EVROPSKÁ KOMISE V Bruselu dne 10.1.2017 COM(2017) 8 final 2017/0002(COD) Návrh NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány, institucemi a jinými subjekty Unie a o volném pohybu těchto údajů a o zrušení nařízení (ES) č. 45/2001 a rozhodnutí č. 1247/2002/ES



DŮVODOVÁ ZPRÁVA 1.SOUVISLOSTI NÁVRHU •Odůvodnění a cíle návrhu V čl. 16 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU), který byl zaveden Lisabonskou smlouvou, je zakotvena zásada, že každý má právo na ochranu osobních údajů, které se jej týkají. Kromě toho Lisabonská smlouva zavedla v čl. 16 odst. 2 SFEU zvláštní právní základ pro přijetí pravidel pro ochranu osobních údajů. V článku 8 Listiny základních práv Evropské unie je ochrana osobních údajů zakotvena jako základní právo. Právo na ochranu osobních údajů se rovněž vztahuje na zpracování osobních údajů orgány, institucemi a jinými subjekty EU. Základem stávajících právních předpisů EU o ochraně osobních údajů je nařízení (ES) č. 45/2001, které bylo přijato v roce 2001 a zaměřovalo se na dva cíle: chránit základní právo na ochranu údajů a zaručit volný pohyb osobních údajů v rámci Unie. Nařízení bylo doplněno rozhodnutím č. 1247/2002/ES. Dne 27. dubna 2016 Evropský parlament a Rada přijaly obecné nařízení o ochraně osobních údajů (nařízení (EU) 2016/679), které se stane použitelným dne 25. května 2018. Toto nařízení vyzývá k tomu, aby bylo nařízení (ES) č. 45/2001 uzpůsobeno zásadám a pravidlům stanoveným v nařízení (EU) 2016/679 s cílem zajistit pevný a soudržný rámec pro ochranu údajů na úrovni Unie a aby bylo možné uplatňovat oba nástroje současně. Co největší možné sladění pravidel pro ochranu údajů pro orgány orgány, instituce a jiné subjekty Unie s pravidly přijatými pro členské státy je v souladu se soudržným přístupem k ochraně osobních údajů v rámci celé Unie. Kdekoliv ustanovení návrhu vycházejí ze stejného konceptu jako ustanovení nařízení (EU) 2016/679, měla by být vykládána jednotně, neboť režim návrhu by měl být chápán jako rovnocenný režimu nařízení (EU) 2016/679. Přezkum nařízení (ES) č. 45/2001 zahrnuje rovněž výsledky šetření a konzultací se zúčastněnými stranami a hodnocení studie o jeho uplatňování v uplynulých 15 letech. Nejedná se o iniciativu v rámci Programu pro účelnost a účinnost právních předpisů (REFIT). •Soulad s platnými předpisy v této oblasti politiky Cílem návrhu je sladit ustanovení nařízení (ES) č. 45/2001 se zásadami a pravidly stanovenými v nařízení (EU) 2016/679, a zajistit tak pevný a soudržný rámec pro ochranu osobních údajů na úrovni Unie. Návrh rovněž začleňuje příslušná pravidla stanovená v nařízení (ES) XXXX/XX [nařízením o ochraně v odvětví elektronických komunikací], pokud jde o ochranu koncových zařízení koncových uživatelů. •Soulad s ostatními politikami Unie Nevztahuje se na tento návrh. 2.PRÁVNÍ ZÁKLAD, SUBSIDIARITA A PROPORCIONALITA •Právní základ Ochrana fyzických osob v souvislosti se zpracováváním osobních údajů je základním právem stanoveným v čl. 8 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie. Tento návrh je založen na článku 16 SFEU, který je právním základem pro přijetí pravidel pro ochranu údajů. Tento článek umožňuje přijmout pravidla týkající se ochrany fyzických osob, pokud jde o zpracování osobních údajů orgány, institucemi a jinými subjekty Unie při výkonu činností, jež spadají do působnosti práva Unie. Rovněž umožňuje přijmout pravidla týkající se volného pohybu osobních údajů, včetně osobních údajů zpracovávaných těmito orgány, institucemi a jinými subjekty. •Subsidiarita (v případě nevýlučné pravomoci) Předmět tohoto nařízení spadá do výlučné pravomoci Unie, jelikož pouze Unie může přijmout pravidla upravující zpracování osobních údajů orgány Unie.

•Proporcionalita Aby bylo v souladu se zásadou proporcionality dosaženo základních cílů zajištění přiměřené úrovně ochrany fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a volného pohybu osobních údajů v Unii, je nutné a vhodné stanovit pravidla pro zpracování osobních údajů orgány, institucemi a jinými subjekty Unie. Toto nařízení nepřekračuje rámec toho, co je nutné k dosažení sledovaných cílů v souladu s čl. 5 odst. 4 Smlouvy o Evropské unii. •Volba nástroje Nařízení je považováno za vhodný právní nástroj pro vymezení rámce pro ochranu fyzických osob v souvislosti se zpracováváním osobních údajů orgány, institucemi a jinými subjekty Unie a volný pohyb těchto údajů. Dává fyzickým osobám právně vymahatelná práva, vymezuje povinnosti správců údajů v orgánech, institucích a jiných subjektech Unie při zpracovávání údajů. Zavádí rovněž nezávislý dozorový orgán, evropského inspektora ochrany údajů, který zodpovídá za dozor nad zpracováním osobních údajů orgány, institucemi a jinými subjekty Unie. 3.VÝSLEDKY HODNOCENÍ EX POST, KONZULTACÍ SE ZÚČASTNĚNÝMI STRANAMI A POSOUZENÍ DOPADŮ Komise provedla konzultace se zúčastněnými stranami v roce 2010 a 2011 a posouzení dopadu v souvislosti s přípravou balíčku opatření pro reformu ochrany údajů, který informuje o navrhovaných změnách nařízení (ES) č. 45/2001. V této souvislosti provedla Komise rovněž průzkum mezi koordinátory ochrany údajů Komise. Pokud jde o praktické uplatňování nařízení (ES) č. 45/2001 orgány, institucemi a jinými subjekty Unie, informace byly shromážděny od evropského inspektora ochrany údajů (EIOÚ), jiných orgánů, institucí a subjektů, ostatních GŘ Komise a externího dodavatele. Síti pověřenců pro ochranu údajů byl zaslán dotazník. Pověřenci pro ochranu údajů z řady orgánů, institucí a jiných subjektů Unie uspořádali workshopy věnované reformě nařízení 45/2001 ve dnech 9. června 2015, 22. října 2015, 19. ledna 2016 a 15. března 2016. Komise se v roce 2013 rozhodla realizovat hodnotící studii o dosavadním uplatňování nařízení (ES) č. 45/2001, která byla zadána externímu dodavateli. Konečné výsledky hodnotící studie (závěrečná zpráva, pět případových studií a analýza jednotlivých článků) byly Komisi dodány dne 8. června 2015. Hodnocení prokázalo, že řídící systém strukturovaný okolo pověřenců pro ochranu údajů a evropského inspektora ochrany údajů je účinný. Shledalo, že sdílení pravomocí mezi pověřenci pro ochranu údajů a evropským inspektorem ochrany údajů je jasné a dobře vyvážené a že obě strany mají odpovídající škálu pravomocí. Komplikace mohou však vyvstávat při nedostatku pravomoci z důvodu nedostatečné podpory pověřenců pro ochranu údajů ze strany jejich vedení. Hodnotící studie ukázala, že nařízení (ES) č. 45/2001 lze lépe vymáhat ukládáním sankcí evropským inspektorem ochrany údajů. Lepší využívání pravomocí dozoru by mohlo vést k lepšímu uplatňování pravidel pro ochranu údajů. Dalším závěrem bylo, že by správci údajů měli přijmout přístup řízení rizika a posuzovat rizika před prováděním operací zpracovávání údajů, aby byly lépe prováděny požadavky týkající se uchovávání a zabezpečení údajů. Studie rovněž ukázala, že stávající pravidla v kapitole IV nařízení (ES) č. 45/2001 o odvětví telekomunikací jsou zastaralá a je nutné sladit tuto kapitolu se směrnicí o

o soukromí a elektronických komunikacích. Podle hodnotící studie je rovněž nutné více objasnit některé klíčové definice nařízení (ES) č. 45/2001. Zahrnuje to identifikaci správců údajů v orgánech, institucích a jiných subjektech Unie, vymezení příjemců a rozšíření povinnosti dodržovat důvěrnost na externí zpracovatele. Hodnotící studie poukázala rovněž na to, že je třeba zjednodušit systém oznámení a předběžných kontrol za účelem zvýšení účinnosti a snížení administrativní zátěže. Hodnotitel provedl online průzkum v 64 orgánech, institucích a jiných subjektech Unie. Na otázky průzkumu odpovědělo 422 odpovědných úředníků správců údajů, 73 pověřenců pro ochranu údajů, 118 koordinátorů ochrany údajů a 109 IT respondentů. Hodnotitel rovněž provedl se zúčastněnými stranami řadu pohovorů. Hodnotitel a Komise zorganizovali dne 26. března 2015 závěrečný workshop, kterého se zúčastnila řada správců údajů, pověřenců pro ochranu údajů, koordinátorů ochrany údajů, IT respondentů a zástupci evropského inspektora ochrany údajů. •Sběr a využití výsledků odborných konzultací Viz odkaz na hodnotící studii výše. •Posouzení dopadů Dopad předkládaného návrhu dolehne zejména na orgány, instituce a jiné subjekty Unie. To bylo potvrzeno informacemi shromážděnými od evropského inspektora ochrany údajů, dalších orgánů, institucí a jiných subjektů, GŘ Komise a externího dodavatele. Navíc byl dopad nových povinností vyplývajících z nařízení (EU) 2016/679, se kterými má být současné nařízení sladěno, posouzen v souvislosti s přípravnými pracemi na nařízení (EU) 2016/679. Z tohoto důvodu není nutné provádět zvláštní posouzení dopadu. •Účelnost a zjednodušování právních předpisů Nevztahuje se na tento návrh.

•Základní práva Právo na ochranu osobních údajů je stanoveno v článku 8 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“), článku 16 SFEU a článku 8 Evropské úmluvy o lidských právech. Jak zdůraznil Soudní dvůr Evropské unie, právo na ochranu osobních údajů není právem absolutním, avšak musí být posuzováno v souvislosti se svou funkcí ve společnosti. Ochrana údajů je rovněž úzce spjata s respektováním soukromého a rodinného života, které je zakotveno v článku 7 Listiny. Předkládaný návrh stanoví pravidla pro ochranu fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány, institucemi a jinými subjekty Unie a volný pohyb těchto údajů. Dotčena by mohla být také další základní práva zakotvená v Listině: svoboda projevu (článek 11); právo na vlastnictví a zejména ochrana duševního vlastnictví (čl. 17 odst. 2); zákaz diskriminace založené na rase, etnickém původu, genetických rysech, náboženském vyznání nebo přesvědčení, politických názorech či jakýchkoli jiných názorech, zdravotním postižení nebo sexuální orientaci (článek 21); práva dítěte (článek 24); právo na vysoký stupeň péče o lidské zdraví (článek 35); právo na přístup k dokumentům (článek 42) a právo na účinnou právní ochranu a spravedlivý proces (článek 47). 4.ROZPOČTOVÉ DŮSLEDKY Viz finanční výkaz v příloze. 5.OSTATNÍ PRVKY •Plány provádění a monitorování, hodnocení a podávání zpráv Nevztahuje se na tento návrh. •Informativní dokumenty (u směrnic) Nevztahuje se na tento návrh. KAPITOLA I – OBECNÁ USTANOVENÍ Článek 1 definuje předmět nařízení a stejně jako článek 1 nařízení (ES) č. 45/2001 stanoví dva cíle nařízení: chránit základní právo na ochranu údajů a zaručit volný pohyb osobních údajů v rámci Unie. Určuje rovněž hlavní úkoly evropského inspektora ochrany údajů. Článek 2 vymezuje oblast působnosti nařízení: vztahuje se na zpracování osobních údajů, automatizovaně i jinak, ve všech orgánech a subjektech Unie, pokud se toto zpracování provádí při výkonu činností, které zcela nebo zčásti spadají do oblasti působnosti práva Unie. Věcná působnost tohoto nařízení je technologicky neutrální. Ochrana osobních údajů se vztahuje jak na automatizované zpracování osobních údajů, tak na manuální zpracování, pokud jsou tyto osobní údaje uloženy v evidenci nebo do ní mají být vloženy. Článek 3 obsahuje definice pojmů, které nařízení používá. Kromě definicí „orgány a subjekty Unie“, „správce“, „uživatel“ a „seznam“, které jsou specifické pro toto nařízení, pojmy užívané v tomto nařízení jsou vymezeny v nařízení (EU) 2016/679, nařízení (EU) 0000/00 [nové nařízení o ochraně osobních údajů], směrnici 00/0000/EU [směrnice, kterou se stanoví evropský kodex pro elektronické komunikace] a směrnici Komise 2008/63/ES. KAPITOLA II – ZÁSADY V článku 4 jsou stanoveny zásady související se zpracováním osobních údajů, jež odpovídají zásadám uvedeným v článku 5 nařízení (EU) 2016/679. Ve srovnání s nařízením (ES) č. 45/2001 se doplňují nové zásady transparentnosti a integrity a důvěrnosti. Článek 5 vychází z článku 6 nařízení (EU) 2016/679 a stanoví kritéria zákonného zpracování, s jedinou výjimkou kritéria legitimního zájmu správce, které se nepoužije na veřejný sektor, a tudíž by se nemělo vztahovat na orgány a subjekty Unie. Článek 5 zachovává kritéria zavedená článkem 5 nařízení (ES) č. 45/2001. Článek 6 objasňuje podmínky zpracování pro jiný slučitelný účel v souladu s čl. 6 odst. 4 nařízení (EU) 2016/679. V porovnání s článkem 6 nařízení (ES) č. 45/2001 poskytuje toto nové ustanovení více flexibility a právní jistoty, pokud jde o další zpracování pro slučitelné účely. Článek 7, v souladu s článkem 7 nařízení (EU) 2016/679, objasňuje podmínky, za jakých je souhlas platný jako právní důvod pro zákonné zpracování údajů.

