EVROPSKÁ KOMISE V Bruselu dne 14.7.2021 COM(2021) 558 final/2 CORRIGENDUM

This document corrects COM(2021)558 final of 14.7.2021



Concerns all the language versions

Formatting errors in the text and other

minor errors in the text and annexes



The text shall read as follows: Návrh SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY o energetické účinnosti (přepracované znění) (Text s významem pro EHP) {SEC(2021) 558 final} - {SWD(2021) 623 final} - {SWD(2021) 624 final} - {SWD(2021) 625 final} - {SWD(2021) 626 final} - {SWD(2021) 627 final}



DŮVODOVÁ ZPRÁVA 1. SOUVISLOSTI NÁVRHU Přijetím Zelené dohody pro Evropu stanovila Komise v prosinci 2019 „novou strategii pro růst, jejímž cílem je transformovat EU na spravedlivou a prosperující společnost s moderní a konkurenceschopnou ekonomikou efektivně využívající zdroje, která v roce 2050 bude mít nulové čisté emise skleníkových plynů a hospodářský růst v ní bude oddělen od využívání zdrojů. Dalším jejím cílem je chránit, zachovávat a posilovat přírodní kapitál EU a chránit zdraví a blahobyt občanů před environmentálními riziky a dopady.“ Aby bylo těchto cílů dosaženo, „je nutné upřednostnit energetickou účinnost“. Při této příležitosti Komise rovněž oznámila, že předloží plán (s posouzením dopadů) na odpovědné zvýšení cíle Unie v oblasti snižování emisí skleníkových plynů pro rok 2030, a zavázala se, že „do června 2021 provede přezkum a bude-li to nezbytné, navrhne revizi příslušných právních předpisů v oblasti energie“. V březnu 2020 předložila Komise návrh evropského právního rámce pro klima s cílem dekarbonizovat Evropu do roku 2050. Ve svém plánu dosažení cíle v oblasti klimatu navrhla Komise zvýšit ambice Unie v oblasti snižování emisí skleníkových plynů do roku 2030 alespoň o 55 % oproti úrovni z roku 1990, což představuje podstatný nárůst oproti stávajícímu cíli ve výši 40 %. V plánu dosažení cíle v oblasti klimatu byla rovněž nastíněna nezbytná opatření, která jsou zapotřebí ve všech hospodářských odvětvích, včetně revizí klíčových legislativních nástrojů k dosažení tohoto zvýšeného cíle a splnění závazku přijatého ve sdělení o Zelené dohodě pro Evropu, a to předložit komplexní plán na odpovědné zvýšení cíle Evropské unie pro rok 2030 na 55 %. Plán dosažení cíle v oblasti klimatu je rovněž v souladu s cílem Pařížské dohody udržet nárůst globální teploty výrazně pod úrovní 2 °C a pokračovat v úsilí o jeho udržení na 1,5 °C. V prosinci 2020 schválila Evropská rada závazný cíl EU snížit do roku 2030 emise skleníkových plynů o nejméně 55 % ve srovnání s rokem 1990. Evropská rada dospěla k závěru, že ambice v oblasti klimatu je třeba zvýšit tak, aby stimulovaly udržitelný hospodářský růst, vytvářely kvalitní pracovní místa, přinášely občanům Unie přínosy v oblasti zdraví a životního prostředí a přispívaly k dlouhodobé globální konkurenceschopnosti hospodářství Unie podporou inovací v oblasti zelených technologií. Dne 22. dubna 2021 dospěly Evropský parlament a Rada k předběžné politické dohodě o dosažení alespoň 55% snížení emisí skleníkových plynů do roku 2030. Tím se stanoví rámec pro opatření ke snížení emisí skleníkových plynů v nadcházejících desetiletích, je však třeba jej provést prostřednictvím zvláštních právních předpisů, aby se zajistilo, že k tomuto snížení dojde. Z odhadů vyplývá, že pokud budou stávající politiky plně provedeny, emise skleníkových plynů by se do roku 2030 snížily přibližně o 45 % ve srovnání s úrovněmi z roku 1990, pokud se vyloučí emise a absorpce spojené s využíváním půdy, a přibližně o 47 %, pokud se využívání půdy zohlední. Plán dosažení cíle v oblasti klimatu do roku 2030 proto obsahuje soubor opatření, která jsou zapotřebí ve všech hospodářských odvětvích, a zahájení revizí klíčových legislativních nástrojů k dosažení tohoto zvýšeného cíle. Za tímto účelem oznámil pracovní program Evropské komise pro rok 2021 balíček „Fit for 55“, jehož cílem je snížit do roku 2030 emise skleníkových plynů alespoň o 55 % a dosáhnout do roku 2050 klimaticky neutrální Evropy. Tento balíček se bude týkat široké škály oblastí politiky, včetně energetické účinnosti, obnovitelných zdrojů energie, využívání půdy, zdanění energie, sdílení úsilí a obchodování s emisemi. Energetická účinnost je klíčovou oblastí činnosti, bez níž nelze dosáhnout úplné dekarbonizace hospodářství Unie. Směrnice o energetické účinnosti vedla k tomu, že současná politika Unie v oblasti energetické účinnosti zachycuje příležitosti k nákladově efektivním úsporám energie. V prosinci 2018 byla směrnice o energetické účinnosti pozměněna v rámci balíčku opatření nazvaného „Čistá energie pro všechny Evropany“, zejména aby bylo možné zahrnout do ní nový hlavní cíl Unie v oblasti energetické účinnosti do roku 2030 ve výši nejméně 32,5 % (ve srovnání s předpokládanou spotřebou energie v roce 2030) a rozšířit a zpřísnit povinné úspory energie po roce 2020. Zatímco cíl v oblasti energetické účinnosti pro rok 2020 bylo asi možné splnit vzhledem k výjimečným okolnostem způsobeným pandemií COVID-19, součet vnitrostátních příspěvků sdělených členskými státy ve vnitrostátních plánech v oblasti energetiky a klimatu nedosahuje úrovně cíle Unie ve výši 32,5 % v roce 2030. Společné příspěvky by vedly ke snížení konečné spotřeby energie o 29,4 % a snížení spotřeby primární energie o 29,7 % ve srovnání s projekcemi z referenčního scénáře z roku 2007 pro rok 2030. To by znamenalo rozdíl ve společných ambicích ve výši 2,8 procentního bodu u spotřeby primární energie a 3,1 procentního bodu u konečné spotřeby energie pro EU-27. Tento rozdíl rovněž ovlivňuje míru úsilí potřebnou k dosažení vyšších cílů v oblasti energetické účinnosti. Posouzení dopadů plánu dosažení cíle v oblasti klimatu dochází k závěru, že je nepravděpodobné, že by potřebných vyšších úrovní energetické účinnosti bylo dosaženo pouze prostřednictvím tržních sil, stávající organizace trhu a technologického rozvoje, což znamená, že je třeba vyvinout další úsilí. Podle posouzení dopadů, které je připojeno k této směrnici, bude třeba mnohem intenzivněji zvyšovat energetickou účinnost oproti současnému cíli ve výši 32,5 %. Vyšší cíl vyžaduje větší podporu energetické účinnosti, kdykoli je to nákladově efektivní, ve všech oblastech energetického systému a ve všech příslušných odvětvích, kde činnost ovlivňuje poptávku po energii, jako je doprava, vodohospodářství a zemědělství. Zvláště důležité je řešit vztah mezi vodou a energií, a to kvůli rostoucím potřebám vody a energie nebo zvyšujícímu se tlaku na vodní zdroje v důsledku změny klimatu. Směrnice o energetické účinnosti je důležitým prvkem pokroku směrem ke klimatické neutralitě do roku 2050, v jehož rámci má být energetická účinnost považována za samostatný zdroj energie. Významnou úlohu energetické účinnosti podporuje zásada „energetická účinnost v první řadě“. Je uznávána za hlavní zásadu energetické politiky Unie a měla by být zohledněna ve všech odvětvích, která přesahují rámec energetického systému, a na všech úrovních, včetně finančního sektoru. Řešení v oblasti energetické účinnosti by měla být považována za první možnost při rozhodování o plánování a investicích při stanovování nových pravidel pro stranu nabídky a další oblasti politiky. Tato zásada byla uznána jako klíčový prvek strategie pro integraci odvětví energetiky. Ačkoli potenciál úspor energie je stále velký ve všech odvětvích, zvláštní problém představuje doprava, jelikož je odpovědná za 30 % konečné spotřeby energie, a budovy, jelikož 75 % fondu budov v Unii vykazuje vysokou energetickou náročnost. Dalším důležitým odvětvím, kterému se věnuje zvýšená pozornost, je odvětví informačních a komunikačních technologií (IKT), které je odpovědné za 5–9 % celosvětové spotřeby elektrické energie a více než 2 % všech emisí. V roce 2018 činila spotřeba energie datových center v Unii 76,8 TWh. Očekává se, že se do roku 2030 zvýší na 98,5 TWh, tj. o 28 %. Tento nárůst v absolutních číslech lze pozorovat i v relativních číslech: v rámci EU představovala v roce 2018 datová centra 2,7 % poptávky po elektřině a do roku 2030 dosáhnou 3,21 %, pokud bude vývoj pokračovat stávajícím tempem. Evropská digitální strategie již zdůraznila potřebu vysoce energeticky účinných a udržitelných datových center a opatření k zajištění transparentnosti pro telekomunikační operátory, pokud jde o jejich environmentální stopu. Veřejný sektor je sám o sobě významným ekonomickým aktérem a odpovídá přibližně za 5 až 10 % celkové konečné spotřeby energie v Unii. Obecně se odhaduje, že podíl Unie na veřejných zakázkách přidělených ústředním orgánům státní správy činí přibližně 16 %. Na úrovni členských států se pohybuje mezi 5 % a 86 %. Odhaduje se, že veřejné budovy využívají přibližně 2 % konečné spotřeby energie v Unii. Potenciál nákladově efektivních úspor stále existuje v celém veřejném sektoru, a to jak v oblasti renovace a energetické správy stávajících budov, tak v oblasti budoucího zadávání veřejných zakázek na energeticky účinné budovy, výrobky a služby. Průmysl je jedním z odvětví, která v posledním desetiletí dosáhla významného zvýšení energetické účinnosti. Potenciál nákladově efektivních úspor však stále existuje. Vytápění a chlazení představuje polovinu konečné spotřeby energie v Unii, což z něj činí největší odvětví konečné spotřeby energie. Stále existuje velký potenciál pro snížení spotřeby energie v tomto odvětví při současném dosažení potřebných teplot. Vytápění a chlazení proto hraje zásadní úlohu v úsilí Unie přejít do roku 2050 na čistou a uhlíkově neutrální ekonomiku. Je zapotřebí intenzivně se snažit o lepší izolaci budov, ale existuje také možnost účinnějších dodávek potřebného tepla nebo chladu. Energetické ztráty při transformaci, přenosu a distribuci energie mohou být značné. Kvůli neexistenci společných metodik a vykazování je obtížné porovnávat sítě nebo operátory či měřit výkonnost. Ve skutečnosti neexistuje jednotná definice energetických ztrát v rámci Unie, což vede k suboptimální kvalitě údajů, kterou je třeba řešit. Sektor domácností tvoří přibližně čtvrtinu veškeré konečné spotřeby energie v Unii. Chování spotřebitelů a občanů má na tuto spotřebu energie významný dopad a směrnice o energetické účinnosti obsahuje několik ustanovení, která podporují posílení jejich postavení. Nedostatečně důrazné chování spotřebitelů a nedostatečné posílení postavení spotřebitelů při podpoře energetické účinnosti, zejména spíše na místní úrovni, vedou k nedostatečným pobídkám pro spotřebitele, aby se dosáhlo zvýšení energetické účinnosti a vyřešily se vysoké počáteční náklady a problém rozdělených pobídek. Zatímco směrnice o energetické účinnosti již členským státům poskytuje pobídky k řešení energetické chudoby, krize COVID-19 zdůraznila naléhavost tohoto řešení, má-li Unie vytvořit sociální Evropu (jak bylo dohodnuto ve společném Portském sociálním závazku), která uspokojuje potřeby všech svých občanů, jelikož jim umožňuje hrát aktivní úlohu v ekologické transformaci a zároveň zmírňuje nepříznivé dopady a nikoho neopomíjí. Míře energetické chudoby bude věnována pozornost ve všech členských státech, neboť stále více Evropanů může mít potíže s přístupem k základním energetickým službám, zejména s rostoucími náklady na energie a nezaměstnaností. Také domácnosti se středními příjmy by mohly být v blízké budoucnosti vystaveny rostoucímu riziku energetické chudoby, neboť již dnes většinu domácností trpících energetickou chudobou představují domácnosti s (nižšími) středními příjmy. Energetická účinnost byla označena za nejúčinnější řešení, jak zmírnit energetickou chudobu a překonat některé potenciální negativní distribuční dopady cenových opatření. Jak požaduje Zelená dohoda pro Evropu, směrnice o energetické účinnosti spolu s dalšími iniciativami v rámci balíčku „Fit for 55“, zejména Sociálním klimatickým fondem, se bude zabývat tímto dvojím problémem a přemění jak klimatické, tak sociální potřeby v příležitosti. V této souvislosti pomohou tyto změny posílit směrnici o energetické účinnosti, aby bylo možné lépe řešit zbývající překážky na trhu a jeho selhání tím, že budou zohledněny širší cíle Zelené dohody pro Evropu, jejímž účelem je nikoho neopomíjet a dosáhnout udržitelné ekonomiky. Návrh tak posílí různá ustanovení směrnice o energetické účinnosti s cílem zajistit, aby optimálně přispívala k vyššímu cíli v oblasti klimatu, jímž je alespoň 55% snížení emisí skleníkových plynů do roku 2030, jak je stanoveno v plánu dosažení cíle v oblasti klimatu. • Soulad s platnými předpisy v této oblasti politiky Návrh je součástí širšího rámce politik v oblasti energetické účinnosti, který se zabývá potenciálem energetické účinnosti v konkrétních oblastech politiky, včetně budov (směrnice 2010/31/ES (směrnice o energetické náročnosti budov), výrobků (směrnice 2009/125/ES, nařízení (EU) 2017/1369 a nařízení (EU) 2020/740) a nařízení o správě (EU) 2018/1999. Tyto politiky hrají velmi důležitou úlohu při dosahování úspor energie při výměně výrobků nebo výstavbě či renovaci budov. Návrh je v souladu s návrhem revize směrnice o obnovitelných zdrojích energie . Tento návrh přepracovaného znění směrnice o energetické účinnosti stanoví rámec pro další politiky v oblasti energetické účinnosti tím, že stanoví cíle v oblasti energetické účinnosti a vymezuje hlavní meziodvětvová i specifičtější opatření. Zaměřuje se na úspory energie ve veřejném sektoru, mimo jiné prostřednictvím povinnosti každoročně renovovat veřejné budovy a zohledňovat energetickou účinnost při zadávání zakázek na zboží, služby, stavební práce a budovy. Jeho zvláštní zaměření na veřejné budovy doplňuje směrnici o energetické náročnosti budov, která stanoví normy a zvláštní technické povinnosti týkající se budov. Veřejný sektor slouží všem obyvatelům, včetně zranitelných zákazníků a osob ohrožených energetickou chudobou, a tím se zajistí, aby nikdo nebyl opomenut, v souladu s cíli Zelené dohody pro Evropu. Zvláštní zaměření směrnice o energetické účinnosti na veřejný sektor má zásadní význam pro plnění její příkladné úlohy při podpoře energetické účinnosti. Komise zahájila přezkum směrnice o energetické náročnosti budov a hodlá předložit odpovídající návrh do konce roku 2021. Ačkoli v tuto chvíli není možné předjímat výsledek tohoto přezkumu, tento návrh respektuje specifickou úlohu směrnice o energetické náročnosti budov při stanovování požadavků na nákladově optimální energetickou náročnost a zároveň posiluje ustanovení směrnice o energetické účinnosti, která se týkají příkladné úlohy veřejných subjektů, zejména pokud jde o budovy (článek 5 a článek 6) a zadávání veřejných zakázek (článek 7), čímž poskytuje nezbytný horizontální rámec pro činnost.

