Globální standardy, které vypracoval Basilejský výbor pro bankovní dohled, nabývají na důležitosti vzhledem ke stále globálnější povaze a stále větší provázanosti bankovního sektoru. Ačkoli globalizace bankovního sektoru usnadňuje mezinárodní obchod a investice, vytváří také komplexnější finanční rizika. Bez jednotných globálních standardů by se banky mohly rozhodnout, že budou provozovat svou činnost v jurisdikci s nejmírnějším regulačním režimem a režimem dohledu. To by mohlo vést ke snaze o zavádění co nejmírnějších regulačních režimů a režimů dohledu s cílem přilákat bankovní podniky, čímž by se zároveň zvýšilo riziko globální finanční nestability. Mezinárodní koordinace globálních standardů tento druh riskantní soutěže do značné míry omezuje, a je tedy klíčová pro zachování finanční stability v globalizovaném světě. Globální standardy také zjednodušují fungování bank, jež působí v mezinárodním měřítku – mezi něž patří velký počet bank z EU – protože zaručují, že v nejvýznamnějších finančních centrech po celém světě jsou uplatňována víceméně obdobná pravidla.

Tento návrh je rovněž nezbytný k dalšímu posílení tržní disciplíny. Jedná se o další důležitý nástroj, který má investorům umožnit plnit jejich úlohu sledování chování bank. Aby tak mohli činit, potřebují mít přístup k nezbytným informacím. Stávající obtíže, s nimiž je přístup k obezřetnostním informacím spojen, brání účastníkům trhu získat potřebné informace o obezřetnostní situaci bank. To v konečném důsledku snižuje účinnost obezřetnostního rámce pro banky a může vyvolávat pochybnosti o odolnosti bankovního sektoru, zejména v obdobích napjatých podmínek. Cílem tohoto návrhu je proto centralizovat zpřístupňování obezřetnostních informací za účelem zlepšení přístupu k obezřetnostním údajům a porovnatelnosti napříč odvětvím. Centralizace zpřístupňovaných informací do jednotného přístupového místa zřízeného orgánem EBA má rovněž za cíl snížit administrativní zátěž institucí, zejména malých a nepříliš složitých institucí.

Další neméně důležitá potřeba reformy vyplývá z pokračujícího úsilí Komise o přechod k udržitelnému hospodářství. Sdělení Komise Zelená dohoda pro Evropu a sdělení Komise Plnění klimatického cíle EU pro rok 2030 („Fit for 55“) jasně stanovila závazek Komise přeměnit hospodářství EU na udržitelné hospodářství a zároveň řešit nevyhnutelné důsledky změny klimatu. Oznámila také strategii udržitelného financování, která vychází z předchozích iniciativ a zpráv, například akčního plánu pro financování udržitelného růstu a zpráv technické expertní skupiny pro udržitelné financování, avšak posiluje úsilí Komise v této oblasti o jejich uvedení do souladu s ambiciózními cíli Zelené dohody pro Evropu.

Například na změny zavádějící pro banky oznamovací povinnost ex ante ohledně obezřetnostně významných událostí se vztahují prahy významnosti, přičemž události, které jich nedosahují, není nutné oznamovat. Podle nového rámce pro pobočky ze třetích zemí se na pobočky, které jsou považovány za malé a méně rizikové (pobočky ze třetích zemí třídy 2), vztahují méně přísné obezřetnostní požadavky a požadavky na podávání zpráv. A rovněž nové požadavky na posouzení způsobilosti a bezúhonnosti ex ante byly nastaveny tak, aby platily pouze pro velké finanční instituce.

Proto je za nejlepší možnost považována změna CRR a CRD. Dosahuje totiž optimální rovnováhy mezi harmonizací pravidel a zachováním flexibility jednotlivých členských států tam, kde je to nezbytné, aniž by vytvářela překážky pro soubor jednotných pravidel. Změny dále podpoří jednotné uplatňování obezřetnostních požadavků a sbližování postupů v oblasti dohledu a zajistí rovné podmínky pro bankovní služby na celém vnitřním trhu. To je obzvláště důležité v bankovním sektoru, kde mnoho úvěrových institucí působí v rámci celého vnitřního trhu EU. Pro zajištění účinného dohledu nad úvěrovými institucemi na konsolidovaném základě má zásadní význam bezvýhradná spolupráce a důvěra v rámci jednotného mechanismu dohledu a v rámci kolegií orgánů dohledu a příslušných orgánů mimo jednotný mechanismus. Vnitrostátní pravidla by těchto cílů nedosáhla.

Vzhledem k tomu, že cíle navrhovaných opatření se zaměřují na doplnění již existujících právních předpisů EU, lze jich nejlépe dosáhnout na úrovni EU, a nikoli na základě iniciativ jednotlivých členských států. Vnitrostátní opatření zaměřená například na zavádění pravidel, která mají ze své podstaty mezinárodní dosah – například globální standard jako Basel III nebo účinnější snižování rizik ESG – do platných právních předpisů by nebyla při zajišťování finanční stability tak účinná jako pravidla na úrovni EU. Co se týče opatření dohledu, zpřístupňování informací a poboček ze třetích zemí, pokud by byla iniciativa ponechána pouze na členských státech, mohlo by to snížit transparentnost a zvýšit náklady na arbitráže, a vést tak k narušení hospodářské soutěže a kapitálových toků. Přijímání vnitrostátních opatření by navíc bylo z právního hlediska obtížné, neboť CRR již upravuje bankovní záležitosti včetně rizikových vah, podávání zpráv a zpřístupňování informací a dalších požadavků souvisejících s CRR.

Ačkoli by bankám vznikly jednorázové administrativní a provozní náklady na provedení změn pravidel, zjednodušení vyplývající z některých z upřednostňovaných možností (např. odstranění přístupů využívajících interní modely) by podle očekávání mělo ve srovnání se současnou situací snížit opakující se náklady.