Článek 8, v souladu s článkem 8 nařízení (EU) 2016/679, stanoví další podmínky zákonného zpracování osobních údajů dětí v souvislosti se službami informační společnosti, které jsou přímo nabízeny dětem. Stanoví 13 let jako minimální věk dítěte pro platný souhlas. Článek 9 stanoví, v souladu s článkem 8 nařízení (ES) č. 45/2001, pravidla pro specifickou úroveň ochrany při předávání osobních údajů jiným příjemcům, než jsou orgány a subjekty Unie, kteří jsou usazení v Unii a na které se vztahuje nařízení (EU) 2016/679 nebo směrnice (EU) 2016/680. Objasňuje, že pokud dochází k předávání na podnět správce, musí správce prokázat jeho nezbytnost a přiměřenost. Článek 10 stanoví obecný zákaz zpracování zvláštních kategorií osobních údajů a výjimky z tohoto obecného pravidla na základě článku 9 nařízení (EU) 2016/679 a dalšího rozvedení článku 10 nařízení (ES) č. 45/2001. Článek 11 stanoví, v souladu s článkem 10 nařízení (EU) 2016/679 a čl. 10 odst. 5 nařízení (ES) č. 45/2001, podmínky pro zpracování osobních údajů týkajících se rozsudků v trestních věcech a trestných činů. Článek 12, v souladu s článkem 11 nařízení (EU) 679/2016, objasňuje informační povinnosti správce vůči subjektu údajů, které stanoví, že zpracovává-li správce osobní údaje, které mu neumožňují identifikovat fyzickou osobu, neměl by být povinen získat dodatečné informace pro zjištění totožnosti subjektu údajů výlučně za účelem dosažení souladu s některým ustanovením tohoto nařízení. Správce by však neměl odmítnout převzít dodatečné informace poskytnuté subjektem údajů s cílem podpořit výkon jeho práv. Článek 13 stanoví, na základě čl. 89 odst. 1 nařízení (EU) 2016/679, pravidla pro záruky týkající se zpracování pro účely archivace ve veřejném zájmu, pro účely vědeckého či historického výzkumu nebo pro statistické účely. KAPITOLA III – PRÁVA SUBJEKTU ÚDAJŮ Oddíl 1 – Transparentnost a metody Článek 14 ukládá, na základě článku 12 nařízení (EU) 2016/679, správci povinnost poskytovat transparentní, snadno dostupné a srozumitelné informace a zajistit postupy a mechanismy pro výkon práv subjektu údajů, včetně ve vhodných případech prostředků pro podávání elektronických žádostí, vyžádání odpovědi na žádost subjektu údajů ve stanovené lhůtě a důvody zamítnutí. Protože se u orgánů a subjektů Unie očekává, že za žádných okolností nebudou účtovat poplatky v souvislosti se správními náklady spojenými s poskytnutím informací, není tato možnost z nařízení (EU) 2016/679 převzata. Oddíl 2 – Informace a přístup k údajům Článek 15 upřesňuje povinnosti správce informovat subjekt údajů v případě, že osobní údaje jsou získány od subjektu údajů, a to na základě článku 13 nařízení (EU) 2016/679 a dalšího rozvedení článku 11 nařízení (ES) č. 45/2001, tedy poskytovat subjektu údajů informace, včetně o době uchovávání údajů, právu podat stížnost a v souvislosti s mezinárodním předáváním údajů. Článek 16 dále upřesňuje, v návaznosti na článek 14 nařízení (EU) 2016/679 a další rozvedení článku 12 nařízení (ES) č. 45/2001, povinnosti správce informovat subjekt údajů v případě, že osobní údaje nebyly získány od subjektu údajů, o zdroji, ze kterého údaje pocházejí. Zachovává rovněž možné odchylky v nařízení (EU) 2016/679, např. tato povinnost nebude platit, pokud subjekt údajů již tyto informace má, poskytnutí takových informací není možné nebo by vyžadovalo nepřiměřené úsilí správce, pokud osobní údaje musí zůstat důvěrné s ohledem na povinnost zachovávat služební tajemství upravenou právem Unie nebo pokud je zaznamenání nebo zpřístupnění výslovně stanoveno právem. To může být například v řízeních orgány příslušnými v oblasti sociálního zabezpečení nebo veřejného zdraví. Článek 17 upravuje, v souladu s článkem 15 nařízení 2016/679 a dalším rozvedením článku 13 nařízení (EC) č. 45/2001, právo subjektu údajů na přístup k osobním údajům a doplňuje nové prvky, jako je povinnost informovat subjekty údajů o době uchovávání a o právu na opravu a výmaz a o právu podat stížnost. Oddíl 3 – Oprava a výmaz Článek 18 stanoví podle článku 16 nařízení (EU) 679/2016 a na základě dalšího rozvedení článku 14 nařízení (ES) č. 45/2001 právo subjektu údajů na opravu. Článek 19 stanoví, v souladu s článkem 17 nařízení (EU) 2016/679 a na základě dalšího rozvedení článku 16 nařízení (ES) č. 45/2001, právo subjektu údajů na to být zapomenut a právo na výmaz. Stanoví podmínky pro uplatňování práva být zapomenut, včetně povinnosti správce, jenž osobní údaje zveřejnil, informovat třetí strany o žádosti subjektu údajů o výmaz veškerých odkazů na tyto osobní údaje nebo veškerých kopií či replikací těchto osobních údajů. Článek 20 zavádí právo na omezení zpracování v určitých případech, přičemž se vystříhává nejednoznačného pojmu „blokování“ použitého v nařízení (ES) č. 45/2001 a zajišťuje jednotnost s novou terminologií podle článku 18 nařízení (EU) 2016/679. Článek 21 stanoví, v souladu s článkem 19 nařízení (EU) 2016/679 a dalším rozvedením článku 17 nařízení (ES) č. 45/2001, povinnost správce oznamovat příjemcům, jimž byly osobní údaje zpřístupněny, veškeré opravy nebo výmazy osobních údajů nebo omezení zpracování, s výjimkou případů, kdy se to ukáže jako nemožné nebo to vyžaduje nepřiměřené úsilí. Správce rovněž informuje subjekt údajů o těchto příjemcích, pokud to subjekt údajů požaduje. Článek 22 zavádí, v souladu s článkem 20 nařízení (EU) 2016/679, právo subjektu údajů na přenositelnost údajů, tj. právo získat osobní údaje, které se ho týkají, jež poskytl správci, nebo právo na předání těchto údajů přímo jinému správci, je-li to technicky možné. Jako předpoklad a s cílem dále zlepšovat přístup fyzických osob k jejich osobním údajům poskytuje právo obdržet od správce tyto údaje ve strukturovaném a běžně používaném strojově čitelném formátu. Toto právo se uplatní, pouze pokud je zpracování založeno na souhlasu subjektu údajů, nebo smlouvě jím uzavřené. Oddíl 4 – Právo vznést námitku a automatizované individuální rozhodování

Článek 23 stanoví práva subjektu údajů vznést námitku, založená na článku 21 nařízení (EU) 2016/679 a dalším rozvedení článku 18 nařízení (ES) č. 45/2001. Článek 24 se týká práva subjektu údajů nebýt předmětem žádného opatření založeného výhradně na automatizovaném zpracování, včetně profilování, v souladu s článkem 22 nařízení (EU) 2016/679 a dalším rozvedením článku 19 nařízení (ES) č. 45/2001. Oddíl 5 – Omezení Článek 25 umožňuje omezit práva subjektu údajů stanovená v článcích 14 až 22 a v článcích 34 a 38 a zásady stanovené v článku 4 (v rozsahu, v jakém jeho ustanovení odpovídají právům a povinnostem stanoveným v článcích 14 až 22). Taková omezení by měla být stanovena v právních aktech přijatých na základě Smluv nebo vnitřních předpisech orgánů a subjektů Unie. V případě, že možnost takového omezení není stanovena v právních aktech přijatých na základě Smluv nebo ve vnitřních předpisech orgánů a subjektů Unie, mohou orgány a subjekty Unie uložit omezení ad hoc, pokud omezení respektuje podstatu základních práv a svobod v souvislosti s konkrétní operací zpracování a představuje nezbytné a přiměřené opatření v demokratické společnosti s cílem zajistit dosažení jednoho či více cílů umožňujících omezení práv subjektů údajů. Tento přístup je v souladu s článkem 23 nařízení (EU) 2016/679. Avšak na rozdíl od článku 23 nařízení (EU) 2016/679 a v souladu s článkem 20 nařízení (ES) č. 45/2001 není stanovena možnost omezit právo na námitku a právo nebýt předmětem žádného rozhodnutí založeného výhradně na automatizovaném zpracování. Požadavky na omezení jsou v souladu s Listinou základních práv a Evropskou úmluvou o lidských právech, jak je vykládá Soudní dvůr Evropské unie a Evropský soud pro lidská práva. KAPITOLA IV – SPRÁVCE A ZPRACOVATEL Oddíl 1 – Obecné povinnosti Článek 26 vychází z článku 24 nařízení (EU) 2016/679 a zavádí „zásadu odpovědnosti“, přičemž popisuje povinnost správce nést odpovědnost za dodržování souladu s tímto nařízením a tento soulad prokázat, mimo jiné přijetím odpovídajících technických a organizačních opatření a případně vnitřních politik a mechanismů pro zajištění tohoto souladu. V tomto ustanovení nebyl zachován čl. 24 odst. 3 nařízení (EU) 2016/679, protože orgány a subjekty Unie nemají přijímat kodexy chování nebo mechanismy pro vydávání osvědčení. Článek 27 stanoví, v souladu s článkem 25 nařízení (EU) 2016/679, povinnosti správce vyplývající ze zásady záměrné a standardní ochrany údajů. Článek 28 o společných správcích vychází z článku 26 nařízení (EU) 2016/679 s cílem objasnit odpovědnost společných správců – buď orgánů a subjektů Unie, či nikoliv – pokud jde o jejich vzájemný vztah a vztah vůči subjektu údajů. Toto ustanovení rozhoduje situace, kde se na všechny společné správce vztahuje stejný právní režim (toto nařízení), a situace, kde na některé se toto nařízení vztahuje a na některé se vztahuje jiný právní nástroj (nařízení (EU) 2016/679, směrnice (EU) 2016/680, směrnice (EU) 2016/681 a další zvláštní režimy ochrany údajů týkající se orgánů a subjektů Unie). Článek 29 vychází z článku 28 nařízení (EU) 2016/679 a dále rozvíjí článek 23 nařízení (ES) č. 45/2001 s cílem objasnit postavení a povinnosti zpracovatelů, včetně určení, že zpracovatel, který poruší toto nařízení tím, že určí účely a prostředky zpracování, se považuje ve vztahu k takovému zpracování za správce. Článek 30 o zpracovávání z pověření správce a zpracovatele založený na článku 29 nařízení (EU) 2016/679 stanoví, že zpracovatel a jakákoliv osoba, která jedná z pověření správce nebo zpracovatele a má přístup k osobním údajům, může tyto osobní údaje zpracovávat pouze na pokyn správce, ledaže jí jejich zpracování ukládá právo Unie nebo členského státu. Článek 31 vychází z článku 30 nařízení (EU) 2016/679 a zavádí povinnost správce a zpracovatele vést dokumentaci o všech zpracováních, za která nesou odpovědnost, namísto předchozí oznamovací povinnosti vůči evropskému inspektorovi ochrany údajů vyžadované článkem 25 nařízení (ES) č. 45/2001 a rejstříku pověřence pro ochranu osobních údajů. Oproti nařízení (EU) 2016/679 toto ustanovení neodkazuje na zástupce, neboť orgány a subjekty Unie nebudou mít zástupce, ale vždy pověřence pro ochranu údajů. Odkazy na předávání založené na odchylkách pro zvláštní případy jako v nařízení (EU) 2016/679 nebyly převzaty, neboť tyto druhy předávání nejsou plánovány v předkládaném nařízení. Povinnost vést záznamy o činnostech zpracování může být centralizována na úrovni orgánu nebo subjektu Unie. V takovém případě orgány a subjekty Unie mají možnost vést záznamy o činnostech zpracování ve formě veřejně přístupného rejstříku. Článek 32 objasňuje na základě článku 31 nařízení (EU) 2016/679 povinnosti orgánů a subjektů Unie v oblasti spolupráce s evropským inspektorem ochrany údajů. Oddíl 2 – Zabezpečení osobních údajů a důvěrnost elektronické komunikace Článek 33 zavazuje, v souladu s článkem 32 nařízení (EU) 2016/679 a dalším rozvedením článku 22 nařízení (ES) č. 45/2001, správce, aby provedl vhodná opatření k zabezpečení zpracování, přičemž tuto povinnost rozšiřuje na zpracovatele bez ohledu na jeho smluvní vztah se správcem. Článek 34 navazuje na článek 36 nařízení (ES) č. 45/2001 a zajišťuje důvěrnost elektronické komunikace v orgánech a subjektech Unie. Článek 35 staví na stávající praxi orgánů a subjektů Unie a chrání informace týkající se koncových zařízení koncových uživatelů, kteří se připojují na veřejně přístupné internetové stránky a mobilní aplikace nabízené orgány a subjekty Unie, v souladu s nařízením (EU) XXXX/XX [nové nařízení o ochraně osobních údajů], zejména článkem 8 daného nařízení. Článek 36 je založen na článku 38 nařízení (ES) č. 45/2001 a chrání osobní údaje uvedené ve veřejných nebo soukromých seznamech orgánů a subjektů Unie. Články 37 a 38 zavádějí v souladu s články 33 a 34 nařízení (EU) 2016/679 povinnost ohlašovat případy porušení ochrany osobních údajů. Oddíl 3 – Posuzování dopadu na ochranu údajů a předchozí konzultace

