Společný návrh ROZHODNUTÍ RADY o přistoupení Evropské unie k Smlouvě o přátelství a spolupráci v jihovýchodní Asii /* JOIN/2012/01 final - 2012/0028 (NLE) */





DŮVODOVÁ ZPRÁVA Smlouva o přátelství a spolupráci v jihovýchodní Asii (dále jen „TAC“) byla podepsána dne 24. února 1976 Indonéskou republikou, Malajsií, Filipínskou republikou, Singapurskou republikou a Thajským královstvím. Smlouva byla pozměněna protokolem ze dne 15. prosince 1987 a druhým protokolem ze dne 25. července 1998. Tyto protokoly mimo jiné otevřely možnost, aby státy mimo region jihovýchodní Asie přistoupily k smlouvě. Vysokými smluvními stranami (signatářskými státy) TAC jsou dnes Brunej Darussalam, Kambodžské království, Indonéská republika, Laoská lidově demokratická republika, Malajsie, Barma/Myanmar, Filipínská republika, Singapurská republika, Thajské království, Vietnamská socialistická republika, Papua-Nová Guinea, Čínská lidová republika, Indická republika, Japonsko, Pákistánská islámská republika, Korejská republika, Ruská federace, Nový Zéland, Mongolsko, Australské společenství, Francouzská republika, Demokratická republika Východní Timor, Bangladéšská lidová republika, Srílanská demokratická socialistická republika, Korejská lidově demokratická republika, Spojené státy americké, Turecká republika a Kanada. Cílem Smlouvy o přátelství a spolupráci v jihovýchodní Asii je podpora míru, stability a spolupráce v regionu. Za tímto účelem smlouva vyzývá k urovnávání sporů mírovými prostředky, zachování míru, předcházení konfliktům a upevňování bezpečnosti v jihovýchodní Asii. Smlouvou se zřizuje mechanismus pro urovnání sporů a vyjednávání, který se uvede do chodu v případě vzniku sporů. Smlouva stanoví, že smluvní strany se zřeknou agrese a použití síly. Smlouva o přátelství a spolupráci nadto obsahuje ustanovení na podporu spolupráce v hospodářské, obchodní, sociální, technické a vědecké oblasti, jakož i na urychlení hospodářského růstu v regionu prostřednictvím většího využití zemědělství a průmyslu zemí jihovýchodní Asie, jejich obchodního rozmachu a zlepšení infrastruktury jejich hospodářství. Smlouva volá po přijetí regionálních strategií hospodářského rozvoje a vzájemné pomoci, jakož i po udržování kontaktů a konzultacích o mezinárodních a regionálních otázkách. Rada na svém 2768. zasedání konaném 4.–5. prosince 2006 pověřila své předsednictví a Komisi, aby vyjednaly přistoupení Evropské unie a Evropského společenství k TAC. Dopisem ze dne 7. prosince 2006 EU a ES informovaly Kambodžu v rámci její funkce koordinátora sdružení ASEAN pro vztahy s EU o svém rozhodnutí požádat o přistoupení k TAC. V souladu s mandátem k jednání a směrnicemi pro přistoupení EU a ES k TAC Evropská unie a Evropské společenství v dopise připomněly následující společná ujednání: Smlouvu je třeba vykládat podle zásad Charty Spojených národů a smlouva se nedotkne práv a povinností, které z těchto zásad plynou. Přistoupení EU a ES ke smlouvě se kromě toho nedotkne práv a povinností EU a ES, které vyplývají z jiných dvoustranných a vícestranných dohod, ani práva EU a ES. Smlouva nemá vliv na schopnost EU a ES usilovat o spolupráci na mezinárodních fórech. Nadto se smlouva nevztahuje na vztahy EU a ES s jinými státy, než jsou smluvní strany smlouvy, ani se těchto vztahů nedotýká. Na setkání ministrů sdružení ASEAN[1] a EU, které se uskutečnilo dne 28. května 2009 v Phnompenhu, byla k TAC vydána dvě prohlášení: a) prohlášení o přistoupení Evropské unie a Evropského společenství ke Smlouvě o přátelství a spolupráci v jihovýchodní Asii, přičemž EU a ES deklarovaly svůj „úmysl přistoupit k smlouvě na základě písemné žádosti ze dne 7. prosince 2006 po vstupu třetího protokolu v platnost…“ a b) prohlášení souhlasu s přistoupením Evropské