Podle odhadů poskytnutých orgánem EBA je možné, že by v důsledku tohoto dopadu musel omezený počet velkých bank v EU (10 z 99 bank zahrnutých do testovaného vzorku) pro splnění nových minimálních kapitálových požadavků v rámci preferované možnosti souhrnně navýšit kapitál (méně než 27 miliard EUR pro všech deset bank). Pro porovnání těchto 99 bank zahrnutých do vzorku (představujících 75 % bankovních aktiv v EU) drželo na konci roku 2019 regulatorní kapitál v celkové výši 1 414 miliard EUR a v roce 2019 jejich souhrnný zisk dosáhl 99,8 miliardy EUR.

V rámci posouzení dopadů se zvažovala řada politických možností ve čtyřech klíčových dimenzích politiky souběžně se základním scénářem, kdy by Unie nepřijala žádné opatření. Ze simulační analýzy a makroekonomického modelování provedených v rámci posouzení dopadů vyplynulo, že by provedení upřednostňovaných možností a zohlednění všech opatření v návrhu měla podle očekávání po plánovaném přechodném období vést z dlouhodobého hlediska (do roku 2030) k váženému průměrnému zvýšení minimálních kapitálových požadavků pro banky v EU o +6,4 % až +8,4 %. Ze střednědobého hlediska (v roce 2025) se očekává nárůst v rozmezí od +0,7 % do +2,7 %.

Článek 87a CRD zavádí v obezřetnostním rámci rozměr udržitelnosti s cílem zajistit lepší řízení rizik ESG a motivovat k lepšímu přidělování finančních prostředků bank na udržitelné projekty, což napomáhá k přechodu k udržitelnějšímu hospodářství. Článek 87a rovněž umožňuje příslušným orgánům přezkoumat, zda banky plní příslušné cíle politik Unie nebo zda jsou v souladu s širšími transformačními trendy ve vztahu k faktorům ESG, a jak řídí rizika ESG v krátkodobém, střednědobém a dlouhodobém horizontu, což vede k lepšímu porozumění těmto rizikům a příslušným orgánům umožňuje reagovat na obavy týkající se finanční stability, jež by mohly vyvstat při pokračujícím nesprávném oceňování rizik ESG úvěrovými institucemi. Aby bylo zajištěno jednotné posuzování rizik ESG, pověřuje článek 87a orgán EBA upřesněním kritérií pro posuzování rizik ESG, včetně způsobu, jak by měla být tato rizika identifikována, měřena, řízena a monitorována, a dále způsobu, jakým by úvěrové instituce měly vypracovávat konkrétní plány k řešení těchto rizik a provádění interních zátěžových testů odolnosti vůči dlouhodobým nepříznivým dopadům rizik ESG.

Články 73 a 74 CRD se mění tak, že požadují, aby byl do strategií a postupů úvěrových institucí pro hodnocení vnitřních kapitálových potřeb a rovněž do odpovídající vnitřní správy a řízení zahrnut krátkodobý, střednědobý a dlouhodobý horizont rizik ESG.

V naléhavých situacích, kdy dojde k odvolání nebo nahrazení členů vedoucího orgánu nebo vrcholného vedení v souvislosti s uplatněním opatření včasného zásahu nebo provedením opatření k řešení krize příslušnými orgány a orgány příslušnými k řešení krize, by v zájmu zajištění finanční stability mělo být posouzení způsobilosti a bezúhonnosti provedeno poté, co se tyto osoby ujmou svých povinností.

Rámec pro způsobilost a bezúhonnost je jednou z nejméně harmonizovaných oblastí právních předpisů EU týkajících se bankovního dohledu, a proto jsou změny CRD považovány za nezbytné k zajištění konzistentnějšího, účinnějšího a účelnějšího dohledu nad členy vedoucích orgánů a nad osobami zastávajícími klíčové funkce. I přes snahy regulačních orgánů a orgánů dohledu o zajištění dalšího sbližování dohledu jsou ke zlepšení dohledu nutné legislativní úpravy. Stávající rámec pro členy představenstva, který se opírá o vnitrostátní právní předpisy provádějící CRD, je do velké míry založen na zásadách, a proto podrobně neuvádí, jakým způsobem a kdy by orgány dohledu měly provádět posouzení způsobilosti a bezúhonnosti. Absence definice osob zastávajících klíčové funkce a rámce pro tyto osoby v CRD vede k tomu, že je některé orgány dohledu řádně neidentifikují, a neprovádějí tudíž posouzení jejich vhodnosti pro plnění jejich povinností, zatímco jiné orgány dohledu tak činí různými způsoby. Toto roztříštěné regulační prostředí představuje palčivý problém, zejména v bankovní unii. Proto se vedle kritérií způsobilosti a bezúhonnosti v článku 91 zavádějí články 91a a 91b, jež upřesňují úlohu bank a příslušných orgánů při kontrole, zda jsou u členů představenstva tato kritéria splněna, včetně načasování takového posouzení. Dále se doplňují články 91c a 91d, jež stanoví minimální požadavky na osoby zastávající klíčové funkce.

Tyto nové pravomoci dohledu jsou navrženy tak, aby byly i nadále přiměřené a konkrétně tak, aby subjektům, nad nimiž je vykonáván dohled, a příslušným orgánům nevznikala nepřiměřená další administrativní zátěž. Za prvé, pravomoci související s nabýváním kvalifikované účasti úvěrovými institucemi a převody aktiv a pasiv se použijí pouze v případě, že jsou transakce považovány za významné. Stanoví se mechanismus implicitního schválení, jenž je podobný tomu, který je zaveden pro nabývání významných účastí v úvěrových institucích, za účelem poskytnutí právní jistoty subjektům, nad nimiž je vykonáván dohled, a zamezení tomu, aby příslušné orgány musely přijímat rozhodnutí v rámci standardního postupu, není-li to nezbytné. Pouze u fúzí a rozdělení je předchozí souhlas příslušných orgánů vyžadován ve všech případech (nejedná-li se o interní operaci v rámci skupiny), pokud v takovém případě nedojde k situaci, kdy by nový subjekt vzniklý v důsledku fúze nebo rozdělení musel žádat o povolení působit jako úvěrová instituce nebo o schválení zahájení činnosti finanční holdingové společnosti.

S ohledem na tento cíl je nezbytné zabránit tomu, aby se určité oblasti nebo segmenty trhů nacházely mimo oblast působnosti nebo dosah systému obezřetnostní regulace a dohledu, jelikož by pak v těchto segmentech mohlo docházet k nekontrolované kumulaci rizik a k jejich šíření do dalších částí finančního systému s velmi negativními účinky. To je obzvláště důležité v těch částech finančních trhů, ve kterých jsou úzce zapojeny úvěrové instituce.

