Sdělení komise Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů - Odvětvové šetření v oblasti pojištění podnikatelských subjektů podle čl. 17 nařízení 1/2003 (Závěrečná zpráva) {SEK(2007) 1231} /* KOM/2007/0556 konecném znení */





[pic] | KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ | V Bruselu dne 25.9.2007 KOM(2007) 556 v konečném znění SDĚLENÍ KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU, RADĚ, EVROPSKÉMU HOSPODÁŘSKÉMU A SOCIÁLNÍMU VÝBORU A VÝBORU REGIONŮ Odvětvové šetření v oblasti pojištění podnikatelských subjektů podle čl. 17 nařízení 1/2003 (Závěrečná zpráva) {SEK(2007) 1231} SDĚLENÍ KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU, RADĚ, EVROPSKÉMU HOSPODÁŘSKÉMU A SOCIÁLNÍMU VÝBORU A VÝBORU REGIONŮ Odvětvové šetření v oblasti pojištění podnikatelských subjektů podle čl. 17 nařízení 1/2003 (Závěrečná zpráva) 1. ÚVOD 1. Dne 13. června 2005 se Komise na základě čl. 17 nařízení Rady (ES) č. 1/2003 rozhodla zahájit odvětvové šetření ohledně poskytování pojistných produktů a služeb podnikatelům v rámci Společenství. Vzhledem k tomu, že v tomto odvětví může v rámci společného trhu dojít k omezení či narušení hospodářské soutěže, odvětvové šetření se zaměřilo na další přezkoumání tohoto odvětví a daných praktik s cílem v konečné fázi zjistit konkrétní restriktivní praktiky či narušení hospodářské soutěže, které mohou spadat pod články 81 a 82 Smlouvy. Pojištění podnikatelů mimo jiné zahrnuje krytí majetkových rizik a přerušení podnikatelské činnosti, pojištění lodní přepravy, motorových vozidel, pojištění občanskoprávní odpovědnosti, odpovědnosti za škody při výkonu povolání a škody na životním prostředí, dále úrazové pojištění a úvěrová rizika. 2. Tento dokument představuje závěrečnou zprávu o šetření v odvětví pojištění podnikatelských subjektů[1] a vydává se společně s obsáhlým pracovním dokumentem útvarů Komise, jenž obsahuje výčet veškerých zjištění (dále označován jako pracovní dokument). Dřívější předběžná zpráva a pracovní dokument poskytují rozsáhlé informace o způsobu organizace pojistných trhů v Evropské unii, včetně obsáhlé části o původním výzkumu Komise provedeném během tohoto šetření. Dne 9. února 2007 se konalo veřejné slyšení, během něhož se hovořilo o zjištěních uvedených v předběžné zprávě. Tato zpráva byla otevřena k veřejné konzultaci a širokou pozornost jí věnovaly i zainteresované strany z daného odvětví. Veškeré nedůvěrné informace byly zveřejněny na internetových stránkách Komise. 3. Tato závěrečná zpráva a pracovní dokument se zaměřují na několik základních otázek a problémů. Neuvedení některých otázek v této zprávě neznamená, že by Komise předem vyloučila možnost existence problémů v jiných oblastech pojištění podnikatelských subjektů. 4. Pojištění má zásadní význam pro velké i malé podniky v celé Evropské unii. Možnost rizika pojistit může být pro určitý model podnikání naprosto zásadní. Řada nejdůležitějších prominentních odvětví na světě, ať již se jedná o letecký průmysl, lodní přepravu či vedoucí společnosti ve výstavbě nemovitostí, by bez pojištění nemohla existovat. Pokud na pojistném trhu chybí schopnost rizika pojistit, projeví se to formou lavinového efektu v celé ekonomice. Pojistitelé v Evropské unii získají každoročně 375 miliard EUR z neživotních pojistek[2]. Evropské pojišťovny i zajišťovny se rovněž aktivně účastní dění na mezinárodních trzích a patří k hlavním investorům na trzích kapitálových. Fungování daného odvětví podporující hospodářskou soutěž není proto nezbytné pouze pro pojišťovnictví, ale i pro ekonomiku jako celek. Komise touto zprávou hodlá přispět k vytváření ještě konkurenceschopnějšího, dynamičtějšího a ziskovějšího evropského pojišťovnictví, jež bude schopné plně sehrát svou úlohu v ekonomice a využít svého potenciálu v Evropské unii 21. století. 