unie a Evropského společenství k Smlouvě o přátelství a spolupráci v jihovýchodní Asii, v němž tehdejší předsednická země sdružení ASEAN, Thajsko, jménem vlád všech členských států sdružení ASEAN deklarovala „souhlas všech států jihovýchodní Asie s přistoupením Evropské unie a Evropského společenství k smlouvě s výhradou vstupu v platnost třetího protokolu…“. Dne 23. července 2010 podepsali ministři zahraničních věcí signatářských států TAC třetí protokol, kterým se mění Smlouva o přátelství a spolupráci v jihovýchodní Asii. Ve třetím protokolu se stanoví, že „smlouva je otevřena přistoupení … regionálních organizací, jejichž členy jsou pouze suverénní státy…“. Třetí protokol vstoupí v platnost dnem, kdy vysoké smluvní strany uloží poslední ratifikační listinu u sekretariátu sdružení ASEAN. Třetí protokol doposud (leden 2012) ratifikovalo dvacet signatářských států. Zbylých osm signatářských států EU ujistilo, že v únoru/březnu 2012 budou schopny dokončit svůj domácí proces ratifikace. S výhradou vstupu třetího protokolu v platnost by EU, která se stala právní nástupkyní Evropského společenství, měla přistoupit k TAC. Základ pro přistoupení k TAC tvoří jednak rozvoj vztahů s regionálními organizacemi, které v rámci SZBP sdílí zásady uvedené v čl. 21 odst. 1 SEU, a jednak politiky prováděné mimo SZBP (rozvojová spolupráce, jakož i hospodářská, finanční a technická spolupráce (články 209 a 212 SFEU)). Přistoupení k TAC přispěje k plnění cílů EU, především pokud jde o zachování míru, předcházení konfliktům a upevňování bezpečnosti v jihovýchodní Asii. Dále posílí udržitelný rozvoj v hospodářské a sociální oblasti a v oblasti ochrany životního prostředí v rozvojových zemích regionu. S výhradou vstupu třetího protokolu v platnost nabude přistoupení EU k TAC účinnosti dnem uložení dokumentu o přistoupení ke Smlouvě o přátelství a spolupráci v jihovýchodní Asii. Podpis a uložení dokumentu o přistoupení by se měly konat u příležitosti setkání ministrů sdružení ASEAN a EU, jež je naplánováno na 27. dubna 2012 v Bruneji Darussalam a kterého se zúčastní všichni ministři zahraničních věcí členských států EU a sdružení ASEAN. 2012/0028 (NLE) Společný návrh ROZHODNUTÍ RADY o přistoupení Evropské unie k Smlouvě o přátelství a spolupráci v jihovýchodní Asii RADA EVROPSKÉ UNIE, s ohledem na Smlouvu o Evropské unii a Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 37 SEU a články 209 a 211 SFEU ve spojení s čl. 31 odst. 1 SEU a čl. 218 odst. 6 písm. a) a odst. 8 druhým pododstavcem SFEU, s ohledem na společný návrh Evropské komise a vysoké představitelky Unie pro zahraniční věci a bezpečnostní politiku, s ohledem na souhlas Evropského parlamentu, vzhledem k těmto důvodům: (1) Smlouva o přátelství a spolupráci v jihovýchodní Asii byla podepsána dne 24. února 1976 Indonéskou republikou, Malajsií, Filipínskou republikou, Singapurskou republikou a Thajským královstvím. Vysokými smluvními stranami této smlouvy jsou dnes Brunej Darussalam, Kambodžské království, Indonéská republika, Laoská lidově demokratická republika, Malajsie, Barma/Myanmar, Filipínská republika, Singapurská republika, Thajské království, Vietnamská socialistická republika, Papua-Nová Guinea, Čínská lidová republika, Indická republika, Japonsko, Pákistánská islámská republika, Korejská republika, Ruská federace, Nový Zéland, Mongolsko, Australské společenství, Francouzská republika, Demokratická republika Východní Timor, Bangladéšská lidová republika, Srílanská demokratická socialistická republika, Korejská lidově demokratická republika, Spojené státy americké, Turecká republika a Kanada. (2) Cílem Smlouvy o přátelství a spolupráci v jihovýchodní Asii je podpora míru, stability a spolupráce v regionu. Za tímto účelem smlouva vyzývá