Vhodnějším řešením by bylo vypracování souboru minimálních harmonizačních požadavků ad hoc, který vychází ze stávajících aktuálně platných vnitrostátních rámců členských států a zajišťuje minimální standardy a jednotné požadavky v celé Unii. Tento rámec by podnikům ze třetích zemí, které chtějí poskytovat bankovní služby prostřednictvím poboček v jednom nebo více členských státech, poskytoval nezbytnou jasnost, předvídatelnost a transparentnost. Rovněž by uvedl do souladu požadavky EU na pobočky ze třetích zemí s uplatňovanými mezinárodními postupy, jelikož řada třetích zemí uplatňuje na pobočky zahraničních bank působících na jejich území podobné nebo rovnocenné požadavky.

Ačkoli není zachování stávajícího stavu žádoucí, nebylo by podrobení poboček ze třetích zemí úplnému souboru obezřetnostních požadavků a požadavků dohledu, které se vztahují na úvěrové instituce podle CRR a CRD, přiměřené, protože by tyto požadavky ve srovnání s úvěrovými institucemi se sídlem v EU odpovídajícím způsobem nezohledňovaly jejich odlišné rysy a měly by na tyto pobočky ze třetích zemí výrazně nepříznivý dopad.

d)na základě stejných údajů a ke stejnému dni by měly pouze tři pobočky ze třetích zemí aktiva ve svých účetních knihách přesahující 30 miliard EUR, a proto by podléhala posouzení systémového významu.

c)na základě údajů ke dni 31. prosince 2020 by až 40 ze 106 poboček ze třetích zemí, kterým bylo uděleno povolení provozovat činnost v různých členských státech, spadalo do třídy 2, a proto by se na tyto pobočky vztahovaly podle nového rámce poměrně méně přísné obezřetnostní požadavky a požadavky na podávání zpráv;

Posouzení systémového významu poboček ze třetích zemí patřících do skupiny ze třetí země s pobočkami a dceřinými podniky po celé EU musí vést i) orgán vykonávající dohled na konsolidovaném základě příslušné skupiny v Unii, pokud se použije článek 111 CRD; ii) příslušný orgán, který by byl orgánem vykonávajícím dohled na konsolidovaném základě příslušné skupiny v Unii podle uvedeného článku, pokud by se s pobočkami ze třetích zemí zacházelo jako s dceřinými institucemi, nebo iii) orgán EBA, pokud vedoucí příslušný orgán nezahájil posuzování nebo hypotetický orgán vykonávající dohled na konsolidovaném základě nebyl určen do tří měsíců. Rozhodnutí, zda pobočkám ze třetích zemí posuzovaným jako systémové bude uložen některý z výše uvedených požadavků nebo zda bude uložení těchto požadavků odloženo, musí být přijato jako společné rozhodnutí vedoucího příslušného orgánu a příslušných orgánů odpovědných za dohled nad pobočkami ze třetích zemí a dceřinými podniky téže skupiny ze třetí země.

Mají-li pobočky ze třetích zemí ve svých účetních knihách aktiva v hodnotě rovnající se 30 miliardám EUR nebo ve vyšší hodnotě, musí příslušné orgány pravidelně posuzovat, zda tyto pobočky ze třetích zemí ohrožují finanční stabilitu příslušného členského státu a EU, obdobně jako u institucí označených jako „systémové“ podle CRR a CRD (posuzování systémového významu). Prahová hodnota 30 miliard EUR se vypočítá s přihlédnutím k aktivům účtovaným všemi pobočkami ze třetích zemí patřícími do stejné skupiny ze třetí země v EU, ať už v jednom členském státě, nebo v různých členských státech, buď jako průměr za období tří po sobě jdoucích let nebo jako minimální absolutní prahová hodnota dosažená po dobu alespoň tří let v období pěti po sobě jdoucích let. Při posuzování systémového významu musí příslušné orgány vzít v úvahu ukazatele systémového rizika uvedené v předchozím odstavci. Pokud na základě těchto ukazatelů příslušné orgány dospějí k závěru, že příslušné pobočky ze třetích zemí jsou systémové, mohou vyžadovat, aby tyto pobočky ze třetích zemí žádaly o povolení k zahájení činnosti dceřiné instituce podle CRD, pokud chtějí nadále vykonávat bankovní činnost v členském státě a EU (požadavek na získání povolení pro dceřiné podniky). Příslušné orgány se mohou rozhodnout, že i) budou požadovat, aby pobočky ze třetích zemí restrukturalizovaly své činnosti nebo aktiva tak, aby přestaly splňovat kritéria systémového významu nebo prahovou hodnotu 30 miliard EUR (požadavek na restrukturalizaci); nebo že ii) uloží pobočkám ze třetích zemí a dceřiným institucím v EU skupiny ze třetí země dodatečné požadavky podle pilíře 2 (např. dodatečné kapitálové požadavky, požadavky na likviditu, podávání zpráv nebo zpřístupňování informací), pokud jsou tyto požadavky podle pilíře 2 přiměřené a dostatečné ke snížení potenciálních rizik pro finanční stabilitu (požadavky podle pilíře 2). Příslušné orgány se mohou rozhodnout, že pobočkám ze třetích zemí neuloží žádný z výše uvedených požadavků, pouze v případě, že mohou prokázat, že rizika, která tyto pobočky ze třetích zemí představují pro finanční stabilitu a integritu trhu, by se bez uložení těchto požadavků výrazně nezvýšila (rozhodnutí o odložení uložení požadavků). Příslušné orgány musí své rozhodnutí o odložení uložení požadavků přezkoumat do jednoho roku ode dne přijetí rozhodnutí.

d)dohled: příslušné orgány jsou povinny pravidelně kontrolovat, jak pobočky ze třetích zemí dodržují své regulatorní požadavky, a to i pro účely boje proti praní peněz, a přijímat opatření dohledu k zajištění nebo obnovení souladu s těmito požadavky. Příslušné orgány poboček ze třetích zemí třídy 1 jsou povinny začlenit tyto pobočky do kolegií orgánů dohledu příslušné skupiny, pokud existují, nebo zřídit kolegia ad hoc pro pobočky ze třetích zemí třídy 1 stejné skupiny působící ve více než jednom členském státě.

