dosáhnou svých střednědobých rozpočtových cílů nebo je překročí i v roce 2020, ačkoli Německo, Kypr, Lucembursko a Nizozemsko plánují využít část svého fiskálního prostoru (příloha IV grafy 7a a 7b). Kromě toho se očekává, že v roce 2020 Irsko a Litva svých střednědobých rozpočtových cílů dosáhnou. Prognóza Komise z podzimu 2019 však počítá s tím, že několik členských států eurozóny bude za svými střednědobými rozpočtovými cíli v roce 2020 výrazně zaostávat: Španělsko (–3,2 p.b.), Itálie (–3 p.b.), Belgie (–2.4 p.b.) a Francie (–2,2 p.b.) (příloha IV tabulka 6 a grafy 7a a 7b). Komise předpovídá, že z členských států eurozóny, které ještě svého střednědobého rozpočtového cíle nedosáhly, se Belgie, Španělsko, Itálie, Finsko a Slovensko v roce 2020 od svých střednědobých rozpočtových cílů ještě více odchýlí. Estonsko a Lotyšsko oproti tomu provedou za účelem plnění svých střednědobých rozpočtových cílů v roce 2020 určité korekce, zatímco v případě Francie, Portugalska a Slovinska se podle předpovědi změny neočekávají.

Očekává se, že poměr veřejného dluhu k HDP bude v eurozóně v letech 2019 a 2020 dále klesat. Poměr veřejného dluhu k HDP v eurozóně se snižuje od roku 2014, kdy dosáhl svého vrcholu ve výši 94,5 %. Podle prognózy Komise z podzimu 2019 by měl v roce 2020 klesnout přibližně na 85 %. Tento poměr je mnohem nižší než se v roce 2020 očekává v USA (asi 114 %) a Japonsku (asi 237 %). Za pokračujícím poklesem souhrnného poměru dluhu k HDP v eurozóně stojí zejména pozitivní efekt „sněhové koule“, v němž se odráží předpověď, že nominální úrokové sazby budou i nadále nižší než růst nominálního HDP. Snížení dluhu podle očekávání ovlivní i předpokládané primární přebytky v letech 2019 a 2020 (příloha IV graf 8). V důsledku vnitřní dynamiky dluhu naopak podle očekávání v roce 2020 vznikne mírný tlak na možný nárůst souhrnného poměru dluhu k HDP. S podobným snížením poměru dluhu k HDP v eurozóně počítají i návrhy rozpočtových plánů. V obou letech je plánovaný poměr dluhu k HDP vyšší než poměr uvedený v programech stability z roku 2019, přičemž v letech 2019 a 2020 byly provedeny značné úpravy směrem nahoru u Belgie, Řecka, Itálie a Kypru (příloha IV tabulka 7).

Očekává se, že všechny členské státy eurozóny s výjimkou Belgie, Francie, Itálie a Finska mezi rokem 2019 a 2020 svůj poměr dluhu k HDP sníží. Předpokládá se, že všechny členské státy eurozóny kromě Itálie budou v roce 2020 těžit z efektu „sněhové koule“ vedoucího ke snížení dluhu, přičemž stejný účinek mají mít (s výjimkou Belgie, Estonska, Francie a Finska) i kladná primární salda (příloha IV graf 9). Rozdíly mezi prognózou Komise z podzimu 2019 a prognózami v návrzích rozpočtových plánů nejsou zanedbatelné, avšak celkově se do značné míry vzájemně kompenzují, přičemž Komise předpokládá mírně vyšší poměr v případě Řecka, Španělska, Itálie a Slovinska a o něco nižší poměr v případě Belgie, Německa, Irska, Kypru a Lotyšska (příloha IV graf 8).