k urovnávání sporů mírovými prostředky, zachování míru, předcházení konfliktům a upevňování bezpečnosti v jihovýchodní Asii. Pravidla a zásady stanovené ve Smlouvě o přátelství a spolupráci jsou tak v souladu s cíli společné zahraniční a bezpečnostní politiky Unie. (3) Smlouva o přátelství a spolupráci nadto obsahuje ustanovení na podporu spolupráce v hospodářské, obchodní, sociální, technické a vědecké oblasti, jakož i na urychlení hospodářského růstu v regionu prostřednictvím většího využití zemědělství a průmyslu zemí jihovýchodní Asie, jejich obchodního rozmachu a zlepšení infrastruktury jejich hospodářství. Smlouva tak podporuje spolupráci s rozvojovými zeměmi tohoto regionu, jakož i hospodářskou, finanční a technickou spolupráci s jinými než rozvojovými zeměmi. (4) Rada na svém 2768. zasedání konaném ve dnech 4.–5. prosince 2006 pověřila své předsednictví a Komisi, aby vyjednaly přistoupení Evropské unie a Evropského společenství k TAC. (5) Dopisem ze dne 7. prosince 2006 Evropská unie a Evropské společenství informovaly Kambodžu v rámci její funkce koordinátora sdružení ASEAN pro vztahy s EU o svém rozhodnutí požádat o přistoupení k Smlouvě o přátelství a spolupráci v jihovýchodní Asii s výhradou ujednání vyjádřených v dopise. (6) Dne 28. května 2009 Thajsko, tehdejší předsednická země sdružení ASEAN, deklarovalo souhlas všech států jihovýchodní Asie s přistoupením Evropské unie a Evropského společenství k smlouvě s výhradou vstupu v platnost třetího protokolu Smlouvy o přátelství a spolupráci v jihovýchodní Asii. (7) Dne 23. července 2010 byl podepsán třetí protokol k Smlouvě o přátelství a spolupráci v jihovýchodní Asii, který regionálním organizacím umožňuje přistoupit k uvedené smlouvě. Po skončení ratifikačního procesu vstoupil dne XX. XX. 2012 třetí protokol v platnost. (8) Evropská unie by proto měla přistoupit k Smlouvě o přátelství a spolupráci v jihovýchodní Asii, PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ: Článek 1 Jménem Unie se tímto schvaluje přistoupení Evropské unie k Smlouvě o přátelství a spolupráci v jihovýchodní Asii. Znění Smlouvy o přátelství a spolupráci v jihovýchodní Asii a jejích tří pozměňujících protokolů, jakož i znění dokumentu o přistoupení Evropské unie k Smlouvě o přátelství a spolupráci v jihovýchodní Asii se připojují k tomuto rozhodnutí. Článek 2 V rámci své funkce vysoké představitelky pro zahraniční věci a bezpečnostní politiku a místopředsedkyně Komise vysoká představitelka podepíše a uloží dokument o přistoupení k Smlouvě o přátelství a spolupráci jménem Evropské unie. Článek 3 Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem přijetí. V Bruselu dne . Za Radu předseda/předsedkyně PŘÍLOHA Smlouva o přátelství a spolupráci v jihovýchodní Asii Indonésie, dne 24. února 1976 Vysoké smluvní strany, VĚDOMY SI stávajících dějinných, geografických a kulturních vazeb, které spojily dohromady jejich národy, USILUJÍCE o podporu míru a stability v regionu prostřednictvím trvalého závazku k dodržování spravedlnosti a zásad právního státu a utužování svých vztahů v regionu, PŘEJÍCE SI posílit mír, přátelství a vzájemnou spolupráci v záležitostech týkajících se jihovýchodní Asie ve shodě s duchem a zásadami Charty Organizace spojených národů, deseti principy přijatými na Asijsko-africké konferenci v Bandungu dne 25. dubna 1955, prohlášením Sdružení národů jihovýchodní Asie podepsaným v Bangkoku dne 8. srpna 1967 a s prohlášením podepsaným v Kuala Lumpuru dne 27. listopadu 1971, PŘESVĚDČENÉ, že urovnávání neshod či sporů mezi jejich zeměmi by mělo být řízeno za pomoci racionálních, účinných a dostatečně pružných postupů schopných zabránit vzniku negativních postojů, které by mohly ohrozit či brzdit spolupráci, PŘESVĚDČENÉ o potřebě spolupráce