Článek 78 se mění tak, že k přístupům zahrnutým do oblasti působnosti srovnávacího dohledu doplňuje dva typy přístupů k výpočtu kapitálových požadavků, a to:

(10)Je zapotřebí uvést do souladu ustanovení týkající se nabytí kvalifikované účasti v úvěrové instituci s ustanoveními o nabytí kvalifikované účasti institucí pro případ, že musí být provedena obě posouzení pro tutéž operaci. Bez řádného upřesnění by tato ustanovení mohla mít za následek to, že příslušné orgány provedou nekonzistentní posouzení a v konečném důsledku i přijmou nekonzistentní rozhodnutí. Je proto nutné, aby byla stanovena obdobná dodatečná lhůta, ve které příslušné orgány potvrdí obdržení oznámení, pokud je operace považována za složitou.

(8)V zájmu zajištění proporcionality a zamezení nepřiměřené administrativní zátěži by se tyto dodatečné pravomoci příslušných orgánů měly vztahovat pouze na operace, jež jsou považovány za významné. Za významné by měly být automaticky považovány pouze operace spočívající ve fúzi nebo rozdělení, protože nově vzniklý subjekt by podle očekávání mohl mít ve srovnání se subjekty, které byly do fúze nebo rozdělení na počátku zapojeny, výrazně odlišný obezřetnostní profil. Stejně tak by fúze nebo rozdělení neměly být uzavřeny subjekty, které je provádějí, dříve, než s nimi příslušné orgány vyjádří souhlas. Ostatní operace (včetně nabytí účasti a převodů aktiv a pasiv), které jsou považovány za významné, by měly být posouzeny a případně schváleny příslušnými orgány na základě postupu implicitního schválení.

(7)U nabytí kvalifikované účasti nebo významného převodu aktiv nebo pasiv by na základě závěrů posouzení mohl příslušný orgán dospět k rozhodnutí vyjádřit nesouhlas s danou operací. Pokud příslušné orgány nevyjádří ve stanovené lhůtě s danou operací nesouhlas, měla by se považovat za schválenou.

(6)Aby mohly příslušné orgány před provedením některé z těchto významných operací zasáhnout, měly by o ní obdržet oznámení ex ante. K tomuto oznámení by měly být připojeny informace, které příslušné orgány potřebují k posouzení plánované operace z obezřetnostního hlediska a z hlediska boje proti praní peněz a financování terorismu. Toto posouzení by měly příslušné orgány zahájit v okamžiku, kdy obdrží oznámení obsahující všechny požadované informace, přičemž v případě nabytí významné účasti nebo významného převodu aktiv a pasiv by mělo být časově omezené.

(5)Pokud jde o fúze a rozdělení, harmonizovaná pravidla a postupy, zejména pro přeshraniční fúze a rozdělení společností s ručením omezeným, stanoví směrnice (EU) 2017/1132. Posuzování prováděné příslušnými orgány podle této směrnice by proto mělo doplňovat směrnici (EU) 2017/1132 a nemělo by být v rozporu s žádným z jejích ustanovení. V případě přeshraničních fúzí a rozdělení, které spadají do oblasti působnosti směrnice 2017/1132, by mělo být součástí posouzení splnění všech příslušných podmínek a řádného dokončení všech postupů a formalit, jež jsou požadovány pro účely osvědčení předcházejícího fúzi nebo rozdělení, také odůvodněné stanovisko vydané příslušným orgánem dohledu. Toto odůvodněné stanovisko by proto mělo být předloženo pověřenému vnitrostátnímu orgánu odpovědnému za vydání osvědčení předcházejícího fúzi nebo rozdělení podle směrnice 2017/1132.

(4)Orgány dohledu nad úvěrovými institucemi by měly mít všechny pravomoci, jež jsou nezbytné k vykonávání jejich povinností a jež se vztahují na různé operace prováděné subjekty, nad kterými je vykonáván dohled. Za tímto účelem a za účelem zajištění rovných podmínek musí mít orgány dohledu k dispozici veškeré pravomoci dohledu, jež se mohou vztahovat na významné operace prováděné subjekty, nad kterými je vykonáván dohled. Evropská centrální banka a příslušné vnitrostátní orgány by proto měly být informovány o významných operacích, včetně nabytí významných účastí ve finančních nebo nefinančních subjektech subjekty, nad kterými je vykonáván dohled, významných převodů aktiv a pasiv ze subjektů, nad kterými je vykonáván dohled, nebo na tyto subjekty, a fúzí a rozdělení, jež mohou zahrnovat subjekty, nad kterými je vykonáván dohled, prováděných subjektem, nad kterým je vykonáván dohled, jež vzbuzují obavy ohledně jeho obezřetnostního profilu nebo ohledně možného praní peněz a financování terorismu. ECB a příslušné vnitrostátní orgány by dále měly mít pravomoc v takových případech zasáhnout.

(3)Poskytování bankovních služeb v Unii je podmíněno předchozím udělením povolení úvěrové instituci a fyzickou přítomností prostřednictvím právnické osoby nebo pobočky na území Unie. Pouze tak se může na úvěrové instituce vztahovat účinná obezřetnostní regulace a dohled, které jsou nezbytné k minimalizaci rizika selhání, a pokud k selhání dojde, k řízení tohoto selhání tak, aby se zabránilo jeho nekontrolovanému šíření a aby nevedlo ke zhroucení finančního systému (riziko šíření krize např. kvůli bankovní panice nebo kvůli selhání banky v důsledku neobezřetného poskytování úvěrů). Při poskytování bankovních služeb v Unii bez této fyzické přítomnosti by se na finančních trzích, kde jsou úzce zapojeny úvěrové instituce, ve zvýšené míře objevovaly a rozšiřovaly rizikové segmenty nepodléhající obezřetnostní regulaci a dohledu Unie, jež by v konečném důsledku mohly ohrozit finanční stabilitu Unie nebo jednotlivých členských států. Finanční krize z období let 2008–2009 je zatím poslední událostí, která ukázala, jak mohou malé segmenty trhu významným způsobem ohrozit finanční stabilitu Unie a jejích členských států, jsou-li ponechány mimo působnost obezřetnostní regulace a dohledu. Je proto nezbytné stanovit v právních předpisech Unie výslovný požadavek, aby si podniky usazené ve třetí zemi, jež mají v úmyslu poskytovat bankovní služby v Unii a jež nechtějí tyto služby poskytovat prostřednictvím dceřiného podniku, alespoň zřídily pobočku v členském státě a získaly pro tuto pobočku povolení v souladu s právními předpisy Unie. Požadavek zřízení pobočky by se však neměl vztahovat na případy reverzního vyžádání služeb, neboť v těchto případech je to zákazník, kdo se obrací na daný podnik ve třetí zemi s žádostí o poskytnutí služeb.

