SPOLEČNÉ SDĚLENÍ EVROPSKÉMU PARLAMENTU, RADĚ, EVROPSKÉMU HOSPODÁŘSKÉMU A SOCIÁLNÍMU VÝBORU A VÝBORU REGIONŮ Směrem k obnovenému rozvojovému partnerství mezi EU a Tichomořím /* JOIN/2012/06 final */





SPOLEČNÉ SDĚLENÍ EVROPSKÉMU PARLAMENTU, RADĚ, EVROPSKÉMU HOSPODÁŘSKÉMU A SOCIÁLNÍMU VÝBORU A VÝBORU REGIONŮ Směrem k obnovenému rozvojovému partnerství mezi EU a Tichomořím 1. EU a Tichomoří Vzhledem k rostoucímu geostrategickému významu Tichomoří a ke globálnímu povědomí o tom, nakolik jsou tichomořské ostrovy zranitelné v důsledku změny klimatu, se tento region dostal mezi priority zahraniční politiky EU i řady jejích strategických partnerů, jako jsou Spojené státy, Japonsko, Čína, Rusko a Indie. Další bilaterální partneři a multilaterální instituce rovněž upevňují svou přítomnost v tomto regionu. Většina členských států EU se při podpoře a prosazování zájmů zahraniční politiky v tomto regionu spoléhá na EU. EU se zapojila do pravidelných politických rozhovorů na úrovni jednotlivých zemí a celého regionu a v Tichomoří je významným dárcem a partnerem. Do partnerství EU v Tichomoří se zapojilo 15 nezávislých ostrovních zemí[1], čtyři zámořské země a území (ZZÚ)[2], Fórum tichomořských ostrovů a dále Austrálie a Nový Zéland, které jsou klíčovými členy Fóra a podobně smýšlejícími partnery. EU jako globální hráč usiluje o obnovu a posílení svých partnerství nad rámec pouhého vztahu mezi dárcem a příjemcem. Prvním krokem v tomto směru byla strategie EU pro Tichomoří z roku 2006[3]. Na jejím základě byl politický dialog mezi EU a Fórem tichomořských ostrovů přenesen na ministerskou úroveň. EU by měla v souladu s prioritami Agendy EU pro změnu[4] zvýšit dopad své rozvojové politiky a upevnit svou pozici druhého největšího dárce v regionu po Austrálii[5]. EU tak bude moci posílit politický rozměr svého partnerství zapojením do účinnějšího dialogu s tichomořskými zeměmi, a to jednotlivě i na regionální a multilaterální úrovni, aby posílila spolupráci v oblasti lidských práv, demokracie, řádné správy věcí veřejných a udržitelného rozvoje a zajistila plné dodržování Charty OSN a mezinárodního práva na celém světě. Toto společné sdělení vychází z dohody z Cotonou[6] a ze zkušeností získaných při provádění strategie EU pro Tichomoří a zaměřuje se na rozvojové aspekty vztahů EU s tímto regionem, přičemž navrhuje soubor opatření pro účinnější spolupráci mezi EU a Tichomořím, jež má tyto hlavní cíle: · podporovat soudržnost mezi politikami EU v oblasti rozvoje, klimatu a v dalších oblastech, k nimž patří na jedné straně obchod, životní prostředí, rybolov či výzkum a na druhé straně lidská práva a podpora demokracie, · přizpůsobit a zefektivnit metody poskytování oficiální rozvojové pomoci EU a zvýšit finanční podporu určenou pro boj proti změně klimatu v Tichomoří, tak aby bylo dosaženo vyšší celkové přidané hodnoty, zlepšení výsledků, dopadu a účinnosti, · motivovat tichomořské ZZÚ k úspěšné regionální integraci a posílit jejich schopnost podporovat hodnoty EU a stát se ve svém regionu hybnou silou udržitelného růstu podporujícího začlenění a lidský rozvoj, · spolu s tichomořskými zeměmi vytvořit pozitivní agendu zahrnující záležitosti společného zájmu v rámci OSN a dalších mezinárodních fór, · spojit síly s podobně smýšlejícími partnery za účelem řešení zásadních otázek lidských práv a pomáhat při upevňování demokratických procesů v celém regionu. Výsledky společné práce na půdě OSN, posílené politické spolupráce a provádění návrhů politik, jež jsou nastíněny níže, by se měly stát součástí programového cyklu rozvojové spolupráce EU s tichomořskými zeměmi, územími a celým regionem v období 2014–2020 a podpořit proces obnovení strategie pro zapojení EU v Tichomoří. 