5. S výjimkou velkých klientů a významných rizik mívají primární pojistné trhy zpravidla vnitrostátní dosah, i když na nich služby poskytují především konsolidované nadnárodní pojišťovací skupiny. Tak tomu je z mnoha důvodů, z nichž nejdůležitějším je pravděpodobně skutečnost, že pojistné smlouvy se sepisují podle obecného vnitrostátního smluvního práva i specifického práva pojistného, kterými se rovněž řídí, a že otázky odpovědnosti vznikají také na základě vnitrostátního práva, které se může v jednotlivých jurisdikcích podstatně lišit. Kromě toho je rovněž potřeba určité formy místní přítomnosti, často z důvodu distribuce a vždy pro likvidaci pojistných událostí. Dále se mohou objevovat problémy s jazykovou bariérou. Organizaci trhu lze proto charakterizovat jako místně rozmanitou a vyloučit v mnoha případech možnost jakýchkoli konkurenčních tlaků ze strany přeshraničních poskytovatelů, kteří skutečný přístup na trh nemají. Pojistitelé většinou doposud vstupují na nové trhy prostřednictvím akvizice místní společnosti, která se následně stane jejich dceřinou společností či, méně často, pobočkou. Vnitrostátní trhy tak bývají poměrně koncentrované, zvláště pak v hlavních rizikových kategoriích. 2. HLAVNÍ ZJIŠTĚNÍ V RÁMCI ODVĚTVOVÉHO ŠETŘENÍ POJIŠTĚNÍ PODNIKATELSKÝCH SUBJEKTŮ 2.1. Finanční aspekty odvětví 6. Komise shromáždila řadu údajů o finančním hospodaření pojistitelů. Předběžné výsledky naznačují, že se během posledních několika let ve většině 25 členských států EU daří ziskovost podnikatelského pojišťovnictví udržet na dosažené úrovni, přestože existují významné odchylky[3]. Subjekty daného odvětví však tvrdí, že vzhledem k hospodářskému cyklu v pojišťovnictví by pro kompletní hodnocení ziskovosti bylo nutné nahlížet na danou otázku z dlouhodobé perspektivy. Řada subjektů z odvětví rovněž tvrdila, že přístup Komise má několik dalších metodických nedostatků. Některé body zmíněné kritiky byly odůvodněné a Komise tuto část pracovního dokumentu přepracovala, aby poznámky daných subjektů zohlednila. Obecný popis situace uvedený v předběžné zprávě se však nemění. 7. Ziskovost z pojistek se významně liší jak podle obchodních činností, tak podle členských států. Země EU-25 se mezi sebou v míře zisku z uzavřených pojistek liší až o trojnásobek u téhož pojistného produktu a až dvojnásobně u různých pojistných produktů nabízených v určitém státě[4]. Ačkoli je zřejmé, že rizika krytá pojistnými smlouvami se liší v závislosti na obchodní činnosti, a tudíž může být rozdílná i požadovaná návratnost kapitálu, rozsah těchto rozdílů je šokující. Existují rovněž obrovské rozdíly v příjmech pojistitelů u konkrétních druhů produktů v téže zemi. 8. Ziskovost pojistitelů se v rámci EU-25 významně liší podle toho, zda jsou jejich klienty malé a střední podniky či velké společnosti. V několika málo případech se zdá, že některé členské státy soustavně vykazují vyšší ziskovost z uzavřených pojistek v segmentu MSP. Předpokládá se, že tato situace může v některých případech souviset se způsobem odměňování zprostředkovatelů pojišťovnami. Pokud totiž zprostředkovatelé mají na trhu silné postavení, pojistitelé jim v zájmu získání klientů mohou zvýšit provize. Tuto hypotézu by však bylo nutné prověřit u každého případu individuálně. 9. Nejvýznamnější aspekt analýzy Komise je pravděpodobně zdůraznění fragmentace trhu a rozsah možných úspor při další integraci. Faktorů, které způsobují drobení pojistného trhu, je mnoho, a znemožňují tak zjednodušený rozbor. Komise se může rozhodnout, že provede další průzkum těchto faktorů a navrhne dodatečná opatření, jimiž by se povzbudilo zvýšení výkonnosti trhu na úrovni celé EU. 10. Komise rovněž shromáždila informace o ziskovosti zajišťovacích společností, nicméně ještě není z metodických důvodů schopna podat o této části šetření zprávu. Tu má v úmyslu vydat v dodatku pracovního dokumentu. 