Směrnice o energetické účinnosti stanoví rámec pro plánování vytápění a chlazení, pokud jde o určování potenciálu energetické účinnosti a obnovitelných zdrojů energie členskými státy. Stanoví rovněž monitorování politik a opatření k využití tohoto potenciálu. Tyto politiky a opatření přímo podporují dosažení cíle v oblasti obnovitelných zdrojů v rámci cíle v odvětví vytápění a chlazení stanoveného v článku 24 směrnice o obnovitelných zdrojích energie. Například revidovaná definice účinného dálkového vytápění a chlazení (čl. 2 bod 43 směrnice o energetické účinnosti) by přímo podpořila zavádění energie z obnovitelných zdrojů v dálkovém vytápění a chlazení. Naopak, tyto dílčí cíle by přispěly k dosažení cílů v oblasti energetické účinnosti stanovených ve směrnici o energetické účinnosti. Kromě toho budou plánovací opatření pro odvětví vytápění a chlazení podle směrnice o energetické účinnosti synchronizována s harmonogramem vnitrostátních plánů v oblasti energetiky a klimatu. Tím se usnadňuje větší soudržnost mezi těmito plány, komplexními posouzeními a posuzováním potenciálu energie z obnovitelných zdrojů a využívání odpadního tepla a chladu v odvětví vytápění a chlazení podle čl. 15 odst. 7 směrnice o obnovitelných zdrojích energie. Podrobnosti pro podávání zpráv o různých ustanoveních směrnice o energetické účinnosti jsou uvedeny v nařízení o správě (nařízení (EU) 2018/1999). Podle uvedeného nařízení musí každý členský stát stanovit desetiletý integrovaný vnitrostátní plán v oblasti energetiky a klimatu na období 2021–2030, v němž uvede, jak hodlá přispět mimo jiné k cíli v oblasti energetické účinnosti pro rok 2030. Nařízení o správě rovněž obsahuje konkrétní požadavky na stanovení cílů v oblasti energetické účinnosti, ohlašovací povinnosti, monitorování pokroku a nápravná opatření, která mají být přijata v případě nedostatečných ambicí a pokroku. Bude třeba analyzovat dopady změn této směrnice, což by mohlo vyžadovat následnou změnu nařízení o správě, aby se zajistila soudržnost mezi oběma právními akty. Nová ustanovení týkající se zejména stanovení vnitrostátních orientačních příspěvků, mechanismů odstraňování nedostatků a oznamovacích povinností by měla být převedena a sladěna s nařízením o správě, jakmile bude revidováno, aby se zabránilo překrývání požadavků. S ohledem na změny navržené v této směrnici může být rovněž nutné přehodnotit některá ustanovení nařízení o správě. Směrnice o energetické účinnosti je v interakci s dalšími právními předpisy v oblasti energetické účinnosti, tj. se směrnicí o energetické náročnosti budov, směrnicí Unie o ekodesignu a nařízeními Unie o označování energetickými štítky a o označování pneumatik. Tyto nástroje stanoví minimální výkonnostní normy, ale nevyžadují žádné zrychlení ani u míry nahrazování, ani u volby účinnějších výsledků nad rámec minima. Hlavními mechanismy, které mají členské státy k dispozici na podporu svých úspor energie nad rámec přirozené míry za účelem splnění požadavků směrnice o energetické účinnosti, jsou podpora nahrazování energeticky neúčinných zařízení a stimulace výběru účinnějších zařízení. Každý nástroj se zabývá různými aspekty energetické účinnosti, přičemž v konečném důsledku vede ke stejnému cíli, tj. ke zvýšení energetické účinnosti a dosažení celkového cíle Unie v oblasti energetické účinnosti. V jiných oblastech doplňuje směrnice o energetické účinnosti další právní předpisy s cílem zvýšit zaměření na energetickou účinnost, a tím i celkový objem úspor energie, například prostřednictvím opatření v oblasti zadávání veřejných zakázek, energetických sítí a vytápění a chlazení. • Soulad s ostatními politikami Unie Změny ve struktuře opatření směrnice o energetické účinnosti jsou ve vzájemné interakci se stávajícími a plánovanými politikami a opatřeními, včetně cenových a necenových mechanismů a opatření. Směrnice o energetické účinnosti, která řeší stávající tržní překážky bránící energetické účinnosti, funguje souběžně se zavedením obchodování s emisemi paliv používaných v budovách, čímž se zkrátí návratnost investic do energetické účinnosti a posílí se ekonomické opodstatnění pro opatření v oblasti energetické účinnosti v celé Unii. Plán dosažení cíle v oblasti klimatu ukázal, že nákladově nejefektivnější cestou k dosažení cíle snížení emisí skleníkových plynů o 55 % je kombinace regulačních zásahů a stanovení cen uhlíku. Zajištění rovnováhy mezi stanovením cen uhlíku a regulačními politikami má zásadní význam pro dosažení zvýšeného cíle v oblasti klimatu nákladově efektivním způsobem a zároveň zmírnění dopadů přenesení uhlíkových nákladů zejména na zranitelné zákazníky a konečné uživatele. Obchodování s emisemi zároveň přinese dodatečné příjmy z dražeb povolenek, které lze přerozdělit mezi členské státy a v rámci členských států, aby bylo možné podpořit zranitelné koncové uživatele a koncové uživatele trpící energetickou chudobou při placení jejich účtů a provádění renovace budov. Balíček „Fit for 55“ spojuje příslušné politické nástroje, které mohou přispět k cíli snížení emisí skleníkových plynů o 55 %, a snaží se tak učinit soudržným a přiměřeným způsobem s ohledem na jiná relevantní nařízení a směrnice. To platí zejména pro směrnici o energetické účinnosti, směrnici o obnovitelných zdrojích energie, systém EU pro obchodování s emisemi (ETS), nařízení o „sdílení úsilí“, využívání půdy, změny ve využívání půdy a lesnictví (LULUCF), zdanění energie a emisní normy CO2 pro vozidla. Soudržnost mezi jednotlivými iniciativami v rámci balíčku „Fit for 55“ byla uznána jako klíčová pro zajištění toho, aby různé politické nástroje balíčku, včetně směrnice o energetické účinnosti, přispívaly k dosažení vyššího cíle v oblasti klimatu ve výši 55 % co nejefektivnějším způsobem. Uvedené politiky EU přispívají k dosažení cílů směrnice o energetické účinnosti, zejména pokud jde o cíl energetické účinnosti. Cíle a opatření stanovené ve směrnici o energetické účinnosti zajistí účinnější propojení a součinnost s ostatními politikami Unie. Směrnice o energetické účinnosti má důležité vazby se směrnicí o obnovitelných zdrojích energie, zejména pokud jde o vytápění a chlazení, neboť obě směrnice přispívají i k dosažení cíle strategie pro integraci odvětví energetiky. Směrnice o energetické účinnosti poskytuje posílený rámec pro plánování, pokud jde o určení potenciálu energetické účinnosti a obnovitelných zdrojů energie v oblasti vytápění a chlazení, a vyžaduje, aby členské státy prováděly politiky a opatření k využití tohoto potenciálu. Tyto politiky a opatření přímo podporují dosažení cíle v oblasti obnovitelných zdrojů energie v oblasti vytápění a chlazení stanoveného v článku 23 směrnice o obnovitelných zdrojích energie. Tyto cíle pak přispívají k dosažení cílů energetické účinnosti stanovených v článku 23 směrnice o energetické účinnosti a v celé uvedené směrnici. Systém EU pro obchodování s emisemi (EU ETS) stanoví strop pro emise skleníkových plynů, který v průběhu času klesá. Nařízení o „sdílení úsilí“ stanoví pro členské státy závazné roční cíle pro emise skleníkových plynů, které se zaměřují na emise skleníkových plynů z odvětví, na něž se nevztahuje EU ETS, včetně stavebnictví, dopravy a zemědělství. Nařízení o „sdílení úsilí“ podporuje soulad se směrnicí o energetické účinnosti, zejména s povinnými úsporami energie. Požadavek adicionality v rámci povinných úspor energie motivuje členské státy k provádění vnitrostátních politik a opatření, které překračují minimální požadavky na energetickou náročnost stanovené na úrovni Unie (např. přísnější vnitrostátní stavební předpisy a programy podporující vyšší třídy spotřebičů). Cenová opatření, jako je EU ETS a směrnice o zdanění energie, činí investice do energetické účinnosti finančně přitažlivějšími, ale neřeší překážky trhu, které vedou k suboptimální úrovni investic. Tato opatření proto doplňují právní předpisy v oblasti energetické účinnosti, ale nenahrazují je. Předtím, než veškerá opatření a cíle navržené v rámci balíčku „Fit for 55“ nabudou plného účinku a osvobodí evropské občany od závislosti na fosilních palivech a zvyšujících se nákladů na energie, mohou mít některá opatření během přechodného období významné distribuční účinky. Očekává se, že rozšíření EU ETS na odvětví stavebnictví a dopravy povede ke zvýšení cen energie, jelikož dodavatelé paliv pravděpodobně přenesou uhlíkové náklady na spotřebitele, a může tak mít dopad na zranitelné zákazníky a konečné uživatele, kteří jsou závislí na fosilních palivech, nebo na osoby ohrožené energetickou chudobou. Cílená opatření k usnadnění přechodu jak na evropské, tak na vnitrostátní úrovni. Balíček „Fit for 55“ navrhuje konkrétní opatření v rámci směrnice o energetické účinnosti a nový nástroj financování založený na příjmech z nového ETS, aby se zmírnil dopad vyšších nákladů pro spotřebitele v důsledku zavedení ceny uhlíku v odvětví silniční dopravy a stavebnictví. Je nutné zajistit, aby se investice do energetické účinnosti realizovaly u nejzranitelnějších skupin naší společnosti. Ke zmírnění těchto dopadů může přispět podpora opatření na zpřísnění povinných úspor energie a posílení postavení a ochrana zranitelných zákazníků, domácností postižených nebo ohrožených energetickou chudobou a případně osob žijících v sociálním bydlení. Kombinovaný účinek navrhovaných opatření v rámci směrnice o energetické účinnosti a nového nástroje financování založeného na příjmech z obchodování s emisemi v nových odvětvích pomůže účinně a solidárně řešit možné negativní sociální dopady. Příjmy z EU ETS, včetně příjmů z obchodování s emisemi v nových odvětvích, zůstanou rovněž k dispozici členským státům pro financování opatření ke zvýšení energetické účinnosti, systémů dálkového vytápění a izolace nebo k poskytování finanční podpory domácnostem s nižšími a středními příjmy. Za účelem řešení sociálních dopadů vyplývajících z obchodování s emisemi pro dvě nová odvětví stavebnictví a silniční dopravy se zřizuje Sociální klimatický fond (dále jen „fond“). Aby se zajistilo, že rozpočet Unie bude schopen pokrýt dodatečné výdaje na tento fond, předkládá Komise souběžně s tímto nařízením o fondu návrhy na změnu nařízení o víceletém finančním rámci na období 2021–2027 i rozhodnutí Rady (EU, Euratom) 2020/2053 („rozhodnutí o vlastních zdrojích“). Zejména část příjmů z obchodování s emisemi pro silniční dopravu a budovy připadne do rozpočtu Unie. Fond by měl členským státům poskytovat finanční prostředky na podporu jejich opatření a investic zaměřených na zvýšení energetické účinnosti budov, na zvyšování energetické účinnosti, renovaci budov a dekarbonizaci vytápění a chlazení budov, včetně integrace výroby energie z obnovitelných zdrojů, a na financování mobility s nulovými a nízkými emisemi. Členské státy by rovněž mohly zvážit dočasnou přímou podporu zranitelným domácnostem spolu s investicemi, které urychlí další strukturální změny. V souladu se strategií „Renovační vlna“ je navíc finanční podpora Unie na investice do energetické účinnosti a renovace budov, které pomohou řešit energetickou chudobu nebo jí předcházet, přítomna v řadě nových a stávajících programů víceletého finančního rámce a nástroje „Next Generation EU“. Dalším důležitým zdrojem financování investic do energetické účinnosti je Nástroj pro oživení a odolnost, který členským státům poskytne celkem 672,5 miliardy EUR v grantech a půjčkách. V rámci celkového cíle, kterým je vyčlenit 37 % prostředků z tohoto nástroje na opatření v oblasti klimatu, hodlají členské státy v souladu s pokyny Evropské komise vynaložit značné částky na investice do renovace budov, konkrétně zaměřené na budovy s nejhorší energetickou náročností a domácnosti trpící energetickou chudobou. Fondy politiky soudržnosti v rámci celkového cíle v oblasti klimatu ve výši 30 % a prostřednictvím tematického zaměření na cíl politiky č. 2 budou i nadále přidělovat významný podíl rozpočtu Unie na investice do energetické účinnosti a renovace budov, zatímco Program InvestEU bude prostřednictvím specializovaných finančních nástrojů a technické pomoci, zejména nástroje ELENA, mobilizovat soukromé a veřejné investice v členských státech. Fond pro spravedlivou transformaci s celkovým rozpočtem 17,5 miliardy EUR bude usilovat o zmírnění sociálních a ekonomických nákladů vyplývajících z přechodu na klimaticky neutrální ekonomiku, mimo jiné prostřednictvím investic do energetické účinnosti a renovace budov, které budou mít dvojí přínos v podobě vytváření pracovních míst na místní úrovni a trvalého řešení energetické chudoby. V neposlední řadě budou centrálně řízené programy, jako je LIFE nebo Horizont Evropa, upřednostňovat financování podporující spravedlivou a ekologickou transformaci v souladu s cíli konkrétních programů a jejich povahou, tj. zaměření na technologické a tržní inovace a rozvoj osvědčených postupů při provádění politiky v oblasti energetické účinnosti. Právní předpisy EU týkající se emisí CO2 ze silničních vozidel vyžadují, aby výrobci v rámci celého sortimentu vozidel, která prodávají, snížili průměrné výfukové emise CO2 u nového vozového parku. Byly zavedeny předpisy pro těžká nákladní vozidla a pro osobní automobily a lehká užitková vozidla. Tyto předpisy znamenají, že výrobci musí buď zavést technologie ke zvýšení energetické účinnosti vozidel (například snížením jejich aerodynamického odporu, valivého odporu nebo účinnosti hnacího ústrojí), nebo používat zdroje energie se sníženými emisemi CO2 v provozu. Přechod na plně elektrická hnací ústrojí zabraňuje ztrátám energie ze spalovacích motorů a vede pouze ke zlomku konečné spotřeby energie na jeden kilometr. Snížení spotřeby energie v odvětví dopravy jako důsledek právních předpisů o CO2 u vozidel se odráží v kvantifikaci celkového cíle EU v oblasti energetické účinnosti. Směrnice o energetické účinnosti vytvoří synergie s opatřeními Strategie pro udržitelnou a inteligentní mobilitu. Směrnice sice ponechává členským státům plnou flexibilitu a rozhodovací pravomoci, pokud jde o volbu opatření pro dosažení snížení spotřeby energie v dopravě, ale zároveň motivuje k přijímání opatření v oblasti energetické účinnosti v odvětví dopravy. Směrnici o energetické účinnosti doplňuje i akční plán pro oběhové hospodářství. Navrhování výrobků a infrastruktur s delší životností nebo opětovné používání a recyklace surovin vedou k nižší spotřebě energie a nižším emisím skleníkových plynů během celého životního cyklu výrobků a infrastruktur. Strategie „Renovační vlna“ se zaměřuje na zajištění toho, aby evropské budovy byly během celého životního cyklu energeticky účinnější, méně uhlíkově náročné a udržitelnější. Zásady oběhového hospodářství mohou pomoci snížit znečištění a emise skleníkových plynů související s materiály při renovaci budov. 2. PRÁVNÍ ZÁKLAD, SUBSIDIARITA A PROPORCIONALITA • Právní základ