2. Specifické rysy Tichomoří 2.1. Malé státy, velké vzdálenosti, rozmanitost a křehkost Tichomořské ostrovní země a území (TOZÚ) jsou domovem 10 milionů lidí obývajících půdu o rozloze 552 000 km², obklopenou mořem tvořícím výlučnou ekonomickou zónu o rozloze 30 milionů km², jež se nachází v části světa nejvíce vzdálené od EU. Většinou jde o malé ostrovní státy, z nichž 10 patří mezi 15 nejmenší ekonomik na světě a tři jsou atolové státy ležící jen těsně nad hladinou moře, jejichž malá populace žije rozptýlena na velkých vzdálenostech. Přírodní, finanční, institucionální a lidská základna TOZÚ je omezena, migrace jejich kvalifikované pracovní síly je značná a jejich náklady na poskytování služeb a dovoz zboží jsou velmi vysoké. Mnoho ekonomik TOZÚ do značné míry závisí na příjmech z využívání přírodních zdrojů, jako jsou rybářské licence prodávané cizím plavidlům. Dominantním odvětvím je veřejný sektor, ale v některých zemích zůstává správa věcí veřejných slabá, přístup soukromého sektoru k financování je omezený a jen obtížně se dosahuje úspor z rozsahu. Kvůli své izolovanosti a omezeným obchodním příležitostem leží tyto země na okraji globální ekonomiky. V řadě TOZÚ představují významné překážky pro rozvoj závislost na podpoře a roztříštěnost pomoci. Východní Timor, který se zotavuje z konfliktu a je jen částečně integrován do institucionální architektury Fóra tichomořských ostrovů, očekává v současnosti své připojení ke Sdružení národů jihovýchodní Asie (ASEAN) a čelí podobným strukturálním omezením jako mnoho rozvojových zemích. Tichomořské ZZÚ se z hlediska úrovně rozvoje blíží průměru EU a usilují o větší integraci v regionu. Papua-Nová Guinea a Fidži společně zaujímají 88,6 % rozlohy pevniny, představují 70 % hrubého domácího produktu (HDP) a 74,5 % obyvatelstva všech TOZÚ. Fidži, kde od roku 2006 nepanuje ústavní pořádek, zahájilo pomalý přechod k demokracii, zatímco Papua-Nová Guinea plánuje investovat do správy věcí veřejných, aby mohla plně využít široké základny svých přírodních a lidských zdrojů a vznikajícího podnikatelského sektoru, přestože je ve velké míře vlastněn zahraničními subjekty. 2.2. Úspěchy v oblasti rozvoje a dopady změny klimatu Skutečné bohatství Tichomoří spočívá v jeho jedinečné biologické rozmanitosti a bohatých ekosystémech, jež pro obyvatele plní základní funkce. Zejména ostrovy východní Melanésie, Nová Kaledonie a Polynésie-Mikronésie představují ohniska biologické rozmanitosti. Mořské zdroje jsou však poškozovány v důsledku znečištění, nadměrného využívání, změny stanovišť a invazivních druhů. Tropické lesy jsou ohroženy odlesňováním a znehodnocováním. Vystavení přírodním rizikům, která mohou způsobovat značné lidské i materiální ztráty, a zranitelnost vůči nim jsou společné všem zemím regionu. Demografický tlak zvyšuje důraz na environmentální a sociální rovnováhu. Pro zdejší mladou a rychle se zvětšující populaci je nezbytné zajistit vzdělávání, pracovní místa a příležitosti k vytváření příjmů. K zásadním překážkám rozvoje patří migrace kvalifikované pracovní síly, přičemž remitence představují podstatnou část řady tichomořských ekonomik. Mnoho obyvatel tichomořských ostrovů nyní žije v Austrálii, na Novém Zélandu či na dalších místech. V regionu jsou s výjimkou Fidži (po státním převratu v roce 2006) převážně dodržovány demokratické zásady a lidská práva. Země Tichomoří však ratifikovaly jen málo úmluv o lidských právech a vykazují vysokou míru násilí páchaného na základě pohlaví a nízký podíl žen v rozhodovacích funkcích. Tichomořské země se pomalu zotavují z celosvětové krize, mimo jiné díky pokračujícímu výraznému růstu v Asii. Odolnost soukromého sektoru nadále není dostatečná. Průměrný hospodářský růst v roce 2010 činil 0,8 %, v roce 2011 se očekává růst 1,7 %; nízký zůstane i v roce 2012, s výjimkou zemí bohatých na zdroje (Papua-Nová Guinea, Šalamounovy ostrovy, Nauru) a Vanuatu. Očekává se, že dojde ke zvýšení objemu cestovního ruchu a k oživení toků remitencí. Hlavním rizikem pro růst je inflace, vyvolaná vysokými cenami paliv a potravin. Zvýšení veřejných výdajů ve Východním Timoru, financované z příjmů z ropy, vedlo v roce 2010 k 9,5% růstu HDP a v letech 2011 a 2012 se očekává jeho zrychlení. Makroekonomická stabilita však bude ve většině tichomořských zemí nadále představovat problém, přičemž obzvláště důležitá je udržitelnost zadlužení. V plnění všech rozvojových cílů tisíciletí výrazně zaostává Papua-Nová Guinea, zatímco ostatní tichomořské země dosahují pokroku ve snižování dětské úmrtnosti, ale u ostatních cílů je jejich pokrok nerovnoměrný. Výsledky