(2)Příslušné orgány by měly mít pravomoc potřebnou k odejmutí povolení uděleného úvěrové instituci, pokud byla tato úvěrová instituce prohlášena za instituci, která je v selhání nebo jejíž selhání je pravděpodobné, a pokud zároveň nesplnila ostatní podmínky pro zahájení řešení krize stanovené směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU nebo nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 806/2014. Úvěrová instituce by měla být v takovém případě zlikvidována v rámci příslušného vnitrostátního insolvenčního řízení nebo jiných typů řízení stanovených pro tyto instituce podle vnitrostátních právních předpisů, a měla by tak ukončit činnost, pro kterou bylo povolení uděleno.

(1)Příslušné orgány, jejich zaměstnanci a členové jejich řídících orgánů by měli být politicky a ekonomicky nezávislí. Riziko vzniku střetu zájmů oslabuje integritu finančního systému Unie a znesnadňuje dosažení cíle integrované bankovní unie a unie kapitálových trhů. Směrnice 2013/36/EU by měla stanovit podrobnější ustanovení, kterými členské státy zajistí, aby příslušné orgány, včetně jejich zaměstnanců a členů vedení, jednaly nezávisle a objektivně. Měly by proto být stanoveny minimální požadavky, jež by bránily vzniku střetu zájmů. Evropský orgán pro bankovnictví (dále jen „orgán EBA“) by měl pro příslušné orgány vydat obecné pokyny k zamezení vzniku střetu zájmů, jež budou vycházet z mezinárodních osvědčených postupů.

(11)Orgán EBA by měl být pověřen vypracováním regulačních technických norem a prováděcích technických norem, jimiž se stanoví přiměřený rámec pro používání těchto dodatečných pravomocí dohledu. Tyto regulační technické normy a prováděcí technické normy by zejména měly upřesnit, jaké informace mají příslušné orgány obdržet, jaké prvky mají být posouzeny a jak by měla probíhat spolupráce, pokud bude do operace zapojen více než jeden příslušný orgán. Tyto různé prvky jsou zásadní k tomu, aby dostatečně harmonizovaná metodika dohledu umožnila účinné provádění ustanovení o dodatečných pravomocích při minimální možné dodatečné administrativní zátěží.

(12)Je klíčové, aby úvěrové instituce, finanční holdingové společnosti a smíšené finanční holdingové společnosti dodržovaly obezřetnostní požadavky k zajištění své bezpečnosti a zdraví a zachování stability finančního systému, a to jak na úrovni Unie jako celku, tak na úrovni každého členského státu. ECB a příslušné vnitrostátní orgány by proto měly mít pravomoc přijímat včasná a rozhodná opatření v případech, kdy tyto úvěrové instituce, finanční holdingové společnosti a smíšené finanční holdingové společnosti a jejich výkonné vedení nedodržují obezřetnostní požadavky nebo rozhodnutí v oblasti dohledu.

(13)Aby byly v oblasti sankčních pravomocí zajištěny rovné podmínky, měly by členské státy stanovit účinné, přiměřené a odrazující správní sankce, penále a jiná správní opatření za porušení vnitrostátních předpisů provádějících tuto směrnici a porušení nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/2013. Členské státy by měly mít možnost ukládat správní sankce v případech, kdy se na příslušné porušení vztahuje též vnitrostátní trestní právo. Tyto správní sankce, penále a jiná správní opatření by měly splňovat určité minimální požadavky, včetně minimálních pravomocí, které by měly být svěřeny příslušným orgánům k jejich ukládání, kritérií, která by příslušné orgány měly při jejich uplatňování zohlednit, požadavků na zveřejnění nebo výše správních sankcí a penále. Členské státy by měly stanovit zvláštní pravidla a účinné mechanismy pro uplatňování penále.

(14)Správní peněžité sankce by měly mít odrazující účinek, jenž by fyzické nebo právnické osobě, která porušuje vnitrostátní ustanovení provádějící směrnici 2013/36/EU nebo porušuje nařízení (EU) č. 575/2013, zabránil ve stejném nebo obdobném jednání v budoucnu. Členské státy by měly stanovit správní sankce, které jsou účinné, přiměřené a odrazující. Příslušné orgány by navíc měly při určování druhu správních sankcí nebo jiných správních opatření a výše správních peněžitých sankcí zohlednit veškeré trestní sankce, jež byly dříve uloženy téže fyzické nebo právnické osobě odpovědné za stejný případ porušení. Tím by se mělo zajistit, aby přísnost všech sankcí a jiných správních opatření uložených pro účely donucení byla v případě kumulace trestního stíhání a správního postihu omezena na to, co je nezbytné s ohledem na závažnost dotčeného porušení. Je proto nezbytné posílit spolupráci mezi příslušnými orgány a soudními orgány v případě kumulace trestního stíhání a správního postihu vůči stejným osobám odpovědným za stejný případ porušení. Pro usnadnění této spolupráce by měly členské státy stanovit zvláštní pravidla a mechanismy.

