Výrazně se mezi členskými státy liší i systémy trestních sankcí. Ve čtrnácti členských státech se maximální délka trestu odnětí svobody pohybuje v rozmezí dvou až pěti let. V osmi členských státech je možné uložit maximální trest v délce osm až dvanáct let. Maximální výše pokuty, kterou lze uložit za porušení omezujících opatření Unie – ať už jako trestný čin, nebo jako přestupek – se v jednotlivých členských státech značně liší a pohybuje se od 1 200 EUR do 5 000 000 EUR.

Po přijetí této směrnice, kterou se sbližují definice a sankce související s porušením omezujících opatření Unie, by se na majetek související s porušením omezujících opatření Unie začala vztahovat pravidla pro vysledování a identifikaci majetku, jeho zajištění, správu a konfiskaci. Předmětem konfiskačních opatření by se nakonec mohly stát i výnosy z porušení omezujících opatření Unie, například v případech, kdy by jednotlivci a společnosti poskytli finanční prostředky osobám, na něž se vztahují cílené finanční sankce (tj. zajištění majetku). Současně by se předmětem konfiskace mohly stát i nástroje, které byly k porušení omezujících opatření použity.

Kromě toho mají členské státy v rámci svého správního nebo trestního práva velmi odlišné definice a rozdílné sankce za porušení omezujících opatření Unie. To naznačuje, že za stejné porušení mohou být ukládány různé sankce, a to na různých úrovních prosazování práva. Tím se oslabuje prosazování omezujících opatření Unie a narušuje důvěryhodnost cílů EU.

Navzdory pozitivním trendům v některých členských státech se zdá, že pouze v několika z nich probíhají soudní řízení týkající se porušení omezujících opatření Unie. To může svědčit o tom, že v mnoha členských státech není vyšetřování a stíhání porušení omezujících opatření Unie věnována dostatečná pozornost. V této souvislosti je třeba upozornit, že Europol a Eurojust vypracovaly řadu činností, jež mají dále podpořit policejní a soudní orgány při vyšetřování a stíhání případů porušení omezujících opatření Unie. Uvedené agentury porovnávají seznam jednotlivců a společností určených Evropskou unií se svými databázemi. Europol rovněž zahájil „operaci Oscar“, jež má podpořit finanční vyšetřování členských států zaměřené na výnosy z trestné činnosti ve vlastnictví fyzických a právnických osob, které podléhají omezujícím opatřením Unie. Vyšetřování a stíhání trestných činů současně často vychází z odhalování a postoupení případů ze strany správních orgánů donucovacím orgánům v případě porušení omezujících opatření Unie. Pokud k takovému postoupení případů nedochází, poukazuje to na nedostatek této operativní spolupráce v rámci vnitrostátních řetězců prosazování práva.

Kromě toho skutečnost, že členské státy mají v rámci svého správního nebo trestního práva velmi odlišné definice a sankce za porušení omezujících opatření Unie, naznačuje, že za stejné porušení mohou být uloženy různé sankce a mohou se jich týkat různé úrovně vymáhání. Tyto rozdíly představují překážku důsledného uplatňování politiky Unie v oblasti omezujících opatření. Mohou dokonce vést k tomu, že pachatelé vyhledávají nejvhodnější soudní příslušnost, a v konečném důsledku by mohly vést ke (kvazi) beztrestnosti pachatelů v případě, že se rozhodnou vykonávat svou činnost v členských státech, které stanoví méně přísné sankce za porušení omezujících opatření Unie, nebo jsou známy shovívavostí při stíhání případů porušení omezujících opatření Unie. To podkopává účinnost omezujících opatření a jejich vymáhání na úrovni Unie. Taková situace s sebou nese riziko zmaření cílů EU v oblasti zajišťování mezinárodního míru a bezpečnosti a prosazování společných hodnot EU. Existuje proto zvláštní potřeba společného postupu na úrovni EU prostřednictvím trestního práva s cílem řešit porušení omezujících opatření Unie.