Východního Timoru v plnění rozvojových cílů tisíciletí jsou smíšené a významný pokrok, jehož dosáhl ve snižování chudoby, zlepšování zdravotních ukazatelů a zdravotních standardů, je relativizován skutečností, že značná část obyvatelstva trpí nedostatečným zajišťováním potravin. Zásadním omezením je přístup k energiím. Malé ostrovní státy Tichomoří jsou značně závislé na dovážených ropných produktech jako hlavním zdroji energie. Kvůli nestabilitě mezinárodních cen a nákladům na dopravu vzniká silný tlak na vnitrostátní rozpočty a na provozní náklady služeb a podniků, čímž se zvyšují ceny potravin a elektřiny. Technologie pro výrobu energie z obnovitelných zdrojů umožňují alternativní způsoby její produkce. Pro zabezpečení dodávek energie pro obyvatelstvo Tichomoří však představují stále větší hrozbu změny v dodávkách energie (dostupnost a přístupnost) a v poptávce po ní (finanční dostupnost). V roce 2009 byl proto vytvořen „akční rámec pro zabezpečení dodávek energie v Tichomoří“ (FAESP). Pouze asi 30 % obyvatel, soustředěných v městských oblastech, má přístup k elektřině; toto číslo se pohybuje od méně než 25 % (Papua-Nová Guinea, Šalamounovy ostrovy a Vanuatu) po více než 95 % (Cookovy ostrovy, Guam, Nauru, Niue, Severní Mariany, Samoa, Tonga, Tokelau a Tuvalu). Již po desetiletí ovlivňuje Tichomoří změna klimatu, s níž stoupá četnost a intenzita přírodních hrozeb, jako jsou tropické bouře a záplavy. Zvyšování hladiny moří, pronikání mořské vody a pobřežní eroze vedou ke zmenšování rozlohy pozemků vhodných k bydlení, ohrožují infrastrukturu, poškozují akvakulturu a ovlivňují zásobování pitnou vodou a zemědělství. Pro většinu TOZÚ zůstává značným problémem přístup k čisté vodě a hygienickým zařízením, což vážně ohrožuje zdraví především žen, dětí a komunit žijících na vnějších ostrovech. Zvyšování teploty vody a acidifikace oceánů způsobuje další tlak na již tak narušenou biologickou rozmanitost a ekosystémy, zejména na korálové útesy, což dále zvyšuje ohrožení změnou klimatu. Na velkých ostrovech ovlivňuje změna klimatu pevninské oblasti: způsobuje intenzivnější sucha, sesuvy půdy nebo povodně. Přizpůsobení se změně klimatu, včetně ekosystémových přístupů, může mít také pozitivní vliv na poskytování služeb, přístup k energii z obnovitelných zdrojů a připravenost na katastrofy. Může se proto ve všech tichomořských zemích stát klíčovou hnací silou rozvoje. Při omezování rizika katastrof prostřednictvím ochrany ekosystémů se využívá samotné přírody jako součásti řešení. Opatření pro přizpůsobení změně klimatu mohou navíc přispívat k připravenosti na katastrofy i v případech, které přímo nesouvisejí se změnou klimatu. Papua-Nová Guinea má významné původní deštné pralesy, ale jejich rozloha se rychle zmenšuje v důsledku několika faktorů včetně toho, co bývá označováno za nezákonnou těžbu. Kdyby Papua-Nová Guinea zlepšila lesní správu a předpisy o územním plánování, a přistoupila tak k udržitelné těžbě dřeva, přispěla by ke zmírňování celosvětové změny klimatu. Změna klimatu spouští řetězec vzájemně propojených dopadů, mj. vlivů v bezpečnostní oblasti a v oblasti rovnosti žen a mužů. Jak upozornila Rada bezpečnosti OSN, ztráta území způsobená zvýšením hladiny moří zejména v malých, nízko položených ostrovních státech by mohla mít vliv na bezpečnost[7]. EU zdůraznila, že změna klimatu má značné bezpečnostní důsledky, neboť jako „multiplikátor hrozeb“ zvyšuje ceny půdy, vody, potravin a energií, vyvolává migrační tlaky a způsobuje desertifikaci[8]. Na druhé straně má změna klimatu jiný dopad na ženy a na muže, a vzhledem k tomu potvrdili ministři zemí Tichomoří nutnost lépe zohlednit znalosti, zkušenosti a priority žen v zájmu vytvoření účinné strategie pro změnu klimatu. Ministři uznali, že nerovnost žen mužů a porušování lidských práv brzdí schopnosti zemí zabývat se dopady změny klimatu, a vyzvali vlády tichomořských států, aby splnily své závazky v tomto ohledu[9]. Dopady změny klimatu, jež ohrožují dosažené výsledky v oblasti rozvoje a vyrovnaného udržitelného růstu a ztěžují plnění rozvojových cílů tisíciletí v Tichomoří, budou podle dostupných předpovědí stále intenzivnější. Celé země by se tak mohly stát neobyvatelnými nebo dokonce zaniknout, což by vedlo k migraci a vysídlování obyvatelstva. 