Podle prognózy Komise má poměr dluhu k HDP v devíti členských státech eurozóny v roce 2020 převyšovat 60 %. Od roku 2008 se jedná o nejvyšší počet členských států eurozóny, které dodrží prahovou hodnotu 60 %, již stanoví Smlouva. V případě Řecka a Itálie se očekává, že jejich poměry přesáhnou 130 %. Portugalsko by pak podle očekávání mělo nadále snižovat svůj poměr dluhu k HDP pod 120 % a v případě Belgie se naopak očekává, že svůj poměr dluhu stabilizuje těsně pod úrovní100 %. V případě Francie a Španělska by se měl poměr dluhu v roce 2020 nadále pohybovat mírně pod 100 %. Některé vysoce zadlužené členské státy eurozóny podle prognózy Komise z podzimu 2019 vyvinou v roce 2020 pouze zanedbatelné strukturální úsilí (Francie a Portugalsko), jiné provedou expanzi (Belgie, Řecko, Španělsko, Itálie a Kypr). Řecko, Kypr a Portugalsko si nicméně udržují vysoké primární přebytky (příloha IV tabulka 3), vykazují vysoké strukturální přebytky (přičemž Portugalsko se přibližuje vyrovnanému stavu) a jejich zadlužení se úměrně rychle snižuje. Podle prognózy Komise z podzimu 2019 naopak Belgie, Španělsko, Francie a Itálie vykazují klesající nebo dokonce negativní primární saldo, což vypovídá o tom, že mají prostor pro rychlejší snižování své dluhové zátěže (příloha IV, graf 10). Očekává se, že Itálie se v letech 2019 a 2020 odchýlí od doporučené hodnoty pro snižování dluhu, přičemž poměr dluhu k HDP by měl nadále růst a přibližovat se téměř 137 %. V menší míře se předpokládá rovněž v případě Belgie, že ani v jednom z těchto let nedodrží doporučené hodnoty pro snižování dluhu. Na Francii a Španělsko se od ukončení postupu při nadměrném schodu (od roku 2017 v případě Francie a od roku 2018 v případě Španělska) vztahuje přechodné pravidlo pro zadlužení, přičemž se jeho splnění ze strany dotyčných zemí ani v jednom roce nepředpokládá. Řecko a Portugalsko oproti tomu podle předpokladů v roce 2019 přechodné pravidlo pro zadlužení splní, jakož i doporučenou hodnotu pro snižování dluhu v roce 2020. I u Kypru se v letech 2019 a 2020 očekává bezproblémové splnění doporučené hodnoty pro snižování dluhu.

Složení fiskální korekce

Předpokládaný nárůst souhrnného strukturálního schodku eurozóny v roce 2020 je způsobeno především poklesem cyklicky očištěného poměru příjmů. I když by se celkové příjmy vládních institucí měly (podle prognózy Komise z podzimu 2019) v roce 2020 zvýšit o 2,4 %, očekává se, že cyklicky očištěný poměr příjmů zůstane zhruba ve stejné výši – 46,3 % potenciálního HDP v roce 2019 a 46,2 % potenciálního HDP v roce 2020 (tabulka 1 a příloha IV tabulka 8). Všechny druhy příjmů mají sice růst pomaleji než nominální HDP, avšak předpokládaný mírný pokles cyklicky očištěného poměru příjmů lze přičíst zejména přímým daním a ostatním příjmům (příloha IV graf 15). Tento pokles rovněž odráží dopad ohlášených opatření na straně příjmů, jež by měla v roce 2020 zvýšit celkový schodek vládního sektoru o 0,1 % HDP (příloha IV graf 14). Návrhy rozpočtových plánů předpokládají podobný pokles poměru příjmů v roce 2020, zatímco příjmy by podle předpokladů měly růst mírně rychlejším tempem ve výši 2,6 %.

Podle prognózy Komise z podzimu 2019 by se měl cyklicky očištěný poměr výdajů mezi rokem 2019 a 2020 snížit, což odpovídá celkovému růstu výdajů ve výši 2,7 %. Cyklicky očištěný poměr výdajů by se v období mezi rokem 2018 a 2020 neměl výrazně měnit a v roce 2020 má činit 47,3 % potenciálního HDP (tabulka 1). Návrhy rozpočtových plánů předpokládají podobný pokles u cyklicky očištěného poměru výdajů mezi roky 2019 a 2020, i když celkové výdaje by se v souladu s prognózou Komise měly zvyšovat. Podle prognózy Komise z podzimu 2019 i návrhů rozpočtových plánů by cyklicky očištěný podíl primárních výdajů měl také v zásadě zůstat beze změny (příloha IV tabulka 8), i když se za touto stabilitou skrývají určité rozdíly mezi členskými státy eurozóny (příloha IV graf 12). Očekává se, že v řadě z nich se v roce 2020 cyklicky očištěný poměr primárních výdajů skutečně značně zvýší (Řecko, Itálie, Kypr, Lucembursko a Nizozemsko), zatímco v jiných zemích by mělo dojít k výraznému poklesu tohoto podílu (Estonsko, Francie a Lotyšsko). Úrokové náklady vyjádřené jako procento HDP by se i nadále měly snižovat, přičemž pokles mezi rokem 2019 a 2020 podle prognózy Komise z podzimu 2019 odpovídá 0,1 p.b. Implicitní úroková sazba, z níž prognóza Komise vychází, by měla v roce 2020 klesnout na 1,8 %; což mírně převyšuje předpoklady uvedené v návrzích rozpočtových plánů.