2.2. Harmonizace podmínek pro soupojištění a zajištění 11. Souzajištění i soupojištění jsou důležitými mechanismy, o něž se opírá pojišťovnictví Evropské unie a na nichž je založena pojistitelnost velkých rizik. Existence mechanismů, díky nimž se může několik pojistitelů nebo zajistitelů o dané riziko podělit a každý z nich realisticky nést určitou část rizika, vytváří větší kapacitu a rozrůzněnost těchto subjektů podle rizik, a zároveň přispívá ke snížení cen a zlepšení podmínek pro klienty. Komise tyto výhody bere na vědomí, avšak objevila důkazy, které naznačují, že některé praktiky převládající v určitých oblastech trhu, mohou spadat do působnosti článku 81 Smlouvy. 12. Komise v předběžné zprávě upozorňuje na tržní praktiky u společného zajištění, kdy se do smlouvy zahrne ustanovení, které má danému zajistiteli zaručit podmínky, jež nebudou (z jeho hlediska) méně výhodné než ty, které jsou nabízeny ostatním zajistitelům účastnícím se na dané smlouvě: tzv. „Doložka výhodnějších podmínek“ (DVP) neboli „Best terms and conditions“ clause . Komise rovněž zaznamenala, že tato praxe se v podobné formě objevuje na soupojistném trhu. 13. Komise v předběžné zprávě uvádí, že podle jejího názoru vede DVP pravděpodobně ke znevýhodnění daných klientů a za určitých podmínek může vyústit v omezení hospodářské soutěže ve smyslu čl. 81 odst. 1 Smlouvy o ES. Komise tehdy neposkytla stanovisko ohledně možného udělení výjimky pro doložku výhodnějších podmínek podle čl. 81 odst. 3. V druhé fázi šetření se však Komise zabývala touto praktikou podrobněji a vyžádala si k dané problematice stanovisko od tržních subjektů. 14. V první fázi šetření se zdálo, že se doložky výhodnějších podmínek jako takové v konečných zajišťovacích (pojistných) smlouvách nemusely vyskytovat, ale mohly být například dodány ve fázi nabídky, a vztahovat se tak výhradně k procesu, během něhož byly zajišťovací (pojistné) smlouvy sjednávány a sepsány. Na základě vlastního šetření si však Komise uvědomila, že rozšířené praktiky na zajišťovacím i soupojistném trhu vedou téměř vždy k faktické harmonizaci pojistného a ostatních podmínek krytí nezávisle na využití či na doložkách výhodných podmínek. V důsledku toho Komise do své analýzy dodatečně zahrnula veškeré mechanismy, které k takovéto harmonizaci vedou, přičemž uznala, že doložka výhodnějších podmínek může mít pro klienty za následek ještě méně výhodné podmínky, než když použita není. 15. Ve svém předběžném stanovisku k výše popsaným praktikám Komise uvádí, že jejich jednotlivé případy, které vznikají na základě dohod mezi podniky, mohou spadat do působnosti čl. 81 odst. 1. Komisi v této fázi rovněž nebyly předloženy přesvědčivé důkazy, které by zdůvodňovaly nezbytnost těchto praktik, jak je uvedeno v čl. 81 odst. 3. Posouzení toho, zda byly podmínky uvedené v čl. 81 odst. 3 splněny, bude muset proběhnout u každého případu zvlášť a s ohledem na věcné souvislosti a příslušná právní ustanovení. Praktiky zveřejňování ceny vedoucího pojistitele ve fázi upisování, které zaručují podíl vedoucího pojistitele a harmonizaci podmínek krytí odlišných od podmínek pojistného, nevyvolávají pravděpodobně z hlediska práva hospodářské soutěže takové obavy nebo je větší pravděpodobnost, že splní podmínky pro udělení výjimky. 16. Komise si je vědoma toho, že tyto praktiky se již poměrně dlouho na určitých trzích považují za běžné. Přesto se domnívá, že vzhledem k daným zjištěním by toto odvětví mělo zahájit kritické přehodnocení uvedených praktik. Komise chce v tomto procesu sehrát plnohodnotnou úlohu, přičemž bude dodržovat zásadu, že je na samotných účastnících trhu, aby vyhodnotili zákonnost svých tržních praktik na základě příslušných právních předpisů. 