2.3. Tichomořské cesty k řešení rozvojových problémů Obyvatelé tichomořských ostrovů se již po staletí potýkají se strukturálními problémy. Jednotlivé TOZÚ postupně nalezly určitá řešení a často navíc spojovaly své síly na regionální úrovni v oblastech, jako je politická spolupráce, finance, rozvoj, obchod, rybolov, bezpečnost, prosazování práva, lidská práva, životní prostředí, energetika, sociální a kulturní záležitosti, doprava, infrastruktura, výzkum, telekomunikace atd. TOZÚ se rovněž zabývají změnou klimatu. K opatřením reagujícím na zvýšení hladiny moří patřila např. obnova mangrovových porostů, ochrana korálových útesů, budování přímořských hrází, zásobníky vody a odsolovací zařízení, vyvíjení nových plodin a podpora jejich diverzifikace, jakož i přemísťování infrastruktury a obyvatelstva. Některé země začleňují do souboru svých nástrojů pro přizpůsobení také migraci. Za pozornost stojí regionální spolupráce. Například země a území Mikronésie se připojily k iniciativě „Micronesia Challenge“, jejímž cílem je do roku 2020 uchovat v původní podobě 30 % pobřežních vod a 20 % zalesněné plochy. Existují také komplexní regionální rámce opatření pro boj proti změně klimatu a pro snižování rizika katastrof a řízení rizik. Počet dárců a rozvojových partnerů v regionu je stále relativně malý, ale stoupá. Nejdůležitějšími dvoustrannými dárci jsou Austrálie a Nový Zéland, členové Fóra tichomořských ostrovů. Hlavním mnohostranným partnerem je Asijská rozvojová banka. V severním Tichomoří jsou zavedeným nástrojem smlouvy s USA („US Compacts“). Tchaj-wan, Japonsko a Korea navyšují svou pomoc Tichomoří a stále významnější roli zde hraje Čína. Ostatní bilaterální a multilaterální partneři se také zapojují čím dál víc. Vedoucí představitelé zemí Tichomoří vytvořili v roce 2009 „Cairns Compact“, úmluvu o posílení koordinace rozvoje. Jejím cílem je snížit roztříštěnost dárců, zjednodušit správu pomoci z jejich strany a zlepšit účinnost pomoci prostřednictvím většího využívání systémů jednotlivých zemí, víceletých závazků financování, spojených finančních zdrojů, delegování poskytování pomoci a společné analytické práce. Sekretariát Fóra tichomořských ostrovů a jeho rozvojoví partneři koordinují plán na posílení řízení veřejných výdajů, zadávání veřejných zakázek, odpovědnosti a monitorovacích systémů v zemích Fóra, tak aby se k poskytování oficiální rozvojové pomoci v širším měřítku využívaly systémy jednotlivých zemí, a to mj. prostřednictvím rozpočtové podpory, jsou-li splněna kritéria způsobilosti. Vedoucí představitelé zemí Tichomoří v roce 2011 znovu potvrdili, že změna klimatu je největším ohrožením pro tento region, a zdůraznili, že jsou potřeba finanční prostředky na přizpůsobení. S cílem zlepšit přístup dotčených zemí k prostředkům týkajícím se změny klimatu, jakož i řízení těchto prostředků, doporučilo fórum ministrů hospodářství, aby způsoby financování vycházely ze zásad účinnosti pomoci a aby byla změna klimatu zahrnuta do vnitrostátních rozpočtů a plánů rozvoje, tak aby mohly být pokud možno používány systémy jednotlivých zemí, zejména prostřednictvím rozpočtové podpory jakožto nejúčinnější formy poskytování pomoci. 3. Posílení spolupráce mezi EU a Tichomořím v oblasti rozvoje a klimatu Vnější činnost EU má k dispozici širokou škálu politik a nástrojů, které jsou pro Tichomoří velmi relevantní. EU by se měla s využitím své sítě delegací i zaměstnanců ústředí jednotně angažovat v regionu a účinněji prosazovat hodnoty EU a společné cíle a zájmy Tichomoří a EU na multilaterálních fórech, na mezinárodních jednáních a ve vztazích s dalšími aktéry. Koordinované celounijní iniciativy, zohledňující priority Tichomoří, by maximalizovaly přidanou hodnotu vnější akce EU v tomto regionu. Ve sděleních o Agendě pro změnu[10] a o budoucnosti rozpočtové podpory[11] navrhuje Komise posílený politický rámec zacílenější rozvojové spolupráce EU s vyšším dopadem. Tam, kde je to možné, se má prosazovat využívání systémů jednotlivých zemí a rozpočtové podpory spolu s prohloubeným politickým