(15)Příslušné orgány by měly mít pravomoc ukládat správní sankce téže fyzické nebo právnické osobě odpovědné za tutéž škodu způsobenou jejich jednáním nebo opomenutím. Tato kumulace trestního stíhání a správního postihu a sankcí za stejný případ porušení by však měla sledovat různé cíle obecného zájmu. Členské státy by měly stanovit pravidla, která zajistí vhodnou koordinaci mezi trestním stíháním a správním postihem. Tato pravidla by měla za účelem splnění těchto různých cílů co nejvíce zamezit kumulaci sankcí za stejný případ porušení, jehož se dopustí fyzická nebo právnická osoba. Členské státy by dále měly stanovit pravidla, která zajistí, aby přísnost všech správních a trestních sankcí a jiných opatření uložených v případech kumulace trestního stíhání a správního postihu byla omezena na to, co je nezbytné s ohledem na závažnost dotčeného porušení. Členské státy by rovněž měly zajistit, aby tato kumulace trestního stíhání a správního postihu a následných sankcí byla v souladu se zásadou ne bis in idem a aby byla řádně chráněna práva dotčené fyzické nebo právnické osoby.

(16)Správní peněžité sankce by měly být právnickým osobám ukládány jednotným způsobem, zejména s ohledem na stanovenou maximální výši správních sankcí, jež by měla zohledňovat celkový roční čistý obrat příslušného podniku. Celkový roční čistý obrat však v současnosti není ve směrnici 2013/36/EU dostatečně podrobně, jasně a úplně definován a nelze tak zajistit rovné podmínky při uplatňování správních peněžitých sankcí. Je proto nutné upřesnit několik prvků stávající definice celkového ročního čistého obratu, aby se zabránilo nejednotnému výkladu.

(17)Vedle správních sankcí by příslušné orgány měly mít pravomoc ukládat úvěrovým institucím, finančním holdingovým společnostem, smíšeným finančním holdingovým společnostem a jejich skutečným manažerům za neplnění jejich povinností podle směrnice 2013/36/EU, nařízení (EU) č. 575/2013 nebo rozhodnutí vydaného příslušným orgánem také penále. Tato donucovací opatření by měla být uložena v případě, že neplnění požadavku nebo rozhodnutí příslušného orgánu v oblasti dohledu trvá po nějakou dobu. Příslušné orgány by měly mít pravomoc uložit tato donucovací opatření, aniž by musely straně, která se porušení dopustila, zasílat předchozí žádost, příkaz nebo upozornění. Vzhledem k tomu, že účelem penále je přimět fyzické nebo právnické osoby k ukončení páchání trvajícího porušení, nemělo by uplatnění penále bránit příslušným orgánům v uložení následné správní sankce za stejný případ porušení.

(18)Je nezbytné stanovit správní sankce, penále a jiná správní opatření, aby byla zajištěna co nejširší možnost reagovat na porušení právních předpisů a aby se napomohlo předcházení dalšímu porušení, a to bez ohledu na to, zda se kvalifikují jako správní sankce nebo jiná správní opatření podle vnitrostátního práva. Členské státy by proto měly mít pravomoc stanovit další sankce a vyšší úrovně správních peněžitých sankcí.

(19)Příslušné orgány by měly ukládat penále, která jsou přiměřená a účinná. Příslušný orgán by proto měl vzít v úvahu potenciální dopad penále na finanční situaci právnické nebo fyzické osoby, která se dopustila porušení, a předejít tomu, aby sankce zapříčinila platební neschopnost právnické nebo fyzické osoby, která se dopustila porušení, způsobila jí vážné finanční potíže nebo představovala nepřiměřený procentní podíl jejího celkového ročního obratu.

(20)Pokud právní řád členského státu neumožňuje uložení správních sankcí stanovených v této směrnici, mohou být pravidla o správních sankcích uplatněna tak, že řízení o uložení sankcí zahájí příslušný orgán a uloží je soudní orgány. Je proto nezbytné, aby tyto členské státy zajistily, aby uplatňování pravidel a sankcí mělo stejný účinek jako správní sankce uložené příslušnými orgány. Při ukládání těchto sankcí by soudní orgány měly vzít v úvahu doporučení příslušného orgánu, který zahájil řízení o uložení sankcí. Uložené sankce by měly být účinné, přiměřené a odrazující.

(21)Za účelem stanovení přiměřených sankcí za porušení vnitrostátních ustanovení provádějících směrnici 2013/36/EU a nařízení (EU) č. 575/2013 by měl být doplněn seznam možných porušení, za něž se ukládají správní sankce, penále a jiná správní opatření. Tento seznam možných porušení uvedený v článku 67 směrnice 2013/36/EU by proto měl být pozměněn.

(22)Na činnost poboček zřízených podniky ve třetí zemi za účelem poskytování bankovních služeb v členském státě se vztahují vnitrostátní právní předpisy, jež jsou směrnicí 2013/36/EU harmonizovány pouze ve velmi omezeném rozsahu. Pobočky ze třetích zemí jsou na bankovních trzích Unie významně zastoupeny, v současnosti se na ně však vztahují pouze požadavky na poskytování informací na vysoké úrovni; nevztahují se na ně žádné obezřetnostní normy na úrovni Unie ani ujednání o spolupráci v oblasti dohledu. Neexistence společného obezřetnostního rámce má za následek to, že pobočky ze třetích zemí podléhají rozdílným vnitrostátním požadavkům s rozdílnou úrovní obezřetnosti a oblastí působnosti. Příslušné orgány navíc nemají k dispozici komplexní informace a nástroje dohledu potřebné k řádnému monitorování specifických rizik, která představují skupiny ze třetích zemí působící v jednom nebo více členských státech prostřednictvím poboček a dceřiných podniků. V současné době nejsou v souvislosti s nimi k dispozici žádná komplexní ujednání v oblasti dohledu a příslušný orgán odpovědný za dohled nad každou pobočkou skupiny ze třetí země není povinen vyměňovat si informace s příslušnými orgány vykonávajícími dohled nad ostatními pobočkami a dceřinými podniky ze stejné skupiny. Tato roztříštěnost regulačního prostředí ohrožuje finanční stabilitu a integritu trhu Unie a měla by být odstraněna pomocí harmonizovaného rámce pro pobočky ze třetích zemí. Tento rámec by měl zahrnovat minimální společné požadavky na povolování, obezřetnostní normy, vnitřní správu a řízení, dohled a podávání zpráv. Tento soubor požadavků by měl vycházet z požadavků, které členské státy již na pobočky ze třetích zemí na svém území uplatňují, a měl by zohledňovat obdobné nebo stejné požadavky, které třetí země uplatňují na zahraniční pobočky, aby byla zajištěna jejich soudržnost napříč všemi členskými státy a aby byl uveden rámec pro pobočky ze třetích zemí Unie do souladu s uplatňovanými mezinárodními postupy v této oblasti.

