Návrh ROZHODNUTÍ RADY o postoji, který se má zaujmout jménem Evropské unie v Mezinárodní námořní organizaci (IMO) k přijetí některých předpisů a souvisejících změn úmluv /* COM/2013/0208 final - 2013/0111 (NLE) */





DŮVODOVÁ ZPRÁVA 1. SOUVISLOSTI NÁVRHU Tento návrh Komise se týká přijetí postoje Unie v jednotlivých orgánech IMO, pokud jde o: a) přijetí předpisu k provádění nástrojů IMO (dále jen „předpis III“); b) přijetí předpisu IMO týkajícího se uznaných subjektů (dále jen „předpis RO“); c) přijetí změn určitých mezinárodních úmluv a d) přijetí těchto změn v souladu s příslušnými ustanoveními dotčených úmluv. 1.1. Předpis III Navrhovaný předpis III si klade za cíl posílit celosvětovou námořní bezpečnost a ochranu mořského prostředí a pomoci státům při provádění těchto nástrojů: · Mezinárodní úmluvy o bezpečnosti lidského života na moři z roku 1974 v platném znění (SOLAS 1974), a jejího protokolu z roku 1988; · Mezinárodní úmluvy o zabránění znečišťování z lodí z roku 1973, pozměněné protokoly z roku 1978 a 1997 k této úmluvě, v platném znění (MARPOL 73/78); · Úmluvy o mezinárodních pravidlech pro zabránění srážkám na moři z roku 1972 v platném znění (COLREG 1972); · Mezinárodní úmluvy o nákladové značce z roku 1966 (LL 1966) a jejího protokol z roku 1988; · Mezinárodní úmluvy o normách výcviku, kvalifikace a strážní služby námořníků z roku 1978 v platném znění (STCW) a · Mezinárodní úmluvy o vyměřování lodí (TONNAGE 1969). Předpis obsahuje závazná ustanovení i doporučení zaměřená na ty aspekty, které jsou považovány za nezbytné k tomu, aby smluvní strany plně a úplně provedly ustanovení platných mezinárodních nástrojů, jimiž jsou vázány. Týká se těchto oblastí: · pokud jde o státy vlajky, pobřežní státy a přístavní státy: všeobecných ustanovení o prováděcí strategii, oblastí působnosti, počátečních opatření, sdělování informací, vedení záznamů a zlepšování; · pokud jde o státy vlajky: provádění, svěření pravomocí, vymáhání, inspektorů států vlajky, vyšetřování státu vlajky, hodnocení a přezkumu; · pokud jde o pobřežní státy: provádění, vymáhání, hodnocení a přezkumu; · pokud jde o přístavní státy: provádění, vymáhání, hodnocení a přezkumu. 1.2. Předpis RO Cílem navrhovaného předpisu RO je poskytnout státům vlajky normu pro posuzování uznaných subjektů a udělování oprávnění těmto subjektům a rovněž mechanismy pro důsledný, účinný a efektivní dohled nad uznanými subjekty, jakož i vyjasnit povinnosti subjektů, jimž bylo uděleno oprávnění jako uznaným subjektům a oblast působnosti tohoto oprávnění. To se týká těchto nástrojů: · Mezinárodní úmluvy o bezpečnosti lidského života na moři z roku 1974 v platném znění (SOLAS 1974); · protokolu z roku 1978 vztahujícího se k Mezinárodní úmluvě o zabránění znečišťování z lodí z roku 1973; · protokolu z roku 1988 k Mezinárodní úmluvě o nákladové značce z roku 1966. Předpis se vztahuje na všechny subjekty, jejichž uznání stát vlajky zvažuje nebo které byly státem vlajky uznány jako oprávněné vydávat jeho jménem zákonná osvědčení a poskytovat služby v rámci povinných nástrojů IMO a vnitrostátních právních předpisů, a na všechny státy vlajky, které mají v úmyslu toto uznání udělit. Předpis obsahuje povinná ustanovení, pokud jde o svěření pravomoci a sdělování informací, a zavádí: · povinné požadavky, které má určitý subjekt plnit, aby jej stát vlajky uznal; · povinné požadavky, které má uznaný subjekt splnit při vydávání zákonných osvědčení a poskytování služeb jménem států vlajky, jež mu udělují oprávnění; · povinné požadavky, jež by státy vlajky měly dodržovat při udělování oprávnění uznanému subjektu; · pokyny pro dohled států vlajky nad uznanými subjekty. 