dialogem, který se zaměří na zlepšení výsledků a řádnou správu věcí veřejných. Pomoc tichomořským zemím a ZZÚ z rozpočtu EU a Evropského rozvojového fondu (ERF) určená na podporu v oblasti rozvoje a změny klimatu se podstatně zvýšila – na období 2008–2013 činí přibližně 785 milionů EUR[12]. V důsledku strukturálních překážek, jimž čelí, jsou TOZÚ výjimečnými příjemci rozvojové pomoci; proto je také pomoc EU tomuto regionu obzvláště významná a před EU stojí řada provázaných úkolů: · zvýšit finanční závazek v regionu prostřednictvím posílení a doplnění současné úrovně oficiální rozvojové pomoci o přiměřenou část prostředků na změnu klimatu, jež byly přislíbeny na mezinárodních jednáních, a prostřednictvím zajištění financování investic z jiných zdrojů, · prohloubit politický dialog a přizpůsobit mechanismy poskytování pomoci, aby bylo možné v kontextu omezení a specifik tichomořských partnerů účinněji podporovat reformy, a usnadnit tak odpovídající absorpci navýšené finanční pomoci, · posílit koordinaci pomoci v Tichomoří a snížit její roztříštěnost, · zlepšit koordinaci v OSN, zvláště v otázkách změny klimatu, · zajistit, aby kromě rozvojové politiky nadále přispívaly i další politiky k obnovenému rozvojovému partnerství EU a Tichomoří, tak aby hospodářský růst byl provázen řádnou správou věcí veřejných, udržitelným rozvojem a sdílenou odpovědností za společné veřejné statky. 3.1. Zvýšení finančního závazku Prostředky EU spravované Komisí nepostačují na pokrytí potřeb Tichomoří. Je nutné, aby členské státy EU učinily bilaterální finanční závazek, týkající se především oblasti změny klimatu. V návaznosti na společné prohlášení o změně klimatu[13] zahájila Komise společnou iniciativu se sekretariátem Fóra tichomořských ostrovů[14]. V zájmu splnění cílů společné iniciativy připravují země Tichomoří spolu s členskými státy a orgány EU akční plán na koordinované zapojení EU v tichomořské oblasti a na spojení zdrojů oficiální rozvojové pomoci s dalšími prostředky na boj proti změně klimatu, což zahrnuje mobilizaci investičního financování. Zeměpisné a tematické programy EU přispívají k činnostem souvisejícím se změnou klimatu a k institucionálnímu rozvoji, ale mohou rovněž zajistit přístup TOZÚ k dalším zdrojům financování souvisejícím se změnou klimatu (zelený fond pro změnu klimatu, podnikatelský sektor, trh s uhlíkem …). Dialog o plánování a politikách bude i nadále hlavním nástrojem pro vymezení priorit spolupráce. EU by měla v koordinaci s ostatními dárci nadále provázet TOZÚ v jejich úsilí o zlepšení jejich plánů rozvoje a odvětvových politik, tak aby podpořila jejich úsilí o rozvoj zaměřený na výsledky a vytváření strategií přizpůsobení změně klimatu a jejího zmírňování, a současně aby bylo zajištěno řádné řízení navýšeného objemu pomoci a udržitelné postupy. 3.2. Metody poskytování pomoci vhodné pro Tichomoří Program EU Agenda pro změnu navrhuje více zaměřit spolupráci EU na nejvýše tři odvětví v každé zemi v zájmu zlepšení výsledků a dopadu. V případě větších ostrovních zemí může být počet dvou nebo tří odvětví zaměření odůvodněný, ale na většině menších ostrovů by to mělo být jen jedno odvětví. Vzhledem ke strukturálním překážkám, jimž TOZÚ čelí, je nutné přizpůsobit způsoby poskytování pomoci a omezit používání projektových přístupů, které by příliš zatěžovaly jejich správu, jež nemá velkou kapacitu. K dosažení udržitelných výsledků jsou vhodnější odvětvové programy a rozpočtová podpora, neboť jsou sladěné s vnitrostátními plány rozvoje a odvětvovými strategiemi, a navíc za pomoci politického dialogu a pravidelného hodnocení výkonnosti přispívají k lepšímu poskytování služeb a k dosahování výsledků v oblasti institucí, politik a legislativy. Určení vhodných vnitrostátních plánů rozvoje a odvětvových strategií, posílení řízení veřejných financí a dodržování řádného makroekonomického rámce vedly k tomu, že Nová Kaledonie, Pitcairn, Samoa, Šalamounovy ostrovy, Tonga, Tuvalu a Vanuatu mohly obdržet rozpočtovou podporu. Regionální spolupráci v Tichomoří financovanou EU podporují dobře fungující regionální organizace, které se těší politické podpoře svých členských států a jsou