Návrh je založen na čl. 194 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie, který je právním základem opatření v oblasti energetiky. Navrhovaná opatření mají zvýšit energetickou účinnost napříč odvětvími a v celém energetickém řetězci, a sledují tak jeden z cílů uvedených v článku 194, a sice podporu energetické účinnosti a úspor energie v souladu s čl. 194 odst. 1 písm. c). Vzhledem k tomu, že Smlouva obsahuje specifický právní základ pro energetiku, je vhodné jej použít. • Subsidiarita (v případě nevýlučné pravomoci) Tento návrh se zabývá zásadou subsidiarity, jelikož Unie nemá v oblasti energetické politiky výlučnou pravomoc. Návrh vychází z rostoucího významu energetické účinnosti jakožto politické a hospodářské výzvy a jejího úzkého vztahu k oblastem politiky, jako je bezpečnost dodávek energie, změna klimatu, vnitřní trh a hospodářský a sociální vývoj. Potřeba činnosti na úrovni EU Opatření EU je tedy v souladu s článkem 191 Smlouvy o fungování EU odůvodněno na základě subsidiarity, neboť koordinace na evropské úrovni ve skutečnosti posiluje energetickou bezpečnost a přínosy pro životní prostředí a klima. Základní problémy způsobující nedostatečné úspory energie (ve srovnání s optimální úrovní z hlediska společnosti) jsou v celé EU stejné a vyskytují se všude. Je třeba přijmout opatření na úrovni Unie, aby se zajistilo, že členské státy přispějí k dosažení závazného cíle EU v oblasti energetické účinnosti kolektivně a nákladově efektivním způsobem. Členské státy musí stanovit své vlastní úrovně cílů, včetně scénářů, které odpovídají jejich vnitrostátním okolnostem a souvislostem. Povaha nástroje a skutečnost, že cíl v oblasti energetické účinnosti není na vnitrostátní úrovni závazný, respektuje zásadu subsidiarity. Zohledněním vnitrostátních souvislostí a specifik si členské státy zachovají stejnou míru flexibility, pokud jde o výběr jejich kombinace politik, odvětví a přístupu k dosažení požadovaných úspor energie do roku 2030. Vzhledem k vyššímu cíli v oblasti klimatu budou opatření Unie doplňovat a posilovat celostátní a místní opatření zaměřená na zvýšení úsilí v oblasti energetické účinnosti. Nařízení o správě již stanoví povinnost Komise jednat v případě nedostatečných ambicí členských států dosáhnout cílů Unie, a tím fakticky formálně uznává zásadní úlohu činnosti Unie v této souvislosti, a opatření EU je tedy v souladu s článkem 191 SFEU odůvodněno na základě subsidiarity. Základní problémy způsobující nedostatečné úspory energie (ve srovnání s optimální úrovní z hlediska společnosti) jsou v celé Unii stejné a vyskytují se všude. Vzhledem k vnějším nákladům na spotřebu energie (např. emise skleníkových plynů, emise látek znečišťujících ovzduší, energetická bezpečnost) povedou opatření ke zvýšení energetické účinnosti a snížení spotřeby energie pravděpodobně k přínosům i za hranicemi jednotlivých států. U přeshraničních problémů opatření členských států pravděpodobně nepovedou k optimálním výsledkům. Vzhledem k vyššímu cíli v oblasti klimatu, který vyžaduje vyšší cíl v oblasti energetické účinnosti, musí opatření Unie doplňovat a posilovat celostátní a místní opatření. Kromě toho povaha nástroje a skutečnost, že cíl v oblasti energetické účinnosti není na vnitrostátní úrovni závazný, respektuje zásadu subsidiarity. Zohledněním vnitrostátních souvislostí a specifik si členské státy zachovávají stejnou míru flexibility, pokud jde o výběr jejich kombinace politik, odvětví a přístupu k dosažení požadovaných úspor energie do roku 2030. Energetika je však oblastí politiky s vysokými investičními potřebami. Koordinovaný přístup na úrovni Unie může zajistit důvěru, spolehlivost a kontinuitu a zvýšit pravděpodobnost investic a zapojení různých aktérů. Politiky na úrovni Unie mohou rovněž napomoci řádné a spravedlivé transformaci pro země a regiony s ekonomikami, které mohou být významně ovlivněny změnami v průmyslové struktuře nebo zaměstnanosti v důsledku transformace energetiky směrem k dekarbonizaci. Koordinovaná činnost na úrovni Unie navíc umožňuje lépe zohlednit různou akceschopnost členských států. K externím nákladům dochází v případě, že výroba nebo spotřeba zboží nebo využívání služeb s sebou nese náklady (negativní účinek) pro třetí stranu. Přidaná hodnota EU Politiky v oblasti energetické účinnosti jsou zásadním mechanismem pro snížení emisí skleníkových plynů a přispívají k dosažení environmentálních, hospodářských a sociálních přínosů, jako je lepší kvalita ovzduší, nižší účty za energii a lepší zdraví. Cíle Unie v oblasti energetiky a klimatu pro rok 2030 jsou kolektivními cíli. V tomto ohledu mají koordinované politiky Unie lepší šanci přeměnit Unii do roku 2050 na klimaticky neutrální kontinent. Společný přístup je nejúčinnějším způsobem, jak zajistit plnění mezinárodních závazků. Na úrovni členských států je třeba přijmout konkrétní opatření ke snížení spotřeby energie. Pro tato opatření je však zapotřebí účinný rámec na úrovni Unie. Koordinovaný a harmonizovaný přístup na úrovni Unie umožní a posílí činnost členských států a zajistí čtyři svobody. Společný přístup Unie pomůže například vytvořit větší trhy pro evropské dodavatele, pracovníky a zboží a zajistí, aby platily stejné povinnosti a pravidla. To ochrání a posílí hospodářskou soutěž. Společný přístup na úrovni Unie umožní spotřebitelům požívat stejných základních práv a dostávat srovnatelné a rozpoznatelné informace v celé Unii. Společný přístup Unie k energetické účinnosti umožní řešit konkrétní společné problémy, jako je potřeba zmírnit energetickou chudobu. Zkušenosti z provádění směrnice o energetické účinnosti ukázaly, že společný rámec Unie je sociálně spravedlivý, snižuje náklady, zvyšuje přínosy vnitřního trhu a umožňuje vnitrostátním tvůrcům politik vzájemně se učit. Směrnice o energetické účinnosti účinně doplňuje a podporuje další vnitrostátní a unijní opatření. Politiky přijaté na úrovni Unie odrážejí úzké vzájemné vztahy mezi takovými oblastmi politiky, jako je změna klimatu, zabezpečení dodávek, udržitelnost, životní prostředí, vnitřní trh a sociální a hospodářský rozvoj. Při rozhodování o politikách a opatřeních a jejich provádění je tedy možné zvážit dopady na jednotný trh, pokud jde o růst, investice a vytváření pracovních míst. To podpořila pracovní skupina pro mobilizaci úsilí členských států k dosažení cílů v oblasti energetické účinnosti do roku 2020, která vyzvala k vytvoření pevného, cíleného a společného politického rámce v oblasti energetické účinnosti, který by přilákal nezbytné investice a zajistil řádné a spravedlivé dosahování úspor energie. Jednotný trh Unie navíc působí jako silná hnací síla nákladové efektivnosti při snižování emisí skleníkových plynů. Společné opatření Unie zajistí, že cílů této politiky bude dosaženo kolektivně za co nejnižších nákladů. Aby tedy bylo dosaženo celkových cílů společně, může koordinovaná akce na úrovni Unie umožnit a posílit úsilí na vnitrostátní úrovni tím, že zajistí harmonizovanější přístup, pomůže vytvořit rozsáhlé trhy pro evropské dodavatele a zajistí, aby se na ně vztahovaly stejné povinnosti a pravidla. Rámec na úrovni Unie rovněž poskytne větší jistotu pro investory. Poskytne obecný impuls pro investice do energeticky účinnějších výrobků všech typů na celém jednotném trhu. Vymezení cílů Unie a vnitrostátních cílů jasně ukazuje, kolik úsilí se očekává v oblasti energetické účinnosti, a pomáhá určit velikost trhu s energeticky účinnými výrobky a službami. Tím se vyšle signál dodavatelům a výrobcům, aby v tomto ohledu vyvinuli větší úsilí při vývoji výrobků. Dosažení energetické účinnosti a současné posílení postavení spotřebitelů vyžaduje smysluplné, přesné a srozumitelné informace o spotřebě energie a souvisejících nákladech a snadný přístup na konkurenční trh stavebních materiálů (oken, izolace atd.), řešení v oblasti vytápění a chlazení a dalších výrobků, které přispívají ke zvýšení energetické účinnosti. Odvětvová opatření zaměřená například na odvětví vytápění a chlazení zajistí náležitou pozornost pro odvětví, v nichž je třeba dosáhnout největšího snížení emisí skleníkových plynů. Harmonizované plánování zajišťuje porovnatelnou kvalitu vnitrostátních politik a opatření. Zajišťuje rovněž dostupnost strukturovaných informací o odvětvových cílech a plánech v členských státech, čímž pomáhá členským státům a účastníkům trhu plánovat jejich činnosti. V případě vytápění a chlazení pomáhá zajistit dostatečný trh se společnými normami pro dodavatele vysoce účinných zařízení pro dálkové vytápění a kombinovanou výrobu tepla a elektřiny, aby bylo možné snížit náklady a motivovat je k inovacím a zlepšení jejich nabídky.