1.3. Přijetí předpisů 1.3.1. Přijetí předpisu III Předpis III, který byl nyní schválen Výborem pro ochranu mořského prostředí zřízeným v rámci IMO na jeho 64. zasedání (MEPC 64, říjen 2012) a Výborem pro námořní bezpečnost zřízeným v rámci IMO na jeho 91. zasedání (MSC 91, listopad 2012), by měl být přijat shromážděním IMO na jeho 28. zasedání v prosinci 2013. 1.3.2. Přijetí předpisu RO Předpis RO, který byl schválen Výborem pro ochranu mořského prostředí zřízeným v rámci IMO na jeho 64. zasedání (říjen 2012) a Výborem pro námořní bezpečnost zřízeným v rámci IMO na jeho 91. zasedání (listopad 2012), by měl být přijat těmito výbory v květnu a červnu 2013, na jejich 65. respektive 92. zasedání. 1.4. Změny příslušných mezinárodních úmluv 1.4.1. Přijetí změn vztahujících se k předpisu III Výbor pro ochranu mořského prostředí zřízený v rámci IMO na svém 64. zasedání schválil změny protokolů z roku 1978 a 1997 vztahujících se k úmluvě MARPOL s cílem učinit předpis III povinným, a to společně se souvisejícím režimem auditu státu vlajky. Výbor by měl tyto změny přijmout na svém 66. zasedání v roce 2014. Výbor pro námořní bezpečnost zřízený v rámci IMO na svém 91. zasedání schválil změny úmluvy SOLAS a rovněž protokolu z roku 1988 vztahujícího se k úmluvě o nákladové značce s cílem učinit předpis III povinným, a to společně se souvisejícím režimem auditu státu vlajky. Na svém 92. zasedání, které se má konat v červnu 2013, by výbor měl za stejným účelem schválit změny úmluvy STCW. Výbor by měl přijmout změny uvedené v tomto odstavci na svém 93. zasedání v roce 2014. Výbor pro námořní bezpečnost zřízený v rámci IMO na svém 91. zasedání schválil změny úmluv LL, COLREG a Tonnage a postoupil je ke zvážení a přijetí na 28. zasedání s cílem učinit výše uvedený předpis povinným, a to společně se souvisejícím režimem auditu státu vlajky. 1.4.2. Přijetí změn vztahujících se k předpisu RO Výbor pro ochranu mořského prostředí zřízený v rámci IMO na svém 64. zasedání schválil změny protokolu z roku 1978 vztahujícího se k úmluvě MARPOL s cílem učinit předpis RO povinným. Výbor by tyto změny měl přijmout na svém 65. zasedání, které se má konat v květnu 2013. Výbor pro námořní bezpečnost zřízený v rámci IMO na svém 91. zasedání schválil změny úmluvy SOLAS a protokolu z roku 1988 vztahujícího se k úmluvě o nákladové značce s cílem učinit předpis RO povinným. Výbor by měl tyto změny přijmout na svém 92. zasedání. 1.4.3. Přijetí smluvními stranami a vstup v platnost. Výhrady. Jakmile budou změny výše uvedených úmluv schváleny a přijaty příslušným výborem nebo případně shromážděním IMO, budou předloženy příslušným smluvním stranám, aby vyjádřily svůj souhlas s tím, že budou vázány výše uvedenými změnami, a to buď mlčky, nebo výslovně, podle příslušných ustanovení každé úmluvy. Žádná z výše uvedených úmluv neobsahuje ustanovení, která by vyloučila formulaci výhrad, pokud jde o změny. 