finančně a technicky dobře vybaveny. Stejně jako ostatní dárci navazuje i EU prostřednictvím příspěvkových dohod na strategické programy činnosti těchto organizací a na účinné systémy sledování zaměřené na výsledky. Pomoc EU bude nadále poskytována prostřednictvím projektů v případech, kdy nejsou splněny požadavky způsobilosti pro jiné metody, a bude určena také pro iniciativy občanských a obchodních sdružení, na některé samostatné projekty infrastruktury atd. 3.3. Rozvoj kapacity a efektivity Mnoho státních správ zemí Tichomoří se potýká se strukturálními omezeními své kapacity, pokud jde o zlepšování odvětvových politik a systémů řízení veřejných financí nebo o integraci změny klimatu do rozvojových strategií. Zásadní úlohu v řešení těchto problémů musí hrát regionální organizace. EU by měla více podporovat regionální organizace v tom, aby pomáhaly svým členům při tvorbě, plánování a plnění politik, jakož i v řízení a provádění podpory, zvláště v oblasti přizpůsobení změně klimatu a jejího zmírňování. Mělo by být rovněž podporováno partnerství mezi EU a Tichomořím při předávání specifických znalostí a usnadnění institucionálního rozvoje. 3.4. Lepší koordinace v rámci EU a s ostatními partnery Díky omezené přítomnosti členských států EU v Tichomoří lze snáze prozkoumat možnosti společného celounijního plánování programů a sdílení prostředků pro oblast rozvoje a klimatu. Pokud jde o koordinaci s partnery mimo EU, byla ustavena komplexní a stále intenzivnější koordinace s Austrálií a Novým Zélandem, která zahrnuje dělbu práce a obousměrně delegovanou spolupráci. V rámci koordinace se nejlepším možným způsobem využívá komparativních výhod a zavádí se vzor, jímž se mohou řídit další partneři mimo EU. První neevropskou dárcovskou zemí, s níž uzavřela EU dohodu o delegované spolupráci v oblasti rozvojové pomoci, je Austrálie; tato dohoda umožňuje australské agentuře pro mezinárodní rozvoj (AusAID) a Komisi, aby vzájemně těžily ze svých znalostí a dosahovaly významných výsledků v této oblasti. 3.5. Lepší koordinace v otázkách změny klimatu na úrovni OSN Díky spolupráci mezi EU a Tichomořím v otázkách změny klimatu, která se od podpisu společného prohlášení (2008) a společné iniciativy (2010) rozšiřuje, byl v rámci Rámcové úmluvy Organizace spojených národů o změně klimatu (UNFCCC) vytvořen společný přístup týkající se tichomořských ostrovních států, sdružení malých ostrovních států (AOSIS) a malých ostrovních rozvojových států. Tichomořské ostrovy a EU by měly prostřednictvím regionálních institucí nadále prosazovat společné postoje v otázkách přizpůsobení změně klimatu a jejího zmírňování. Na jednáních o UNFCCC v Durbanu se nejméně rozvinuté země, státy AOSIS a EU shodly na své vůli dosáhnout ambiciózních výsledků; tyto ambice se odrážejí v jejich společném prohlášení. EU by měla i nadále posilovat toto spojenectví s nejméně rozvinutými zeměmi a se státy AOSIS s cílem zvýšit tlak na ostatní partnery při jednáních, aby zvýšili své úsilí v oblasti přizpůsobení změně klimatu a jejího zmírňování. 4. Podpořit soudržnější kombinaci politik EU v Tichomoří Na základě dohody z Cotonou i zkušeností získaných při provádění strategie EU pro Tichomoří usiluje Evropská unie o vytvoření integrovanější kombinace politik a nástrojů vnější činnosti v tomto regionu, jakož i o soudržnější politický program pro Tichomoří v souvislosti s programovým cyklem na období 2014–2020. K větší soudržnosti politik EU pro tento region může rovněž významně přispět spolupráce v oblasti obchodu a rybolovu, výzkumu a vysokoškolského vzdělávání. · Obchodní spolupráce mezi EU a Tichomořím je významná. Vzhledem k tomu, že vedoucí představitelé tichomořských zemí AKT připisují úspěšnému uzavření jednání o dohodách o hospodářském partnerství v roce 2012 vysokou prioritu, bude EU nadále pracovat na komplexní dohodě o obchodu a rozvoji se všemi zeměmi regionu na základě prozatímní dohody o partnerství uzavřené s Papuou-Novou Guineou a s Fidži, jakož i nabídek jiných zemí ke vstupu na trh. Tichomořské země AKT by se případně mohly připojit k prozatímní dohodě o partnerství, která tuto možnost výslovně uvádí. · Spolupráce mezi