EVROPSKÁ KOMISE V Bruselu dne 19.12.2018 COM(2018) 787 final/2 This document corrects document COM(2018) 787 final of 27.11.2018

Concerns all language versions.

Paragraphs 2.8.1 and 2.8.2 are concerned.

The text shall read as follows: ZPRÁVA KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU A RADĚ o posledním vývoji týkajícím se euromincí



ZPRÁVA KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU A RADĚ o posledním vývoji týkajícím se euromincí Oddíl 1 Úvod Zavedení eura jakožto jednotné evropské měny bylo významným krokem vpřed v evropské integraci. Euro je dominantním platebním prostředkem, přičemž důležitou roli hrají euromince. Občané a maloobchodníci používají mince v každodenních transakcích k provádění plateb nebo vracení drobných. Ačkoli euromince jsou vydávány na vnitrostátní úrovni, normalizaci jejich nominálních hodnot a technických specifikací provádí Rada. Od zavedení eurobankovek a euromincí dne 1. ledna 2002 vydaly země eurozóny společně téměř 127 miliard euromincí o celkové hodnotě přibližně 28 miliard EUR. Euromince, zahrnující osm nominálních hodnot počínaje jedním eurocentem a konče dvěma eury, se od té doby nezměnily. Již od zavedení eura je předmětem diskusí přínos obou nejnižších nominálních hodnot (jeden a dva eurocenty). Hlavními aspekty této debaty jsou vysoké náklady na výrobu těchto mincí a manipulaci s nimi v porovnání s jejich nominální hodnotou, vysoká míra jejich ubývání a klesající kupní síla těchto dvou nízkých nominálních hodnot více než šestnáct let po zavedení eurobankovek a euromincí. Dopady vydávání euromincí v hodnotě jednoho a dvou centů posoudila Komise při přípravě svého sdělení z roku 2013. Posouzení dopadů bylo předloženo jako pracovní dokument útvarů Komise připojený ke sdělení. Zdůraznilo čtyři možné scénáře počínaje nezměněnou situací až po stažení mincí z oběhu a zavedení pravidel pro zaokrouhlování. V následných diskusích byla většina členských států pro zachování euromincí v hodnotě jednoho a dvou centů a pro současné posouzení možných způsobů, jak snížit výrobní náklady, aniž by došlo ke změně vzhledu a parametrů těchto mincí. Tato nová zpráva navazuje na 7. bod odůvodnění nařízení (EU) č. 651/2012 o vydávání euromincí (Úř. věst. L 201, 27.7.2012, s. 135), který stanoví, že „používání různých nominálních hodnot euromincí a eurobankovek podle současného návrhu by mělo být pravidelně a důkladně posuzováno příslušnými orgány na základě kritérií nákladovosti a přijatelnosti ze strany veřejnosti“. Rovněž aktualizuje zjištění uvedená ve sdělení z roku 2013. V oddíle 2 zpráva hodnotí používání jednocentových a dvoucentových euromincí a jejich měnící se vnímání . Předkládá rovněž případné možnosti politiky pro další diskusi. Se zúčastněnými stranami proběhla nedávno rozsáhlá konzultace o otázkách spojených s těmito mincemi v souladu s plánem, který dal podnět k vypracování této zprávy. Zúčastněné strany, které byly konzultovány, a výsledky konzultací