Kromě toho ve svém sdělení z roku 2021 s názvem „Evropský hospodářský a finanční systém: podpora otevřenosti, síly a odolnosti“ Komise konstatuje, že provádění opatření Unie není v celé Unii tak jednotné, jak by mělo být. To vytváří narušení jednotného trhu, jelikož podniky z EU, včetně dceřiných společností zahraničních společností z EU, mohou nalézt způsoby, jak omezující opatření obcházet. To také vede k nejistotě mezi provozovateli. Nejednotné prosazování podkopává účinnost omezujících opatření Unie i schopnost EU postupovat jednotně. Strategie mimo jiné vyzývá k další koordinaci mezi Komisí a členskými státy s cílem zajistit, aby vnitrostátní sankce za porušení unijních omezujících opatření byly účinné, přiměřené a odrazující.

Stanovení minimálních pravidel týkajících se trestněprávní definice porušení omezujících opatření a sankcí za ně na základě čl. 83 odst. 1 SFEU by posílilo prosazování omezujících opatření v členských státech, čímž by se doplnila opatření přijatá podle článku 29 Smlouvy o EU a článku 215 SFEU. Ustanovení o sankcích podle nařízení č. 833/2014 a č. 269/2014 jsou posílena v rámci šestého balíčku omezujících opatření v reakci na ruskou agresi proti Ukrajině. Pozměněná ustanovení zavazují členské státy, aby stanovily pravidla týkající se sankcí, včetně trestněprávních sankcí, za porušení těchto nařízení a přijaly veškerá opatření nezbytná k zajištění jejich uplatňování. Sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující. Členské státy musí také stanovit vhodná opatření pro konfiskaci výnosů z těchto porušení.

Směrnici bude nutné provést ve vnitrostátních právních předpisech při dodržení základních práv. Členské státy by měly zejména zajistit, aby ukládání trestních a správních sankcí respektovalo zásady Listiny, včetně výsady nevypovídat ve vlastní neprospěch, práva nevypovídat a zákazu být dvakrát trestně stíhán nebo trestán za stejný trestný čin. Členské státy by měly zajistit dodržování procesních práv podezřelých nebo obviněných osob v trestním řízení. Povinnostmi podle této směrnice nejsou v tomto ohledu dotčeny povinnosti členských států podle právních předpisů EU o procesních právech v trestním řízení. A konečně bude nezbytné provést směrnici ve vnitrostátních právních předpisech, aniž by byla dotčena použitelná pravidla týkající se ohlašování, důvěrnosti údajů a profesního tajemství.

Diskuse v rámci pracovní skupiny „Freeze and Seize“ věnované výměně osvědčených postupů při vyšetřování a konfiskaci navíc ukázaly, že je důležité, aby orgány odpovědné za provádění omezujících opatření Unie uplatňovaly proaktivní přístup a koordinaci. Finanční zpravodajské jednotky, donucovací orgány a celní orgány spolu s mezinárodními partnery, občanskou společností a investigativními novináři by měly spolupracovat a vyměňovat si informace s cílem získat vodítka, která umožní donucovacím orgánům zahájit vyšetřování.

Zvláštní podskupina pracovní skupiny „Freeze and Seize“ se specializuje na posilování provádění omezujících opatření Unie. Zabývá se zejména otázkami vznesenými vnitrostátními orgány a zkoumá možné způsoby proaktivní identifikace majetku. Do této podskupiny jsou zapojeny příslušné vnitrostátní orgány členských států. Během výměn názorů v rámci této podskupiny byly při několika příležitostech zmíněny obtíže při vyvozování odpovědnosti fyzických a právnických osob, které se podílejí na porušení omezujících opatření Unie. Účastníci těchto výměn názorů se rovněž vyslovili pro společný trestněprávní přístup k porušení omezujících opatření Unie.