17. Komise důrazně upozorňuje na to, že její zjištění se vztahují pouze na prvky určitých obchodních praktik, které vznikají ve dvoufázovém upisovacím procesu a které nepovažuje za klíčové pro fungování daného procesu a už vůbec pro fungování trhu jako takového. Rovněž apeluje na klienty, kteří uzavírají podnikatelské pojištění či zajištění, jež jsou zpravidla poskytována na základě upsání, aby si uvědomovali, že tyto služby mohou být poskytovány za podmínek, které nezaručují harmonizované pojistné, a zajistili, aby byla tato možnost v případě potřeby podrobně přezkoumána manažery řízení rizik a makléři. Komise se ve zprávě nezmiňuje o žádných obavách ohledně jiných způsobů poskytování služeb soupojištění či zajištění, k nimž patří vertikální marketing, sdružování pojistitelů ad hoc a trvalá ujednání jako např. tzv. pooly. Zda může použití těchto postupů v jednotlivých případech vyvolat obavy týkající se hospodářské soutěže, by bylo nutné posoudit rozborem jednotlivých případů. 2.3. Rozšíření produktů podnikatelského pojištění 18. Předběžná zpráva obsahovala podrobný přehled hlavních aspektů týkajících se distribuce produktů a služeb pojištění podnikatelských subjektů v Evropské unii. Tyto služby a produkty distribuují nezávislí makléři, smluvně vázaní zprostředkovatelé, banky (tzv. bancassurance) a přímí prodejci včetně internetových. Makléři, smluvně vázaní zprostředkovatelé a přímí prodejci obstarávají převážnou většinu prodeje. Potřeba vytvořit si distribuční síť může být překážkou vstupu na trh, pokud již není k dispozici silná nezávislá síť makléřů na vnitrostátní úrovni. 19. Makléři působí jako poradci svých klientů i jako distribuční kanály pojistitelů. Často bývají zmocněni k uzavírání pojistných smluv a přijímání závazných rozhodnutí. Tato dvojí úloha makléřů je potenciálním zdrojem střetu zájmů mezi objektivitou poradenství poskytovaného klientům a vlastními obchodními zájmy těchto subjektů. K takovýmto střetům zájmů může rovněž dojít na základě řady podnětů spojených s odměňováním makléřů, a to včetně podmíněných provizí. 20. Na základě průzkumů trhu a veřejných konzultací vyšla ohledně zprostředkovatelů pojištění najevo skutečnost, že současné tržní praktiky, zvláště pak nedostatek spontánního zveřejňování informací o odměnách od pojistitelů a o jiných případných střetech zájmů, vytváří prostředí, v němž se pojištěným podnikatelským subjektům často neumožní činit plně informovaná rozhodnutí. 21. Praktiky, které mají za cíl makléře podněcovat k tomu, aby uzavírali smlouvy s určitými pojistiteli, mohou narušit korektní hospodářskou soutěž na pojistném trhu, a to v oblasti podmínek krytí, služeb a finančního postavení pojistitelů. Mohou naopak vést k tomu, že pojistitelé spolu soutěží v odměnách poskytovaných makléřům, čímž se snaží si distribuci tzv. koupit nebo přinejmenším rozhodování makléře ovlivnit. 22. Pokud zprostředkovatelé zveřejňují relevantní informace ohledně odměn, které od pojistitelů dostávají, a ohledně služeb, které jim poskytují, mohou tím přispět ke snížení výskytu střetu zájmů. Přestože k těmto zveřejňováním v současné době dochází, dané informace se klientům nezdají být vždy úplné, jasné a srozumitelné. Vzhledem k podobným situacím, k nimž došlo v ostatních finančních odvětvích, především v oblasti cenných papírů a bankovnictví, je však diskutabilní, zda ke snížení výskytu střetu zájmů stačí pouhé zveřejnění, zvláště v souvislosti s typem odměn, které se zaměřují na sladění zájmu makléře a pojistitele. 