jsou popsány v části 1 přílohy této zprávy. Možnosti politiky pro tyto mince představené ve zprávě z této konzultace vycházejí. Oddíl 3 zachycuje nejnovější vývoj v oblasti bezpečnostních prvků mincí. Je velmi důležité, aby občané a maloobchodníci euromincím jakékoli nominální hodnoty důvěřovali, pokud tyto euromince mají zůstat efektivním a atraktivním platebním prostředkem. Celkový počet padělaných euromincí (50 eurocentů, jedno euro a dvě eura) odhalených v oběhu a nahlášených je stále poměrně stabilní. Ačkoli technologie výroby mincí pro ještě bezpečnější mince pokročila vpřed a automatické ověřování pravosti mincí je dobře zavedeno jako způsob pro odhalování padělků, zvýšila se i kvalita některých padělků. Na závěr jsou v oddíle 4 uvedeny zamýšlené tipy, které staví na hlavních zjištěních této zprávy. Oddíl 2 Euromince v hodnotě jednoho a dvou centů: vývoj a diskuse v návaznosti na sdělení Komise z roku 2013 2.1 Používání euromincí v hodnotě jednoho a dvou centů k platbám Euromince v hodnotě jednoho a dvou centů jsou zapotřebí k nákupu zboží nebo služeb, jejichž celková cena nekončí nulou nebo pěti eurocenty (tj. cena jednoho nákupu nebo součet všech nákupů není zaokrouhleným číslem) a kde se očekává platba v hotovosti nebo je platba v hotovosti dominantním platebním prostředkem. Obecně řečeno, platí to pro poměrně malé nákupy potravin a trvanlivých výrobků v supermarketech, pekařstvích a u menších maloobchodníků a pro volně ložené zboží kupované podle hmotnosti, objemu apod. na každotýdenních trzích nebo v řeznictvích či na čerpacích stanicích. Výdaje v supermarketech a menších obchodech stále představují velký podíl rozpočtu spotřebitelů na živobytí. Do této kategorie však již nespadá většina spotřebního zboží, jelikož ceny jednotlivých položek jsou vyšší, a tudíž se zpravidla zaokrouhlují, a/nebo z toho důvodu, že platby probíhají bezhotovostně. Pokud jsou při platbách v hotovosti používány euromince v hodnotě jednoho a dvou centů, používají se tyto nominální hodnoty většinou k vrácení drobných („jednosměrné použití“). Spotřebitelé zpravidla dostávají euromince v hodnotě jednoho a dvou centů častěji, než je utrácejí. 2.2. Změny ve vydávání euromincí v hodnotě jednoho a dvou centů Vydávání euromincí v hodnotě jednoho a dvou centů od roku 2002 stále vzrůstá a míra vydávání se zvyšuje rychleji než u jiných nominálních hodnot euromincí. Statisticky každý občan eurozóny nyní vlastní 181 mincí, zatímco v době vypracování sdělení Komise z roku 2013 každý občan vlastnil 145 mincí. V dnešní době téměř polovinu všech vydaných euromincí představují jednocentové a dvoucentové euromince. Rok Všechny euromince (miliardy) Všechny euromince v hodnotě jednoho a dvou centů (miliardy) Procentní podíl euromincí v hodnotě jednoho a dvou centů (ze všech mincí vydaných v eurozóně) Prosinec 2002 40 14 35 % Konec roku 2004 54 21 39 % Konec roku 2007 73 31 42 % Konec roku 2012 102 47 46 % Konec roku 2017 126 61 48 %