Cílené konzultace s členskými státy byly vedeny v rámci Pracovní skupiny Rady pro justiční spolupráci v trestních věcech (COPEN) (8. září 2022), Europolu (5. září) a Eurojustu (13. září). GŘ JUST také uspořádalo hloubkovou diskusi s členy své Odborné skupiny pro politiku EU v oblasti trestního práva (16. září). Tyto konzultace vycházely ze zvláštního dotazníku Komise, který kladl otázky týkající se trestných činů, sankcí, pravidel soudní příslušnosti a ustanovení o přeshraniční spolupráci, jež mají být začleněna do budoucí směrnice.

V souladu se zásadou proporcionality podle článku 5 SFEU nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení jejího cíle. Sbližování definic trestných činů a druhů a výše trestních sankcí se omezuje na to, co je nezbytné k účinnému řešení porušení omezujících opatření Unie v členských státech. Opatření týkající se využívání vyšetřovacích nástrojů a výměny informací jsou zahrnuta pouze v rozsahu nezbytném pro účinné fungování navrhovaného rámce trestního práva.

Členské státy budou mít po vstupu směrnice v platnost šest měsíců na to, aby ji provedly ve vnitrostátním právu. Dva roky po uplynutí lhůty pro provedení směrnice bude muset Komise nejprve vypracovat zprávu o tom, jak členské státy směrnici provedly ve vnitrostátním právu. Pět let po uplynutí lhůty pro provedení bude úkolem Komise vypracovat studii o účinnosti směrnice, aby mohla vyhodnotit její přidanou hodnotu.

2)V souladu s článkem 13 tohoto návrhu budou členské státy povinny zajistit koordinaci a spolupráci na strategické a operační úrovni mezi všemi svými příslušnými orgány zapojenými do předcházení trestným činům souvisejícím s porušením omezujících opatření Unie a do vyšetřování a stíhání těchto trestných činů.

Článek 11 obsahuje ustanovení o soudní příslušnosti, která mají zajistit, aby členské státy stanovily příslušnost pro trestné činy, na které se návrh vztahuje. Členské státy by měly vykonávat soudní příslušnost týkající se trestných činů, které spáchaly právnické osoby usazené na jejich území, a pokud jsou trestné činy spáchány ve prospěch právnické osoby v souvislosti s jakoukoli činností, která je zcela nebo zčásti prováděna v EU. Konkrétně zpráva Sítě pro vyšetřování genocidy z roku 2021 zmiňuje několik relevantních případů společností usazených v členském státě, které porušují omezující opatření v třetích zemích. Kromě toho je pro řešení porušování omezujících opatření Unie zvláště důležité stanovení soudní příslušnosti týkající se právnických osob v souvislosti s jakoukoli podnikatelskou činností vykonávanou zcela nebo částečně v rámci EU. To členským státům umožní stíhat porušení s vazbou na EU, které je prováděno prostřednictvím třetích zemí a/nebo osobami z třetích zemí, např. vývozy z EU do cílového místa určení nebo cílovému konečnému uživateli nebo převody majetku z EU na osobu zařazenou na seznam.

Navíc tento článek stanoví, že členské státy by měly přijmout nezbytná opatření s cílem zajistit, že právnické osoby, které mají prospěch ze spáchání trestných činů porušujících omezující opatření Unie jinými osobami, bude možné potrestat pokutami, jejichž maximální výše by neměla být nižší než pět procent celkového celosvětového obratu této právnické osoby v účetním období předcházejícím rozhodnutí o pokutě. Odpovědnost právnických osob nevylučuje možnost trestního řízení týkajícího se fyzických osob, které jsou pachateli trestných činů upřesněných v článcích 3 a 4.

Článek 6 obsahuje povinnosti zajistit odpovědnost právnických osob za trestné činy uvedené v článcích 3 a 4, pokud byly tyto trestné činy spáchány ve prospěch těchto právnických osob. Tento článek rovněž stanoví, že členské státy by měly zajistit, aby právnické osoby mohly nést odpovědnost za nedostatečný dohled a kontrolu, které umožnily spáchání trestného činu uvedeného v článcích 3 a 4 ve prospěch této právnické osoby. Kromě toho by odpovědnost právnické osoby neměla vylučovat trestní řízení proti fyzickým osobám.