Působením na úrovni Unie lze odstranit určité překážky pro veřejné a soukromé investice, řešit nedostatečnou koordinaci mezi různými schvalovacími subjekty na vnitrostátní úrovni a stimulovat administrativní kapacitu k provádění přeshraničních projektů a režimů podpory. Směrnice o energetické účinnosti v zásadě stanoví celkový cíl v oblasti energetické účinnosti, ale většinu opatření, která je k dosažení tohoto cíle potřeba přijmout, ponechává na členských státech. Uplatňování zásady „energetická účinnost v první řadě“ ponechává členským státům flexibilitu. Směrnice o energetické účinnosti stanoví závazné cíle v oblasti energetické účinnosti na úrovni Unie, ale nestanoví závazné cíle na vnitrostátní úrovni v horizontu let 2020 až 2030. Členské státy by měly stanovit svůj příspěvek ke společnému dosažení cíle Unie v oblasti energetické účinnosti s přihlédnutím ke vzorci uvedenému ve směrnici o energetické účinnosti. Povinnost dosáhnout ročního snížení spotřeby energie ve veřejném sektoru zajistí, aby veřejný sektor plnil svou příkladnou úlohu, zatímco členské státy si ponechají plnou flexibilitu, pokud jde o volbu opatření ke zvýšení energetické účinnosti, jejichž prostřednictvím má být dosaženo požadovaného snížení konečné spotřeby energie. Kromě toho bude směrnice o energetické účinnosti i nadále stanovovat roční podíl renovace požadovaný v souvislosti s podlahovou plochou budov. Rozsah této povinnosti se rozšiřuje na budovy ve vlastnictví všech veřejných subjektů na území členského státu. Toto opatření zajistí, aby členské státy i nadále šly příkladem při zlepšování energetické náročnosti budov, které spravují, a zároveň si zachovaly flexibilitu, pokud jde o volbu opatření. Směrnice o energetické účinnosti navíc poskytne nezbytný rámec pro zajištění vysoké energetické účinnosti výrobků, služeb, stavebních prací a budov zakoupených veřejnými subjekty a případně pro zvážení širších aspektů udržitelnosti, sociálních a environmentálních aspektů a aspektů oběhového hospodářství. Harmonizovaný přístup, včetně zohledňování aspektů energetické účinnosti v nabídkových řízeních, zachová hospodářskou soutěž, zajistí dlouhodobé a nákladově efektivní úspory energie a umožní zachovat rozsáhlé trhy. Směrnice o energetické účinnosti rozšíří úspory energie zvýšením míry úspor. Členské státy by měly pokračovat v dosahování nových ročních úspor energie díky politickým opatřením ve všech odvětvích. Vzhledem k tomu, že povinné úspory energie jsou účinným opatřením ke zvýšení energetické účinnosti v různých odvětvích, představují rovněž účinný nástroj na podporu členských států při zmírňování energetické chudoby. Povinné úspory energie tedy budou vyžadovat, aby členské státy dosáhly individuálně vypočteného podílu na celkovém objemu úspor energie požadovaných u zranitelných zákazníků a konečných uživatelů, osob postižených energetickou chudobou a případně osob žijících v sociálním bydlení. Harmonizovaný přístup může přispět ke spravedlivé transformaci energetiky pro všechny evropské občany. Povinné úspory energie ponechávají členským státům plnou flexibilitu, pokud jde o typy politických opatření, jejich rozsah, působnost a obsah. Směrnice o energetické účinnosti zajistí všem evropským občanům stejnou úroveň základních smluvních práv, pokud jde o vytápění, chlazení a teplou vodu. Směrnice o energetické účinnosti bude sice vyžadovat uplatňování určitých základních smluvních práv zákazníků, vnitrostátní pravomoci však nebudou omezeny. Rovné podmínky v celé EU jsou rovněž nezbytné, pokud jde o informování spotřebitelů a zvyšování povědomí. Členské státy jsou povinny přijmout vhodná opatření, ale o konkrétní podobě takových opatření mohou rozhodnout samy. Dopady hospodářské a zdravotní krize v celé Unii ukazují, že harmonizovaný přístup je rovněž nutný pro posílení postavení a ochranu zranitelných zákazníků a konečných spotřebitelů a osob postižených energetickou chudobou. Aby byla zajištěna stejná úroveň ochrany a postavení, směrnice o energetické účinnosti vyžaduje, aby opatření ke zvýšení energetické účinnosti byla prováděna a financována přednostně u těchto lidí, což také členským státům pomůže při zmírňování distribučních účinků. Činnost členských států v tomto ohledu usnadní síť odborníků, která by měla být zřízena ve všech členských státech. Budou se sice vyžadovat povinné energetické audity u velkých podniků, jelikož tam mohou být úspory energie značné, ale členské státy si zachovají flexibilitu pro vytváření programů, které by motivovaly i malé a střední podniky k tomu, aby se energetickým auditům podrobily. Pokud jde o odvětví vytápění a chlazení, členské státy si ponechávají pravomoc provádět komplexní posouzení potenciálu vysoce účinné kombinované výroby tepla a elektřiny a účinného dálkového vytápění a chlazení a mohou udělovat výjimky v oblasti rekuperace odpadního tepla prostřednictvím vysoce účinné kombinované výroby tepla a elektřiny nebo dodávkami do sítě dálkového vytápění nebo chlazení. Směrnice o energetické účinnosti umožní členským státům zavést opatření a postupy na podporu zařízení na kombinovanou výrobu tepla a elektřiny. S cílem přispět k vytvoření jednotného trhu by všechny členské státy, vnitrostátní regulační orgány a provozovatelé přenosových a distribučních soustav měli uplatňovat zásadu „energetická účinnost v první řadě“ a odstranit veškerá regulační, technická a neregulační opatření ke zvýšení energetické účinnosti při provozu energetických sítí. Rozvoj trhu energetických služeb s cílem zajistit dostupnost jak poptávky po energetických službách, tak jejich nabídky by zůstal na uvážení členských států. Směrnice o energetické účinnosti by zachovala flexibilitu pro členské státy, pokud jde o přijímání opatření k určení a řešení regulačních a neregulačních překážek pro zvyšování energetické účinnosti. Členské státy a regiony by byly vybízeny k plnému využívání strukturálních a investičních fondů a dalších finančních nástrojů k podnícení investic do opatření ke zvýšení energetické účinnosti, ke zmírnění energetické chudoby a případných distribučních účinků na zranitelné zákazníky a konečné spotřebitele, osoby postižené energetickou chudobou a osoby žijící v sociálním bydlení. Návrh je proto v souladu se zásadou subsidiarity. • Proporcionalita Na základě doprovodného posouzení dopadů a v souladu se zásadou proporcionality navrhované změny celkově nepřekračují rámec toho, co je nezbytné pro dosažení vyšších cílů v oblasti energetické účinnosti s ohledem na zvýšený cíl v oblasti klimatu pro rok 2030. Pokud jde o cíle v oblasti energetické účinnosti, jsou změny úměrné požadovanému cíli Unie v souladu se zvýšeným cílem v oblasti klimatu, jímž je snížení emisí skleníkových plynů alespoň o 55 %, jak je navrženo v plánu dosažení cíle v oblasti klimatu. Několik změn stanoví konkrétní cíle a povinnosti pro orgány veřejné správy, pokud jde o dosažení úspor energie v určitých oblastech – veřejný sektor a energetická chudoba, které budou celkově přiměřené. Pokud jde o povinné úspory energie pro veřejný sektor, veřejné subjekty jsou definovány ve směrnici 2014/24/EU o zadávání veřejných zakázek (veřejní zadavatelé). Členské státy budou muset vytvořit databázi s veřejnými subjekty, včetně jejich roční spotřeby energie. Navrhovaná povinnost snížit spotřebu energie ponechává členským státům značnou flexibilitu, pokud jde o to, kde a jak by bylo možné úspor energie dosáhnout. Vzhledem k nákladům a přínosům, které by přineslo provádění úsporných opatření, je toto úsilí považováno za účinné a nikoli nadměrné. Cílem návrhu je rovněž řešit distribuční dopady rozšíření obchodování s emisemi na budovy a dopravu. Stanovení definic a povinností, zejména pokud jde o vytápění a chlazení, by bylo přiměřené dodatečným úsporám energie a synergiím s ostatními nástroji, jichž by mohlo být v tomto odvětví dosaženo. Proporcionalita dodatečných požadavků na monitorování a podávání zpráv závisí na rovnováze mezi vyššími náklady a úsporami dosaženými díky lepšímu pochopení dopadů příslušných opatření. Míra stanoveného omezení je tedy úměrná cíli. • Volba nástroje Zvoleným nástrojem je směrnice, která vyžaduje provedení členskými státy. Směrnice zde představuje odpovídající nástroj, protože jasně definuje cíle Unie, kterých má být dosaženo, a přitom ponechává členským státům dostatečnou flexibilitu při jejím provádění způsobem, který vyhovuje jejich specifickým vnitrostátním podmínkám. Návrh kombinuje kodifikaci a změnu směrnice o energetické účinnosti. V souvislosti s konceptem „Evropa občanů“ přikládá Komise značnou důležitost zjednodušení a přehlednějšímu uspořádání práva Unie, aby se stalo srozumitelnějším a přístupnějším pro občany, kteří tak mohou lépe uplatňovat jednotlivá práva, která jim právo Unie přiznává. Návrh obsahuje podstatnou změnu směrnice o energetické účinnosti, která byla již několikrát pozměněna. S cílem sladit oba procesy, tj. proces revize a kodifikace, navrhuje Komise přepracované znění směrnice o energetické účinnosti. Metoda přepracování přispívá ke zjednodušení právních předpisů Unie tím, že umožňuje přijetí jediného legislativního textu, který současně realizuje požadovanou změnu, kodifikuje tuto změnu a předchozí změny i nezměněná ustanovení předchozího aktu a zrušuje uvedený akt i předchozí pozměňující akty. Přepracovaná směrnice je proto vhodným nástrojem a je v souladu se závazkem Komise podle bodu 46 interinstitucionální dohody o zdokonalení tvorby právních předpisů. Tímto novým právním aktem se nahradí a zruší původní akt 2012/27/EU. V případech, že bylo změněno číslování článků, je vztah mezi dřívějším a novým číslováním představen ve srovnávací tabulce uvedené v příloze XVI přepracované směrnice. 3. VÝSLEDKY HODNOCENÍ EX POST, KONZULTACÍ SE ZÚČASTNĚNÝMI STRANAMI A POSOUZENÍ DOPADŮ • Ex post hodnocení stávajících právních předpisů Směrnice o energetické účinnosti je i nadále důležitá pro dosažení vyšší energetické účinnosti v Unii a přispívá ke zvýšenému cíli v oblasti klimatu ve výši 55 %. Přináší také další výhody, jako je snížení závislosti na dovozu energie a podpora inovací a konkurenceschopnosti. Hodnocení ukázalo, že je na směrnici o energetické účinnosti, aby zajistila, že členské státy přijmou odpovídající opatření v konkrétních oblastech spotřeby energie. Různé studie provedené Komisí, jakož i důkazy od zúčastněných stran ukazují, že i při použití stávajících technologií stále existuje značný prostor pro investice do energetické účinnosti a nákladově efektivní úspory v hospodářských odvětvích členských států a ve společnosti jako celku. Avšak při zachování stávající situace, a ještě spíše v důsledku nepříznivých sociálně-ekonomických dopadů a ztrát příjmů v důsledku krize COVID-19 by velká část tohoto potenciálu energetické účinnosti a úspor energie zůstala nevyužita, a to i v důsledku selhání trhu a regulačních selhání, která brání uskutečnění nákladově efektivních investic do energetické účinnosti a opatření. Vzhledem k významnému potenciálu úspor energie je nezbytná další podpora opatření v oblasti energetické účinnosti a odstranění přetrvávajících překážek bránících chování prospěšnému energetické účinnosti, a to i v oblasti investic. Z hodnocení vyplývá, že ve veřejném sektoru zjevně existuje neochota systematicky začleňovat požadavky na energetickou účinnost do zadávání veřejných zakázek, a to zejména z důvodu nákupní ceny. Existuje tedy prostor pro posílení a zefektivnění směrnice o energetické účinnosti tak, aby přispívala k dosažení vyššího cíle v oblasti klimatu a cílů Zelené dohody pro Evropu. Kromě toho má směrnice o energetické účinnosti potenciál lépe řešit socioekonomické problémy, jako je ochrana a posílení postavení zranitelných zákazníků a konečných uživatelů a zmírnění energetické chudoby. Pokud jde o průmyslová odvětví, hodnocení ukazuje, že největší překážkou bude pravděpodobně to, že většina podniků nemá odborné znalosti k tomu, aby věděla, jaké technické možnosti úspor energie jsou k dispozici nebo jaké hospodářské přínosy by z nich mohly pro podniky plynout.