Článek 39 staví na článku 35 nařízení (EU) 2016/679 a zavádí pro správce a zpracovatele povinnost provádět posouzení dopadu na ochranu údajů před operacemi zpracování, které se sebou pravděpodobně nesou vysoké riziko pro práva a svobody fyzických osob. Tato povinnost se použije zejména v případě systematického a rozsáhlého vyhodnocování osobních aspektů týkajících se fyzických osob, které je založeno na automatizovaném zpracování, včetně profilování, při kterém jsou rozsáhle zpracovávány zvláštní kategorie údajů nebo systematicky rozsáhle monitorovány veřejně přístupné prostory. Článek 40 je založen na článku 36 nařízení (EU) 2016/679 a týká se případů, kdy je před zpracováním vyžadováno povolení od evropského inspektora ochrany údajů a jeho konzultace. První odstavec článku 40 však reprodukuje 94. bod odůvodnění nařízení 2016/679 a jeho cílem je objasnit působnost povinnosti konzultace. Oddíl 4 – Informace a legislativní konzultace Článek 41 stanoví povinnost pro orgány a subjekty Unie, aby informovaly evropského inspektora ochrany údajů o vypracování správních opatření a vnitřních předpisů souvisejících se zpracováním osobních údajů. Článek 42 stanoví povinnost pro Komisi, aby konzultovala evropského inspektora ochrany údajů po přijetí návrhů legislativních aktů a doporučení nebo návrhů pro Radu podle článku 218 SFEU a při přípravě aktů v přenesené pravomoci nebo prováděcích aktů, které mají vliv na ochranu práv a svobod fyzických osob v souvislosti se zpracováváním osobních údajů. Jestliže tyto akty mají zvláštní význam pro ochranu práv a svobod fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů, může Komise rovněž konzultovat Evropský sbor pro ochranu osobních údajů. V takových případech by oba subjekty měly koordinovat svou práci s cílem vydat společné stanovisko. Zavádí se lhůta 8 týdnů pro poskytnutí poradenství ve výše uvedených případech, s možnými odchylkami pro naléhavé a jinak vhodné případy, například když Komise připravuje akty v přenesené pravomoci nebo prováděcí akty. Oddíl 5 – Povinnost odpovědět na vyjádření Článek 43 stanoví povinnost pro správce a zpracovatele reagovat na připomínky evropského inspektora ochrany údajů poté, co se rozhodl, že jim záležitost postoupí. Oddíl 6 – Pověřenec pro ochranu údajů Článek 44 vychází z čl. 37 odst. 1 písm. a) nařízení (EU) 2016/679 a článku 24 nařízení (ES) č. 45/2001 s cílem stanovit povinné zavedení pověřence pro ochranu údajů v orgánech a subjektech Unie. Článek 45 vychází z článku 38 nařízení (EU) 2016/679 a článku 24 nařízení (ES) č. 45/2001 s cílem stanovit postavení pověřence pro ochranu údajů. Článek 46 vychází z článku 39 nařízení (EU) 2016/679 a článku 24 nařízení (ES) č. 45/2001 a druhého a třetího odstavce přílohy nařízení (ES) č. 45/2001 s cílem stanovit hlavní úkoly pověřence pro ochranu údajů. KAPITOLA V – PŘEDÁVÁNÍ OSOBNÍCH ÚDAJŮ DO TŘETÍCH ZEMÍ NEBO MEZINÁRODNÍM ORGANIZACÍM Článek 47 dále navazuje na článek 9 (ES) nařízení č. 45/2001 a uvádí základní zásadu, v souladu s článkem 44 nařízení (EU) 2016/679, že předání osobních údajů do třetí země nebo mezinárodní organizaci, včetně dalšího předávání osobních údajů z dané třetí země nebo mezinárodní organizace do jiné třetí země nebo jiné mezinárodní organizaci je možné pouze při splnění ostatních ustanovení tohoto nařízení a podmínek stanovených v kapitole V. Článek 48 stanoví, že k předání osobních údajů do třetí země nebo mezinárodní organizaci může dojít, jestliže Komise rozhodla podle čl. 45 odst. 3 nařízení (EU) 2016/679 o tom, že určitá třetí země, určité území či jedno nebo více konkrétních odvětví v určité třetí zemi nebo určitá mezinárodní organizace zajišťují odpovídající úroveň ochrany a osobní údaje jsou předány pouze za tím účelem, aby umožnily plnění úkolů, na které se vztahuje pravomoc správce. Odstavce 2 a 3 tohoto článku byly přejaty z článku 9 nařízení (ES) č. 45/2001, neboť představují užitečný prvek pro monitorování úrovně ochrany v třetích zemích a mezinárodních organizacích. Článek 49 navazuje na článek 46 nařízení (EU) 2016/679 a vyžaduje, aby byly při předávání údajů do třetích zemí, u nichž Komise nepřijala rozhodnutí o odpovídající úrovni ochrany, uvedeny vhodné záruky, zejména standardní doložky o ochraně údajů a smluvní doložky. Zpracovatelé, kteří nejsou orgány a subjekty Unie, mohou v souladu s nařízením (EU) 679/2016 použít závazná podniková pravidla, kodexy chování a mechanismy pro vydávání osvědčení. Čtvrtý odstavec tohoto článku o povinnosti orgánů a subjektů Unie informovat evropského inspektora ochrany údajů o kategoriích případů, kdy použily tento článek, odpovídá čl. 9 odst. 8 nařízení (ES) č. 45/2001 a je převzat z důvodu jeho specifičnosti. Pátý odstavec zachovává právní účinky stávajících povolení stanovených v čl. 46 odst. 5 nařízení (EU) 2016/679. Článek 50 objasňuje v souladu s článkem 48 nařízení (EU) 2016/679, že rozhodnutí soudního orgánu nebo rozhodnutí správního orgánu třetí země, jež požadují předání nebo zpřístupnění osobních údajů, lze jakýmkoli způsobem uznat nebo vymáhat, pouze pokud vycházejí z mezinárodní dohody, například úmluvy o vzájemné právní pomoci, která je v platnosti mezi žádající třetí zemí a Unií, aniž jsou dotčeny jiné důvody pro předání podle této kapitoly. Článek 51 vychází z článku 49 nařízení (EU) 2016/679 a vyjmenovává a objasňuje výjimky pro předávání údajů. Uplatní se zejména v případech, kdy je předávání údajů požadované a nutné k ochraně důležitých důvodů veřejného zájmu, například v případech mezinárodního předávání údajů mezi příslušnými orgány pro hospodářskou soutěž, daňovými či celními správami nebo útvary příslušnými v oblasti sociálního zabezpečení nebo řízení rybolovu. Pátý odstavec o povinnosti uvědomit evropského inspektora ochrany údajů o kategoriích případů, u nichž byly uplatněny výjimky pro předávání údajů, odpovídá stávajícímu čl. 9 odst. 8 nařízení (ES) č. 45/2001. Článek 52 je založen na článku 50 nařízení (EU) 2016/679 a výslovně předpokládá vypracování mechanismů pro mezinárodní spolupráci v zájmu ochrany osobních údajů mezi evropským inspektorem ochrany údajů, ve spolupráci s Komisí a Evropským sborem pro ochranu údajů, a dozorovými úřady třetích zemí. KAPTIOLA VI – EVROPSKÝ INSPEKTOR OCHRANY ÚDAJŮ Článek 53 vychází z článku 41 nařízení (ES) č. 45/2001 a týká se zřízení evropského inspektora ochrany údajů.

Článek 54 vychází z článku 42 nařízení (ES) č. 45/2001 a z článku 3 rozhodnutí 1247/2002/ES a stanoví pravidla pro jmenování evropského inspektora ochrany údajů Evropským parlamentem a Radou. Specifikuje rovněž jeho funkční období: pět let. Článek 55 vychází z článku 43 nařízení (ES) č. 45/2001 a z článku 1 rozhodnutí 1247/2002/ES a stanoví úpravu a obecné podmínky výkonu funkce evropského inspektora ochrany údajů a jeho zaměstnanců a finanční zdroje. Článek 56 vychází z článku 52 nařízení (EU) 2016/679 a článku 44 nařízení (ES) č. 45/2001 a objasňuje podmínky nezávislosti evropského inspektora ochrany údajů a zohledňuje judikaturu Soudního dvora Evropské unie. Článek 57, založený na článku 45 nařízení (ES) č. 45/2001, stanoví povinnost mlčenlivosti pro evropského inspektora ochrany údajů během funkčního období a po jeho skončení, pokud jde o důvěrné informace, o nichž se dozvěděl během výkonu služebních povinností. Článek 58 staví na článku 57 nařízení (EU) 2016/679 a článku 46 nařízení (ES) č. 45/2001 a vymezuje úkoly evropského inspektora ochrany údajů, včetně projednávání a prošetřování stížností a podpory zvyšování povědomí veřejnosti o rizicích, pravidlech, zárukách a právech. Článek 59 je založen na článku 58 nařízení (EU) 2016/679 a článku 47 nařízení (ES) č. 45/2001 a stanoví pravomoci evropského inspektora ochrany údajů. Článek 60 vychází z článku 59 nařízení (EU) 2016/679 a článku 48 nařízení (ES) č. 45/2001 a stanoví povinnost evropského inspektora ochrany údajů vypracovávat výroční zprávy o činnosti. KAPITOLA VII – SPOLUPRÁCE A JEDNOTNOST Článek 61 vychází z článku 61 nařízení (EU) 2016/679 a článku 46 písm. f) nařízení (ES) č. 45/2001 a zavádí výslovná pravidla pro spolupráci evropského inspektora ochrany údajů s vnitrostátními dozorovými úřady. Článek 62 stanoví povinnosti evropského inspektora ochrany údajů, když jiné akty Unie odkazují na tento článek v rámci koordinovaného dozoru s vnitrostátními dozorovými úřady. Usiluje o to zavést jediný model koordinovaného dozoru. Tento model lze využít pro koordinovaný dozor nad velkými systémy IT, jako je Eurodac, Schengenský informační systém II, Vízový informační systém, celní informační systém nebo systém pro výměnu informací o vnitřním trhu, avšak rovněž pro dozor některých agentur Unie, které mají zavedený specifický model spolupráce mezi evropským inspektorem ochrany údajů a vnitrostátními orgány, jako např. Europol. Evropský sbor pro ochranu osobních údajů by měl být jediným fórem pro zajištění účinného koordinovaného dozoru napříč sborem. KAPITOLA VIII – PRÁVNÍ OCHRANA, ODPOVĚDNOST A SANKCE Článek 63 je založen na článku 77 nařízení (EU) 2016/679 a článku 32 nařízení (ES) č. 45/2001 a stanoví právo každého subjektu údajů podat stížnost k evropskému inspektorovi ochrany údajů. Stanoví rovněž povinnost evropského inspektora ochrany údajů stížnost projednat a informovat stěžovatele o pokroku v řešení stížnosti a jeho výsledku ve lhůtě tří měsíců, po jejímž uplynutí se stížnost považuje za zamítnutou. Článek 64 zachovává ustanovení čl. 32 odst. 1 nařízení (ES) č. 45/2001 stanovující pravomoc Soudního dvora Evropské unie pro řešení všech sporů, které se týkají tohoto nařízení, včetně žalob na náhradu škody. Článek 65 stanoví právo na náhradu, hmotné či nehmotné újmy, za podmínek, včetně odpovědnosti, stanovených ve Smlouvách. Článek 66 vychází z článku 83 nařízení (EU) 2016/679 a přiznává evropskému inspektorovi ochrany údajů pravomoc ukládat správní pokuty orgánům a subjektům Unie jako krajní sankci, a to pouze jestliže orgán nebo subjekt Unie nesplnil příkaz evropského inspektora ochrany údajů uvedený v čl. 59 odst. 2 písm. a) až h) a j). Článek rovněž specifikuje kritéria pro rozhodování o výši správní pokuty v jednotlivých případech, přičemž maximální roční výše jsou inspirovány částkami pokut, které se uplatňují v některých členských státech. Článek 67 umožňuje, v souladu s čl. 80 odst. 1 nařízení (EU) 2016/679, aby některé subjekty, organizace nebo sdružení podávaly stížnost jménem subjektu údajů. Článek 68 stanoví, v souladu s článkem 33 nařízení (ES) č. 45/2001, zvláštní pravidla, jejichž cílem je chránit zaměstnance Unie, kteří podají stížnost k evropskému inspektorovi ochrany údajů na údajné porušení ustanovení tohoto nařízení, aniž by postupovali úředními cestami. Článek 69 vychází z článku 49 nařízení (ES) č. 45/2001 a stanoví sankce za porušení povinností vyplývajících z tohoto nařízení ze strany úředníků a jiných zaměstnanců Unie. KAPITOLA IX – PROVÁDĚCÍ AKTY Článek 70 obsahuje ustanovení týkající se postupu projednávání ve výboru potřebného pro svěření prováděcích pravomocí Komisi v případech, kdy jsou podle článku 291 SFEU pro provedení právně závazných aktů Unie nezbytné jednotné podmínky. Použije se přezkumný postup.