Článek 5 stanoví minimální normy k zajištění toho, aby za trestné činy uvedené v článcích 3 a 4 bylo možné uložit účinné, přiměřené a odrazující trestní sankce. Návrh vyžaduje, aby členské státy stanovily konkrétní úrovně a druhy sankcí za trestné činy související s porušením omezujících opatření Unie. Navrhovaná kategorizace odráží závažnost trestných činů. Je stanovena peněžní prahová hodnota 100 000 EUR jako metoda rozlišení závažnějších trestných činů, za které by se měl ukládat trest odnětí svobody s horní hranicí trestní sazby nejméně pět let. Jak bylo zmíněno, ve čtrnácti členských státech se maximální délka trestu odnětí svobody pohybuje v rozmezí dvou a pěti let. V osmi členských státech je možné uložit maximální trest v délce osm až dvanáct let. V trestním řízení vůči fyzickým osobám by měly být k dispozici také další sankce nebo opatření. Ty by měly zahrnovat pokuty.

Tyto články obsahují další ustanovení o provedení členskými státy, podávání zpráv členskými státy, hodnocení a podávání zpráv Komisí, vstupu v platnost a určení této směrnice. Vzhledem k naléhavé potřebě přivést fyzické a právnické osoby podílející se na porušení omezujících opatření Unie k odpovědnosti by členské státy měly přijmout právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do šesti měsíců po vstupu této směrnice v platnost.

Toto ustanovení vyžaduje, aby členské státy zajistily koordinaci a spolupráci na strategické a operační úrovni mezi všemi svými příslušnými orgány zapojenými do předcházení trestným činům souvisejícím s porušením omezujících opatření Unie a do vyšetřování a stíhání těchto trestných činů.

v souladu s řádným legislativním postupem,

vzhledem k těmto důvodům:

(1)Aby bylo zajištěno účinné uplatňování omezujících opatření Unie a integrita vnitřního trhu v Unii a aby bylo dosaženo vysoké míry bezpečnosti v prostoru svobody, bezpečnosti a práva, je nezbytné stanovit minimální pravidla pro vymezení trestných činů a sankcí týkajících se porušení uvedených omezujících opatření Unie.

(2)Omezující opatření Unie, jako jsou opatření týkající se zmrazení finančních prostředků a hospodářských zdrojů, zákazů zpřístupnění finančních prostředků a hospodářských zdrojů a zákazů vstupu na území členského státu Evropské unie nebo tranzitu přes toto území, jakož i odvětvová hospodářská opatření a zbrojní embarga, jsou základním nástrojem k podpoře cílů společné zahraniční a bezpečnostní politiky vytyčených v článku 21 Smlouvy o Evropské unii (dále jen „Smlouva o EU“). K uvedeným cílům patří ochrana hodnot, bezpečnosti, nezávislosti a celistvosti Unie, upevňování a podpora demokracie, právního státu, lidských práv a zásad mezinárodního práva a zachovávání mezinárodního míru, předcházení konfliktům a posilování mezinárodní bezpečnosti v souladu s cíli a zásadami Charty Organizace spojených národů.

(3)Aby zajistily účinné uplatňování omezujících opatření Unie, měly by mít členské státy zavedeny účinné, přiměřené a odrazující sankce za porušení těchto omezujících opatření Unie, včetně v nich stanovených povinností, jako je podávání zpráv. Je také nezbytné, aby se tyto sankce týkaly i obcházení omezujících opatření Unie.

(4)Účinné uplatňování omezujících opatření Unie vyžaduje společné trestněprávní definice jednání, které porušuje omezující opatření Unie. Členské státy by měly zajistit, aby toto jednání představovalo trestný čin, je-li spácháno úmyslně, jakož i z hrubé nedbalosti, jestliže fyzická nebo právnická osoba věděla nebo měla vědět, že její jednání poruší omezující opatření Unie.