EU a Tichomořím v oblasti rybolovu je založena na značné finanční podpoře z ERF, na třech bilaterálních dohodách o partnerství v oblasti rybolovu a na mnohostranné spolupráci v oblasti rybolovu v rámci Komise pro rybolov v západním a středním Tichém oceánu. EU zvyšuje své úsilí v podpoře rozvoje udržitelného rybolovného průmyslu a v boji proti nezákonnému, nehlášenému a neregulovanému rybolovu. Mělo by být posíleno společné úsilí EU a Tichomoří v rámci Komise pro rybolov v západním a středním Tichém oceánu s cílem dosáhnout řádné správy rybolovu. Lze zvážit vytvoření komplexní strategie pro rybolov v Tichomoří, která by byla prováděna prostřednictvím účinného využívání nástrojů EU (rybolov, rozvoj, životní prostředí a výzkum). · Prostřednictvím rámcového výzkumného programu zlepšuje EU své výzkumné schopnosti v otázkách Tichomoří, podporuje tichomořské výzkumné iniciativy a posiluje spolupráci mezi partnery z EU a z Tichomoří v oblasti výzkumu. · Program Erasmus Mundus rovněž poskytuje příležitosti ke spolupráci v oblasti vysokoškolského vzdělávání. EU pokračuje v integraci lidských práv, podpory demokracie a řádné správy věcí veřejných do své kombinace politik pro tento region. · EU posiluje spolupráci se stejně smýšlejícími partnery při podpoře ratifikace a provádění úmluv o lidských právech a Římského statutu Mezinárodního trestního soudu v celém regionu. EU věnuje v oblasti Tichomoří zvláštní pozornost řešení otázek, jako je násilí založené na pohlaví a velmi nízký podíl žen v rozhodovacích funkcích. · v případě nutnosti vysílá EU nadále volební pozorovatelské mise a spolu s podobně smýšlejícími partnery usiluje o rozvoj koordinované strategie pro návrat Fidži k demokracii a o podporu procesů usmíření a iniciativ pro předcházení konfliktům v celém regionu. · EU bude i nadále podporovat TOZÚ v posilování správy věcí veřejných, včetně oblasti životního prostředí a řízení zdrojů, přičemž bude mimo jiné podporovat dodržování mezinárodní iniciativy pro transparentnost těžebního průmyslu. Pro lepší integraci klimatu do kombinace svých politik vytvoří EU i komplexní diplomatickou strategii pro otázky klimatu v oblasti Tichomoří. Subjekty EU, členské státy a jejich vnitrostátní diplomatické služby se tak budou moci zabývat problémy změnu klimatu na všech politických úrovních, prosazovat a podporovat provádění opatření v boji proti změně klimatu a věnovat se souvislosti mezi změnou klimatu a mezinárodní bezpečností v Tichomoří. 5. Doporučená opatření EU se angažuje v Tichomoří jak politicky, tak jako významný rozvojový partner. V kontextu stále omezenějších zdrojů je nutné zvýšit efektivitu a účinnost prostřednictvím zaměření na intervenční oblasti, jež mají zásadní dopad a vysokou přidanou hodnotu EU, a prostřednictvím mechanismů účinného poskytování pomoci. (1) Pravidelné politické rozhovory mezi EU a TOZÚ, regionálními organizacemi z Tichomoří a podobně smýšlejícími partnery by měly podporovat společné postoje s cílem zajistit dodržování Charty OSN a rezolucí OSN na celém světě, usnadnit udržitelné a mírové řešení konfliktů ve světě a zlepšit spolupráci v oblasti rozvoje a změny klimatu, zejména pokud jde o Rámcovou úmluvu OSN o změně klimatu. (2) Do roku 2012 by všechny tichomořské země měly mít možnost kromě přidělených prostředků z ERF na období 2008–2013 využívat také další finanční prostředky poskytované EU pro oblast změny klimatu a částečně související s iniciativou rozvojových cílů tisíciletí. V plánování rozvojové spolupráce EU na období 2014–2020 předloží ESVČ a útvary Komise členským státům EU alternativy společných programů v Tichomoří i celoevropského mechanismu, jenž umožní kombinovat prostředky z rozpočtu EU a bilaterální zdroje s další podporou pro přizpůsobení změně klimatu a její zmírňování. (3) Podpora EU na zmírnění následků v regionu, zejména v Papui-Nové Guineji a na Šalamounových ostrovech, by měla zlepšovat součinnost mezi iniciativami týkajícími se vymahatelnosti práva, správy a obchodu v lesnictví (FLEGT) a snižování emisí v důsledku odlesňování a znehodnocování lesů (REDD). (4) Pomoc EU určená pro TOZÚ by měla být poskytována tím nejvhodnějším