KAPITOLA X – ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ Článek 71 zrušuje nařízení (ES) č. 45/2001 a rozhodnutí č. 1247/2002/ES a stanoví, že odkazy na tyto dva zrušené nástroje se považují za odkazy na předkládané nařízení. Článek 72 objasňuje, že stávající funkční období evropského inspektora ochrany údajů a zástupce inspektora není tímto nařízením dotčeno a že čl. 54 odst. 4, 5 a 7 a články 56 a 57 nařízení se vztahují na stávajícího zástupce inspektora do vypršení jeho funkčního období, tj. do 5. prosince 2019. Článek 73 stanoví den 25. května 2018 za datum nabytí účinnosti tohoto nařízení v zájmu zajištění soudržnosti s datem použitelnosti nařízení (EU) 2016/679. 2017/0002 (COD) Návrh NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány, institucemi a jinými subjekty Unie a o volném pohybu těchto údajů a o zrušení nařízení (ES) č. 45/2001 a rozhodnutí č. 1247/2002/ES EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE, s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 16 odst. 2 této smlouvy, s ohledem na návrh Evropské komise, po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům, s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru, v souladu s řádným legislativním postupem, vzhledem k těmto důvodům: (1)Ochrana fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů je základním právem. Ustanovení čl. 8 odst. 1 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“) a čl. 16 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „SFEU“) přiznávají každému právo na ochranu osobních údajů, které se jej týkají. (2)Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 přiznává fyzickým osobám právně vymahatelná práva, vymezuje povinnosti správců údajů při zpracovávání údajů v orgánech a subjektech Společenství a vytváří nezávislý dozorový orgán, evropského inspektora ochrany údajů, který zodpovídá za dozor nad zpracováním osobních údajů orgány a subjekty Unie. Nevztahuje se však na zpracování osobních údajů při činnostech orgánů a subjektů Unie, které nespadají do působnosti práva Unie. (3)Nařízení Evropské parlamentu a Rady (EU) 2016/679 a směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/680 byly přijaty dne 27. dubna 2016. Zatímco nařízení stanoví obecná pravidla na ochranu fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a na zajištění volného pohybu osobních údajů v Unii, směrnice stanoví specifická pravidla na ochranu fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a na zajištění volného pohybu osobních údajů v Unii v oblastech justiční spolupráce v trestních věcech a policejní spolupráce. (4)Nařízení (EU) 2016/679 zdůrazňuje nutnost nezbytných úprav nařízení (ES) č. 45/2001 s cílem zajistit pevný a soudržný rámec pro ochranu osobních údajů na úrovni Unie a umožnit jeho uplatňování současně s nařízením (EU) 2016/679. (5)V zájmu soudržného přístupu k ochraně osobních údajů v rámci celé Unie je, aby byla v nejvyšší možné míře sladěna pravidla pro ochranu údajů pro orgány a jiné subjekty Unie s pravidly přijatými pro veřejný sektor v členských státech. Kdekoliv ustanovení tohoto nařízení vycházejí ze stejného konceptu jako ustanovení nařízení (EU) 2016/679, měla by být obě ustanovení vykládána jednotně, neboť režim tohoto nařízení by měl být chápán zejména jako rovnocenný režimu nařízení (EU) 2016/679.

(6)Osoby, jejichž osobní údaje jsou v jakémkoliv kontextu zpracovávány orgány a subjekty Unie, například protože jsou zaměstnány těmito orgány a subjekty, by měly být chráněny. Toto nařízení by se nemělo vztahovat na osobní údaje zesnulých osob. Toto nařízení se nevztahuje na zpracování osobních údajů právnických osob, a zejména podniků vytvořených jako právnické osoby, včetně názvu, právní formy a kontaktních údajů právnické osoby. (7)S cílem zabránit vzniku vážného rizika obcházení by ochrana fyzických osob měla být technologicky neutrální a nezávislá na použitých technologiích. Ochrana fyzických osob by se měla vztahovat jak na automatizované zpracování osobních údajů, tak na manuální zpracování, pokud jsou tyto údaje uloženy v evidenci nebo do ní mají být vloženy. Záznamy nebo soubory záznamů ani jejich titulní strany, které nejsou uspořádány podle určených hledisek, by do oblasti působnosti tohoto nařízení spadat neměly. (8)V prohlášení č. 21 o ochraně osobních údajů v oblasti justiční spolupráce v trestních věcech a policejní spolupráce, připojeném k závěrečnému aktu mezivládní konference, která přijala Lisabonskou smlouvu, konference uznala, že zvláštní pravidla pro ochranu osobních údajů a volný pohyb osobních údajů v oblastech justiční spolupráce v trestních věcech a policejní spolupráce, založená na článku 16 Smlouvy o fungování EU, by se mohla vzhledem ke specifické povaze těchto oblastí ukázat jako nezbytná. Toto nařízení by se proto mělo vztahovat na subjekty Unie vykonávající činnosti v oblasti justiční spolupráce v trestních věcech a policejní spolupráce, pouze pokud právo Unie použitelné na tyto subjekty neobsahuje zvláštní pravidla pro zpracování osobních údajů. (9)Směrnice (EU) 2016/680 stanoví harmonizovaná pravidla pro ochranu a pohyb osobních údajů zpracovávaných za účelem prevence, vyšetřování, odhalování či stíhání trestných činů nebo výkonu trestů, včetně ochrany před hrozbami pro veřejnou bezpečnost a jejich předcházení. Aby byla podpořena stejná úroveň ochrany fyzických osob prostřednictvím právně vymahatelných práv v celé Unii a zamezilo se rozdílům bránícím výměně osobních údajů mezi subjekty Unie vykonávajícími činnosti v oblasti justiční spolupráce v trestních věcech a policejní spolupráce a příslušnými orgány členských států, měla by pravidla ochrany a volného pohybu operativních osobních údajů zpracovávaných takovými subjekty Unie vycházet ze zásad, na kterých je založeno toto nařízení, a být v souladu se směrnicí (EU) 2016/680. (10)Jestliže zřizovací akt subjektu Unie vykonávajícího činnosti, které spadají do působnosti kapitol 4 a 5 hlavy V Smlouvy, stanoví samostatný režim ochrany údajů pro zpracování operativních osobních údajů, neměl by být takový režim tímto nařízením dotčen. Komise by však měla v souladu s článkem 62 směrnice (EU) 2016/680 přezkoumat akty Unie, které upravují zpracování údajů příslušnými orgány pro účely prevence, vyšetřování, odhalování či stíhání trestných činů nebo výkonu trestů, včetně ochrany před hrozbami pro veřejnou bezpečnost a jejich předcházení, a v případě potřeby učinit nezbytné návrhy na změnu těchto aktů, aby byl zaručen soudržný přístup k ochraně osobních údajů v oblasti justiční spolupráce v trestních věcech a policejní spolupráce. (11)Zásady ochrany údajů by se měly uplatňovat na všechny informace týkající se identifikované nebo identifikovatelné fyzické osoby. Osobní údaje, na něž byla uplatněna pseudonymizace a jež by mohly být přiřazeny fyzické osobě na základě dodatečných informací, by měly být považovány za informace o identifikovatelné fyzické osobě. Při určování, zda je fyzická osoba identifikovatelná, by se mělo přihlédnout ke všem prostředkům, jako je například výběr vyčleněním, o nichž lze rozumně předpokládat, že je správce nebo jiná osoba použijí pro přímou či nepřímou identifikaci dané fyzické osoby. Ke stanovení toho, zda lze rozumně předpokládat použití prostředků k identifikaci fyzické osoby, by měly být vzaty v úvahu všechny objektivní faktory, jako jsou náklady a čas, které si identifikace vyžádá, s přihlédnutím k technologii dostupné v době zpracování i k technologickému rozvoji. Zásady ochrany osobních údajů by se proto neměly vztahovat na anonymní informace, totiž informace, které se netýkají identifikované či identifikovatelné fyzické osoby, ani na osobní údaje anonymizované tak, že subjekt údajů není nebo již přestal být identifikovatelným. Toto nařízení se tedy netýká zpracování těchto anonymních informací, včetně zpracování pro statistické nebo výzkumné účely. (12)Použití pseudonymizace osobních údajů může omezit rizika pro dotčené subjekty údajů a napomoci správcům a zpracovatelům splnit jejich povinnosti týkající se ochrany údajů. Výslovné zavedení „pseudonymizace“ v tomto nařízení nemá za cíl předem vyloučit jakákoliv další opatření týkající se ochrany údajů. (13)Fyzickým osobám mohou být přiřazeny síťové identifikátory, které využívají jejich zařízení, aplikace, nástroje a protokoly, jako například adresy internetového protokolu či identifikátory cookies, nebo jiné identifikátory, jako jsou štítky pro identifikaci na základě rádiové frekvence. Tímto způsobem mohou být zanechány stopy, které mohou být zejména v kombinaci s jedinečnými identifikátory a dalšími informacemi, které servery získávají, použity k profilování fyzických osob a k jejich identifikaci. (14)Souhlas by měl být dán jednoznačným potvrzením, které je vyjádřením svobodného, konkrétního, informovaného a jednoznačného svolení subjektu údajů ke zpracování osobních údajů, které se jej týkají, a to v podobě písemného prohlášení, i učiněného elektronicky, nebo ústního prohlášení. Mohlo by se například jednat o zaškrtnutí políčka při návštěvě internetové stránky, volbu technického nastavení pro služby informační společnosti nebo jiné prohlášení či jednání, které v této souvislosti jasně signalizuje souhlas subjektu údajů s navrhovaným zpracováním jeho osobních údajů. Mlčení, předem zaškrtnutá políčka nebo nečinnost by tudíž neměly být považovány za souhlas. Souhlas by se měl vztahovat na veškeré činnosti zpracování prováděné pro stejný účel nebo stejné účely. Jestliže má zpracování několik účelů, měl by být souhlas udělen pro všechny. Má-li subjekt údajů vyjádřit souhlas na základě žádosti podané elektronickými prostředky, musí být žádost jasná a stručná a nesmí zbytečně narušit využívání služby, pro kterou je souhlas dáván. (15)Jakékoliv zpracování osobních údajů by mělo být prováděno zákonným a spravedlivým způsobem. Pro fyzické osoby by mělo být transparentní, že osobní údaje, které se jich týkají, jsou shromažďovány, používány, konzultovány nebo jinak zpracovávány, jakož i v jakém rozsahu tyto osobní údaje jsou či budou zpracovány. Zásada transparentnosti vyžaduje, aby všechny informace a všechna sdělení týkající se zpracování těchto osobních údajů byly snadno přístupné a srozumitelné a podávané za použití jasných a jednoduchých jazykových prostředků. Tato zásada se dotýká zejména informování subjektů údajů o totožnosti správce a účelech zpracování a o dalších informacích v zájmu zajištění spravedlivého a transparentního zpracování, pokud jde o dotčené fyzické osoby a jejich právo získat potvrzení a sdělení zpracovávaných osobních údajů, které se jich týkají. Fyzické osoby by měly být upozorněny na to, jaká rizika, pravidla, záruky a práva existují v souvislosti se zpracováním osobních údajů a jak mají v souvislosti s tímto zpracováním uplatňovat svá práva. Zejména je zapotřebí, aby konkrétní účely, pro které jsou osobní údaje zpracovávány, byly jednoznačné a legitimní a aby byly stanoveny v okamžiku shromažďování osobních údajů. Osobní údaje by měly být přiměřené, relevantní a omezené na to, co je nezbytné z hlediska účelů, pro které jsou zpracovávány. Je nezbytné zejména zajistit, aby byla doba, po kterou jsou osobní údaje uchovávány, omezena na nezbytné minimum. Osobní údaje by měly být zpracovány pouze tehdy, nemůže-li být účelu zpracování přiměřeně dosaženo jinými prostředky. Aby se zajistilo, že osobní údaje nebudou uchovávány déle, než je nezbytné, měl by správce stanovit lhůty pro výmaz nebo pravidelný přezkum. Měla by být přijata veškerá vhodná opatření, aby nepřesné osobní údaje byly opraveny nebo vymazány. Osobní údaje by měly být zpracovávány způsobem, který zaručí náležitou bezpečnost a důvěrnost těchto údajů, mimo jiné za účelem zabránění neoprávněnému přístupu k osobním údajům a k zařízení používanému k jejich zpracování nebo jejich neoprávněnému použití. (16)V souladu se zásadou odpovědnosti, jestliže orgány a subjekty Unie předávají osobní údaje v rámci orgánu nebo subjektu Unie nebo mezi orgány a subjekty Unie, měly by ověřit, zda jsou tyto osobní údaje vyžadovány pro legitimní výkon úkolů spadajících do pravomoci příjemce, není-li příjemce součást správce. Po žádosti příjemce o předání osobních údajů by správce měl zejména ověřit, že existuje relevantní důvod zákonného zpracování osobních údajů příjemcem, pravomoc příjemce a provést předběžné hodnocení nezbytnosti předání údajů. Vzniknou-li pochybnosti, zda je předání nezbytné, měl by správce požádat příjemce o doplňující informace. Příjemce by měl zajistit, aby mohla být nezbytnost předání údajů následně ověřena. (17)Aby bylo zpracování zákonné, měly by být osobní údaje zpracovávány na základě nezbytnosti splnění úkolu prováděného orgány a subjekty Unie ve veřejném zájmu nebo při výkonu veřejné moci, nezbytnosti dodržení zákonné povinnosti, která se na správce vztahuje, nebo s ohledem na nějaký jiný legitimní základ stanovený v tomto nařízení, včetně souhlasu dotčeného subjektu údajů, nebo nezbytnosti plnění smlouvy, jejíž stranou je subjekt údajů, nebo za účelem přijetí opatření na žádost subjektu údajů před uzavřením smlouvy. Zpracování osobních údajů orgány a subjekty Unie za účelem plnění úkolů veřejného zájmu zahrnuje zpracování osobních údajů nezbytných pro řízení a fungování těchto orgánů a institucí. Zpracování osobních údajů by mělo být rovněž považováno za zákonné, pokud je nezbytné pro ochranu životně důležitého zájmu subjektu údajů nebo jiné fyzické osoby. Zpracování osobních údajů na základě životně důležitého zájmu jiné fyzické osoby by mělo v zásadě proběhnout pouze tehdy, pokud zjevně nemůže být založeno na jiném právním základě. Některé druhy zpracování