(5)Účinné uplatňování omezujících opatření Unie vyžaduje i společné trestněprávní definice jednání, které obchází omezující opatření Unie.

(6)Osoby, subjekty a orgány, které jsou v omezujících opatřeních Unie určeny jednotlivě a těmto omezujícím opatřením Unie podléhají, mohou být často účastny jako návodci a spolupachatelé. Například praxe určených osob a subjektů, při níž převádějí finanční prostředky, majetek nebo hospodářské zdroje na třetí stranu s cílem obejít omezující opatření Unie, je stále rozšířenější. Toto jednání proto spadá pod trestný čin obcházení opatření, který tato směrnice harmonizuje.

(7)Tato směrnice by se měla vztahovat na právníky, jak je definují členské státy, včetně povinnosti oznamovat porušení omezujících opatření Unie, při poskytování služeb v rámci odborných činností, jako jsou právní, finanční a obchodní služby. Zkušenosti ukazují, že existuje jasné riziko zneužití služeb těchto právníků za účelem porušení omezujících opatření Unie. Měly by však existovat výjimky z jakékoli povinnosti oznamovat informace získané výhradně v souvislosti se soudním, správním nebo rozhodčím řízením, ať již před soudním řízením, během něj nebo po něm, nebo v průběhu zjišťování právního postavení klienta. Právní poradenství by proto za těchto okolností mělo i nadále podléhat povinnosti zachovávat služební tajemství, s výjimkou případů, kdy se právník podílí na porušení omezujících opatření Unie, kdy je právní poradenství poskytováno za účelem porušení omezujících opatření Unie nebo kdy si je právník vědom toho, že klient hledá právní poradenství za účelem porušení omezujících opatření Unie. Toto povědomí může být vyvozeno z objektivních skutkových okolností.

(8)Účinné uplatňování omezujících opatření Unie dále vyžaduje společnou trestněprávní definici jednání porušujícího podmínky povolení udělených příslušnými orgány k provádění určitých činností, které jsou bez takového povolení zakázány nebo omezeny omezujícím opatřením Unie.

(9)Z kriminalizace je vhodné vyloučit činnosti, které se týkají poskytování zboží a služeb denní potřeby pro osobní potřebu určených fyzických osob, jako jsou potraviny a zdravotnické výrobky a služby, nebo nízkých částek hotovostních peněžních prostředků, je-li jasně omezeno na plnění základních lidských potřeb těchto osob a jejich závislých rodinných příslušníků. Neoznámení takových činností by mělo být z kriminalizace rovněž vyloučeno. Kromě toho je vhodné vyloučit z kriminalizace dodávky humanitární pomoci osobám v nouzi. Tato humanitární pomoc musí být poskytována důsledně v souladu s mezinárodním humanitárním právem a může zahrnovat zejména potraviny a výživu, přístřeší, zdravotní péči, vodu a hygienu. Dále by členské státy měly při provádění této směrnice zohlednit skutečnost, že mezinárodní humanitární právo – právo ozbrojených konfliktů – vyžaduje, aby omezující opatření nebránila poskytování humanitární pomoci v souladu se zásadami nestrannosti, lidskosti, neutrality a nezávislosti.

(10)Sankce za trestné činy by měly být účinné, odrazující a přiměřené. Za tímto účelem by měly být pro fyzické osoby stanoveny minimální horní hranice trestu odnětí svobody. V trestním řízení by měly být k dispozici také další sankce nebo opatření. Ty by měly zahrnovat pokuty, neboť porušení omezujících opatření Unie je většinou motivováno ekonomickými aspekty.

(11)Vzhledem k tomu že omezujícím opatřením Unie podléhají i právnické osoby, měly by být právnické osoby také trestně odpovědné za trestné činy související s porušením omezujících opatření Unie podle této směrnice. Členské státy, jejichž vnitrostátní právní předpisy nestanoví trestní odpovědnost právnických osob, by měly zajistit, aby jejich systémy správních sankcí stanovily účinné, odrazující a přiměřené druhy a úrovně sankcí.