(Zdroj: Evropská centrální banka, všechny údaje jsou zaokrouhleny) Míra jednocentových a dvoucentových euromincí vracejících se do národních centrálních bank je nejnižší ze všech nominálních hodnot. Jednosměrné používání, nízká návratnost do národních centrálních bank a stabilní nárůst vydávání jednocentových a dvoucentových euromincí potvrzují předpoklad, že tyto nominální hodnoty neobíhají mezi hospodářskými subjekty efektivně, ale většinou jsou hromaděny nebo se ztrácejí. 2.3 Cena „jednosměrného používání“ a vysoká míra vydávání euromincí v hodnotě jednoho a dvou centů Euromince jsou zákonným platidlem a poskytování zákonného platidla veřejnosti s sebou nese náklady. Náklady spojené s euromincemi v hodnotě jednoho a dvou centů souvisejí s výrobou střížků, jakož i s ražbou těchto nominálních hodnot, jejich vydáváním, manipulací s nimi a jejich oběhem nebo vracením do oběhu. Ztracené mince způsobují i environmentální náklady. Jelikož neexistuje žádná efektivní pobídka pro navracení těchto nominálních hodnot do oběhu, vydává se stále více a více euromincí v hodnotě jednoho a dvou centů, což tlačí celkové náklady neustále výše. Obecně je ražebné z vydávání euromincí v hodnotě jednoho centu záporné, protože již samotné pořizovací náklady překračují nominální hodnotu této mince. Z finančního hlediska je vydávání této nominální hodnoty pro členské státy ztrátovou činností. Během konzultace zúčastněných stran v roce 2017 většina zemí eurozóny uvedla, že pořizovací náklady euromincí v hodnotě dvou centů jsou dosud nižší než jejich nominální hodnota. 2.4 Jak členské státy reagují na rostoucí náklady a vydávání euromincí v hodnotě jednoho a dvou centů Členské státy řeší náklady a poptávku různými způsoby. Jednou z možností je zaokrouhlování nahoru nebo dolů na nejbližších pět eurocentů při platbě v hotovosti. Konečná částka nákupů končících na jeden, dva, šest nebo sedm eurocentů se zaokrouhluje dolů, zatímco částka končící na tři, čtyři, osm nebo devět eurocentů se zaokrouhluje nahoru. Například u konečné částky nákupu ve výši 3,58 EUR nebo 3,62 EUR se v hotovosti platí částka 3,60 EUR, zatímco u konečné částky ve výši 3,63 EUR nebo 3,67 EUR by se v hotovosti muselo zaplatit 3,65 EUR. Takové zaokrouhlování znamená ztrátu nebo zisk maximálně dvou eurocentů při konečném zaokrouhlení, přičemž zisky a ztráty se časem vyrovnají. Tím se efektivně snižuje používání euromincí v hodnotě jednoho a dvou centů. Tento postup uplatňuje čím dál více zemí: ve Finsku je od roku 2002 povinné zaokrouhlovat konečnou částku nákupu při platbě v hotovosti na nejbližších pět eurocentů; v roce 2004 se zaokrouhlování stalo standardní praxí v Nizozemsku; v roce 2014 přijala Belgie zákon stanovující dobrovolné zaokrouhlování a v roce 2015 ji následovalo Irsko; v roce 2017 přijala Itálie zákon stanovující povinné zaokrouhlování a zastavila ražbu euromincí v hodnotě jednoho a dvou centů. Zaokrouhlování se však v Belgii ani Itálii ještě nestalo zvykem. Některé členské státy vyměňují různé nominální hodnoty euromincí za jednocentové euromince ze zásob mincí v dané nominální hodnotě z jiných zemí EU s cílem snížit výrobní nebo pořizovací náklady této nominální hodnoty. 2.5 Reakce maloobchodníků na náklady vyplývající z euromincí v hodnotě jednoho a dvou centů Maloobchodníci (včetně supermarketů) se přirozeně musí přizpůsobovat platebním zvykům a preferencím spotřebitelů. Maloobchodníci hrají stěžejní roli, jelikož jsou hlavními aktéry, kteří iniciují jednosměrné používání tím, že euromince v hodnotě jednoho a dvou centů vracejí jako drobné. Očekává se, že to bude trvat tak dlouho, dokud nebude existovat zaokrouhlování, a náklady vyplývající z používání těchto nominálních hodnot ponesou neustále zákazníci. V některých případech může pořízení nových euromincí v hodnotě jednoho a dvou centů z obchodní banky prostřednictvím národní centrální banky stát maloobchodníky méně než poskytování mincí v oběhu od profesionálních subjektů zpracovávajících hotovost, neboť druhá možnost zahrnuje vyšší manipulační náklady. Dokonce i když obchodní banky zpoplatňují výdej nových euromincí v hodnotě jednoho a dvou centů, maloobchodníci často platí za nové mince méně, než by museli zaplatit, pokud by si mince objednali od profesionálních subjektů zpracovávajících hotovost. V důsledku toho se vydávají nové mince, zatímco na úrovni subjektů zpracovávajících hotovost se zásoby mincí hromadí. 2.6 Co si o euromincích v hodnotě jednoho a dvou centů myslí veřejnost Od roku 2014 provádí Komise ohledně těchto mincí každoroční průzkum veřejného mínění. Jak ukazují odpovědi na otázku v průzkumu uvedenou níže, valná většina lidí v eurozóně dává přednost zrušení těchto nominálních hodnot. V průběhu let se tato velká většina změnila jen nepatrně.