Posouzení orientace fiskální politiky v eurozóně

Nastavení fiskální politiky by mělo náležitě zohledňovat orientaci měnové politiky, jež by měla být nadále příznivá. V září 2019 Evropská centrální banka oznámila přijetí nového balíčku opatření expanzivní politiky, jehož součástí je další snížení sazby vkladové facility na –0,50 % a zahájení opětovného nákupu čistých aktiv na neomezenou dobu. Vzhledem k výše uvedenému a k signalizaci Rady guvernérů Evropské centrální banky lze proto očekávat, že měnová politika zůstane v roce 2020 i dalších letech velice expanzivní. Břemeno stimulačního úsilí, jež během posledních let měnová politika nesla, však současně vedlo k tomu, že dnes čelí rostoucím negativním vedlejším účinkům, např. odchylkám ve vývoji cen aktiv a obavám týkajícím se finančního zdraví některých součástí finančního sektoru. Jak bylo uvedeno výše, prognóza Komise z podzimu 2019 předpokládá ve fiskální oblasti v roce 2020 mírně expanzivní orientaci fiskální politiky. Graf 1 znázorňuje společnou orientaci měnové a fiskální politiky na základě porovnání vývoje podmínek financování (reálná dlouhodobá úroková sazba) s měřítkem fiskálního úsilí (na základě změny strukturálního primárního salda).

V členských státech eurozóny je velmi odlišná fiskální situace, pokud jde o problémy v oblasti zadlužení a udržitelnosti. Na základě prognózy Komise z podzimu 2019 bylo provedeno aktualizované posouzení rizik pro fiskální udržitelnost (příloha IV tabulka 10). Toto posouzení zohledňuje mimo jiné současnou úroveň dluhu, stávající primární saldo a předpokládané náklady související se stárnutím populace. I když žádný členský stát eurozóny nečelí rizikům, která by v krátkodobém horizontu ohrožovala jeho fiskální udržitelnost, zdá se, že krátkodobá udržitelnost italských veřejných financí je i nadále citlivá vůči zvyšování nákladů na vydávání dluhopisů. Krátkodobé fiskální slabiny byly identifikovány i v případě Francie a Španělska. Tato rizika zachycuje zejména hodnota dílčího fiskálního indexu S0, která je nad příslušnou kritickou hranicí. Z ukazatele S1 vyplývá, že Belgie, Španělsko, Francie a Itálie pravděpodobně i nadále čelí vysokým střednědobým rizikům. Všechny tyto členské státy eurozóny jsou rovněž považovány za státy, které čelí vysokým rizikům, pokud jsou zohledněny dodatečné výsledky analýzy udržitelnosti dluhu. Na základě této analýzy se za stát, který čelí vysokým rizikům, považuje i Portugalsko. Výsledky střednědobého posouzení rizik se zhoršily v případě Finska, což svědčí o nižším fiskálním rozsahu v porovnání s předchozím rokem. Zdá se, že fiskální rozsah Kypru se od minulého roku zvýšil, Kypr však stále čelí významným rizikům, jež souvisí s podmíněnými závazky.

Graf 1: Reálná dlouhodobá úroková sazba (v %) a změna ve strukturálním primárním saldu (v procentních bodech potenciálního HDP) v eurozóně

Očekává se, že orientace fiskální politiky eurozóny bude v roce 2020 mírně expanzivní (graf 1). Strukturální primární rozpočtové saldo se má v roce 2020 snížit přibližně o 0,4 p.b. potenciálního HDP, což se považuje za mírně expanzivní orientaci. Tuto skutečnost potvrzuje fiskální úsilí, které se zakládá na metodice výdajového kritéria, jež svědčí o expanzivnější fiskální orientaci ve výši cca 0,5 p.b. potenciálního HDP (příloha IV graf 6c).

Některé členské státy eurozóny, které mají dostatečný fiskální prostor a velký přebytek běžného účtu, plánují část svého fiskálního prostoru využít. V souladu s dřívějšími doporučeními Rady plánuje Nizozemsko a v menší míře i Německo v roce 2020 provádět expanzivní fiskální politiku (příloha IV graf 11). Podle prognózy Komise z podzimu 2019 současně nebude jejich fiskální prostor využit plně. Vzhledem k rozsahu svého fiskálního prostoru by jej uvedené členské státy eurozóny měly být připraveny i nadále využívat.