se všemi mírumilovnými národy jak v jihovýchodní Asii, tak mimo ni při napomáhání míru, stabilitě a souladu ve světě, SE SLAVNOSTNĚ DOHODLY, že uzavřou tuto smlouvu o přátelství a spolupráci: 1.1.1.1. KAPITOLA I: CÍL A ZÁSADY Článek 1 Cílem této smlouvy je podporovat trvalý mír, věčné přátelství a spolupráci signatářských národů, což přispěje k jejich stabilitě, solidaritě a těsnějším vztahům. Článek 2 Vysoké smluvní strany se ve svých vzájemných vztazích budou řídit těmito zásadami: a) vzájemným uznáním nezávislosti, suverenity, rovnosti, územní celistvosti a národní identity všech států; b) právem každého státu rozhodovat o své národní existenci nezávisle na vměšování, podvracení či nátlaku z vnějšku; c) vzájemným nevměšováním do vnitřních záležitostí; d) urovnáváním neshod či sporů mírovými prostředky; e) zřeknutím se agrese a použití síly; f) účinnou spoluprací mezi sebou navzájem. 1.1.1.2. KAPITOLA II: PŘÁTELSTVÍ Článek 3 Při naplňování cíle této smlouvy usilují vysoké smluvní strany o rozvoj a posilování tradičních, kulturních a dějinných vazeb přátelství, dobrého sousedství a spolupráce, jež je pojí dohromady, a v dobré víře plní závazky přijaté v rámci této smlouvy. V zájmu lepšího vzájemného porozumění, vysoké smluvní strany podpoří a usnadní styk a výměnu mezi svými národy. 1.1.1.3. KAPITOLA III: SPOLUPRÁCE Článek 4 Vysoké smluvní strany podpoří aktivní spolupráci v hospodářské, sociální, technické, vědecké a administrativní oblasti, v záležitostech týkajících se společných ideálů a cílů světového míru a regionální stability, jakož i ve všech dalších záležitostech společného zájmu. Článek 5 V souladu s článkem 4 vysoké smluvní strany vynaloží jak na multilaterální, tak na bilaterální úrovni maximální úsilí na základě rovnosti, rovného zacházení a vzájemného prospěchu. Článek 6 Vysoké smluvní strany spolupracují na urychlení hospodářského růstu v regionu s cílem posílit základy prosperujícího a mírového společenství národů jihovýchodní Asie. Za tímto účelem a k vzájemnému prospěchu svých národů vysoké smluvní strany podpoří větší využití zemědělství a průmyslu, napomohou obchodnímu rozmachu a přispějí k zlepšení hospodářské infrastruktury. V tomto směru nepřestanou usilovat o nalezení způsobů úzké a prospěšné spolupráce s dalšími státy i mezinárodními a regionálními organizacemi mimo území regionu. Článek 7 V zájmu dosažení sociální spravedlnosti a zvyšování životní úrovně národů regionu vysoké smluvní strany zintenzívní hospodářskou spolupráci. Za tímto účelem přijmou příslušné regionální strategie hospodářského rozvoje a vzájemné pomoci. Článek 8 Vysoké smluvní strany usilují o dosažení co nejtěsnější spolupráce v co největším rozsahu a hledají možnosti vzájemné pomoci prostřednictvím vzdělávacích a výzkumných zařízení v sociální, kulturní, technické, vědecké a administrativní oblasti. Článek 9 Vysoké smluvní strany usilují o užší spolupráci, jež by napomáhala míru, souladu a stabilitě v regionu. Za tímto účelem udržují vysoké smluvní strany mezi sebou pravidelné kontakty a konzultace o mezinárodních a regionálních záležitostech s cílem koordinovat své názory, postupy a svou politiku. Článek 10 Žádná z vysokých smluvních stran se jakýmkoli způsobem nebo v jakékoli podobě nebude podílet na žádné činnosti, která by představovala hrozbu pro politickou a hospodářskou stabilitu, suverenitu nebo územní celistvost jiné vysoké smluvní strany. Článek 11 Vysoké smluvní strany v zájmu zachování své národní identity usilují o upevnění své národní pozice v politické, hospodářské, sociálně-kulturní i bezpečnostní oblasti v souladu se svými ideály a tužbami a nezávisle na vměšování zvnějšku i na podvratných činnostech zevnitř. Článek 12 Vysoké smluvní strany se při svém úsilí o zajištění