mohou sloužit jak důležitým důvodům veřejného zájmu, tak životně důležitým zájmům subjektu údajů, například je-li zpracování nezbytné pro humanitární účely, včetně monitorování epidemií a jejich šíření nebo v naléhavých humanitárních situacích, zejména v případech přírodních a člověkem způsobených katastrof. (18)Právo Unie i vnitřní předpisy uvedené v tomto nařízení by měly být jasné a přesné a jejich použití by mělo být předvídatelné pro osoby, na něž se vztahují, jak to vyžaduje judikatura Soudního dvora Evropské unie a Evropského soudu pro lidská práva. (19)Zpracování osobních údajů pro jiné účely, než jsou ty, pro které byly osobní údaje původně shromážděny, by mělo být povoleno pouze v případě, kdy je slučitelné s účely, pro které byly osobní údaje původně shromážděny. V takovém případě není třeba právní základ odlišný od toho, který umožnil shromáždění osobních údajů. Pokud je zpracování nezbytné ke splnění úkolu prováděného ve veřejném zájmu či při výkonu veřejné moci, kterým je pověřen správce, mohou být v právu Unie určeny a vymezeny úkoly a účely, pro které se další zpracování považuje za slučitelné a zákonné. Další zpracování pro účely archivace ve veřejném zájmu, pro účely vědeckého či historického výzkumu nebo pro statistické účely by mělo být považováno za slučitelnou zákonnou operaci zpracování. Právní základ pro zpracování osobních údajů podle práva Unie může rovněž posloužit jako právní základ pro další zpracování. S cílem zjistit, zda je účel dalšího zpracování slučitelný s účelem, pro který byly osobní údaje původně shromážděny, by měl správce, po splnění všech požadavků na zákonnost původního zpracování, vzít mimo jiné v úvahu jakoukoliv vazbu mezi těmito účely a účely zamýšleného dalšího zpracování, kontext, v němž byly osobní údaje shromážděny, zejména přiměřená očekávání ohledně dalšího použití osobních údajů, která mají subjekty údajů na základě svého vztahu se správcem, povahu osobních údajů, důsledky zamýšleného dalšího zpracování pro subjekty údajů a existenci vhodných záruk jak během původních, tak během zamýšlených dalších operací zpracování. (20)Pokud je zpracování založeno na souhlasu subjektu údajů, měl by být správce schopen prokázat, že subjekt údajů vyjádřil s danou operací zpracování souhlas. Zejména v případě písemného prohlášení souvisejícího s jinou skutečností by mělo být pomocí záruk zajištěno, že si je subjekt údajů vědom toho, že dává souhlas a v jakém rozsahu. V souladu se směrnicí Rady 93/13/EHS by prohlášení o souhlasu navržené správcem mělo být poskytnuto ve srozumitelném a snadno přístupném znění za použití jasného a jednoduchého jazyka a nemělo by obsahovat nepřiměřené podmínky. Aby se zajistilo, že souhlas bude informovaný, měl by subjekt údajů znát alespoň totožnost správce a účely zpracování, k nimž jsou jeho osobní údaje určeny. Souhlas by neměl být považován za svobodný, pokud subjekt údajů nemá skutečnou nebo svobodnou volbu nebo nemůže souhlas odmítnout nebo odvolat, aniž by byl poškozen. (21)Děti zasluhují zvláštní ochranu osobních údajů, protože si mohou být méně vědomy dotčených rizik, důsledků a záruk a svých práv v souvislosti se zpracováním osobních údajů. Tato zvláštní ochrana by se měla zejména vztahovat na vytváření osobnostních profilů a shromažďování osobních údajů týkajících se dětí při využívání služeb nabízených přímo dětem na internetových stránkách orgánů a subjektů Unie, jako jsou mezilidské komunikační služby nebo prodej vstupenek na internetu nebo při zpracování osobních údajů na základě souhlasu. (22)Jestliže příjemci, kteří jsou usazeni v Unii a na které se vztahuje nařízení (EU) 2016/679 nebo směrnice (EU) 2016/680, by chtěli, aby jim orgány a subjekty Unie předaly osobní údaje, musí prokázat, že předání je nezbytné pro dosažení jejich cílů, je přiměřené a nepřekračuje rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů. Orgány a subjekty Unie by měly tuto nezbytnost prokázat, pokud samy dávají podnět k předání, v souladu se zásadou transparentnosti. (23)Osobní údaje, které jsou svou povahou obzvláště citlivé z hlediska základních práv a svobod, zasluhují zvláštní ochranu, jelikož by při jejich zpracování mohla vzniknout závažná rizika pro základní práva a svobody. Mezi tyto osobní údaje by měly patřit osobní údaje vypovídající o rasovém či etnickém původu, ovšem s tím, že použití slov „rasový původ“ v tomto nařízení neznamená, že Unie akceptuje teorie, které se pokoušejí určit existenci různých lidských ras. Zpracování fotografií by nemělo být systematicky považováno za zpracování zvláštních kategorií osobních údajů, neboť na fotografie se definice biometrických údajů vztahuje pouze v případech, kdy jsou zpracovávány zvláštními technickými prostředky umožňujícími jedinečnou identifikaci nebo autentizaci fyzické osoby. Společně se zvláštními požadavky na zpracování citlivých údajů by se měly uplatňovat obecné zásady a další pravidla tohoto nařízení, zejména pokud jde o podmínky pro zákonné zpracování. Odchylky od obecného zákazu zpracování těchto zvláštních kategorií osobních údajů by měly být výslovně stanoveny mimo jiné v případě, kdy subjekt údajů poskytuje svůj výslovný souhlas nebo jde-li o zvláštní potřeby, zejména pokud je toto zpracování prováděno v průběhu oprávněných činností některých sdružení či nadací, jejichž cílem je umožnit výkon základních svobod. (24)Z důvodů veřejného zájmu v oblasti veřejného zdraví může být nezbytné zpracovávat zvláštní kategorie osobních údajů bez souhlasu subjektu údajů. Toto zpracování by mělo podléhat vhodným a zvláštním opatřením s cílem chránit práva a svobody fyzických osob. V této souvislosti by mělo být „veřejné zdraví“ vykládáno ve smyslu definice v nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1338/2008, totiž jako veškeré prvky týkající se zdraví, zejména zdravotní stav včetně nemocnosti a zdravotního postižení, determinanty ovlivňující tento zdravotní stav, potřeby zdravotní péče, prostředky přidělené na zdravotní péči, poskytování zdravotní péče a její všeobecná dostupnost, výdaje na zdravotní péči a její financování a příčiny úmrtnosti. Takové zpracování údajů o zdravotním stavu z důvodu veřejného zájmu by nemělo vést k tomu, aby třetí strany zpracovávaly osobní údaje pro jiné účely. (25)Pokud správce zpracovává osobní údaje, které mu neumožňují identifikovat fyzickou osobu, neměl by být povinen získat dodatečné informace pro zjištění totožnosti subjektu údajů výlučně za účelem dosažení souladu s některým ustanovením tohoto nařízení. Správce by však neměl odmítnout převzít dodatečné informace poskytnuté subjektem údajů s cílem podpořit výkon jeho práv. Součástí identifikace by měla být digitální identifikace subjektu údajů, například prostřednictvím mechanismu autentizace na základě stejných pověřovacích údajů, které subjekt údajů používá pro přihlášení k on-line službám poskytovaným správcem údajů.

(26)Zpracování osobních údajů pro účely archivace ve veřejném zájmu, pro účely vědeckého či historického výzkumu nebo pro statistické účely by mělo podléhat vhodným zárukám týkajícím se práv a svobod subjektu údajů podle tohoto nařízení. Tyto záruky by měly zajistit, aby byla zavedena technická a organizační opatření, zejména s cílem zajistit dodržování zásady minimalizace údajů. Další zpracování osobních údajů pro účely archivace ve veřejném zájmu, pro účely vědeckého či historického výzkumu nebo pro statistické účely má být provedeno, pokud správce usoudil, že je možné splnit tyto účely na základě zpracování osobních údajů, které neumožňují nebo již neumožňují identifikaci subjektů údajů, za podmínky existence vhodných záruk (jako je například pseudonymizace údajů). Orgány a jiné subjekty Unie by měly stanovit vhodné záruky v právu Unie, a to i případně ve vnitřních předpisech, týkající se zpracování osobních údajů pro účely archivace ve veřejném zájmu, pro účely vědeckého či historického výzkumu nebo pro statistické účely. (27)Je třeba stanovit postupy, které by usnadnily výkon práv subjektů údajů podle tohoto nařízení, včetně mechanismů pro podávání žádostí a případně bezplatného obdržení přístupu k osobním údajům a opravy nebo výmazu osobních údajů a pro uplatnění práva vznést námitku. Správce by měl rovněž zajistit podmínky pro to, aby žádosti mohly být podávány elektronicky, zejména v případě zpracování osobních údajů elektronickými prostředky. Správci by měla být uložena povinnost reagovat na žádosti subjektu údajů bez zbytečného odkladu a nejpozději do jednoho měsíce a uvést důvody v případě, že nemá v úmyslu těmto žádostem vyhovět. (28)Zásady spravedlivého a transparentního zpracování vyžadují, aby byl subjekt údajů informován o probíhající operaci zpracování a jejím účelu. Správce by měl subjektu údajů poskytnout veškeré další informace nezbytné pro zajištění spravedlivého a transparentního zpracování, s přihlédnutím ke konkrétním okolnostem a kontextu, v němž jsou osobní údaje zpracovávány. Subjekt údajů by měl být dále informován o profilování a o jeho důsledcích. Pokud jsou osobní údaje získávány od subjektu údajů, měl by subjekt údajů být rovněž informován, zda je povinen tyto údaje poskytnout, a o důsledcích jejich případného neposkytnutí. Tyto informace mohou být doplněny standardizovanými ikonami s cílem poskytnout snadno viditelným, srozumitelným a jasně čitelným způsobem smysluplný přehled o zamýšleném zpracování. Pokud jsou ikony prezentovány v elektronické podobě, měly by být strojově čitelné. (29)Informování subjektu údajů o tom, že jsou zpracovávány jeho osobní údaje, by mělo proběhnout v okamžiku jejich shromáždění od subjektu údajů, nebo pokud jsou získávány z jiného zdroje, v přiměřené lhůtě v závislosti na okolnostech případu. Jestliže mohou být osobní údaje oprávněně sděleny jinému příjemci, měl by být subjekt údajů informován o jejich prvním sdělení tomuto příjemci. Pokud správce hodlá osobní údaje zpracovat pro jiný účel, než je účel, pro který byly shromážděny, měl by poskytnout subjektu údajů informace o tomto jiném účelu a další nezbytné informace ještě před uvedeným dalším zpracováním. Pokud z důvodu využití různých zdrojů nemůže být subjektu údajů sdělen původ osobních údajů, měly by být poskytnuty obecné informace. (30)Subjekt údajů by měl mít právo na přístup ke shromážděným osobním údajům, které se ho týkají, a měl by moci toto právo snadno a v přiměřených odstupech uplatňovat, aby byl o jejich zpracování informován a mohl si ověřit jeho zákonnost. To zahrnuje právo subjektů údajů na přístup k údajům o svém zdravotním stavu, například k údajům ve své lékařské dokumentaci, která obsahuje například informace o diagnóze, výsledky vyšetření, posudky ošetřujících lékařů a údaje o veškeré léčbě a provedených ošetřeních nebo zákrocích. Každý subjekt údajů by proto měl mít právo vědět a být informován zejména o tom, za jakým účelem se osobní údaje zpracovávají, případně období, po které budou uchovávány, kdo jsou příjemci osobních údajů, v čem spočívá logika automatizovaného zpracování osobních údajů a jaké mohou být důsledky takového zpracování přinejmenším v případech, kdy je zpracování založeno na profilování. Tímto právem by neměla být nepříznivě dotčena práva ani svobody ostatních, například obchodní tajemství nebo duševní vlastnictví a zejména autorské právo chránící programové vybavení. Zohlednění těchto skutečností by ovšem nemělo vést k tomu, že by subjektu údajů bylo odepřeno poskytnutí všech informací. Pokud správce zpracovává velké množství informací týkajících se subjektu údajů, měl by mít možnost před poskytnutím informací požádat subjekt údajů, aby konkrétně uvedl, kterých informací nebo činností zpracování se jeho žádost týká. (31)Subjekt údajů by měl mít právo na opravu osobních údajů, které se ho týkají, a „právo být zapomenut“, pokud uchovávání těchto údajů porušuje toto nařízení nebo právo Unie, které se na správce vztahuje. Subjekt údajů by měl mít právo na to, aby jeho osobní údaje byly vymazány a nebyly dále zpracovávány, pokud již nejsou potřebné pro účely, pro které byly shromážděny nebo jinak zpracovány, pokud subjekt údajů odvolal svůj souhlas se zpracováním nebo pokud vznesl námitku proti zpracování osobních údajů, které se jej týkají, anebo pokud je zpracování jeho osobních údajů v rozporu s tímto nařízením z jiných důvodů. Toto právo je obzvláště důležité v případech, kdy subjekt údajů dal svůj souhlas v dětském věku a nebyl si plně vědom rizik spojených se zpracováním a později chce tyto osobní údaje zejména na internetu odstranit. Subjekt údajů by měl mít možnost toto právo uplatnit bez ohledu na skutečnost, že již není dítě. Další uchovávání osobních údajů by však mělo být zákonné, pokud je to nezbytné k uplatnění práva svobody projevu a informací, z důvodu splnění právní povinnosti, provádění určitého úkolu ve veřejném zájmu nebo při výkonu veřejné moci, kterým je pověřen správce, z důvodů veřejného zájmu v oblasti veřejného zdraví, pro účely archivace ve veřejném zájmu, pro účely vědeckého či historického výzkumu nebo pro statistické účely nebo pro určení, výkon nebo obhajobu právních nároků. (32)Aby bylo v internetovém prostředí posíleno právo být zapomenut, mělo by být rozšířeno právo na výmaz tím, že by správce, který zveřejnil osobní údaje, měl povinnost informovat správce, kteří osobní údaje zpracovávají, aby vymazali veškeré odkazy na dané osobní údaje či veškeré jejich kopie nebo replikace. Přitom by měl správce učinit vhodné kroky, s přihlédnutím k dostupné technologii a prostředkům, které má k dispozici, včetně uplatňování technických opatření, s cílem informovat správce, kteří tyto osobní údaje zpracovávají, o žádosti subjektu údajů. (33)Způsoby, jak