Pokud jde o účinnost, směrnice o energetické účinnosti vedla ke zlepšení energetické účinnosti v celé Unii díky svým cílům (zejména článkům 3 a 5) a závazným opatřením (zejména článku 7 o povinných úsporách energie), přestože pokrok při dosahování cílů Unie v oblasti energetické účinnosti do roku 2020 nebyl dostatečný. Dosažení nezbytné úrovně zvýšení energetické účinnosti závisí do značné míry na ambicích členských států při stanovování cílů a na jejich úsilí při tvorbě a provádění opatření v oblasti energetické účinnosti na vnitrostátní úrovni. Ačkoli směrnice o energetické účinnosti stanoví limity konečné spotřeby energie a spotřeby primární energie pro Unii jako celek a nařízení o správě stanoví další opatření Unie v případě, že cíle nebudou splněny, orientační povaha cíle jeho dosažení nepodporuje. Článek 7 zůstává účinným opatřením, které je odpovědné za dosažení úspor energie především v sektoru budov. Povinnosti veřejného sektoru (články 5 a 6) se ukázaly jako klíčové pro prokázání příkladné úlohy ústředních vládních institucí při podpoře energetické účinnosti prostřednictvím renovací a zadávání veřejných zakázek. Tato opatření však byla provedena v omezeném rozsahu a využití potenciálu úspor energie ve veřejném sektoru brání řada omezení. Směrnice o energetické účinnosti byla rovněž klíčem k podpoře využívání energetických auditů v celé Unii (článek 8). Přetrvávají však významná omezení, jako jsou následná opatření v návaznosti na audity a problémy související s uplatňováním definice malých a středních podniků, chybějící požadavky a pobídky pro zavádění systémů hospodaření s energií. Požadavky článku 14 týkající se vytápění a chlazení, zejména požadavek na komplexní posouzení, pomohly zvýšit celkový význam a povědomí o vytápění a chlazení ve všech členských státech. Analýza však ukázala, že celkový dopad byl spíše nevýznamný, zejména z důvodu nedostatečných opatření přijatých v návaznosti na zjištění komplexních posouzení provedených v souladu s článkem 14 a rozsáhlého využívání povolených výjimek. Směrnice o energetické účinnosti do značné míry přispěla k rozvoji trhů s energetickými službami a uzavírání smluv o energetických službách (článek 18). Stále však zbývá odstranit důležité překážky. Pokud jde o účinnost, celkově přispěla směrnice o energetické účinnosti k dosažení úspor energie v Unii nákladově efektivním způsobem. Několik ustanovení podléhajících „podmíněnosti“ (např. v článcích 5, 6, 9–11, 14) vyžadovalo jednat, je-li to nákladově efektivní / ekonomicky nebo technicky proveditelné. Členským státům směrnice poskytla značnou flexibilitu při výběru opatření. Členské státy však ne vždy prokázaly, jak byla proveditelnost určena. Neexistují žádné náznaky významných rozdílů v rozsahu nákladů mezi členskými státy u většiny ustanovení směrnice o energetické účinnosti, s výjimkou článku 7 (náklady závisí na koncepci a rozsahu opatření). Pokud jde o soudržnost, je směrnice o energetické účinnosti celkově v souladu s širšími politikami v oblasti energetiky a klimatu, avšak rostoucí provázanost s obnovitelnou energií a systémem EU ETS vyžaduje řádné zjednodušení a bližší zkoumání toho, jak snížit administrativní zátěž. Kromě toho je třeba ustanovení směrnice o energetické účinnosti přizpůsobit tak, aby podporovala cíle v oblasti dekarbonizace a nulového znečištění v souvislosti s iniciativami podle Zelené dohody pro Evropu. Pokud jde o přidanou hodnotu Unie, intervence Unie byla klíčem k dosažení zlepšení energetické účinnosti v celé Unii. Je zřejmé, že bez cíle na úrovni EU a závazných opatření by tohoto cíle nebylo dosaženo v požadovaném rozsahu. Existuje však prostor pro zpřísnění a zefektivnění některých ustanovení, aby se zajistilo, že směrnice o energetické účinnosti přispěje k dosažení požadovaného vyššího cíle Unie v oblasti klimatu do roku 2030 ve výši alespoň 55 %. • Konzultace se zúčastněnými stranami Plán hodnocení / počáteční posouzení dopadů bylo zveřejněno dne 3. srpna 2020 a bylo k dispozici do 21. září 2020. Komise obdržela 189 odpovědí a 99 zúčastněných stran předložilo doplňující poznámky a informace ke svým odpovědím. Největší počet odpovědí zaslala podnikatelská sdružení (80 odpovědí), po nichž následovaly společnosti (36 odpovědí) a nevládní organizace (26 odpovědí). Kromě toho bylo v období od září do října 2020 uspořádáno devět specializovaných setkání s cílovými skupinami zúčastněných stran, která se zaměřila na konkrétní témata, a dne 10. listopadu 2020 se konalo zasedání odborné skupiny pro směrnici o energetické účinnosti. Komise rovněž zahájila veřejnou internetovou konzultaci, jež se konala od 17. listopadu 2020 do 9. února 2021, v souladu s pravidly Komise pro zlepšování právní úpravy. Průzkum obsahoval otázky s výběrem odpovědí a otevřené otázky týkající se široké škály aspektů hodnocení ex post a možností revize směrnice o energetické účinnosti. Celkem bylo obdrženo 344 odpovědí. Největší skupinou respondentů byla podnikatelská sdružení (132 odpovědí), jednotlivé podniky a společnosti (92 odpovědí) a nevládní organizace (34 podání). Celkem 21 respondentů předložilo odpovědi jako jednotliví občané. Odpovědělo také 24 orgánů veřejné správy, včetně vnitrostátních orgánů z devíti členských států (Kypr, Česko, Estonsko, Finsko, Francie, Litva, Nizozemsko, Španělsko a Švédsko). Jasná většina zúčastněných stran (86 % respondentů) vyjádřila názor, že energetická účinnost by měla hrát zásadní úlohu při podpoře ambicióznějších cílů v oblasti klimatu pro rok 2030 a s ohledem na dosažení uhlíkové neutrality Unie do roku 2050. Zúčastněné strany v tomto ohledu do značné míry podpořily posílení směrnice o energetické účinnosti. Většina zúčastněných stran (53 %) upřednostňovala závazné cíle v oblasti energetické účinnosti, a to i na vnitrostátní úrovni (47 %). Zúčastněné strany se domnívaly, že je zapotřebí dalšího úsilí v oblasti energetické účinnosti v budovách (76 %) a v dopravě (62 %), dále v průmyslu (52 %) a informačních a komunikačních technologiích (40 %). Názory zúčastněných stran vyjádřené v rámci veřejné konzultace a během workshopů byly zohledněny při vypracovávání různých možností politiky týkajících se příslušných oblastí politiky v posouzení dopadů. V červnu uspořádala Evropská komise slyšení s evropskými sociálními partnery o balíčku „Fit for 55“. Evropští sociální partneři byli požádáni, aby se podělili o své první reakce na tento balíček a vyjádřili svůj názor na to, jaká doprovodná opatření a mechanismy by mohly být zavedeny, aby se zajistilo, že nikdo nebude opomenut. Byla zdůrazněna potřeba silnější interakce mezi evropským pilířem sociálních práv a Zelenou dohodou pro Evropu a bylo vysvětleno, že cíle obou těchto iniciativ by měly být dvěma stranami téže mince. • Sběr a využití výsledků odborných konzultací Podpůrná studie COWI byla jedinou smlouvou, jejímž výslovným záměrem bylo přímo podpořit vypracování posouzení dopadů. Relevantní informace poskytlo i mnoho dalších zpráv. V případě požadavků na energetický audit se konkrétně posuzovaly problémy s prováděním definice použité v čl. 8 odst. 4 směrnice o energetické účinnosti. • Posouzení dopadů Celkové ambice v oblasti úspor energie a úroveň povinných úspor energie jsou důsledkem nákladově efektivního přístupu k dosažení celkového cíle v oblasti úspory emisí skleníkových plynů ve výši 55 %. Opatření analyzovaná v posouzení dopadů představují další prvky na podporu a realizaci opatření na úsporu energie, která usnadní investice do zvyšování energetické účinnosti, a tím sníží celkové náklady na dosažení cílů v oblasti úspor energie a snížení emisí skleníkových plynů. Zvažovala se opatření v deseti různých oblastech, které se vzájemně nevylučují. Tato opatření se liší a jsou neregulační i regulační povahy. Zkoumala se různá regulační opatření s rozdílnou úrovní přísnosti. Určení upřednostňované možnosti vyžaduje posouzení optimálního dopadu na každou oblast v porovnání s regulačním úsilím a administrativní zátěží. Hlavním dopadem opatření bude to, že Unie spotřebuje méně energie, aniž by tím bylo ovlivněno poskytování požadovaných služeb. Toto snížení spotřeby energie bude doprovázeno vedlejšími přínosy, jako je lepší energetická bezpečnost a menší dopady na životní prostředí. Nižší dopady na životní prostředí jsou v první řadě důsledkem přibližně o 8 % nižších emisí látek znečišťujících ovzduší, ale očekávají se také přínosy pro životní prostředí ze snížení potřeby dodávek paliva, nižších potřeb v oblasti infrastruktury a nižších emisí do vody, například ze zařízení na čištění spalin. Vhodně cílená veřejná podpora renovace budov může rovněž přinést značné sociální výhody díky zmírnění energetické chudoby a odpovídajícím zlepšením v oblasti lidského zdraví. Ve všech oblastech se očekává, že úspor energie bude dosaženo především investicemi do úspor energie, které v několika letech zajistí návratnost kapitálových nákladů. Informace o očekávaných dobách návratnosti jsou poskytnuty podle odvětví a typu investic. • Účelnost právních předpisů a zjednodušení Revize je přepracovaným zněním směrnice. Posouzení dopadů identifikovalo možnosti zjednodušení stávajících právních předpisů a snížení regulačních nákladů a zároveň usilovalo o účinnost navrhovaných změn. Zrušení alternativního přístupu k renovaci budov veřejných subjektů zjednoduší příslušná ustanovení, neboť se zaměří pouze na renovace. Zvláštní technické aspekty týkající se veřejných budov a některé výjimky se zrušují vzhledem k tomu, že jsou upraveny směrnicí o energetické náročnosti budov. Odstraněním podmínek spočívajících v nákladové efektivnosti, technické nebo ekonomické proveditelnosti, pokud jde o požadavky na energetickou účinnost při zadávání veřejných zakázek, se provádění požadavků na energetickou účinnost zjednoduší, neboť se budou stejnou měrou vztahovat na všechny veřejné orgány. Vývoj informační technologie a volby zadávání zakázek budou předmětem předběžného schválení Výborem Evropské komise pro informační technologie a kybernetickou bezpečnost. Zajištění toho, aby se úsilí v oblasti energetického auditu zaměřilo na větší uživatele energie, povede k poměrně vyšším úsporám energie, a důsledkem toho by bylo podstatné snížení zátěže pro podniky s nižší spotřebou energie a ke zjednodušení zátěže pro orgány veřejné správy, neboť by měly k dispozici jednodušší kritérium pro posouzení potřeby auditů a kontrolovaly by menší počet podniků. Očekává se, že zvýšené náklady na dodržování předpisů pro podniky, které zůstávají v působnosti tohoto ustanovení, budou kompenzovány větším využíváním nákladově efektivních opatření ke zlepšení.

Změny posílí stávající požadavky na monitorování a podávání zpráv, zejména pokud jde o opatření zaměřená na energetickou chudobu v rámci povinných úspor energie (článek 8) a renovace budov pro veřejný sektor, což by zajistilo účinnější výsledky, ale rovněž by to vedlo k vyšší administrativní zátěži pro veřejné orgány. Vyžadování dalších požadavků na monitorování a podávání zpráv, pokud jde o zadávání veřejných zakázek a uzavírání smluv o energetických službách, by dále zlepšilo účinnost těchto ustanovení, ale mohlo by do určité míry zvýšit administrativní zátěž podniků a veřejných orgánů. Poskytnutí dalších pokynů a podpory pro opatření členských států, např. v oblasti zvyšování povědomí, povede ke krátkodobému zvýšení administrativní zátěže, neboť členské státy budou muset zorganizovat různé informační kampaně, výměnu znalostí nebo podpůrné programy, ale očekává se, že to bude díky vyšším úsporám energie ve střednědobém horizontu nákladově efektivní. Dodatečné požadavky na podávání zpráv a monitorování nepovedou ke vzniku žádných nových systémů podávání zpráv, ale budou podléhat stávajícímu rámci pro monitorování a podávání zpráv podle nařízení o správě (EU/2018/1999). • Základní práva Návrh je v souladu s článkem 37 Listiny základních práv Evropské unie, který požaduje, aby vysoká úroveň ochrany životního prostředí a zvyšování jeho kvality byly začleněny do politik Unie a zajištěny v souladu se zásadou udržitelného rozvoje. 4. ROZPOČTOVÉ DŮSLEDKY Návrh nemá žádné důsledky pro rozpočet Unie. Důsledkem změn by byly mírné administrativní náklady pro veřejné orgány. 5. OSTATNÍ PRVKY • Plány provádění a způsob monitorování, hodnocení a podávání zpráv Poté, co spolunormotvůrci tuto přepracovanou směrnici přijmou, podnikne Komise během lhůty pro provedení ve vnitrostátním právu tato opatření, aby její provedení usnadnila: –Vypracování srovnávací tabulky, která slouží jako kontrolní seznam provádění jak pro členské státy, tak pro Komisi. –Pořádání setkání s odborníky z členských států, kteří jsou pověřeni provedením různých částí směrnice, aby bylo možné způsob jejich provedení projednat a vyřešit pochybnosti, a to buď v souvislosti s koordinovaným postupem v oblasti směrnice o energetické účinnosti, nebo ve výboru. –Dostupnost dvoustranných setkání a rozhovorů s členskými státy v případě konkrétní otázky týkající se provedení směrnice. –Po uplynutí lhůty pro provedení realizuje Komise komplexní posouzení toho, zda členské státy směrnici provedly úplně a správně. Nařízení (EU) 2018/1999 o správě energetické unie a opatření v oblasti klimatu zavedlo integrovaný rámec pro plánování, monitorování a podávání zpráv v oblasti energetiky a klimatu za účelem sledování pokroku při plnění cílů v oblasti klimatu a energetiky v souladu s požadavky na transparentnost stanovenými v Pařížské dohodě. Členské státy musely Komisi do konce roku 2019 předložit integrované vnitrostátní plány v oblasti energetiky a klimatu pokrývající všech pět rozměrů energetické unie na období 2021–2030. Členské státy musí každé dva roky podávat zprávu o pokroku dosaženém při provádění plánů a navíc musí do 30. června 2023 Komisi oznámit své návrhy aktualizací plánů, přičemž konečné aktualizace mají být provedeny do 30. června 2024. Tato aktualizace by zahrnovala veškeré nové cíle dohodnuté v rámci revize směrnice o energetické účinnosti. Tento systém podávání zpráv podle nařízení o správě se považuje za účinný při sledování pokroku členských států, pokud jde o příspěvky v oblasti energetické účinnosti na úrovni Unie a na vnitrostátní úrovni. Tento návrh obsahuje nová ustanovení, která se týkají zejména stanovování vnitrostátních příspěvků, mechanismů pro řešení nedostatečné míry plnění a povinností podávat zprávy. Tyto návrhy by měly být převedeny a sladěny s nařízením o správě (EU) 2018/1999, jakmile bude revidováno, aby se zabránilo překrývání požadavků. S ohledem na změny navržené v této směrnici může být rovněž nutné přehodnotit některá ustanovení nařízení o správě. Hodnocení úrovně ambicí článků 4, 5, 6 a 8 je navrženo v článku 33 této přepracované směrnice.