blahobytu a bezpečnosti v regionu snaží spolupracovat ve všech oblastech a upevnit tak pozici regionu založenou na zásadách sebedůvěry, soběstačnosti, vzájemného uznání, spolupráce a solidarity coby základu silného a životaschopného společenství národů jihovýchodní Asie. 1.1.1.4. KAPITOLA IV: MÍROVÉ UROVNÁNÍ SPORŮ Článek 13 Vysoké smluvní strany s rozhodností a v dobré víře zabrání vzniku sporů. Dojde-li však ke sporům v otázkách, které se jich přímo dotýkají, zejména v případě sporů, které mohou narušit mír a soulad v regionu, zdrží se smluvní strany agrese či použití síly a takové spory mezi sebou urovnají vždy přátelským vyjednáváním. Článek 14 K urovnání sporů prostřednictvím procesů na regionální úrovni zřídí vysoké smluvní strany Vysokou radu coby trvalý orgán, v němž každá z vysokých smluvních stran bude mít svého zástupce na ministerské úrovni a jehož úkolem bude ujmout se sporů nebo situací, které mohou narušit mír a shodu v regionu. Článek 15 Pokud se prostřednictvím přímých vyjednávání nedosáhne žádného řešení, ujme se sporu či situace Vysoká rada a k jeho urovnání doporučí stranám sporu vhodné prostředky, například dobré služby, mediaci, vyšetřování nebo smírčí řízení. Vysoká rada však může nabídnout své dobré služby nebo sama se souhlasem stran sporu vytvořit mediační, vyšetřovací nebo smírčí výbor. V případě nutnosti Vysoká rada doporučí vhodná opatření, jež by zabránila zhoršování sporu či nastalé situace. Článek 16 Předešlé ustanovení této kapitoly se pro daný spor použije až poté, co s ním všechny strany sporu vyjádří svůj souhlas. Tím se však jiným vysokým smluvním stranám, jež se sporu neúčastní, nebrání, aby poskytly všemožnou pomoc k jeho urovnání. Strany sporu by vůči takovým nabídkám pomoci měly být vstřícné. Článek 17 Nic v této smlouvě nebrání uchýlit se k způsobům mírového urovnání obsažených v čl. 33 odst. 1 Charty Spojených národů. Předtím, než se přistoupí k dalším postupům uvedeným v Chartě Spojených národů, mělo by se vysokým smluvním stranám, jež se sporu účastní, dostat podpory v jejich úsilí o vyřešení sporu prostřednictvím přátelského vyjednávání. 1.1.1.5. KAPITOLA V: Obecná ustanovení Článek 18 Svůj podpis k této smlouvě přiloží Indonéská republika, Malajsie, Filipínská republika, Singapurská republika a Thajské království. Její ratifikace proběhne v souladu s ústavními postupy v každém signatářském státě. Zůstane otevřena přistoupení dalších států jihovýchodní Asie. Článek 19 Tato smlouva vstoupí v platnost dnem uložení páté ratifikační listiny u vlád signatářských států, které jsou jmenovány opatrovníky této smlouvy, ratifikačních listin či dokumentů o přistoupení. Článek 20 Tato smlouva je sepsána v úředních jazycích vysokých smluvních stran a každé jazykové znění je stejně závazné. Bude schválen společný překlad znění smlouvy v anglickém jazyce. Každá odchylná interpretace společného znění se vyřeší cestou vyjednávání. NA DŮKAZ ČEHOŽ připojily vysoké smluvní strany k smlouvě své podpisy a pečetě. V Denpasaru, Bali, dne dvacátého čtvrtého února tisíc devět set sedmdesát šest. Protokol, kterým se mění Smlouva o přátelství a spolupráci v jihovýchodní Asii Filipíny, dne 15. prosince 1987 Vláda Bruneje Darussalam, Vláda Indonéské republiky, Vláda Malajsie, Vláda Filipínské republiky, Vláda Singapurské republiky, Vláda Thajského království, PŘEJÍCE SI dále posílit spolupráci se všemi mírumilovnými národy jak v jihovýchodní Asii, tak i mimo ni, a zejména se sousedními státy v regionu jihovýchodní Asie, S OHLEDEM NA pátý pododstavec preambule Smlouvy o přátelství a spolupráci v jihovýchodní Asii, jež byla podepsána v Denpasaru, Bali, dne 24. února 1976 (dále jen „Smlouva o přátelství“), který připomíná potřebu spolupráce se všemi mírumilovnými národy