omezit zpracování osobních údajů, by mohly mimo jiné zahrnovat dočasný přesun vybraných údajů do jiného systému zpracování, znepřístupnění vybraných osobních údajů uživatelům nebo dočasné odstranění zveřejněných údajů z internetových stránek. V systémech automatizovaného zpracování by omezení zpracování mělo být v zásadě zajištěno technickými prostředky tak, aby se na osobní údaje již nevztahovaly žádné další operace zpracování a aby nemohly být změněny. Skutečnost, že zpracování osobních údajů je omezeno, by měla být v systému jasně vyznačena. (34)Aby měl subjekt údajů větší kontrolu nad svými údaji, měl by v případě, kdy se osobní údaje zpracovávají automatizovaně, mít též právo získat osobní údaje, které se ho týkají, a jež poskytl správci, ve strukturovaném, běžně používaném, strojově čitelném a interoperabilním formátu a předat je jinému správci. Správce údajů je třeba podporovat v rozvíjení interoperabilních formátů umožňujících přenositelnost údajů. Toto právo by se mělo uplatnit v případě, kdy subjekt údajů poskytl osobní údaje na základě svého souhlasu, nebo pokud je zpracování potřebné za účelem plnění smlouvy. Proto by se nemělo uplatňovat v případě, kdy je zpracování osobních údajů nezbytné pro splnění právní povinnosti, která se na správce vztahuje, nebo pro vykonání úkolu ve veřejném zájmu nebo při výkonu veřejné moci, kterým je pověřen správce. Právo subjektu údajů předat nebo obdržet osobní údaje, které se ho týkají, by nemělo zakládat povinnost správců zavést nebo zachovávat technicky kompatibilní systémy zpracování. Pokud se určitý soubor osobních údajů týká více než jednoho subjektu údajů, neměla by právem obdržet osobní údaje být dotčena práva a svobody jiných subjektů údajů podle tohoto nařízení. Tímto právem by dále nemělo být dotčeno právo subjektu údajů dosáhnout výmazu osobních údajů a omezení uvedeného práva, jak je stanoveno v tomto nařízení, a zejména by toto právo nemělo znamenat výmaz osobních údajů týkajících se daného subjektu údajů, které tento subjekt údajů poskytl v rámci plnění smlouvy, v rozsahu, v němž jsou tyto osobní údaje nezbytné pro plnění dané smlouvy, a po dobu nezbytně nutnou pro toto plnění. Pokud je to technicky možné, měl by mít subjekt údajů právo na to, aby osobní údaje byly předány přímo jedním správcem správci druhému. (35)Pokud mohou být osobní údaje zákonně zpracovávány, protože je toto zpracování nezbytné pro výkon úkolů vykonávaných ve veřejném zájmu nebo při výkonu veřejné moci, kterým je pověřen správce, měl by každý dotčený subjekt údajů přesto mít právo vznést námitku proti zpracování osobních údajů, které se týkají jeho konkrétní situace. Mělo by být povinností správce, aby prokázal, že jeho závažný oprávněný zájem převažuje nad zájmy nebo základními právy a svobodami subjektu údajů. (36)Subjekt údajů by měl mít právo nebýt předmětem žádného rozhodnutí, a to včetně opatření, které hodnotí osobní aspekty týkající se jeho osoby, vychází výlučně z automatizovaného zpracování a které má pro něj právní účinky nebo se jej podobně významně dotýká, jako jsou postupy elektronického náboru bez jakéhokoliv lidského zásahu. Takové zpracování zahrnuje „profilování“, jehož podstatou je jakákoliv forma automatizovaného zpracování osobních údajů hodnotící osobní aspekty vztahující se k fyzické osobě, zejména za účelem analýzy či předvídání aspektů souvisejících s pracovním výkonem subjektu údajů, jeho ekonomickou situací, zdravotním stavem, osobními preferencemi nebo zájmy, spolehlivostí nebo chováním, místem pobytu či pohybu, pokud má pro něj právní účinky nebo se jí podobným způsobem významně dotýká. Rozhodování založené na takovém zpracování, včetně profilování, by však mělo být umožněno, pokud jej výslovně povoluje právo Unie. V každém případě by se na takové zpracování měly vztahovat vhodné záruky, které by měly zahrnovat konkrétní informování subjektu údajů a právo na lidský zásah, na vyjádření svého názoru, na získání vysvětlení o rozhodnutí učiněném po takovém posouzení a na napadnutí tohoto rozhodnutí. Toto opatření by se nemělo týkat dítěte. V zájmu zajištění spravedlivého a transparentního zpracování ve vztahu k subjektu údajů a s přihlédnutím ke konkrétním okolnostem a souvislostem, za kterých se dané osobní údaje zpracovávají, by měl správce použít vhodné matematické nebo statistické postupy profilování, zavést technická a organizační opatření, která zejména zajistí opravu faktorů vedoucích k nepřesnosti osobních údajů a minimalizaci rizika chyb, a zabezpečit osobní údaje takovým způsobem, který zohledňuje potenciální rizika pro zájmy a práva subjektu údajů a který mimo jiné předchází diskriminačním účinkům vůči fyzickým osobám na základě rasy nebo etnického původu, politických názorů, náboženského vyznání nebo přesvědčení, členství v odborech, genetických údajů nebo zdravotního stavu či sexuální orientace nebo předchází přijímání opatření, jež mají takové účinky. Automatizované rozhodování a profilování založené na zvláštních kategoriích osobních údajů by mělo být povoleno pouze za určitých podmínek. (37)Právní akty přijaté na základě Smluv nebo vnitřní předpisy orgánů a subjektů Unie mohou uložit omezení určitých zásad a práva na informace, na přístup a na opravu nebo na výmaz osobních údajů, práva na přenositelnost osobních údajů, důvěrnost elektronických komunikací, jakož i omezení týkající se oznamování případů porušení zabezpečení osobních údajů subjektu údajů nebo určitých souvisejících povinností správců, pokud je to v demokratické společnosti nutné a přiměřené pro zachování veřejné bezpečnosti, prevenci, vyšetřování a stíhání trestných činů nebo výkon trestů, včetně ochrany před hrozbami pro veřejnou bezpečnost a jejich předcházení, mimo jiné pro ochranu lidských životů, zejména v reakci na přírodní nebo člověkem způsobené katastrofy, pro vnitřní bezpečnost orgánů a subjektů Unie, jiné významné cíle obecného veřejného zájmu Unie nebo členského státu, zejména jedná-li se o důležitý hospodářský či finanční zájem Unie nebo členského státu, vedení veřejných rejstříků z důvodů obecného veřejného zájmu, nebo s ohledem na ochranu subjektu údajů či práv a svobod ostatních, včetně sociální ochrany, veřejného zdraví a humanitárních účelů. Jestliže omezení není stanoveno v právních aktech přijatých na základě Smluv nebo ve vnitřních předpisech orgánů a subjektů Unie, mohou ve specifických případech orgány a subjekty Unie uložit omezení ad hoc týkající se specifických zásad a práv subjektu údajů, pokud omezení respektuje podstatu základních práv a svobod v souvislosti s konkrétní operací zpracování a představuje nezbytné a přiměřené opatření v demokratické společnosti s cílem zajistit splnění jednoho či více cílů uvedených v odstavci 1. Omezení by měla být oznámena příslušnému pověřenci pro ochranu údajů. Všechna omezení by měla být v souladu s požadavky stanovenými v Listině a v Evropské úmluvě o ochraně lidských práv a základních svobod. (38)Měla by být stanovena odpovědnost správce za jakékoliv zpracování osobních údajů prováděné správcem nebo jeho jménem. Správce by měl být zejména povinen zavést vhodná a účinná opatření a být schopen doložit, že činnosti zpracování jsou v souladu s tímto nařízením, včetně účinnosti opatření. Tato opatření by měla zohledňovat povahu, rozsah, kontext a účely zpracování a riziko pro práva a svobody fyzických osob. Různě pravděpodobná a závažná rizika pro práva a svobody fyzických osob mohou vyplynout ze zpracování osobních údajů, které by mohlo vést k fyzické, hmotné nebo nehmotné újmě, zejména v případech, kdy by zpracování mohlo vést k diskriminaci, krádeži či zneužití identity, finanční ztrátě, poškození pověsti, ztrátě důvěrnosti osobních údajů chráněných služebním tajemstvím, neoprávněnému zrušení pseudonymizace nebo jakémukoliv jinému významnému hospodářskému či společenskému znevýhodnění, kdy by subjekty údajů mohly být zbaveny svých práv a svobod nebo možnosti kontrolovat své osobní údaje, kdy jsou zpracovávány osobní údaje, které vypovídají o rasovém či etnickém původu, politických názorech, náboženském vyznání či filosofickém přesvědčení nebo členství v odborech, kdy jsou zpracovávány genetické údaje či údaje o zdravotním stavu či sexuálním životě nebo o odsouzení v trestních věcech a trestných činech či souvisejících bezpečnostních opatřeních, kdy jsou za účelem vytvoření či využití osobních profilů vyhodnocovány osobní aspekty, zejména prostřednictvím analýzy nebo odhadu aspektů týkajících se pracovních výsledků, ekonomické situace, zdravotního stavu, osobních preferencí nebo zájmů, spolehlivosti nebo chování, místa pobytu a pohybu, kdy jsou zpracovávány osobní údaje zranitelných osob, především dětí, nebo kdy je zpracováván velký objem osobních údajů a zpracování se dotýká velkého počtu subjektů údajů. Pravděpodobnost a závažnost rizika pro práva a svobody subjektu údajů by měly být určeny na základě povahy, rozsahu, kontextu a účelů zpracování. Riziko by mělo být hodnoceno na základě objektivního posouzení, které stanoví, zda operace zpracování představují riziko či vysoké riziko. (39)Pro ochranu práv a svobod fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů je třeba přijmout vhodná technická a organizační opatření, aby se zajistilo splnění požadavků vyplývajících z tohoto nařízení. Aby správce mohl doložit soulad s tímto nařízením, měl by přijmout vnitřní předpisy a zavést opatření, která dodržují zejména zásady záměrné a standardní ochrany osobních údajů. Tato opatření by mohla mimo jiné spočívat v minimalizaci zpracování osobních údajů, co nejrychlejší pseudonymizaci osobních údajů, transparentnosti s ohledem na funkce a zpracování osobních údajů, umožnění subjektům údajů monitorovat zpracování osobních údajů a umožnění správcům vytvářet a zlepšovat bezpečnostní prvky. Zásady záměrné a standardní ochrany osobních údajů by rovněž měly být zohledněny v souvislosti s veřejnými zakázkami. (40)Ochrana práv a svobod subjektů údajů i odpovědnost správců a zpracovatelů vyžadují, aby bylo jasně určeno, kdo má plnit jednotlivé povinnosti stanovené v tomto nařízení, včetně případů, kdy správce určuje účely a prostředky zpracování společně s jinými správci nebo kdy je operace zpracování prováděna jménem správce. (41)Aby byl zajištěn soulad s požadavky tohoto nařízení v případě zpracování prováděného zpracovatelem jménem správce, měl by správce zpracováním pověřit pouze zpracovatele, kteří poskytují dostatečné záruky, zejména pokud jde o odborné znalosti, spolehlivost a zdroje, že zavedou technická a organizační opatření, která splňují požadavky tohoto nařízení, včetně požadavků na zabezpečení zpracování. Jednou z možností, jak prokázat, že zpracovatel, který není orgánem nebo subjektem Unie, plní povinnosti správce, může být dodržování schváleného kodexu chování nebo schváleného mechanismu pro vydávání osvědčení. Provádění zpracování zpracovatelem by se mělo řídit smlouvou nebo jiným právním aktem podle práva Unie nebo členského státu, které by zavazovaly zpracovatele vůči správci a v nichž by byl stanoven předmět a doba trvání zpracování, povaha a účely zpracování, typ osobních údajů a kategorie subjektů údajů, s přihlédnutím ke konkrétním úkolům a povinnostem zpracovatele v souvislosti se zpracováním, jež má být provedeno, a riziko pro práva a svobody subjektů údajů. Správce a zpracovatel by měli mít možnost se rozhodnout, že použijí individuální smlouvu nebo standardní smluvní ustanovení, které přijme buď přímo Komise, nebo evropský inspektor ochrany údajů a poté Komise. Po dokončení zpracování jménem správce by zpracovatel měl na základě rozhodnutí správce osobní údaje vrátit nebo vymazat, jestliže se nepožaduje uložení osobních údajů podle práva Unie nebo členského státu, které se na zpracovatele vztahuje. (42)Aby doložili soulad s tímto nařízením, měli by správci vést záznamy o činnostech zpracování, za které odpovídají, a zpracovatelé by měli vést záznamy o kategoriích činností zpracovávání, za které odpovídají. Orgány a subjekty Unie by měly být povinny spolupracovat s evropským inspektorem ochrany údajů a na jeho žádost mu tyto záznamy zpřístupnit, aby na jejich základě mohly být tyto operace zpracování monitorovány. Orgány a subjekty Unie by měly mít možnost vytvořit centrální rejstřík záznamů svých činností zpracování. Z důvodů transparentnosti by rovněž měly mít možnost tento rejstřík zpřístupnit veřejnosti. (43)V zájmu zachování bezpečnosti a zabránění zpracování, které by bylo v rozporu s tímto nařízením, by měl správce nebo zpracovatel posoudit rizika spojená se zpracováním a přijmout opatření ke zmírnění těchto rizik, například šifrování. Tato opatření by měla zajistit náležitou úroveň bezpečnosti, včetně důvěrnosti, s ohledem na stav techniky, náklady na provedení v souvislosti s rizikem a povahu osobních údajů, které mají být chráněny. Při posuzování rizik pro zabezpečení údajů by se měla vzít v úvahu rizika, která zpracování představuje, jako jsou náhodné nebo protiprávní zničení, ztráta, pozměnění, neoprávněné zpřístupnění nebo zpřístupnění předaných, uložených nebo jiným způsobem zpracovaných osobních údajů, které by mohly zejména vést k fyzické, hmotné nebo nehmotné újmě. (44)Orgány a subjekty Unie by měly zajistit důvěrnost elektronické komunikace, jak ukládá článek 7 Listiny. Orgány a subjekty Unie by měly zajistit bezpečnost svých sítí elektronických komunikací, chránit informace týkající se koncových zařízení koncových uživatelů, kteří se připojují na veřejně přístupné internetové stránky a mobilní aplikace v souladu s nařízením (EU) XXXX/XX [nové nařízení o ochraně osobních údajů] a chránit osobní údaje v seznamech uživatelů.