• Informativní dokumenty (u směrnic) Směrnice o energetické účinnosti zavádí nový článek (článek 3) o zásadě „energetická účinnost v první řadě“ s cílem zajistit, aby byla tato zásada uplatňována tam, kde je to relevantní, a ve všech oblastech řádně monitorována. Vzhledem k široké oblasti působnosti této zásady směrnice nespecifikuje, jakým způsobem by to mělo být provedeno. S cílem usnadnit provádění ustanovení směrnice o energetické účinnosti vydá Evropská komise členským státům doporučení obsahující pokyny, jak by tato zásada měla být v různých souvislostech vykládána a uplatňována. Tyto pokyny by měly přispět k větší funkčnosti této zásady. V návaznosti na rozsudek Evropského soudního dvora ve věci Komise v. Belgie (věc C-543/17) musí členské státy při oznamování svých vnitrostátních prováděcích opatření poskytnout dostatečně jasné a přesné informace a uvést, kterými ustanoveními vnitrostátního práva se provádějí daná ustanovení směrnice. Toto vysvětlení musí být poskytnuto pro každou povinnost, nikoli pouze na „úrovni článků“. • Podrobné vysvětlení konkrétních ustanovení návrhu Následující ustanovení podstatně mění směrnici 2012/27/EU nebo přidávají nové prvky: Články 1 a 4 stanoví zvýšený závazný cíl Unie v oblasti energetické účinnosti pro konečnou spotřebu a primární spotřebu, jakož i orientační vnitrostátní příspěvky v oblasti energetické účinnosti a poskytují členským státům vzorec pro výpočet jejich příspěvků. Cíle Unie jsou stanoveny z hlediska úrovně konečné spotřeby energie a spotřeby primární energie, které má být dosaženo v roce 2030, a úroveň ambicí je vyjádřena porovnáním těchto úrovní s projekcemi referenčního scénáře z roku 2020 pro rok 2030. Takto vyjádřená úroveň ambicí odráží dodatečné úsilí ve srovnání s úsilím, které již probíhá nebo které bylo uvedeno ve vnitrostátních plánech v oblasti energetiky a klimatu. V bodech odůvodnění je zachováno srovnání s předchozím výchozím scénářem, tj. projekcemi referenčního scénáře z roku 2007 pro rok 2030 a historickými hodnotami z roku 2005. Příspěvky členských států jsou i nadále orientační vzhledem k silnému nesouhlasu většiny členských států se závaznými vnitrostátními cíli, který vyjádřili ve veřejné konzultaci a na jiných fórech. Navrhují se však referenční hodnoty a nové mechanismy pro řešení nedostatečné míry plnění, které doplňují ty, jež byly navrženy v nařízení o správě. Článek 3 zavádí nové ustanovení o zásadě „energetická účinnost v první řadě“, který má poskytnout právní základ pro uplatňování této zásady a zároveň minimalizovat administrativní zátěž. Zahrnuje povinnost zohledňovat řešení v oblasti energetické účinnosti při politických a investičních rozhodnutích v energetických systémech a neenergetických odvětvích, včetně sociálního bydlení. Článek 5 zavádí povinnost veřejného sektoru snížit spotřebu energie pro veřejné služby a zařízení veřejných subjektů. Toho lze dosáhnout v jakémkoli pododvětví veřejného sektoru, včetně dopravy, veřejných budov, územního plánování a vodohospodářství a nakládání s odpady. Článek 6 rozšiřuje rozsah povinnosti renovace. Tato povinnost se nyní bude vztahovat na všechny veřejné subjekty na všech úrovních správy a ve všech oblastech činnosti veřejných subjektů, včetně zdravotní péče, vzdělávání a veřejného bydlení, kde budovy vlastní veřejné subjekty. Díky tomu budou moci výhod plynoucích z renovací veřejných budov lépe využívat všichni lidé ve všech členských státech a znásobí se počet renovací ve veřejném sektoru. Cílem článku 6 jsou renovace splňující normu pro budovy s téměř nulovou spotřebou energie, což je zdokonalená nákladově efektivní norma pro renovace. Podíl renovace zůstává nejméně 3 %, což je nejnižší společný jmenovatel minimálního podílu renovace, přičemž se uznává, že některé členské státy, regiony a města již přijaly přísnější požadavky na renovace a normy ve veřejném sektoru. V neposlední řadě se zrušují alternativy, které členským státům umožňovaly dosáhnout podobných úspor energie prostřednictvím jiných opatření než renovací. Tato opatření mohou i nadále započítávat do povinných úspor energie podle článku 8 a přispívat k plnění povinnosti podle článku 8. Článek 6 se zaměřuje na renovace v souladu se strategií „Renovační vlna“. Článek 7 posiluje ustanovení o zadávání veřejných zakázek tím, že rozšiřuje povinnost zohledňovat požadavky na energetickou účinnost na všech úrovních veřejné správy a odstraňuje podmínky týkající se nákladové efektivnosti a technické a ekonomické proveditelnosti. Změny budou zahrnovat ustanovení, že členské státy mohou požadovat, aby veřejné subjekty v příslušných případech při postupech zadávání veřejných zakázek zvážily aspekty oběhového hospodářství a kritéria pro zadávání zelených veřejných zakázek. Členské státy budou muset podporovat veřejné subjekty tím, že poskytnou pokyny a metodiky pro posuzování nákladů životního cyklu, zřídí centra pro podporu kompetencí a budou vybízet k využívání souhrnného zadávání veřejných zakázek a digitálního zadávání veřejných zakázek. Členské státy by měly povinnost zveřejňovat informace o vítězných nabídkách (v souladu s finančními limity stanovenými ve směrnicích o zadávání veřejných zakázek). V souvislosti s příkladnou úlohou veřejného sektoru článek 7 rovněž obsahuje ustanovení, že veřejní zadavatelé mohou požadovat, aby nabídky uveřejňovaly potenciál globálního oteplování nových budov (číselný ukazatel v kg CO2e/m² (užitné vnitřní podlahové plochy) pro každou fázi životního cyklu zprůměrovanou na jeden rok referenčního období studie v délce 50 let), zejména u nových budov nad 2 000 metrů čtverečních. Souvisí s ustanovením, jehož cílem je zvýšit povědomí o oběhovém hospodářství a celém životním cyklu emisí uhlíku při zadávání veřejných zakázek. Změny článku 8 zvyšují povinné roční úspory energie na 1,5 % pro všechny členské státy (včetně Kypru a Malty) a zahrnují zvláštní požadavky na zmírňování energetické chudoby. Uvedený článek vyžaduje, aby byla politická opatření prováděna přednostně u zranitelných zákazníků a konečných uživatelů, osob postižených energetickou chudobou a případně osob žijících v sociálním bydlení, aby bylo co nejlépe využito veřejných finančních prostředků a v příslušných případech se zvážilo využití příjmů z povolenek ETS. Článek 8 požaduje, aby členské státy zajistily, že kombinace vnitrostátních politik nebude mít nepříznivé účinky na zranitelné zákazníky a konečné uživatele, osoby postižené energetickou chudobou a případně na osoby žijící v sociálním bydlení a že tyto politiky budou účinně zmírňovat a snižovat energetickou chudobu. Článek 8 požaduje, aby členské státy dosáhly podílu na celkovém objemu požadovaných úspor energie v konečné spotřebě u zranitelných zákazníků a konečných uživatelů, osob postižených energetickou chudobou a případně osob žijících v sociálním bydlení. Článek 8 stanoví mechanismus pro řešení nedostatečné míry plnění, pokud jde o požadovaný objem úspor energie, jichž má být dosaženo v daném období, na něž se vztahuje povinnost. Povinné úspory energie nepředpokládají uplatnění flexibility pro výpočet požadovaného objemu úspor energie od 1. ledna 2024 (čl. 8 odst. 6 až 9). Článek 9 uvádí provozovatele přenosových soustav jako potenciální povinné strany a umožňuje členským státům požadovat, aby povinné strany dosáhly určitého objemu úspor energie u zranitelných zákazníků a konečných uživatelů, osob postižených energetickou chudobou a případně osob žijících v sociálním bydlení. Příloha V vylučuje odpovědnost za úspory energie z politických opatření týkajících se využívání technologií přímého spalování fosilních paliv a objasňuje, že snížení spotřeby energie prostřednictvím opatření podle směrnice o ETS nelze započítat do plnění povinných úspor energie, a posiluje požadavek adicionality, pokud jde o daňová opatření. Článek 11 přesouvá kritérium pro energetické audity a systémy hospodaření s energií z typu podniků na úroveň spotřeby energie a vyžaduje, aby vedení společnosti podepsalo doporučení auditu. Vyžaduje rovněž systémy hospodaření s energií pro největší společnosti využívající energii, které budou pravděpodobně účinnější, pokud jde o zajištění větších úspor nákladů na investice do úspor energie a zároveň pravděpodobně budou pro společnost představovat nižší celkové náklady. V neposlední řadě zavádí tento článek povinnost sledovat energetickou náročnost datových center s cílem později vytvořit soubor „ukazatelů udržitelnosti datových center“. Článek 20 posiluje ochranu spotřebitelů zavedením základních smluvních práv pro dálkové vytápění, chlazení a teplou vodu v souladu s právy, která zavedla směrnice (EU) 2019/944 pro elektřinu. Článek 21 posiluje povinnosti vůči spotřebitelům, zejména dostupnost a poskytování informací, opatření na zvyšování povědomí a nabízené technické a finanční poradenství nebo pomoc. Vytvoření jednotných kontaktních míst a mimosoudních mechanismů pro urovnávání sporů jsou struktury, které významně pomohou posílit postavení zákazníků a konečných uživatelů. V neposlední řadě obsahuje tento článek povinnost určit a odstranit překážky, které jsou relevantní pro rozdělení pobídek mezi nájemce a vlastníky nebo mezi vlastníky. Článek 22 odkazuje na pojem zranitelných zákazníků, který by členské státy měly zavést podle článků 28 a 29 směrnice (EU) 2019/944 a čl. 3 odst. 3 směrnice 2009/73/ES. Článek 22 ukládá členským státům, aby tento pojem stanovily tak, že vezmou v úvahu i konečné uživatele, kteří nemají přímou ani individuální smlouvu s dodavateli energie. Článek 22 zavádí pro členské státy povinnost provádět opatření ke zvýšení energetické účinnosti přednostně u zranitelných zákazníků, osob postižených energetickou chudobou a případně osob žijících v sociálním bydlení s cílem zmírnit energetickou chudobu. Členské státy jsou povinny provádět opatření ke zvýšení energetické účinnosti s cílem zmírnit distribuční účinky vyplývající z jiných politik a opatření, jako jsou daňová opatření prováděná podle článku 9 této směrnice nebo uplatňování obchodování s emisemi podle směrnice o systému EU ETS, a podporovat zavádění podpůrných finančních nástrojů. Článek 22 posiluje úlohu sítí odborníků. Články 23 a 24 stanoví přísnější plánování a sledování komplexních posouzení vytápění a chlazení, včetně podpory místní a regionální úrovně. Tyto články zavádějí minimální požadavky na účinné systémy dálkového vytápění a chlazení, širší požadavky na náklady a přínosy a povinnosti týkající se opětovného využívání odpadního tepla. Minimální požadavky na účinné dálkové vytápění budou postupně navyšovány s cílem zajistit do roku 2050 plně dekarbonizované dodávky tepla nebo chlazení v účinných systémech dálkového vytápění nebo chlazení. Požadavky na vysoce účinnou kombinovanou výrobu tepla a elektřiny doplní kritérium přímých emisí CO2 z kombinované výroby tepla a elektřiny, pokud není poháněna obnovitelnými zdroji nebo odpadem. Článek 25 objasňuje a posiluje úlohu vnitrostátních regulačních orgánů při uplatňování zásady „energetická účinnost v první řadě“ při plánování a provozu energetických sítí. Ke sledování pokroku využívá rovněž znalosti sítí ENTSO-E a ENTSOG a subjektu pro provozovatele distribučních soustav v EU. Vzhledem k velmi vysokému počtu provozovatelů soustav je vhodnější nepřímý přístup.