(23)Z důvodu zachování proporcionality by požadavky na pobočky ze třetích zemí měly být ukládány s ohledem na riziko, které představují pro finanční stabilitu a integritu trhu Unie a členských států. Pobočky ze třetích zemí by proto měly být rozděleny na pobočky třídy 1, jež jsou považovány za rizikovější, a pobočky třídy 2, jež jsou malé a nepříliš složité a nepředstavují významné riziko ohrožení finanční stability (v souladu s definicí „malých a nepříliš složitých institucí“ uvedenou v nařízení (EU) č. 575/2013). Pobočky ze třetích zemí se zaúčtovanými aktivy v daném členském státě ve výši rovnající se 5 000 000 000 EUR nebo vyšší by proto měly být považovány za rizikovější pobočky z důvodu jejich větší velikosti a složitosti, protože jejich selhání by mohlo zapříčinit významné narušení trhu s bankovními službami členského státu nebo jeho bankovního systému. Pobočky třetích zemí, jež jsou oprávněny přijímat retailové vklady, by měly být rovněž považovány za rizikovější bez ohledu na svou velikost, jelikož by jejich selhání postihlo vysoce zranitelné vkladatele a mohlo by vést ke ztrátě důvěry v bezpečnost a spolehlivost bankovního systému členského státu, jenž by měl chránit úspory občanů. Oba tyto typy poboček ze třetích zemí by proto měly být zařazeny do třídy 1.

(24)Do třídy 1 by rovněž měly být zařazeny pobočky ze třetích zemí v případě, že podnik ve třetí zemi, který je jejich skutečným sídlem (dále jen „hlavní podnik“), podléhá právním předpisům, dohledu a provádění těchto právních předpisů, které nejsou považovány za rovnocenné přinejmenším směrnici 2013/36/EU a nařízení (EU) č. 575/2013, nebo je-li příslušná třetí země uvedena na seznamu vysoce rizikových třetích zemí, jež mají ve svých systémech boje proti praní peněz a financování terorismu strategické nedostatky v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/849. Tyto pobočky ze třetích zemí představují významné riziko pro finanční stabilitu Unie a členského státu usazení, protože bankovní regulační rámec nebo rámec pro boj proti praní peněz, které se vztahují na jejich hlavní podnik, nedokážou dostatečně zachytit specifická rizika nebo umožnit řádné monitorování těchto rizik plynoucích z činnosti prováděné pobočkou v členském státě, ani zachytit rizika pro protistrany v členském státě nebo umožnit řádné monitorování těchto rizik plynoucích z činnosti skupiny ze třetí země. Za účelem určení, zda jsou bankovní obezřetnostní standardy a standardy v oblasti dohledu třetí země rovnocenné se standardy Unie, by Komise měla mít pravomoc nařídit orgánu EBA, aby provedl posouzení v souladu s článkem 33 nařízení (EU) č. 575/2013. Orgán EBA by měl zajistit, aby bylo posouzení provedeno řádným a transparentním způsobem a v souladu s vhodnou metodikou. Kromě toho by měl orgán EBA rovněž konzultovat orgány dohledu a vládní resorty třetích zemí odpovědné za bankovní regulaci a případně subjekty soukromého sektoru a úzce s nimi spolupracovat, přičemž by měl s nimi zacházet spravedlivě a poskytnout jim možnost v přiměřených lhůtách předložit dokumentaci a vyjádřit se. Orgán EBA by měl dále zajistit, aby zpráva vydaná v souladu s článkem 33 nařízení (EU) č. 575/2013 byla dostatečně odůvodněna, obsahovala podrobný popis posuzovaných záležitostí a byla doručena v přiměřené lhůtě.

(25)Příslušné orgány by měly mít výslovnou pravomoc podle konkrétního případu požadovat, aby pobočky ze třetích zemí žádaly o povolení v souladu s hlavou III kapitolou 1 směrnice 2013/36/EU, přinejmenším v případě, že tyto pobočky vykonávají činnost s protistranami v jiných členských státech v rozporu s pravidly vnitřního trhu nebo představují významné riziko pro finanční stabilitu Unie nebo členského státu, ve kterém jsou usazeny. Příslušné orgány by dále měly mít povinnost pravidelně posuzovat, zda pobočky ze třetích zemí, které mají ve svých účetních knihách aktiva ve výši 30 000 000 000 EUR nebo vyšší výši, mají systémový význam. Toto pravidelné posuzování by se mělo vztahovat na všechny pobočky ze třetích zemí, které patří do stejné skupiny ze třetí země usazené v jednom nebo více členských států. Mělo by podle konkrétních kritérií posuzovat, zda tyto pobočky představují podobnou míru rizika pro finanční stabilitu Unie nebo jejích členských států jako instituce definované jako „systémově významné“ podle směrnice 2013/36/EU a nařízení EU č. 575/2013. Pokud příslušné orgány dospějí k závěru, že pobočky ze třetích zemí jsou systémově významné, měly by těmto pobočkám uložit požadavky, které jsou přiměřené ke zmírnění rizik pro finanční stabilitu. Za tímto účelem by příslušné orgány měly mít pravomoc požadovat, aby pobočky ze třetích zemí žádaly o povolení k zahájení činnosti jako dceřiné instituce podle směrnice 2013/36/EU, pokud chtějí nadále vykonávat bankovní činnost v členském státě nebo v Unii. Příslušné orgány by navíc měly mít pravomoc uložit další požadavky, které by byly dostatečné k eliminaci rizik pro finanční stabilitu, zejména požadavek na restrukturalizaci aktiv nebo činnosti poboček ze třetích zemí v Unii tak, aby tyto pobočky přestaly být systémové, nebo požadavek na plnění dodatečných kapitálových požadavků, požadavků na likviditu, podávání zpráv nebo zpřístupňování informací. Příslušné orgány by měly mít pravomoc neuložit žádný z těchto požadavků pobočkám ze třetích zemí, jež byly posouzeny jako systémové, pouze v případě, že příslušné orgány mohou prokázat, že rizika, která tyto pobočky představují pro finanční stabilitu a integritu trhu Unie a členských států, při neexistenci těchto požadavků po dobu nepřesahující jeden rok výrazně nevzrostou.