(45) Není-li porušení zabezpečení osobních údajů řešeno náležitě a včas, může to fyzickým osobám způsobit fyzickou, hmotnou či nehmotnou újmu. Jakmile se tedy správce o porušení zabezpečení osobních údajů dozví, měl by je bez zbytečného odkladu, a je-li to možné, do 72 hodin poté, co se o něm dozvěděl, ohlásit evropskému inspektorovi ochrany údajů, ledaže může v souladu se zásadou odpovědnosti doložit, že je nepravděpodobné, že by dané porušení zabezpečení osobních údajů mělo za následek riziko pro práva a svobody fyzických osob. Není-li toto ohlášení možné učinit do 72 hodin, měly by být spolu s ním uvedeny důvody zpoždění a informace mohou být poskytnuty postupně bez zbytečného dalšího prodlení. Je-li zpoždění důvodné, měly by být méně citlivé nebo méně konkrétní informace o porušení sděleny co nejdříve, místo aby se čekalo s oznámením až na úplné vyšetření příslušného incidentu. (46)Správce by měl porušení zabezpečení osobních údajů oznámit subjektu údajů bez zbytečného prodlení, pokud je pravděpodobné, že toto porušení bude mít za následek vysoké riziko pro práva a svobody fyzické osoby, aby mohl učinit nezbytná opatření. V oznámení by měla být popsána povaha daného případu porušení zabezpečení osobních údajů a obsažena doporučení pro dotčenou fyzickou osobu, jak případné nežádoucí účinky zmírnit. Tato oznámení by měla být subjektům údajů učiněna, jakmile je to proveditelné, v úzké spolupráci s evropským inspektorem ochrany údajů a v souladu s pokyny tohoto úřadu nebo jiných příslušných orgánů (například donucovacích orgánů). (47)Nařízení (ES) č. 45/2001 ukládá správci obecnou povinnost ohlašovat zpracování osobních údajů pověřenci pro ochranu osobních údajů, který následně vede rejstřík oznámených operací zpracování údajů. Tato povinnost přináší administrativní a finanční zátěž, avšak nepřispěla ve všech případech ke zlepšení ochrany osobních údajů. Proto by měla být tato nerozlišená obecná ohlašovací povinnost zrušena a nahrazena účinnými postupy a mechanismy, které by se místo toho zaměřily na takové typy operací zpracování, jež mohou s ohledem na svou povahu, rozsah, kontext a účely představovat vysoké riziko pro práva a svobody fyzických osob. Mezi tyto typy operací zpracování mohou patřit ty, při nichž jsou zejména používány nové technologie, nebo které jsou zcela nového druhu a u nichž správce dosud neprovedl posouzení vlivu na ochranu údajů, nebo které se staly nezbytnými z důvodu času, který uplynul od prvotního zpracování. V těchto případech by měl správce před zpracováním provést posouzení vlivu na ochranu osobních údajů s cílem posoudit konkrétní pravděpodobnost a závažnost vysokého rizika a zohlednit přitom povahu, rozsah, kontext a účely zpracování a zdroje rizika. Pro zajištění ochrany osobních údajů a prokázání souladu s tímto nařízením by toto posouzení vlivu mělo zejména obsahovat zamýšlená opatření, záruky a mechanismy pro snížení tohoto rizika. (48)Pokud z posouzení vlivu na ochranu osobních údajů vyplývá, že by zpracování v případě, že neexistují záruky, bezpečnostní opatření ani mechanismy ke zmenšení rizika, představovalo vysoké riziko pro práva a svobody fyzických osob, a pokud je správce toho názoru, že riziko nelze zmenšit prostředky přiměřenými z hlediska dostupných technologií a nákladů na provedení, je třeba před zahájením zpracování konzultovat evropského inspektora ochrany údajů. Je pravděpodobné, že toto vysoké riziko vznikne v souvislosti s určitým typem zpracování a rozsahem a četností zpracování, což rovněž může vést ke vzniku škody nebo zásahu do práv a svobod dotčené fyzické osoby. Evropský inspektor ochrany údajů by měl na žádost o konzultaci reagovat ve stanovené lhůtě. Skutečností, že evropský inspektor ochrany údajů v této lhůtě nezareaguje, by však neměl být dotčen žádný zásah evropského inspektora ochrany údajů prováděný v souladu s jeho úkoly a pravomocemi stanovenými v tomto nařízení, včetně pravomoci zakázat operace zpracování. V rámci tohoto procesu konzultací by mělo být možné předložit výsledek posouzení vlivu na ochranu osobních údajů, které bylo provedeno v souvislosti s daným zpracováním, evropskému inspektorovi ochrany údajů, zejména zamýšlená opatření ke zmírnění rizika pro práva a svobody fyzických osob. (49)Evropský inspektor ochrany údajů by měl být informován o správních opatřeních a vnitřních předpisech orgánů a subjektů Unie, které upravují zpracování osobních údajů, stanoví podmínky pro omezení práv subjektu údajů nebo zavádí odpovídající záruky pro práva subjektu údajů, aby byl zajištěn soulad zamýšleného zpracování s tímto nařízením, a zejména zmírněno související riziko pro subjekt údajů. (50)Nařízení (EU) 2016/679 zřizuje Evropský sbor pro ochranu údajů jako subjekt Unie s právní subjektivitou. Sbor by měl přispívat k jednotnému uplatňování nařízení (EU) 2016/679 a směrnice 2016/680 v celé Unii, například poskytovat Komisi poradenství. Evropský inspektor ochrany údajů by měl současně i nadále vykonávat dozorovou a poradní funkci ve vztahu ke všem orgánům a subjektům Unie, včetně ze své vlastní iniciativy nebo na žádost. Aby byla zajištěna jednotnost pravidel pro ochranu údajů v Unii, měly by být povinné konzultace Komise po přijetí legislativních aktů nebo během přípravy aktů v přenesené pravomoci a prováděcích aktů vymezených v článcích 289, 290 a 291 SFEU a po přijetí doporučení a návrhů týkajících se dohod s třetími zeměmi a mezinárodními organizacemi stanovených v článku 218 SFEU, které mají dopad na právo na ochranu osobních údajů. V takových případech by Komise měla povinně konzultovat evropského inspektora ochrany údajů s výjimkou případů, kdy nařízení (EU) 2016/679 stanoví povinnou konzultaci Evropského sboru pro ochranu údajů, například o rozhodnutích o odpovídající úrovni ochrany nebo aktech v přenesené pravomoci o standardizovaných ikonách a požadavcích na mechanismy pro vydávání osvědčení. Jestliže předmětný akt má zvláštní význam pro ochranu práva a svobod fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů, měla by Komise mít navíc možnost rovněž konzultovat Evropský sbor pro ochranu osobních údajů. V takových případech by evropský inspektor ochrany údajů měl jakožto člen Evropského sboru pro ochranu údajů koordinovat svou práci s tímto subjektem s cílem vydat společné stanovisko. Evropský inspektor ochrany údajů a případně Evropský sbor pro ochranu údajů by měli poskytnout písemnou radu ve lhůtě osmi týdnů. Tato lhůta by měla být v naléhavých nebo jinak vhodných případech zkrácena, například pokud Komise připravuje akt v přenesené pravomoci nebo prováděcí akt. (51)V každém orgánu nebo subjektu by měl pověřenec pro ochranu údajů zajistit, aby se toto nařízení uplatňovalo, a měl by poskytovat poradenství správcům a zpracovatelům při plnění jejich povinností. Pověřencem by měla být osoba s potřebnou úrovní odborných znalostí o právu a praxi v oblasti ochrany údajů, což by se mělo určit zejména podle prováděných operací zpracování a podle ochrany, která se vyžaduje pro osobní údaje zpracovávané správcem nebo zpracovatelem. Tito pověřenci ochrany údajů by měli moci plnit své povinnosti a úkoly nezávisle. (52)Pokud jsou osobní údaje předávány z orgánů a subjektů Unie správcům, zpracovatelům nebo jiným příjemcům ve třetích zemích nebo v mezinárodních organizacích, neměla by být úroveň ochrany fyzických osob zajištěná v Unii tímto nařízením oslabována, a to ani v případech dalšího předání osobních údajů ze třetí země nebo mezinárodní organizace správcům nebo zpracovatelům ve stejné nebo jiné třetí zemi nebo mezinárodní organizaci. V každém případě lze předání do třetích zemí a mezinárodním organizacím provést pouze za plného dodržování tohoto nařízení. K předání by mělo docházet pouze tehdy, pokud s výhradou ostatních ustanovení tohoto nařízení správce nebo zpracovatel splňují podmínky stanovené v tomto nařízení vztahující se na předávání osobních údajů do třetích zemí nebo mezinárodním organizacím. (53)Komise může rozhodnout podle článku 45 nařízení (EU) 2016/679, že určitá třetí země, určité území či konkrétní odvětví v určité třetí zemi nebo určitá mezinárodní organizace zajišťuje odpovídající úroveň ochrany údajů. V těchto případech orgán nebo subjekt Unie může předat osobní údaje do této země nebo této mezinárodní organizaci bez potřeby získat další povolení. (54)Nebude-li přijato rozhodnutí o odpovídající ochraně, měl by správce nebo zpracovatel v zájmu odstranění nedostatků v oblasti ochrany údajů ve třetí zemi přijmout opatření, která subjektu údajů poskytnou vhodné záruky. Tyto vhodné záruky mohou spočívat ve využívání standardních doložek o ochraně údajů přijatých Komisí, standardních doložek o ochraně údajů přijatých evropským inspektorem ochrany údajů nebo smluvních doložek jím schválených. V případě, že zpracovatel není orgánem nebo subjektem Unie, mohou tyto vhodné záruky sestávat rovněž ze závazných podnikových pravidel, kodexů chování a mechanismů pro vydávání osvědčení používaných pro mezinárodní předávání podle nařízení (EU) 2016/679. Tyto záruky by měly zajistit splnění požadavků na ochranu údajů a dodržení práv subjektů údajů v rozsahu odpovídajícím zpracování v Unii, včetně dostupnosti vymahatelných práv subjektu údajů a účinné právní ochrany, včetně práva na účinnou správní nebo soudní ochranu a na požadování náhrady škody v Unii nebo ve třetí zemi. Měly by se týkat zejména souladu s obecnými zásadami pro zpracování osobních údajů a zásad záměrné a standardní ochrany osobních údajů. Předání mohou být rovněž provedena ze strany orgánů a subjektů Unie orgánům veřejné moci nebo veřejným subjektům ve třetích zemích nebo mezinárodním organizacím s odpovídajícími povinnostmi nebo funkcemi, a to i na základě ustanovení, která mají být vložena do správních ujednání, jako je memorandum o porozumění, a která stanoví vymahatelná a účinná práva subjektů údajů. Povolení evropského inspektora ochrany údajů by mělo být obdrženo, jestliže jsou záruky stanoveny ve správních ujednáních. (55)Skutečnost, že správci a zpracovatelé mohou používat standardní doložky o ochraně údajů přijaté Komisí nebo evropským inspektorem ochrany údajů, by neměla správcům ani zpracovatelům bránit v tom, aby zahrnuli standardní doložky o ochraně údajů i do rozsáhlejších smluv, jako je smlouva mezi zpracovatelem a dalším zpracovatelem, nebo doplnili jiné doložky či další záruky, pokud tyto nejsou v přímém nebo nepřímém rozporu se standardními smluvními doložkami přijatými Komisí nebo evropským inspektorem ochrany údajů nebo pokud se nedotýkají základních práv či svobod subjektů údajů. Správci a zpracovatelé by měli být vybízeni k poskytování dalších záruk prostřednictvím smluvních závazků, které doplní standardní doložky o ochraně údajů. (56)Některé třetí země přijímají právní předpisy a jiné právní akty, které mají přímo upravovat činnosti zpracování orgány a subjekt Unie. Může se mimo jiné jednat o rozsudky soudů či rozhodnutí správních orgánů ve třetích zemích, v nichž se od správce nebo zpracovatele vyžaduje předání či zpřístupnění osobních údajů a které nejsou založeny na mezinárodních dohodách platných mezi danou třetí zemí a Unií. Extrateritoriální používání těchto právních předpisů a jiných právních aktů může být v rozporu s mezinárodním právem a znesnadnit zaručení ochrany fyzických osob zajištěné v Unii tímto nařízením. Předávání údajů by mělo být přípustné jen tehdy, jsou-li splněny podmínky předávání údajů do třetích zemí stanovené v tomto nařízení. Tak tomu může být mimo jiné v případě, kdy je sdělení údajů nezbytné z důležitého důvodu veřejného zájmu, jenž je uznán v právu Unie. (57)Pro konkrétní situace by měla být stanovena možnost předat údaje za určitých okolností, pokud subjekt údajů dal svůj výslovný souhlas nebo pokud je předání příležitostné a