způsobem, např. prostřednictvím rozpočtové podpory nebo kombinace způsobů poskytování pomoci, přičemž by se mělo vycházet z posouzení jednotlivých případů. Nové pokyny pro rozpočtovou podporu EU, navržené Komisí, budou uznávat potřeby a specifika malých ostrovních rozvojových států a ZZÚ. (5) EU by měla v souladu se závěry a závazky fóra na vysoké úrovni konaného v Pusanu podporovat zásady účinnosti pomoci, včetně dělby práce a společného programování, jakož i využívání delegované spolupráce se stejně smýšlejícími partnery v Tichomoří. EU by měla usilovat o zapojení dalších dárců na odvětvové úrovni, a to prostřednictvím společných programů na podporu politik partnerských zemí zahrnujících společné ukazatele, kritéria pro vyplácení, přezkumy a politické rozhovory s partnerskými vládami. (6) Na základě pokynů fóra ministrů hospodářství a v souladu se smlouvami „Cairns Compact“ by měla EU spolu s ostatními partnery usilovat o vypracování metodiky pro zlepšení přístupu tichomořských ostrovů k financování v oblasti změny klimatu, k řízení tohoto financování a k provádění pilotní fáze, tak aby tato metodika mohla být používána v celém regionu. (7) EU by měla spolupracovat s ostatními dárci pomoci v oblastech souvisejících s rozvojovými cíli tisíciletí, které jsou zvláště ovlivněny změnou klimatu, jako je voda a kanalizace a obnovitelné zdroje energie. V těchto odvětvích by EU měla podporovat iniciativy na podporu ekologického růstu, mj. prostřednictvím facility pro infrastrukturu v Tichomoří. (8) Aby se zabránilo přetížení kapacity tichomořských partnerů, měla by EU v koordinaci s TOZÚ a regionálními organizacemi prosazovat společné mise s dalšími partnery. (9) EU by měla podporovat úsilí tichomořských ZZÚ o spolupráci s jejich sousedy, mj. v oblasti problémů spojených se změnou klimatu. (10) S cílem maximalizovat účinnost delegací EU v Tichomoří provede vysoká představitelka a Komise posouzení proveditelnosti a dopadu přerozdělení povinností na základě zeměpisné blízkosti k partnerským zemím Tichomoří. (11) EU by měla i nadále zapojovat občanskou společnost, místní orgány, soukromý sektor a výzkumnou obec do spolupráce, kterou v regionu vede, a to prostřednictvím podpory regionálních sítí a partnerství mezi EU a Tichomořím a pomocí podpory veřejného zájmu a veřejné diskuse v Evropě o otázkách společného zájmu Tichomořských ostrovních zemí a území a jejich obyvatel. [1] Cookovy ostrovy (bez hlasovacího práva v OSN), Federativní státy Mikronésie, Fidži, Kiribati, Marshallovy ostrovy, Nauru, Niue (bez hlasovacího práva v OSN), Palau, Papua-Nová Guinea, Samoa, Šalamounovy ostrovy, Východní Timor, Tonga, Tuvalu a Vanuatu. [2] Francouzská Polynésie, Nová Kaledonie, Pitcairn a Wallis a Futuna. [3] Závěry o strategii EU pro Tichomoří (2743. zasedání Rady ve složení pro všeobecné záležitosti – 17.7.2006) [4] Sdělení Komise „Zvýšení dopadu rozvojové politiky EU: Agenda pro změnu“, KOM(2011) 637 ze dne 13.10.2011. [5] Viz zpráva OECD DCD-DAC „Development Aid at a glance – Statistics by region – Oceania – 2011 edition“. [6] Dohodou z Cotonou, jejíž platnost skončí v roce 2020, se řídí partnerství v oblasti politiky, rozvojové spolupráce a obchodu mezi EU a 79 zeměmi Afriky, Karibské oblasti a Tichomoří, tzv. zeměmi AKT. [7] Otevřená diskuse Rady bezpečnosti OSN „Udržování mezinárodního míru a bezpečnosti: dopad změny klimatu“ (červenec 2011) – http://www.un.org/News/Press/docs/2011/sc10332.doc.htm [8] Závěry Rady o diplomacii EU v oblasti klimatu (3106. zasedání Rady ve složení pro zahraniční věci, 18. července 2011). [9] Seminář ministrů o změně klimatu, který proběhl v souvislosti se čtvrtou schůzkou ministrů zemí Tichomoří věnovanou ženským otázkám (červenec 2011). [10] Zvýšení dopadu rozvojové politiky EU: Agenda pro změnu, KOM(2011) 637 ze dne 13.10.2011. [11] Budoucí přístup k rozpočtové podpoře EU poskytované třetím zemím, KOM(2011) 638 ze dne 13.10.2011. [12] Zhruba 730 milionů EUR z 10. ERF (z toho 70 milionů EUR pro ZZÚ) a přibližně 56 milionů EUR z rozpočtu EU. [13] http://www.gcca.eu/usr//Joint-Declaration-PIFS-EU-2008.pdf [14] http://www.gcca.eu/usr//Protocole-d-entente-Signe-a-Strasbourg.pdf