(12)Další sbližování a účinnost úrovní sankcí ukládaných v praxi by měly být podpořeny společným stanovením přitěžujících okolností, které odrážejí závažnost spáchaného trestného činu. Pojem „přitěžující okolnosti“ je třeba chápat buď jako skutečnosti, které vnitrostátnímu soudci nebo soudu umožňují uložit za stejný trestný čin vyšší trest, než jaký by byl uložen bez těchto skutečností, nebo jako možnost kumulovat několik trestných činů s cílem stanovit vyšší sankci. Členské státy by měly stanovit možnost nejméně jedné z těchto přitěžujících okolností v souladu s použitelnými pravidly, která jejich právní systém stanoví pro přitěžující okolnosti. V každém případě by mělo zůstat na uvážení soudce nebo soudu, zda s ohledem na všechny skutečnosti jednotlivého případu trest zpřísní.

(13)Členské státy by rovněž měly zajistit, aby v situacích, kdy pachatel poskytne příslušným orgánům informace, které by jinak nebyly schopny získat a které jim pomohou identifikovat nebo soudně stíhat další pachatele nebo nalézt důkazy, mohlo být takové jednání považováno za polehčující okolnost.

(14)Zmrazení finančních prostředků a hospodářských zdrojů uložené omezujícími opatřeními Unie je správní povahy. Jako takové by se mělo odlišovat od opatření k zajištění trestněprávní povahy podle směrnice (EU) […/…] [směrnice o vymáhání a konfiskaci majetku].

(15)Je třeba vyjasnit pojem „výnosy“, a to zejména v situacích, kdy se určená osoba, subjekt nebo orgán dopustí tohoto jednání nebo se podílí na tomto jednání: i) zatajení finančních prostředků nebo hospodářských zdrojů, které vlastní, drží nebo ovládá určená osoba, subjekt nebo orgán a které by měly být zmrazeny v souladu s omezujícím opatřením Unie, převodem těchto finančních prostředků nebo hospodářských zdrojů na třetí stranu, nebo ii) zatajení skutečnosti, že osoba, subjekt nebo orgán, na kterou/ý se vztahují omezující opatření, je konečným nebo skutečným vlastníkem finančních prostředků nebo hospodářských zdrojů, a to poskytnutím nepravdivých nebo neúplných informací. Za těchto okolností může mít určená osoba, subjekt nebo orgán v důsledku zatajení nadále přístup k finančním prostředkům nebo hospodářským zdrojům, na které se vztahují omezující opatření Unie a které byly zatajeny, a plně je využívat nebo s nimi nakládat. Tyto finanční prostředky nebo hospodářské zdroje by se proto měly považovat za výnosy z trestné činnosti pro účely směrnice (EU) […/…] [směrnice o vymáhání a konfiskaci majetku], přičemž se rozumí, že v každém jednotlivém případě bude nutné dodržet přiměřenost konfiskace těchto výnosů.

(16)Zejména s ohledem na celosvětové aktivity pachatelů protiprávního jednání, na něž se vztahuje tato směrnice, a na přeshraniční povahu trestných činů a možnost přeshraničního vyšetřování by členské státy měly stanovit soudní příslušnost pro účinný boj proti tomuto jednání.

(17)Členské státy by měly stanovit pravidla týkající se promlčecích dob nezbytných k tomu, aby mohly účinně bojovat proti trestným činům souvisejícím s porušením omezujících opatření Unie, aniž jsou dotčena vnitrostátní pravidla, která nestanoví promlčecí doby pro vyšetřování, stíhání a prosazování práva.

(18)Aby zajistily účinný, integrovaný a soudržný systém prosazování, měly by členské státy organizovat vnitřní spolupráci a komunikaci mezi všemi aktéry v řetězcích prosazování správního a trestního práva.