nezbytné v souvislosti se smluvními či právními nároky, bez ohledu na to, zda probíhá v soudním řízení nebo ve správním či jakémkoli mimosoudním řízení, včetně řízení před regulačními orgány. Rovněž by měla být stanovena možnost předat údaje, pokud je to nutné z důležitých důvodů veřejného zájmu stanovených právem Unie nebo pokud je předání prováděno z rejstříku zřízeného na základě právních předpisů a určeného k nahlížení pro veřejnost nebo osoby s oprávněným zájmem. V tomto případě by se takové předání nemělo týkat všech osobních údajů ani celých kategorií osobních údajů obsažených v tomto rejstříku, není-li povoleno právem Unie, a pokud má být rejstřík přístupný osobám s oprávněným zájmem, mělo by být předání uskutečněno pouze na žádost těchto osob nebo pokud jsou tyto osoby jejich příjemci, přičemž je třeba plně zohlednit zájmy a základní práva subjektu údajů. (58)Tyto výjimky by se měly uplatnit zejména v případech, kdy je předání údajů vyžadováno a je nutné z důležitých důvodů veřejného zájmu, například v případech mezinárodní výměny údajů mezi orgány a subjekty Unie a orgány pro hospodářskou soutěž, daňovými či celními správami, orgány finančního dohledu, útvary příslušnými v oblasti sociálního zabezpečení nebo veřejného zdraví, například v případě vysledování kontaktů v souvislosti s nakažlivými chorobami nebo za účelem omezení nebo odstranění dopingu ve sportu. Předání osobních údajů by mělo být považováno za zákonné rovněž tehdy, pokud je nezbytné pro ochranu životně důležitého zájmu subjektu údajů nebo jiné osoby, včetně fyzické integrity nebo života, není-li subjekt údajů schopen udělit souhlas. V případě absence rozhodnutí o odpovídající ochraně může právo Unie z důležitých důvodů veřejného zájmu výslovně stanovit omezení předání konkrétních kategorií údajů do třetí země nebo mezinárodní organizaci. Jakékoliv předání osobních údajů subjektu údajů, který není fyzicky nebo právně způsobilý udělit souhlas s předáním, mezinárodní humanitární organizaci za účelem vykonání úkolu svěřeného na základě ženevských úmluv nebo uplatňování mezinárodního humanitárního práva použitelného v ozbrojených konfliktech by mohlo být považováno za nezbytné z důležitého důvodu veřejného zájmu nebo z důvodu životně důležitého zájmu subjektu údajů. (59)Pokud Komise nepřijala rozhodnutí o odpovídající úrovni ochrany údajů ve třetí zemi, správce nebo zpracovatel by měl v každém případě využít řešení, která subjektům údajů poskytnou vymahatelná a účinná práva, pokud jde o zpracování jejich osobních údajů v Unii po jejich předání, tak aby i nadále požívali základních práv a záruk. (60)Předání osobních údajů přes hranice mimo území Unie může fyzické osoby vystavit zvýšenému riziku, že nebudou moci uplatnit svá práva na ochranu osobních údajů, a zejména se chránit před protiprávním použitím nebo poskytnutím těchto údajů. Zároveň se může stát, že dozorové úřady v Unii, včetně evropského inspektora ochrany údajů nebudou schopny vyřizovat stížnosti nebo provádět šetření týkající se činností prováděných mimo jejich jurisdikci. Překážkou pro jejich úsilí o přeshraniční spolupráci mohou být také nedostatečné preventivní nebo nápravné pravomoci, rozdíly v právní úpravě a praktické překážky, například omezené zdroje. Proto je třeba podporovat užší spolupráci mezi evropským inspektorem ochrany údajů a dalšími dozorovými úřady zabývajícími se ochranou osobních údajů s cílem napomoci jim při výměně informací s příslušnými mezinárodními partnery. (61)Zásadním prvkem ochrany fyzických osob v souvislosti se zpracováním jejich osobních údajů je zřízení evropského inspektora ochrany údajů v nařízení (ES) č. 45/2001, zmocněného plnit své úkoly a vykonávat své pravomoci zcela nezávisle. Toto nařízení by mělo dále posílit a objasnit jeho roli a nezávislost. (62)Aby se zajistilo jednotné monitorování a prosazování pravidel pro ochranu údajů v celé Unii, měl by mít evropský inspektor ochrany údajů tytéž úkoly a účinné pravomoci jako dozorové úřady v členských státech, včetně pravomocí provádět šetření, ukládat nápravná opatření a sankce, vydávat povolení a poskytovat poradenství, zejména v případech stížností fyzických osob, pravomoci upozorňovat Soudní dvůr Evropské unie na porušení tohoto nařízení a účastnit se právních řízení v souladu s primárním právem. Mezi tyto pravomoci by měla rovněž patřit pravomoc uložit dočasné nebo trvalé omezení zpracování, včetně jeho zákazu. Aby se zamezilo zbytečným nákladům a přílišným obtížím pro dotčené osoby, mělo by každé opatření evropského inspektora ochrany údajů být vhodné, nezbytné a přiměřené, aby byl zajištěn soulad s tímto nařízením, mělo by přihlížet k okolnostem každého jednotlivého případu a respektovat právo všech osob na to být vyslechnuty dříve, než bude přijato jakékoliv individuální opatření. Každé právně závazné opatření evropského inspektora ochrany údajů by mělo mít písemnou formu, být jasné a jednoznačné, uvádět datum svého vydání, mělo by být opatřeno podpisem evropského inspektora ochrany údajů a obsahovat odůvodnění opatření a odkaz na právo na účinnou právní ochranu. (63)Rozhodnutí evropského inspektora ochrany údajů o výjimkách, zárukách, povoleních a podmínkách týkajících se operací zpracování údajů, jak je vymezeno v tomto nařízení, se zveřejňují ve zprávě o činnosti. Nezávisle na zveřejnění výroční zprávy o činnosti může evropský inspektor ochrany údajů zveřejňovat zprávy o jednotlivých tématech. (64)Vnitrostátní dozorové úřady sledují uplatňování nařízení (EU) 2016/679 a přispívají k jeho jednotnému uplatňování v celé Unii s cílem chránit fyzické osoby v souvislosti se zpracováním jejich osobních údajů a usnadnit volný pohyb osobních údajů v rámci vnitřního trhu. Aby se zajistila jednotnost při uplatňování pravidel ochrany údajů platných v členských státech a platných pro orgány a subjekty Unie, měl by evropský inspektor ochrany údajů účinně spolupracovat s vnitrostátními dozorovými úřady.

(65)V některých případech právo Unie stanoví model koordinovaného dozoru sdíleného mezi evropským inspektorem ochrany údajů a vnitrostátními dozorovými úřady. Evropský inspektor ochrany údajů je navíc dozorovým úřadem pro Europol a byl vytvořen specifický model spolupráce s vnitrostátními dozorovými úřady prostřednictvím Rady pro spolupráci s poradní funkcí. Aby se zlepšil účinný dozor nad hmotnými pravidly ochrany údajů a jejich vymáhání, měl by být v Unii zaveden jeden soudržný model koordinovaného dozoru. Komise by proto měla v případě potřeby předložit legislativní návrhy na změnu právních aktů Unie upravujících model koordinovaného dozoru, aby je sladila s modelem koordinovaného dozoru podle tohoto nařízení. Evropský sbor pro ochranu osobních údajů by měl být jediným fórem pro zajištění účinného koordinovaného dozoru na úrovni sboru. (66)Každý subjekt údajů by měl mít právo podat stížnost u evropského inspektora ochrany údajů, a právo na účinnou soudní ochranu před Soudním dvorem Evropské unie v souladu se Smlouvami, jestliže se domnívá, že byla porušena jeho práva podle tohoto nařízení, nebo pokud evropský inspektor ochrany údajů na stížnost nereaguje, stížnost zcela či částečně odmítne či zamítne, nebo pokud nekoná, přestože je to nutné z důvodu ochrany práv subjektu údajů. Šetření na základě podané stížnosti by se mělo s výhradou soudního přezkumu provést v rozsahu, jenž je v daném případě přiměřený. Evropský inspektor ochrany údajů by měl subjekt údajů v přiměřené lhůtě informovat o vývoji a výsledku stížnosti. Je-li v dané věci zapotřebí další koordinace s vnitrostátním dozorovým úřadem, měl by být subjekt údajů informován průběžně. S cílem usnadnit podávání stížností by měl evropský inspektor ochrany údajů přijmout určitá opatření, například poskytnout formulář pro podání stížnosti, který lze vyplnit i elektronicky, aniž by byly vyloučeny další komunikační prostředky. (67)Kdokoli, kdo v důsledku porušení tohoto nařízení utrpěl hmotnou či nehmotnou újmu, by měl mít právo obdržet od správce nebo zpracovatele náhradu utrpěné újmy za podmínek stanovených ve Smlouvě. (68)Aby se posílila dozorová role evropského inspektora ochrany údajů a účinné prosazování tohoto nařízení, měl by evropský inspektor ochrany údajů mít pravomoc udělovat jako krajní sankci správní pokuty. Cílem pokut by mělo být sankcionovat orgán nebo subjekt – spíše nežli jednotlivce – za nedodržení tohoto nařízení, odrazovat od porušování tohoto nařízení a podporovat kulturu ochrany osobních údajů v orgánech a subjektech Unie. V tomto nařízení by měly být uvedeny porušení a maximální hranice a kritéria pro stanovení souvisejících správních pokut. V každém jednotlivém případě by měl výši pokuty určit evropský inspektor ochrany údajů při zohlednění všech příslušných okolností konkrétní situace s náležitým přihlédnutím k povaze, závažnosti a době trvání tohoto porušení a k jeho důsledkům a opatřením přijatým v zájmu zajištění souladu s povinnostmi vyplývajícími z tohoto nařízení a v zájmu prevence či zmírnění důsledků tohoto porušení. Při ukládání správní pokuty subjektu Unie by měl evropský inspektor ochrany údajů zvážit přiměřenost výše pokuty. Správní řízení o uložení pokut orgánům a subjektům Unie by mělo dodržovat obecné zásady práva Unie, jak jsou vykládány Soudním dvorem Evropské unie. (69)Pokud se subjekt údajů domnívá, že jeho práva podle tohoto nařízení byla porušena, měl by být oprávněn pověřit určitý neziskový subjekt, organizaci nebo sdružení, které jsou zřízeny v souladu s právem Unie nebo právem členského státu, jejichž statutární cíle jsou ve veřejném zájmu a které působí v oblasti ochrany osobních údajů, aby podaly jeho jménem stížnost u evropského inspektora ochrany údajů. Takový subjekt, organizace nebo sdružení by rovněž měly být schopny uplatnit právo na soudní ochranu jménem subjektu údajů nebo uplatnit jménem subjektu údajů právo na odškodnění. (70)Úředník nebo jiný zaměstnanec Unie, který poruší povinnosti stanovené tímto nařízením, by měl být vystaven disciplinárním nebo jiným úkonům v souladu s pravidly stanovenými ve služebním řádu úředníků Evropské unie nebo v pracovním řádu ostatních zaměstnanců Evropské unie. (71)V zájmu zajištění jednotných podmínek pro provádění tohoto nařízení je třeba svěřit Komisi prováděcí pravomoci v případech stanovených tímto nařízením. Tyto pravomoci by měly být vykonávány v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011. Přezkumný postup by se měl použít pro přijetí standardních smluvních doložek mezi správci a zpracovateli a mezi zpracovateli navzájem, pro přijetí seznamu operací zpracování údajů, když je vyžadována předchozí konzultace evropského inspektora ochrany údajů správci zpracovávajícími údaje pro vykonání úkolu ve veřejném zájmu, a pro přijetí standardních smluvních doložek stanovujících vhodné záruky pro mezinárodní předávání. (72)Důvěrné informace, které statistické orgány Unie a členských států shromažďují za účelem vypracovávání úředních evropských a vnitrostátních statistik, by měly být chráněny. Evropské statistiky by měly být sestavovány, vypracovávány a šířeny v souladu se statistickými zásadami stanovenými v čl. 338 odst. 2 Smlouvy o fungování EU. Další upřesnění o statistické důvěrnosti evropské statistiky poskytuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 223/2009. (73)Nařízení (ES) č. 45/2001 a rozhodnutí č. 1247/2002/ES by měla být zrušena. Odkazy na zrušené nařízení a rozhodnutí by se měla považovat za odkazy na toto nařízení. (74)Aby byla zaručena úplná nezávislost členů nezávislého dozorového úřadu, nemělo by být tímto nařízením dotčeno funkční období stávajícího evropského inspektora ochrany údajů a stávajícího zástupce inspektora. Stávající zástupce inspektora by měl zůstat ve funkci do konce svého funkčního období, nenaplní-li se jedna z podmíne