jak v jihovýchodní Asii, tak mimo ni při napomáhání míru, stabilitě a souladu ve světě, SE DOHODLY NA TĚCHTO USTANOVENÍCH: Článek 1 Článek 18 Smlouvy o přátelství se mění takto: „Svůj podpis k této smlouvě přiloží Indonéská republika, Malajsie, Filipínská republika, Singapurská republika a Thajské království. Její ratifikace proběhne v souladu s ústavními postupy v každém signatářském státě. Zůstane otevřena přistoupení dalších států jihovýchodní Asie. Také státy ležící mimo region jihovýchodní Asie mohou se souhlasem všech států jihovýchodní Asie, které tuto smlouvu podepsaly, a Bruneje Darussalam přistoupit k této smlouvě.“ Článek 2 Článek 14 Smlouvy o přátelství se mění takto: „K urovnání sporů prostřednictvím procesů na regionální úrovni zřídí vysoké smluvní strany Vysokou radu coby trvalý orgán, v němž každá z vysokých smluvních stran bude mít svého zástupce na ministerské úrovni a jehož úkolem bude ujmout se sporů nebo situací, které mohou narušit mír a shodu v regionu. Avšak tento článek se vztahuje na státy mimo region jihovýchodní Asie, které přistoupily k smlouvě, pouze v případě, že je dotyčný stát přímo zapojen do konfliktu, který je třeba urovnat prostřednictvím procesů na regionální úrovni.“ Článek 3 Tento protokol bude ratifikován a vstoupí v platnost dnem uložení poslední ratifikační listiny vysokých smluvních stran. V Manile dne patnáctého prosince tisíc devět set osmdesát sedm. Druhý protokol, kterým se mění Smlouva o přátelství a spolupráci v jihovýchodní Asii Manila, Filipíny, dne 25. července 1998 Vláda Bruneje Darussalam, Vláda Kambodžského království, Vláda Indonéské republiky, Vláda Laoské lidově demokratické republiky, Vláda Malajsie, Vláda Barmy/Myanmaru, Vláda Filipínské republiky, Vláda Singapurské republiky, Vláda Thajského království, Vláda Vietnamské socialistické republiky, Vláda Papui-Nové Guinee (dále jen „vysoké smluvní strany“), PŘEJÍCE SI zajistit, aby vhodným způsobem docházelo k posilování spolupráce se všemi mírumilovnými národy jak v jihovýchodní Asii, tak i mimo ni, zejména pak se sousedními státy regionu jihovýchodní Asie, S OHLEDEM NA pátý pododstavec preambule Smlouvy o přátelství a spolupráci v jihovýchodní Asii, jež byla podepsána v Denpasaru, Bali, dne 24. února 1976 (dále jen „Smlouva o přátelství“), který připomíná potřebu spolupráce se všemi mírumilovnými národy jak v jihovýchodní Asii, tak mimo ni při napomáhání míru, stabilitě a souladu ve světě, SE DOHODLY NA TĚCHTO USTANOVENÍCH: Článek 1 Ustanovení čl. 18 třetího pododstavce Smlouvy o přátelství se mění takto: „Také státy mimo region jihovýchodní Asie mohou se souhlasem všech států jihovýchodní Asie, kterými jsou Brunej Darussalam, Kambodžské království, Indonéská republika, Laoská lidově demokratická republika, Malajsie, Barma/Myanmar, Filipínská republika, Singapurská republika, Thajské království a Vietnamská socialistická republika, přistoupit k této smlouvě.“ Článek 2 Tento protokol bude ratifikován a vstoupí v platnost dnem uložení poslední ratifikační listiny vysokých smluvních stran. V Manile dne dvacátého pátého července tisíc devět set devadesát osm. Třetí protokol, kterým se mění Smlouva o přátelství a spolupráci v jihovýchodní Asii Hanoj, Vietnam, dne 23. července 2010 Brunej Darussalam, Kambodžské království, Indonéská republika, Laoská lidově demokratická republika, Malajsie, Barma/Myanmar, Filipínská republika, Singapurská republika , Thajské království, Vietnamská socialistická republika, Australské společenství, Bangladéšská lidová republika, Čínská lidová republika, Korejská lidově demokratická republika, Francouzská republika, Indická republika, Japonsko, Mongolsko, Nový Zéland, Pákistánská islámská republika, Papua-Nová Guinea, Korejská republika, Ruská