23. Předběžná zpráva rovněž uvádí, že pokud pojistitelé vydají zákaz vyplácení části provize klientům, mohlo by to vést k prohloubení petrifikace maloobchodních cen, a tím by se nevyužilo blokové výjimky stanovené v tomto nařízení pro vertikální dohody a jednání ve vzájemné shodě. Horizontální smlouvy či jednání ve vzájemné shodě zprostředkovatelů nebo rozhodnutí učiněná sdruženími daného odvětví nenabízet část provize klientům pravděpodobně způsobí omezení hospodářské soutěže ve smyslu čl. 81 Smlouvy. 24. Na základě průzkumů trhu ve třech členských státech a po veřejných konzultacích nebyl nalezen důkaz existence soukromých dohod či praktik, jež by nezávislým pojistným zprostředkovatelům zabránily nabízet klientům část provize či by je od takového jednání odrazovaly. Reakce předložené italskými makléři však poukazují na určité nejasnosti ohledně přístupu asociace makléřů k poskytování části provize a navrhují další ujasnění. V Německu tuto praktiku nadále zakazuje vnitrostátní právo. 25. V současné době se zdá, že dynamika soutěživosti trhu je ve vztahu k cenám zprostředkovatelských služeb omezená, a to především u malých a středních podniků. Zdánlivě malý zájem těchto klientů o cenu zprostředkovatelství pojistných služeb může být způsoben obecně mylnou představou o výši provize (a možná i o výši ostatních odměn), kterou zprostředkovatel z jejich pojistného skutečně získá. Ve skutečnosti je provize zpravidla vyšší, než si lidé představují. 26. Komise se domnívá, že ačkoli tato otázka může případně vést k závažným obavám ohledně narušení trhu, má několik aspektů, které je nutné pečlivě zohlednit. Komise se snaží touto problematikou zabývat v rámci plánovaného přezkumu směrnice o zprostředkování pojištění, aniž by však v této fázi předjímala, zda je to ten nejvhodnější způsob řešení dané otázky. Při hledání nejvhodnější odpovědi na tuto otázku Komise rovněž zohlední způsob, jakým se jednalo v podobných situacích v jiných odvětvích, především u režimu MiFID při poskytování investičních služeb, aby zajistila neutralitu regulace. 2.4. Horizontální spolupráce pojistitelů 27. Některé formy spolupráce mezi pojistiteli jsou v současnosti předmětem blokové výjimky podle nařízení 358/2003[5]. Současné nařízení o blokové výjimce (NBV) bylo přijato na sedm let. Jeho platnost tedy skončí dne 31. března 2010. Z průzkumu odvětví vyplynulo, že současné používání NBV se v jednotlivých členských státech výrazně liší. Tento průzkum se snažil zjistit názory na budoucí vývoj tohoto režimu uplatňovaného v oblasti pojištění podnikatelů. 28. Subjekty zainteresované v tomto odvětví uvedly, že u forem spolupráce a dohod, které jsou z nařízení o blokové výjimce vyloučeny, většinou pozorují podporu soutěživosti. Několik respondentů upozornilo na to, že překážkou bránící vstupu na určité trhy je neexistence informací o celotržním historickém riziku a nedostupnost standardních podmínek (spolu se souvisejícím precedenčním právem, jež by vykládalo jejich dosah). Během konzultace několik málo respondentů vyjádřilo obavy týkající se forem spolupráce, na něž se NBV vztahuje, kromě několika poznámek ohledně fungování navazujících trhů, jako např. trhu se zabezpečovacími zařízeními. 29. Valná většina respondentů, alespoň z řad pojistitelů, velmi podporovala myšlenku prodloužení současného nařízení o blokové výjimce po uplynutí jeho platnosti v roce 2010. Několik dotazovaných uvedlo, že Komise by v žádném případě neměla činit konečné závěry ohledně budoucnosti NBV na základě výsledků odvětvového šetření, pokud se dané šetření vztahuje pouze na pojištění podnikatelských subjektů, neboť NBV zasahuje do více oblastí. Někteří respondenti však argumentovali tím, že pojišťovnictví vyžaduje zvláštní zacházení podle antimonopolních pravidel. 