Ze současných výsledků průzkumu v jednotlivých zemích eurozóny vyplývá, že pro zachování těchto dvou nominálních hodnot již není v žádné z nich absolutní většina. (Zdroj: Eurobarometr 2017)

2.7 Obavy, že by zaokrouhlování na nejbližších pět centů zvýšilo spotřebitelské ceny a inflaci Další důležitou otázkou v debatě o tom, zda zrušit euromince v hodnotě jednoho a dvou centů, je inflace a vnímaná inflace. Zaokrouhlování konečné částky by mohlo vést k tomu, že by spotřebitelé očekávali systematické zaokrouhlování nahoru nebo přímo nárůst cen v budoucnosti. Tato obava vlastně spočívá v tom, že zaokrouhlování se bude dotýkat zboží, které se kupuje často a za které se obvykle platí v hotovosti, a mohlo by tak ovlivnit inflační očekávání („vnímanou inflaci“). Neočekává se však, že zrušení jednocentových a dvoucentových euromincí a uplatňování pravidel pro zaokrouhlování významně ovlivní cenovou stabilitu, jelikož: ·Nižší náklady na manipulaci s hotovostí by mohly maloobchodníkům umožnit snížit ceny. ·Pokud by zaokrouhlování bylo zavedeno, nezměnil by se způsob měření inflace pomocí harmonizovaného indexu spotřebitelských cen (HICP) ani měření soukromé spotřeby. Nebyla by tudíž žádná „nová čísla“. Statistické úřady by při výpočtu cenových indexů nadále používaly uváděné ceny (tj. nezaokrouhlené ceny) bez systematické předpojatosti při součtu. ·Zrušení jednocentových a dvoucentových mincí by mohlo výrobcům a maloobchodníkům dát příležitost současně změnit širší soubor jednotlivých uváděných cen. To by pak mohlo vést k určitému zvýšení celkové cenové hladiny a – alespoň jako jednorázový jev – k vyšší inflaci. Nicméně lze očekávat, že cenová transparentnost, povědomí spotřebitelů a hospodářská soutěž v maloobchodním odvětví toto riziko sníží. Podle jedné ze zúčastněných stran nelze ani vyloučit možnost, že konečná výše nákupu by se ve střednědobém horizontu mohla ve skutečnosti zaokrouhlovat dolů, a to v důsledku konkurenčního chování. ·Zkušenosti zemí, které omezují využívání jednocentových a dvoucentových euromincí na platby v hotovosti, jako je Finsko, Nizozemsko nebo Irsko, potvrzují, že postup zaokrouhlování plateb v hotovosti nemá měřitelný dopad na inflaci spotřebitelských cen, posuzovanou podle HICP nebo deflátoru soukromé spotřeby. 2.8 Posouzení vydávání euromincí v hodnotě jednoho a dvou centů na základě kritérií nákladovosti a přijatelnosti ze strany veřejnosti Z uplatnění kritérií nákladovosti a přijatelnosti ze strany veřejnosti na jednocentové a dvoucentové euromince vyplývá následující: 1)Protože mají jednocentové a dvoucentové euromince malou kupní sílu, používají se především jednosměrně, což vede k jejich hromadění a ubývání. 2)Vlády vydávající tyto mince na nich tratí a vykazují záporné ražebné (přinejmenším u jednocentové euromince). 3)Manipulace s těmito mincemi je ve srovnání s jejich nominální hodnotou příliš nákladná. Maloobchodníci zaplatí až jedno euro za ruličku 50 euromincí v hodnotě jednoho centu. 4)Stabilní většina široké veřejnosti je pro zrušení euromincí v hodnotě jednoho a dvou centů, jak vyplývá z údajů v tabulce výše. 5)Snižování výrobních nákladů má hranice. V kontextu pozitivní inflace vytváří pouze dočasné účinky, dokud výrobní náklady opět nepřekročí nominální hodnotu, a neumožňuje vypořádat se s dalšími problémy, které euromince v hodnotě jednoho a dvou centů představují: hromadění a úbytek budou pokračovat. Možným řešením výše uvedených nevýhod a problémů spojených s jejich používáním by bylo zrušení těchto mincí. Důsledky případného zrušení je však třeba dále analyzovat. Je všeobecně známo, že členské státy mohou vydávat euromince až poté, co objem emise schválí Evropská centrální banka. Nařízení (EU) č. 651/2012 navíc obsahuje závazná pravidla pro vydávání euromincí, aby se postupy mezi členskými státy nelišily a byl zajištěn dostatečně integrovaný rámec pro jednotnou měnu. V následujících dvou pododdílech jsou uvedeny výhody a nevýhody jak stažení, tak postupného vyřazování těchto mincí z oběhu. 2.8.1 Výhody a nevýhody stažení mincí z oběhu a okamžitého odebrání statusu zákonného platidla Pokud by se členské státy rozhodly stáhnout tyto mince z oběhu, mince by se přestaly vydávat a poměrně rychle by přišly o status zákonného platidla pro platby, případně s právem na vrácení u centrálních bank i po odebrání tohoto statusu. Povinné zaokrouhlování konečné částky nákupu na nejbližších pět eurocentů při platbě v hotovosti by bylo nutné v celé eurozóně, aby bylo zajištěno stejné uplatňování jednoho pravidla v celé oblasti. Mince by musely být aktivně staženy z oběhu. To by znamenalo:

·okamžité úspory nákladů: žádné další výrobní náklady nebo náklady na vydávání a žádné záporné ražebné, ·žádné další manipulační náklady na jednocentové a dvoucentové euromince, ·rychlou reakci na preference občanů. Nevýhodou by byly jednorázové náklady na stažení. K získání odhadu by byla nezbytná další analýza. 2.8.2 Výhody a nevýhody postupného vyřazování mincí z oběhu bez okamžitého odebrání statusu zákonného platidla Pokud by se členské státy rozhodly vyřadit tyto mince z oběhu postupně, zastavilo by se jejich vydávání, avšak status zákonného platidla by byl zrušen až později. Zastavení výroby a vydávání těchto mincí by mělo podobný účinek jako první scénář. Zůstaly by však v oběhu a mizely by postupně, protože i nadále by se velké množství mincí ztrácelo a nové by se nevydávaly. Status mincí jako zákonného platidla pro platby by mohl být odebrán až poté, co by se jejich oběh stal čistě zbytkovým, případně s právem na vrácení u centrálních bank i po ukončení tohoto statusu. Jakmile by mince přestaly být vydávány, muselo by být toto opatření stejně jako v prvním scénáři doprovázeno povinným zaokrouhlováním. To by znamenalo: ·žádné náklady na stažení, ·euromince v hodnotě jednoho a dvou centů by se mohly při platbách používat déle. Ve srovnání s jejich stažením z oběhu by to znamenalo: ·méně ekonomických přínosů vzhledem k pokračujícím manipulačním nákladům na jednocentové a dvoucentové euromince v oběhu, dokud by se jejich počet nezmenšil, ·maloobchodníci by museli i nadále zajišťovat zpracování jednocentových a dvoucentových euromincí, i když díky zaokrouhlování v mnohem menší míře, ·pomalejší reakci na přání většiny lidí v dotčených členských státech. Oddíl 3 Ochrana euromincí před paděláním: zlepšení bezpečnostních prvků euromincí, aby mince zůstaly důvěryhodným platebním prostředkem EU zavedla právní rámec a podporuje spolupráci s členskými státy a vnitrostátními orgány, aby zajistila důvěryhodnost euromincí a eurobankovek, jakož i bezpečný a účinný oběh hotovosti. Byla zavedena pravidla (včetně trestněprávních ustanovení) pro ochranu euromincí před paděláním a pro ověřování jejich pravosti. Ta jsou doplněna právními ustanoveními o reprodukci a o medailích a žetonech, aby bylo zajištěno, že v hotovostním oběhu se používají pouze pravé mince vhodné pro oběh. Počet padělaných euromincí (50 eurocentů, jedno euro, dvě eura) odhalených v oběhu a nahlášených je poměrně stabilní, přičemž roční průměr činí zhruba 150 000 padělků (v nominální hodnotě přibližně 240,000 EUR).



Počet odhalených padělaných euromincí podle nominální hodnoty

(Zdroj: Evropské technické a vědecké středisko)