Článek 26 vyjasňuje a posiluje ustanovení o dostupnosti systémů kvalifikace, akreditace a certifikace pro různé poskytovatele energetických služeb, energetické auditory, energetické manažery a osoby zajišťující instalaci. Nová ustanovení budou vyžadovat, aby členské státy tyto systémy hodnotily každé čtyři roky počínaje prosincem 2024. Článek 27 zavádí dodatečné požadavky na intenzivnější využívání uzavírání smluv o energetických službách. Článek 28 zavádí požadavek, aby členské státy podávaly zprávy o investicích do energetické účinnosti, včetně uzavřených smluv o energetických službách (jako součást nařízení o správě). Členské státy budou muset zavést mechanismy podpory rozvoje projektů na celostátní, regionální a místní úrovni s cílem podpořit investice do energetické účinnosti, aby se napomohlo k dosažení vyšších cílů v oblasti energetické účinnosti. 🡻 2012/27/EU (přizpůsobený) Návrh SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY o energetické účinnosti, o změně směrnic 2009/125/ES a 2010/30/EU a o zrušení směrnic 2004/8/ES a 2006/32/ES (přepracované znění) (Text s významem pro EHP) EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE, s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 194 odst. 2 této smlouvy, s ohledem na návrh Evropské komise, po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům, s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru, s ohledem na stanovisko Výboru regionů, v souladu s řádným legislativním postupem, vzhledem k těmto důvodům: ⇩ nový (1)Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2012/27/EU byla několikrát podstatně změněna. Vzhledem k tomu, že je třeba provést další změny, měla by být uvedená směrnice z důvodu přehlednosti přepracována.

🡻 2012/27/EU 1. bod odůvodnění (přizpůsobený) Unie čelí bezprecedentním výzvám, které vyplývají ze zvýšené závislosti na dovozu energie, z nedostatku zdrojů energie a z potřeby omezit změnu klimatu a překonat hospodářskou krizi. Energetická účinnost je důležitým prostředkem, jak těmto výzvám čelit. Zlepšuje bezpečnost dodávek do Unie, neboť snižuje spotřebu primární energie a snižuje dovoz energie. Pomáhá nákladově efektivním způsobem snižovat emise skleníkových plynů, a tím zmírňovat změnu klimatu. Přechod k energeticky účinnějšímu hospodářství by měl také urychlit šíření inovativních technologických řešení a zlepšit konkurenceschopnost průmyslu v Unii, podpořit hospodářský růst a vytvářet kvalitní pracovní místa v některých odvětvích, jež s energetickou účinností souvisejí. 🡻 2012/27/EU 2. bod odůvodnění (přizpůsobený) Závěry Evropské rady ze zasedání ve dnech 8. a 9. března 2007 zdůraznily potřebu zvýšit energetickou účinnost v Unii, a dosáhnout tak do roku 2020 cíle uspořit 20 % spotřeby primární energie v Unii oproti prognózám. Závěry Evropské rady ze zasedání dne 4. února 2011 zdůrazňují, že 20% cíl v oblasti energetické účinnosti do roku 2020, na němž se dohodla Evropská rada v červnu roku 2010, je nutné splnit, což se zatím nedaří. Prognózy z roku 2007 ukázaly spotřebu primární energie v roce 2020 ve výši 1 842 Mtoe. 20 % snížení by odpovídalo spotřebě 1 474 Mtoe v roce 2020, to znamená ve srovnání s prognózami snížení o 368 Mtoe. 🡻 2012/27/EU 3. bod odůvodnění (přizpůsobený) Závěry Evropské rady ze dne 17. června 2010 potvrdily cíl v oblasti energetické účinnosti jako jeden z hlavních cílů nové strategie Unie pro zaměstnanost a inteligentní a udržitelný růst podporující začlenění („strategie Evropa 2020“). V rámci tohoto procesu a za účelem zajištění provedení tohoto cíle na vnitrostátní úrovni se od členských států vyžaduje, aby v úzkém dialogu s Komisí stanovily vnitrostátní cíle a uvedly ve svých národních programech reforem, jak jich hodlají dosáhnout. 🡻 2012/27/EU 4. bod odůvodnění (přizpůsobený) Sdělení Komise ze dne 10. listopadu 2010 „Energie 2020“ staví energetickou účinnost do centra energetické strategie Unie pro období do roku 2020 a uvádí, že je nutná nová strategie v oblasti energetické účinnosti, která všem členským státům umožní oddělit spotřebu energie od hospodářského růstu. 🡻 2012/27/EU 5. bod odůvodnění (přizpůsobený) Evropský parlament ve svém usnesení ze dne 15. prosince 2010 o revizi akčního plánu energetické účinnosti vyzval Komisi, aby do revidovaného akčního plánu energetické účinnosti včlenila opatření s cílem překonat překážky bránící dosažení celkového cíle Unie v oblasti energetické účinnosti v roce 2020. 🡻 2012/27/EU 6. bod odůvodnění (přizpůsobený) Jednou z iniciativ strategie Evropa 2020 je stěžejní iniciativa Evropa účinněji využívající zdroje, přijatá Komisí dne 26. ledna 2011. Energetická účinnost je v ní považována za důležitý prvek pro zajištění udržitelnosti využívání energetických zdrojů. 🡻 2012/27/EU 7. bod odůvodnění (přizpůsobený)

Evropská rada v závěrech ze dne 4. února 2011 uznává, že plnění cíle Unie v oblasti energetické účinnosti není uspokojivé a že je zapotřebí rozhodného přístupu zaměřeného na využití značného potenciálu pro vyšší energetickou úsporu v budovách, v dopravě a u výrobků a procesů. Tyto závěry rovněž uvádějí, že nejpozději v roce 2013 bude v oblasti energetické účinnosti proveden přezkum plnění cíle Unie a případně budou zvážena další opatření. 🡻 2012/27/EU 8. bod odůvodnění (přizpůsobený) Dne 8. března 2011 přijala Komise sdělení o plánu energetické účinnosti 2011. Toto sdělení potvrdilo, že Unie nesměřuje k dosažení svého cíle v oblasti energetické účinnosti. Je tomu tak navzdory pokroku ve vnitrostátních politikách energetické účinnosti popsaných v prvních vnitrostátních akčních plánech energetické účinnosti předložených členskými státy ke splnění požadavků směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/32/ES ze dne 5. dubna 2006 o energetické účinnosti u konečného uživatele a o energetických službách . Počáteční analýza druhých akčních plánů potvrzuje, že Unie k dosažení uvedeného cíle nesměřuje. S cílem zjednat nápravu vytyčil plán energetické účinnosti 2011 řadu politik a opatření v oblasti energetické účinnosti, jež zahrnují celý energetický řetězec, včetně výroby, přenosu a distribuce energie; klíčovou úlohu veřejného sektoru v oblasti energetické účinnosti; budovy a zařízení; průmysl; a potřebu umožnit konečným zákazníkům řídit svou spotřebu energie. Souběžně byla v bílé knize o dopravě přijaté dne 28. března 2011 posuzována energetická účinnost v odvětví dopravy. Zejména iniciativa 26 bílé knihy vyzývá ke stanovení odpovídajících norem pro emise CO2 všech druhů vozidel, doplněných případně požadavky na energetickou účinnost týkajících se všech druhů pohonných systémů. 🡻 2012/27/EU 9. bod odůvodnění (přizpůsobený) Dne 8. března 2011 Komise přijala také Plán přechodu na konkurenceschopné nízkouhlíkové hospodářství do roku 2050, v němž poukázala na potřebu klást z tohoto hlediska větší důraz na energetickou účinnost. 🡻 2012/27/EU 10. bod odůvodnění (přizpůsobený) V souvislosti s tím je nezbytné aktualizovat právní rámec Unie pro energetickou účinnost směrnicí sledující celkový cíl v oblasti energetické účinnosti, jímž je 20% úspora spotřeby primární energie Unie do roku 2020 a další zvyšování energetické účinnosti po roce 2020. Za tím účelem by tato směrnice měla vytvořit společný rámec podporující energetickou účinnost v Unii a stanovit konkrétní opatření zaměřená na provádění některých návrhů obsažených v plánu energetické účinnosti 2011 a využít významného nevyužitého potenciálu úspor energie, který specifikuje. 🡻 2012/27/EU 11. bod odůvodnění (přizpůsobený) Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 406/2009/ES ze dne 23. dubna 2009 o úsilí členských států snížit emise skleníkových plynů, aby byly splněny závazky Společenství v oblasti snížení emisí skleníkových plynů do roku 2020 , požaduje, aby Komise do roku 2012 zhodnotila pokrok dosažený Unií a jejími členskými státy při plnění cíle snížit do roku 2020 spotřebu energie o 20 % oproti prognózám, a podala o něm zprávu. Dále stanoví, že by Komise měla do 31. prosince 2012 navrhnout posílená nebo nová opatření k urychlení zvyšování energetické účinnosti s cílem pomoci členským států plnit závazky Unie na snížení emisí skleníkových plynů. Tato směrnice je reakcí na uvedený požadavek. Přispívá také k plnění cílů stanovených v Plánu přechodu na konkurenceschopné nízkouhlíkové hospodářství do roku 2050, zejména snižováním emisí skleníkových plynů z odvětví energetiky, a k dosažení výroby elektřiny s nulovými emisemi do roku 2050. 🡻 2012/27/EU 12. bod odůvodnění (přizpůsobený) Využití veškerého existujícího potenciálu úspor energie vyžaduje integrovaný přístup zahrnující úspory v zásobování energií a v odvětvích konečné spotřeby. Současně by měla být posílena ustanovení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/8/ES ze dne 11. února 2004 o podpoře kombinované výroby tepla a elektřiny založené na poptávce po užitečném teple na vnitřním trhu s energií a směrnice 2006/32/ES. ⇩ nový (2)V rámci plánu dosažení cíle v oblasti klimatu navrhla Komise zintenzivnit ambice Unie zvýšením cíle v oblasti emisí skleníkových plynů do roku 2030 alespoň na 55 % oproti úrovni z roku 1990. Oproti stávajícímu cíli ve výši 40 % se jedná o podstatné zvýšení. Návrh splnil závazek přijatý ve sdělení o Zelené dohodě pro Evropu, tj. předložit komplexní plán na odpovědné zvýšení cíle Unie pro rok 2030 na 55 %. Je rovněž v souladu s cíli 21. konference smluvních stran Rámcové úmluvy OSN o změně klimatu (dále jen „Pařížská dohoda“), tj. udržet globální nárůst teploty výrazně pod úrovní 2 °C a usilovat o to, aby tento nárůst nepřesáhl 1,5 °C. (3)V prosinci 2020 potvrdila Evropská rada závazný cíl Unie, jímž je čisté snížení domácích emisí skleníkových plynů do roku 2030 alespoň o 55 % oproti roku 1990. Evropská rada dospěla k závěru, že ambice v oblasti klimatu je třeba zvýšit tak, aby stimulovaly udržitelný hospodářský růst, vytvářely pracovní místa, zajistily občanům Unie přínosy v oblasti zdraví a životního prostředí a přispívaly k dlouhodobé globální konkurenceschopnosti hospodářství Unie podporou inovací v oblasti zelených technologií.