30. Komise si uvědomuje, že mnohé subjekty v daném odvětví, především pojistitelé, NBV straní. Téměř nikdo z účastníků šetření však nebyl schopen rozlišit mezi vhodností forem spolupráce obsažených v NBV a vhodností NBV jako takové. V tomto kontextu je nutné si uvědomit, že dříve než v květnu 2004 nabylo účinnost nařízení 1/2003, bylo cílem NBV vyloučit z oblasti působnosti čl. 81 odst. 1 určité obecné typy dohod, a předejít tak nutnosti zavádět jednotlivé výjimky individuálně, což je časově náročné. Od té doby již nemají podniky povinnost Komisi oznamovat takovou formu spolupráce, která může spadat do působnosti čl. 81 odst. 1, aby obdržely rozhodnutí vyjímající dané formy spolupráce podle čl. 81 odst. 3. Podniky by měly spíše ohodnotit slučitelnost svého chování s pravidly hospodářské soutěže, přičemž by případně měly využít externího poradce či jiné konzultanty. 31. Na základě nařízení 1/2003 a zkušeností získaných v souvislosti s různými formami spolupráce, které jsou podle NBV přípustné, je možné tvrdit, že alespoň pokud jde o pojištění podnikatelů, účastníci trhu odvětvovou blokovou výjimku založenou na formě spolupráce již nepotřebují a měli by být schopni vyhodnotit vlastní používání čl. 81 odst. 3, jak tomu je v jiných odvětvích. Na druhé straně tu existuje riziko, že na základě NBV budou případně nedopatřením vyloučeny určité formy spolupráce, které mohou mít negativní dopad na hospodářskou soutěž, zvláště pak na příbuzných trzích s bezpečnostním zařízením. 32. Komise by sama ráda zdůraznila, že i při neexistenci NBV v pojišťovnictví by toto odvětví mělo i nadále možnost využívat podmínek horizontálních a vertikálních nařízení o blokových výjimkách[6]. 33. Tato diskuse bude pokračovat, neboť na základě stávajících právních předpisů se od Komise vyžaduje, aby do 31. března 2009 předložila zprávu o fungování NBV a budoucnosti tohoto nařízení[7]. Účastníkům pojistného trhu a ostatním zainteresovaným stranám se proto důrazně doporučuje, aby prozatím pokračovali v úvahách a zaměřili se spíše na roli NBV v právním řádu než na specifické formy spolupráce, kterých se nařízení týká. 2.5. Doba trvání smluv pojištění podnikatelů 34. V rámci odvětvového šetření se Komise zabývala délkou trvání smluv a ustanoveními, která se týkají obnovení a prodloužení těchto smluv. Existují totiž obavy týkající se hospodářské soutěže, že obecná praxe smluv uzavřených na příliš dlouhá období by se případně mohla rozšířit v souvislosti s uzavřením trhu pro vstup nových subjektů[8]. Pokud jsou klienti nuceni uzavřít dlouhodobou smlouvu s týmž pojistitelem, může to ovlivnit konkurenty, kteří se snaží získat přístup na trh nebo zvýšit svůj tržní podíl. K tomu může docházet tehdy, když se k dlouhodobým smlouvám připojí další faktory a budou kumulativně působit na konkurenci. K těmto faktorům patří například uzavření několika podobných smluv, doba jejich trvání, podíl tohoto typu smluv na trhu, stupeň nasycení trhu a loajalita klientů. Tyto obavy během odvětvového šetření vznesly i někteří účastníci trhu, především v souvislosti s Itálií a Rakouskem. 35. Aby nedošlo k nedorozumění, chtěla by Komise zdůraznit, že se v podstatě obává toho, že dlouhodobé smlouvy mohou v souvislosti s právem hospodářské soutěže působit diskriminačně a jejich kumulace může zapříčinit uzavření trhu. Obavy může vyvolat i situace, kdy by takovýmto způsobem postupovala dominantní společnost, která by měla za cíl konkurenci vyloučit či ji omezit, popř. by takovéto vyloučení nebo omezení svým chováním vyvolala. 