22.

Konkrétně lze hlavní změny oproti původnímu návrhu Evropské komise shrnout takto: a) seznam definic v článku 2 byl rozšířen, přičemž byly doplněny některé nové definice (např. „obytný automobil“, „skříňový automobil“, „vozidlo s nulovými emisemi“) a jiné definice byly vyjasněny nebo konkretizovány (např. „těžké vozidlo“, „lehké vozidlo“, „podstatně změněný režim výběru mýtného nebo poplatků“); b) v článku 7 bylo základní ustanovení vymezující obecné zásady výběru poplatků přepracováno tak, aby: — vozidla – ať již se jedná o lehká nebo těžká vozidla či typy vozidel v rámci těchto kategorií – mohla být zpoplatněna nezávisle na sobě. Pokud jsou však zpoplatněny osobní automobily, musí být ve stejné nebo vyšší míře zpoplatněna rovněž lehká užitková vozidla; — členské státy se mohou rozhodnout, že zachovají současný stav, pokud jde o stávající koncesní smlouvy, přičemž současně nebudou uplatňovat nová pravidla pro výběr poplatků, dokud nebude daná smlouva obnovena nebo dokud nebude režim výběru mýtného nebo poplatků podstatně změněn; — členské státy mohou ve specifických případech (např. pro vozidla s nulovými emisemi s maximální technicky přípustnou hmotností naloženého vozidla do 4,25 tuny) stanovit snížené mýtné nebo poplatky za užívání či osvobození od povinnosti platit mýtné nebo poplatky za užívání; — poplatky za užívání pro těžká vozidla budou na hlavní síti TEN-T do osmi let od vstupu této směrnice v platnost postupně zrušeny. Členské státy, které uplatňují společný systém poplatků za užívání (například tzv. „smlouvu o eurovinětě“), nicméně mají další dva roky na to, aby tento systém upravily nebo jeho uplatňování ukončily. Odchylně od obecné zásady postupného rušení poplatků jsou v řádně odůvodněných případech a po oznámení daného režimu Komisi povoleny výjimky; — článek (spolu s článkem 7a) nyní obsahuje dvě ustanovení o přezkumu, která Komisi umožňují posoudit provádění a účinnost směrnice, pokud jde o výběr poplatků za lehká vozidla, jakož i technickou a právní proveditelnost rozlišování zacházení s lehkými užitkovými vozidly. c) nové ustanovení (článek 7aa) nyní stanoví tzv. „kombinovaný systém výběru poplatků“. Podle tohoto článku mohou členské státy, které před vstupem této směrnice v platnost uplatňovaly na své hlavní síti TEN-T nebo její části mýtné, zavést pro všechna těžká vozidla nebo pro některé typy těžkých vozidel kombinovaný systém výběru poplatků. V rámci tohoto systému musí být poplatky za užívání rozlišeny podle emisí CO2 produkovaných daným vozidlem a podle jeho emisní třídy Euro; d) v článku 7a byly provedeny drobné úpravy týkající se přiměřenosti poplatků za užívání v případě osobních automobilů. Kromě toho podle tohoto ustanovení musí být užívání infrastruktury rovněž umožněno na dobu jednoho dne a na dobu jednoho týdne nebo deseti dnů či obou těchto období. Členské státy nicméně mohou denní poplatek za užívání pouze omezit pro účely tranzitu. Pokud členské státy stanoví odlišné poplatky pro lehká užitková vozidla a pro osobní automobily, budou poplatky za užívání pro lehká užitková vozidla vyšší než poplatky pro osobní automobily; e) pokud jde o internalizaci externích nákladů v případě těžkých vozidel, články 7ca a 7cb nyní stanoví, že po uplynutí čtyřletého přechodného období je v případě, že se uplatňuje mýtné, uplatňování poplatků za externí náklady povinné. Členské státy nicméně budou mít možnost, aby poté, co informují Komisi, poplatek za externí náklady v důsledku znečištění ovzduší neuplatňovaly v případě nezamýšlených důsledků souvisejících s odklonem dopravy. Tímto povinným zpoplatněním není dotčena možnost členských států rozhodnout se, že i tak budou poplatek za externí náklady na emise CO2 uplatňovat. Komisi bude nicméně umožněno, aby vyhodnotila provádění a účinnost poplatků za externí náklady na emise CO2; f) pokud jde o nepovinné zpoplatnění: — v článku 7da se nyní stanoví, že příjmy z (nepovinných) poplatků za kongesci nebo finanční hodnota rovnocenná těmto příjmům se mají použít na řešení problému kongesce nebo na rozvoj udržitelné dopravy a mobility obecně. Jsou-li tyto příjmy přiděleny do souhrnného rozpočtu, bude se mít za to, že členské státy danou povinnost splnily, pokud provádějí politiky finanční podpory za účelem řešení problému kongesce nebo za účelem rozvíjení udržitelné dopravy a mobility obecně, jejichž hodnota odpovídá příjmům z poplatků za kongesci; a — v článku 7f se nyní stanoví, že pokud se dva nebo více členských států rozhodnou uplatňovat ve stejném koridoru přirážku, může přirážka přesáhnout 25 % (avšak nikoli 50 %) pouze na základě dohody všech členských států, které jsou součástí tohoto koridoru a sousedí s členskými státy, na jejichž území úsek koridoru, na který se má přirážka uplatňovat, spadá; g) pokud jde o rozlišení na základě emisí CO2 a environmentální výkonnosti vozidel: — novým ustanovením (článkem 7ga) se v souladu s klimatickými cíli na seznam účtovatelných nákladů zařazují náklady na emise CO2. Toto ustanovení požaduje, aby členské státy rozlišovaly poplatky za pozemní komunikace a poplatky za užívání pro těžká vozidla na základě emisí CO2. Zpočátku by se měl režim vztahovat pouze na největší nákladní automobily, ale postupně by byl rozšířen i na jiné typy těžkých vozidel a byl by pravidelně přizpůsobován technickému pokroku. Členské státy budou mít rovněž možnost poskytnout přednostní zacházení vozidlům s nulovými emisemi s cílem motivovat k nákupu vozidel nejvyšší třídy. Nové ustanovení nicméně obsahuje záruky, které mají zabránit dvojímu odměňování za používání hybridních vozidel a možnému překrývání s jinými nástroji pro stanovení cen uhlíku; a — článek 7gb nyní ponechává členským státům prostor pro uvážení, pokud jde o rozlišování mýtného a poplatků za užívání pro lehká užitková vozidla podle environmentální výkonnosti vozidla. Toto ustanovení však požaduje, aby se v případě, že se uplatňuje mýtné nebo poplatky za užívání a je to technicky proveditelné, od roku 2026 povinně rozlišovalo mýtné a roční sazba poplatků za užívání skříňových automobilů a minibusů podle environmentální výkonnosti vozidla; h) byly provedeny úpravy článku 11, pokud jde o druh informací, jež mají být poskytnuty ve zprávě, kterou musí členské státy v souhrnné podobě zveřejnit, a o frekvenci jejího zveřejňování (tj. zpráva bude muset být vypracována do tří let po vstupu směrnice v platnost a poté každých pět let); i) článek 4 pozměňující směrnice stanoví dvouletou lhůtu pro provedení; a j) přílohy byly revidovány, pokud jde o maximální sazby pro poplatky za užívání, minimální požadavky a referenční hodnoty týkající se poplatků za externí náklady, minimální požadavky a referenční hodnoty týkající se poplatků za kongesci a kritéria výkonnosti z hlediska emisí u znečišťujících látek pro lehká vozidla.