(26)Pro zajištění konzistentnosti rozhodnutí v oblasti dohledu nad skupinou ze třetí země s pobočkami a dceřinými podniky ve více členských státech by měl být určen vedoucí příslušný orgán, který bude posuzovat systémový význam. Tuto úlohu by měl vykonávat orgán vykonávající dohled na konsolidovaném základě nad skupinou ze třetí země v Unii, použije-li se článek 111 směrnice 2013/36/EU, nebo příslušný orgán, který by se stal orgánem vykonávajícím dohled na konsolidovaném základě v souladu s uvedeným článkem, pokud jsou pobočky ze třetí země této skupiny považovány za její dceřiné podniky. Pokud příslušný orgán vykonávající dohled na konsolidovaném základě nebo vedoucí příslušný orgán nezahájí posuzování systémového významu do tří měsíců, provede toto posouzení orgán EBA. Vedoucí příslušný orgán, nebo případně orgán EBA, by měl konzultovat příslušné orgány odpovědné za dohled nad dceřinými podniky a pobočkami příslušné skupiny ze třetí země v celé Unii a plně s nimi spolupracovat. Vedoucí příslušný orgán by měl společně s těmito příslušnými orgány přijmout společné rozhodnutí o tom, zda pobočkám ze třetích zemí, které byly posouzeny jako systémové, uloží požadavky. S ohledem na řádný proces by měl vedoucí příslušný orgán nebo případně orgán EBA zajistit, aby bylo při posuzování systémového významu respektováno právo poboček ze třetích zemí na vyjádření.

(27)Příslušné orgány by měly pravidelně kontrolovat, zda pobočky ze třetích zemí dodržují příslušné požadavky podle směrnice 2013/36/EU, a přijímat opatření dohledu k zajištění nebo obnovení souladu s těmito požadavky. Pro zajištění účinného dohledu nad dodržováním požadavků pobočkami ze třetích zemí a zajištění uceleného přehledu o činnostech skupin ze třetích zemí v Unii by měly být příslušným orgánům podávány zprávy o společném dohledu a finanční informace v souladu se standardizovanými šablonami. Orgán EBA by měl být pověřen vypracováním návrhů prováděcích technických norem, jež upřesní tyto šablony, a Komise by měla být pověřena přijetím těchto návrhů prováděcích technických norem. Dále je nezbytné zavést vhodná ujednání o spolupráci příslušných orgánů, jež zajistí, že veškeré činnosti skupin ze třetích zemí působících v Unii prostřednictvím poboček ze třetích zemí budou podléhat komplexnímu dohledu, díky čemuž se zamezí obcházení požadavků, které mají tyto skupiny dodržovat podle práva Unie, a minimalizují případná rizika pro finanční stabilitu Unie. Do působnosti kolegií orgánů dohledu nad skupinami ze třetích zemí v Unii by měly být zahrnuty zejména pobočky ze třetích zemí třídy 1. Pokud toto kolegium nebylo dosud zřízeno, měly by příslušné orgány zřídit kolegium ad hoc pro všechny pobočky ze třetích zemí třídy 1 téže skupiny, pokud působí ve více než jednom členském státě.

(28)Rámec Unie pro pobočky ze třetích zemí by se měl uplatňovat bez ohledu na pravomoc vlastního uvážení, na základě které mohou členské státy v současnosti obecně od podniků ze třetích zemí vyžadovat, aby z určitých třetích zemí vykonávaly bankovní činnost na jejich území výhradně prostřednictvím dceřiných institucí, jež získaly povolení v souladu s hlavou III, kapitolou 1 směrnice 2013/36/EU. Tento požadavek se může použít na třetí země, které uplatňují bankovní obezřetnostní standardy a standardy v oblasti dohledu, jež nejsou rovnocenné standardům podle vnitrostátního práva členského státu, nebo na třetí země, jež mají ve svých systémech boje proti praní peněz a financování terorismu strategické nedostatky.

(29)Po zavedení IFRS 9 dne 1. ledna 2018 ovlivňuje výsledek výpočtů očekávaných úvěrových ztrát, který je založen na přístupech modelu, přímo výši kapitálu a regulatorní poměry institucí. Stejné přístupy modelu tvoří rovněž základ pro výpočet očekávaných úvěrových ztrát v případě, že instituce používá vnitrostátní účetní rámce. Proto je důležité, aby příslušné orgány a orgán EBA měly jasný přehled o dopadu, jejž mají tyto výpočty na rozmezí hodnot pro rizikově vážená aktiva a kapitálové požadavky, které vznikají pro podobné expozice. Za tímto účelem by měl srovnávací dohled zahrnovat i tyto přístupy modelu. Vzhledem k tomu, že instituce, jež počítají kapitálové požadavky v souladu se standardizovaným přístupem k úvěrovému riziku, mohou také používat modely pro výpočet očekávaných úvěrových ztrát v rámci IFRS 9, měly by být tyto instituce s ohledem na zásadu proporcionality rovněž zahrnuty do srovnávacího dohledu.

(30)Nařízení (EU) 2019/876 změnilo nařízení (EU) č. 575/2013 tím, že zavedlo revidovaný rámec pro tržní rizika vypracovaný Basilejským výborem pro bankovní dohled. Součástí tohoto nového rámce je alternativní standardizovaný přístup, který umožňuje institucím modelovat určité parametry používané při výpočtu rizikově vážených aktiv a kapitálových požadavků pro tržní riziko. Je proto důležité, aby příslušné orgány a orgán EBA měly jasný přehled o rozmezí hodnot pro rizikově vážená aktiva a kapitálové požadavky, které vznikají pro podobné expozice, nejen v rámci alternativního přístupu interního modelu, ale i v rámci alternativního standardizovaného přístupu. Srovnávací dohled pro tržní riziko by proto měl zahrnovat revidovaný standardizovaný přístup a přístup interního modelu.