36. Zatímco Komise může za určitých okolností v rámci pravidel hospodářské soutěže zasáhnout, ne vždy takové řešení upřednostňuje. Za daných okolností se Komise domnívá, že by bylo vhodné se situací v Rakousku zabývat dále, bez ohledu na případný další postup. V případě Itálie se zdá, že nedávný regulační zásah změnil dané prostředí tak, že dlouhodobé smlouvy by už neměly mít za následek uzavření trhu. 3. ZÁVĚRY 37. Na základě tohoto odvětvového šetření byly zjištěny tři základní oblasti, jimiž se Komise, a případně i vnitrostátní orgány, budou muset dále zabývat: - určité praktiky vedoucí k harmonizaci pojistného v případě, že je soupojištění a zajištění sjednáváno na základě dvoufázového procesu, jehož se účastní vedoucí i jiní pojistitelé či zajistitelé; - případy, u nichž může značně rozšířená tržní praktika dlouhodobých smluv vést ke kumulativnímu uzavření trhu; - náznaky možného selhání trhu u pojišťovacího makléřství. 38. Komise vyzývá všechny, jichž se některé z uvedených zjištění týká, aby provedli vlastní hodnocení a zapojili se do diskuse s cílem objasnit, zda jsou tyto praktiky v souladu s právem hospodářské soutěže či nikoli, popř. aby dané praktiky přezkoumali. 39. Komise je připravena případně použít vynucovací pravomoci, které jí v oblasti práva hospodářské soutěže přísluší. Jakýkoli výkon rozhodnutí by samozřejmě vyžadoval celkové přezkoumání zvláštností každého případu v konzultaci s národními úřady pro hospodářskou soutěž. Komise rovněž vyzývá účastníky trhu, aby předložily další důkazy o protiprávních praktikách (pokud nutno důvěrným způsobem). 40. S ohledem na pojišťovací makléřství se Komise hodlá těmito otázkami znovu zabývat v rámci přezkumu směrnice o zprostředkování pojištění, avšak současně apeluje na členské státy a účastníky daného odvětví, aby její zjištění přezkoumaly a samy navrhly příslušná opatření. 41. A konečně co se týče nařízení o blokové výjimce, nebyly na základě odvětvového šetření zjištěny žádné závažné důvody k tomu, aby se platnost tohoto nařízení v oblasti pojištění podnikatelských subjektů po roce 2010 prodlužovala. S konečnou platností se však Komise tímto tématem bude zabývat v souvislosti s přípravou zprávy do března 2009, jak vyžadují příslušné právní předpisy. 42. Komise uvítá jakékoli další připomínky k této zprávě, které případně zasílejte na následující e-mailovou adresu: Comp-Sector-Insurance@ec.europa.eu [1] Předběžná zpráva byla zveřejněna 24. ledna 2007. [2] Zdroj: Swiss Re, Sigma 2/2005, s. 39 a 5/2006, s. 35; viz Předběžná zpráva, s. 37. [3] Bulharsko a Rumunsko nebyly do šetření zahrnuty. [4] Předběžná zpráva, kapitola VI; Pracovní dokument, kapitola II. [5] Nařízení Komise (ES) č. 358/2003 ze dne 27. února 2003 o použití čl. 81 odst. 3 Smlouvy na určité kategorie dohod, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě v odvětví pojišťovnictví, (Úř. věst. L 53, 28.2.2003, s. 8). [6] Nařízení Rady č. 2821/71 o použití čl. 85 odst. 3 (nyní čl. 81 odst. 3) Smlouvy na kategorie dohod, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě, Úř. věst. L 258, 29.12.1971, s. 46-48; Sdělení Komise – Pokyny k použitelnosti čl. 81 u horizontálních kooperačních dohod , (Úř. věst. C 3, 6.1.2001, s. 2); Nařízení Rady (ES) č. 1215/1999 ze dne 10. června 1999, kterým se mění nařízení č. 19/65/EHS o použití čl. 81 odst. 3 Smlouvy na určité kategorie dohod a jednání ve vzájemné shodě, (Úř. věst L 148, 15.6.1999, s. 1); Nařízení Komise (ES) č. 2790/1999 ze dne 22. prosince 1999 o použití čl. 81 odst. 3 na kategorie vertikálních dohod a jednání ve vzájemné shodě, (Úř. věst. L 336, 29.12.1999, s. 21). Sdělení Komise – Pokyny pro vertikální omezení, (Úř. věst. C 291, 13.10.2000, s. 1). . [7] Čl. 8 nařízení Rady (EHS) č. 1534/91 ze dne 31. května 1991 o použití čl. 85 odst. 3 Smlouvy na určité kategorie dohod, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě v odvětví pojišťovnictví [8] Podle výpočtů činí průměrná délka trvání smluv v Rakousku přibližně osm let (101 měsíců), ve Slovinsku téměř sedm let (81 měsíců), v Itálii přibližně šest let (73 měsíců) a v Nizozemsku přibližně šest let (79 měsíců).