(4)Za účelem uskutečnění uvedených cílů oznámil pracovní program Evropské komise pro rok 2021 balíček „Fit for 55“, jehož cílem je snížit do roku 2030 emise skleníkových plynů alespoň o 55 % a dosáhnout do roku 2050 klimaticky neutrální Evropské unie. Tento balíček se týká široké škály oblastí politiky, včetně energetické účinnosti, energie z obnovitelných zdrojů, využívání půdy, změn ve využívání půdy a lesnictví, zdanění energie, sdílení úsilí a obchodování s emisemi. (5)Z odhadů vyplývá, že pokud budou stávající politiky plně provedeny, emise skleníkových plynů by se do roku 2030 snížily přibližně o 45 % ve srovnání s úrovněmi z roku 1990, pokud se vyloučí emise a absorpce spojené s využíváním půdy, a přibližně o 47 %, pokud se zahrnou výše uvedené faktory. Plán dosažení cíle v oblasti klimatu do roku 2030 proto počítá se souborem opatření, která jsou zapotřebí ve všech hospodářských odvětvích, a s revizí klíčových legislativních nástrojů k dosažení uvedeného zvýšeného cíle. (6)Energetická účinnost je klíčovou oblastí činnosti, bez níž nelze dosáhnout úplné dekarbonizace hospodářství Unie. Potřeba využít příležitosti k nákladově efektivním úsporám energie vedla k současné politice Unie v oblasti energetické účinnosti. V prosinci 2018 byl do balíčku opatření nazvaného „Čistá energie pro všechny Evropany“ zahrnut nový hlavní cíl Unie v oblasti energetické účinnosti do roku 2030 ve výši nejméně 32,5 % (ve srovnání s předpokládanou spotřebou energie v roce 2030). (7)Z posouzení dopadů doprovázejícího plán dosažení cíle v oblasti klimatu vyplynulo, že aby byl splněn zvýšený cíl v oblasti klimatu, bude třeba zvyšování energetické účinnosti oproti současnému cíli ve výši 32,5 % výrazně zintenzivnit. (8)Součet vnitrostátních příspěvků sdělených členskými státy v jejich vnitrostátních plánech v oblasti energetiky a klimatu nedosahuje cíle Unie ve výši 32,5 %. Společné příspěvky by vedly ke snížení konečné spotřeby energie o 29,4 % a snížení spotřeby primární energie o 29,7 % ve srovnání s projekcemi z referenčního scénáře z roku 2007 pro rok 2030. To by znamenalo souhrnný nedostatek ve výši 2,8 procentního bodu u spotřeby primární energie a 3,1 procentního bodu u konečné spotřeby energie pro EU-27. (9)Ačkoli potenciál úspor energie je stále velký ve všech odvětvích, zvláštní problém představuje doprava, jelikož je odpovědná za více než 30 % konečné spotřeby energie, a budovy, jelikož 75 % fondu budov v Unii vykazuje vysokou energetickou náročnost. Dalším stále důležitějším odvětvím je odvětví informačních a komunikačních technologií (IKT), které je odpovědné za 5–9 % celosvětové spotřeby elektrické energie a více než 2 % všech emisí. V roce 2018 představovala datová centra 2,7 % poptávky po elektřině v EU-28. V této souvislosti zdůraznila digitální strategie Unie potřebu vysoce energeticky účinných a udržitelných datových center a opatření k zajištění transparentnosti pro telekomunikační operátory, pokud jde o jejich environmentální stopu. Dále by mělo být zohledněno možné zvýšení poptávky průmyslu po energii, které může vyplynout z jeho dekarbonizace, zejména u energeticky náročných procesů. (10)Vyšší cíl vyžaduje větší podporu nákladově efektivních opatření ke zlepšení energetické účinnosti ve všech oblastech energetického systému a ve všech příslušných odvětvích, kde činnost ovlivňuje poptávku po energii, jako je doprava, vodohospodářství a zemědělství. Zvýšení energetické účinnosti v celém energetickém řetězci, včetně výroby, přenosu a distribuce energie a konečného využití, prospěje životnímu prostředí, zlepší kvalitu ovzduší a veřejné zdraví, sníží emise skleníkových plynů, zvýší energetickou bezpečnost, sníží náklady na energie pro domácnosti a podniky, pomůže zmírnit energetickou chudobu a povede ke zvýšení konkurenceschopnosti, vyšší zaměstnanosti a zintenzivnění hospodářské aktivity v celé ekonomice, což v konečném důsledku zlepší kvalitu života občanů. To je v souladu se závazky Unie přijatými v rámci energetické unie a globálního akčního plánu v oblasti klimatu stanoveného Pařížskou dohodou z roku 2015. 🡻 2018/2002 1. bod odůvodnění Snižování poptávky po energii je jedním z pěti rozměrů strategie energetické unie stanovené sdělením Komise dne 25. února 2015 nazvaným „Rámcová strategie k vytvoření odolné energetické unie s pomocí progresivní politiky v oblasti změny klimatu“. Zlepšení energetické účinnosti v celém energetickém řetězci, včetně výroby, přenosu a distribuce energie a konečného využití, prospěje životnímu prostředí, zlepší kvalitu ovzduší a veřejné zdraví, sníží emise skleníkových plynů, zvýší energetickou bezpečnost tím, že sníží závislost na dovozu energie ze zemí mimo Unii, sníží náklady na energie pro domácnosti a podniky, pomůže zmírnit energetickou chudobu a povede ke zvýšení konkurenceschopnosti, vyšší zaměstnanosti a zvýšení hospodářské aktivity v celé ekonomice, což v konečném důsledku zlepší kvalitu života občanů. To je v souladu se závazky Unie přijatými v rámci energetické unie a globální agendy týkající se změny klimatu stanovené Pařížskou dohodou z roku 2015 přijatou v návaznosti na 21. konferenci smluvních stran Rámcové úmluvy Organizace spojených národů o změně klimatu (dále jen „Pařížská dohoda“), zavazující k udržení nárůstu globální průměrné teploty výrazně pod 2 °C ve srovnání s úrovní před průmyslovou revolucí a k vyvinutí úsilí o omezení teplotního nárůstu na 1,5 °C ve srovnání s úrovní před průmyslovou revolucí. 🡻 2018/2002 2. bod odůvodnění (přizpůsobený) ⇨ nový (11)⌦ Tato ⌫ sSměrnice Evropského parlamentu a Rady 2012/27/EU představuje ⌦ je krokem vpřed ⌫ prvek pokroku směrem k energetické unii ⇨ ke klimatické neutralitě do roku 2050 ⇦, v jejímž rámci má být energetická účinnost považována za samostatný zdroj energie. Zásada „energetická účinnost v první řadě“ ⇨ je zastřešující zásada, která ⇦ by měla být zohledněna ⇨ ve všech odvětvích, která přesahují rámec energetického systému, a na všech úrovních, včetně finančního sektoru. Řešení v oblasti energetické účinnosti by měla být považována za první možnost při rozhodování o politikách, plánování a investicích ⇦ při stanovování nových pravidel pro stranu nabídky a jiné oblasti politiky. ⇨ Uplatňováním zásady „energetická účinnost v první řadě“ by sice neměly být dotčeny jiné právní povinnosti, cíle a zásady, ale ty by rovněž neměly bránit jejímu uplatňování nebo umožňovat výjimky z jejího uplatňování. ⇦ Komise by měla zajistit, aby energetická účinnost a reakce na straně poptávky mohly soutěžit za rovných podmínek s výrobní kapacitou. Energetickou účinnost je třeba zohlednit při přijímání všech rozhodnutí o plánování energetických soustav nebo o financování. Opatření ke zvýšení energetické účinnosti musí být realizována pokaždé, když jsou nákladově efektivnější než rovnocenná řešení na straně nabídky. To by mělo pomoci využívat četných výhod energetické účinnosti pro Unii, zejména pro občany a podniky. ⇨ Provádění opatření ke zvýšení energetické účinnosti by rovněž mělo být prioritou při zmírňování energetické chudoby. ⇦ 🡻 2018/2002 3. bod odůvodnění ⇨ nový (12)Energetická účinnost by měla být považována za klíčový prvek a prioritu při zvažování rozhodnutí o budoucích investicích do energetické infrastruktury Unie. ⇨ Zásada „energetická účinnost v první řadě“ by se měla uplatňovat primárně s přihlédnutím k přístupu založenému na účinnosti systému a společenským hlediskům. V důsledku toho by měla přispět ke zvýšení účinnosti jednotlivých odvětví konečné spotřeby a celého energetického systému. Uplatňování této zásady by mělo rovněž podporovat investice do energeticky účinných řešení přispívajících k environmentálním cílům uvedeným v nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2020/852. ⇦ ⇩ nový

(13)Zásada „energetická účinnost v první řadě“ byla formulována v nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/1999 a je základem strategie pro integraci energetického systému. Ačkoli je tato zásada založena na nákladové efektivnosti, její uplatňování má širší dopady, které se mohou lišit v závislosti na okolnostech. Komise vypracovala zvláštní pokyny pro fungování a uplatňování této zásady, v nichž navrhla konkrétní nástroje a příklady jejího uplatňování v různých odvětvích. Komise rovněž vydala doporučení členským státům, které vychází z požadavků této směrnice, a vyzývá k přijetí konkrétních opatření v souvislosti s uplatňováním této zásady. (14)Má-li mít zásada „energetická účinnost v první řadě“ dopad, musí ji subjekty s rozhodovací pravomocí důsledně uplatňovat ve všech příslušných rozhodnutích o politikách, plánování a významných investicích (tj. o rozsáhlých investicích v hodnotě více než 50 milionů EUR na jeden projekt nebo 75 milionů EUR na projekty dopravní infrastruktury), která mají vliv na spotřebu nebo dodávky energie. Řádné uplatňování této zásady vyžaduje použití správné metodiky analýzy nákladů a přínosů, stanovení příznivých podmínek pro energeticky účinná řešení a řádné monitorování. Flexibilita na straně poptávky může přinést značné výhody spotřebitelům i celé společnosti a může zvýšit účinnost energetického systému a snížit náklady na energii, například snížením nákladů na provoz soustavy, což povede k nižším tarifům pro všechny spotřebitele. Členské státy by při uplatňování zásady „energetická účinnost v první řadě“ měly zohlednit potenciální přínosy flexibility na straně poptávky a případně zvážit reakci na straně poptávky, skladování energie a inteligentní řešení jako součást svých snah o zvýšení účinnosti integrovaného energetického systému. (15)Zásada „energetická účinnost v první řadě“ by měla být vždy uplatňována úměrným způsobem a požadavky této směrnice by neměly obnášet překrývající se nebo protichůdné povinnosti členských států, pokud je uplatňování této zásady zajištěno přímo jinými právními předpisy. Tak tomu může být v případě projektů společného zájmu zařazených na unijní seznam podle [článku 3 revidovaného nařízení TEN-E], který zavádí požadavky na zohlednění zásady „energetická účinnost v první řadě“ při vypracovávání a posuzování uvedených projektů. (16)Spravedlivý přechod ke klimaticky neutrální Unii do roku 2050 je ústředním prvkem Zelené dohody pro Evropu. Energetická chudoba je klíčovou koncepcí konsolidovanou v legislativním balíčku nazvaném „Čistá energie pro všechny Evropany“ a má usnadnit spravedlivou transformaci energetiky. Podle nařízení (EU) 2018/1999 a směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2019/944 poskytla Komise orientační pokyny týkající se vhodných ukazatelů pro měření energetické chudoby a definice „značného počtu domácností trpících energetickou chudobou“. Směrnice (EU) 2019/944 a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/73/ES vyžadují, aby členské státy přijaly vhodná opatření s cílem řešit zjištěné případy energetické chudoby, včetně opatření pro řešení širšího kontextu chudoby. (17)Z uplatňování zásady „energetická účinnost v první řadě“ by měly mít prospěch domácnosti s nízkými a středními příjmy, zranitelní zákazníci včetně konečných uživatelů, lidé postižení nebo ohrožení energetickou chudobou a lidé žijící v sociálním bydlení. Opatření v oblasti energetické účinnosti by se měla provádět přednostně s cílem zlepšit situaci těchto jednotlivců a domácností nebo zmírnit energetickou chudobu. Holistický přístup k tvorbě politik a provádění politik a opatření vyžaduje, aby členské státy zajistily, že ostatní politiky a opatření nebudou mít na tyto jednotlivce a domácnosti žádný nepříznivý dopad. (18)Tato směrnice je součástí širšího rámce politik v oblasti energetické účinnosti, který se zabývá potenciálem energetické účinnosti v konkrétních oblastech politiky, včetně budov (směrnice 2010/31/ES), výrobků (směrnice 2009/125/ES, nařízení (EU) 2017/1369 a nařízení (EU) 2020/740) a mechanismu správy (nařízení (EU) 2018/1999). Uvedené politiky hrají velmi důležitou úlohu při dosahování úspor energie při výměně výrobků nebo výstavbě či renovaci budov. 🡻 2018/2002 4. bod odůvodnění ⇨ nový (19)Dosažení ambiciózního cíle v oblasti energetické účinnosti vyžaduje odstranění překážek, aby bylo snazší investovat do opatření v této oblasti. ⇨ Dílčí program programu LIFE „Přechod na čistou energii“ vyčlení financování na podporu rozvoje evropských osvědčených postupů při provádění politiky v oblasti energetické účinnosti s cílem řešit překážky související s chováním, překážky na trhu a regulační překážky, jež brání energetické účinnosti. ⇦ Jedním krokem v tomto směru je vysvětlení poskytnuté Eurostatem 19. září 2017 o tom, jak uvádět smlouvy o energetických službách v národních účtech, jež odstraňuje nejasnosti a usnadňuje využívání těchto smluv. 🡻 2018/2002 5. bod odůvodnění (přizpůsobený) (20)Evropská rada na zasedání ve dnech 23. a 24. října 2014 podpořila 27% cíl energetické účinnosti na úrovni Unie pro rok 2030, který bude přezkoumán do roku 2020 se zohledněním možnosti cíle na úrovni Unie ve výši 30 %. Ve svém usnesení ze dne 15. prosince 2015 nazvaném „Směrem k evropské energetické unii“ vyzval Evropský parlament Komisi, aby navíc posoudila realističnost 40% cíle energetické účinnosti ve stejném časovém rámci. Je proto vhodné změnit směrnici 2012/27/EU tak, aby se přizpůsobila výhledu na rok 2030. ⇩ nový (21)Předpokládá se, že cíl Unie v oblasti energetické účinnosti ve výši 32,5 % do roku 2030 a další politické nástroje stávajícího rámce povedou do roku 2030 ke snížení emisí skleníkových plynů přibližně o 45 %. V zájmu zvýšení cíle v oblasti klimatu, tj. snížení emisí skleníkových plynů o 55 % do roku 2030, se posouzení dopadů plánu dosažení cíle v oblasti klimatu do roku 2030 zabývalo tím, jaká míra úsilí bude zapotřebí v různých oblastech politiky. Posouzení dopadů dospělo k závěru, že ve srovnání s výchozím scénářem dosažení cíle v oblasti emisí skleníkových plynů nákladově optimálním způsobem znamená, že konečná spotřeba energie se musí snížit nejméně o 36–37 % a spotřeba primární energie nejméně o 39–41 %. (22)Výchozí cíl Unie v