federace, Demokratická socialistická republika Srí Lanka, Demokratická republika Východní Timor, Turecká republika, Spojené státy americké (dále jen „vysoké smluvní strany“), PŘEJÍCE SI zajistit, aby vhodným způsobem docházelo k posilování spolupráce se všemi mírumilovnými národy jak v jihovýchodní Asii, tak i mimo ni, a zejména se sousedními státy regionu jihovýchodní Asie, jakož i s regionálními organizacemi, jejichž členy jsou pouze suverénní státy, S OHLEDEM NA pátý pododstavec preambule Smlouvy o přátelství a spolupráci v jihovýchodní Asii, jež byla podepsána v Denpasaru, Bali, dne 24. února 1976 (dále jen „Smlouva o přátelství“), který připomíná potřebu spolupráce se všemi mírumilovnými národy jak v jihovýchodní Asii, tak mimo ni při napomáhání míru, stabilitě a souladu ve světě, SE DOHODLY NA TĚCHTO USTANOVENÍCH: Článek 1 Ustanovení čl. 18 třetího pododstavce Smlouvy o přátelství se mění takto: „Tato smlouva je otevřena přistoupení států ležících mimo region jihovýchodní Asie a regionálních organizací, jejichž členy jsou pouze suverénní státy, se souhlasem všech států v jihovýchodní Asii, kterými jsou Brunej Darussalam, Kambodžské království, Indonéská republika, Laoská lidově demokratická republika, Malajsie, Barma/Myanmar, Filipínská republika, Singapurská republika, Thajské království a Vietnamská socialistická republika.“ Článek 2 Ustanovení čl. 14 druhého pododstavce Smlouvy o přátelství se mění takto: „Avšak tento článek se vztahuje na vysoké smluvní strany, které přistoupily k smlouvě, pouze v případě, že je dotyčná vysoká smluvní strana přímo zapojena do konfliktu, který je třeba urovnat prostřednictvím procesů na regionální úrovni.“ Článek 3 Tento protokol bude ratifikován a vstoupí v platnost dnem uložení poslední ratifikační listiny vysokých smluvních stran. V Hanoji, Vietnam, dne dvacátého třetího července dva tisíce deset v jednom vyhotovení v anglickém jazyce. Dokument o přistoupení Evropské unie k Smlouvě o přátelství a spolupráci v jihovýchodní Asii VZHLEDEM K TOMU, že Smlouva o přátelství a spolupráci v jihovýchodní Asii byla podepsána dne 24. února 1976 na Bali, Indonésie, a pozměněna prvním, druhým a třetím protokolem, kterými se mění Smlouva o přátelství a spolupráci v jihovýchodní Asii a které byly v uvedeném pořadí podepsány dne 15. prosince 1987, 25. července 1998 a 23. července 2010, VZHLEDEM K TOMU, že čl. 18 třetí pododstavec výše uvedené smlouvy ve znění článku 1 výše uvedeného třetího protokolu stanoví, že regionální organizace, jejichž členy jsou pouze suverénní státy, mohou k smlouvě přistoupit se souhlasem všech států v jihovýchodní Asii, kterými jsou Brunej Darussalam, Kambodžské království, Indonéská republika, Laoská lidově demokratická republika, Malajsie, Barma/Myanmar, Filipínská republika, Singapurská republika, Thajské království a Vietnamská socialistická republika, VZHLEDEM K TOMU, že ministr zahraničích věcí Finska a člen Evropské komise odpovědný za vnější vztahy a evropskou politiku sousedství podali žádost o přistoupení Evropské unie k smlouvě dopisem ze dne 7. prosince 2006, VZHLEDEM K TOMU, že státy jihovýchodní Asie daly svůj souhlas k přistoupení Evropské unie k smlouvě, Evropská unie tímto přistupuje k Smlouvě o přátelství a spolupráci v jihovýchodní Asii s platností ode dne uložení tohoto dokumentu. NA DŮKAZ ČEHOŽ připojili k tomuto dokumentu o přistoupení svůj podpis [JMÉNO]. V [místo], [země], dne [den] [měsíc] dva tisíce [rok]. Za Evropskou unii [1] Členskými státy Sdružení národů jihovýchodní Asie (ASEAN) jsou Brunej Darussalam, Kambodžské království, Indonéská republika, Laoská lidově demokratická republika, Malajsie, Barma/Myanmar, Filipínská republika, Singapurská republika, Thajské království a Vietnamská socialistická republika.