1.4.4. Souhrnná tabulka Pro snadnější orientaci je níže uvedena souhrnná tabulka akcí popsaných v předchozím pododdílu: Předpis nebo úmluva || Schválení || Předpokládané přijetí || Typ přijetí smluvními stranami || Doba oběhu || Předpokládané přijetí smluvními stranami || Předpokládaný vstup změn v platnost Předpis III || MEPC[1]64, říjen 2012 MSC[2]91, listopad 2012 || 28. shromáždění IMO, prosinec 2013 || -/- || -/- || -/- || -/- Úmluva o nákladové značce 1966 (předpis III) || MSC91, listopad 2012 || 28. shromáždění IMO, prosinec 2013 || Jednomyslně a mlčky, nebo || 3 roky || 1. 1. 2017 || 1. 1. 2018[3] 2/3 většina a výslovně || V závislosti na dosažení dostatku výslovných přijetí || || Ke dni následujícímu 12 měsíců po dosažení příslušného počtu výslovných přijetí Úmluva o vyměřování lodí 1969 (předpis III) || MSC91, listopad 2012 || 28. shromáždění IMO, prosinec 2013 || Jednomyslně a mlčky, nebo || 2 roky || 1. 1. 2016 || 1. 1. 2017[4] 2/3 většina a výslovně || V závislosti na dosažení dostatku výslovných přijetí || || Ke dni následujícímu 12 měsíců po dosažení příslušného počtu výslovných přijetí Pravidla pro zabránění srážkám na moři (předpis III) || MSC91, listopad 2012 || 28. shromáždění IMO, prosinec 2013 || 2/3 většina Mlčky || 18 měsíců || 1. 7. 2015 || 1. 1. 2016 Předpis RO || MEPC64, říjen 2012 MSC91, listopad 2012 || MEPC65, květen 2013 MSC92, červen 2013 || -/- || -/- || -/- || -/- Protokol k úmluvě MARPOL z roku 1978 (předpis RO) || MEPC64, říjen 2012 || MEPC65, květen 2013 || 2/3 většina Mlčky || ≥10 měsíců || 1. 4. 2014 || 1. 10. 2014 Úmluva SOLAS a protokol k úmluvě o nákladové značce z roku 1988 (předpis RO) || MSC91, listopad 2012 || MSC92, červen 2013 || 2/3 většina Mlčky || ≥1 rok || 1. 7. 2014 || 1. 1. 2015 Protokoly k úmluvě MARPOL z let 1978 a 1997 (předpis III) || MEPC64, říjen 2012 || MEPC66, březen 2014 || 2/3 většina Mlčky || ≥10 měsíců || 1. 2. 2015[5] || 1. 8. 2015[6] Úmluva SOLAS a protokol k úmluvě o nákladové značce z roku 1988 (předpis III) || MSC91, listopad 2012 || MSC93, květen 2014 || 2/3 většina Mlčky || ≥1 rok || 1. 7. 2015 || 1. 1. 2016 Úmluva STCW a část A předpisu STCW (předpis III) || MSC92, červen 2013 || MSC93, květen 2014 || 2/3 většina Mlčky || ≥1 rok || 1. 7. 2015 || 1. 1. 2016 1.5. Příslušné právní předpisy EU 1.5.1. Směrnice 2009/15/ES Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/15/ES, kterou se stanoví společná pravidla a normy pro subjekty pověřené inspekcemi a prohlídkami lodí a pro související činnosti námořní správy[7] (dále jen „směrnice“) zrušila a částečně nahradila směrnici Rady 94/57/ES ze dne 22. listopadu 1994, kterou se stanoví společná pravidla a normy pro subjekty pověřené inspekcemi lodí a prohlídkami lodí a pro související činnosti námořní správy[8]. Směrnice upravuje vztah mezi členskými státy a uznanými subjekty, kterým členské státy udělují oprávnění k vykonávání zákonných úkolů jejich jménem. 1.5.2. Nařízení č. 391/2009 Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 391/2009, kterým se stanoví společná pravidla a normy pro subjekty pověřené inspekcemi a prohlídkami lodí[9] (dále jen „nařízení“) upravilo a nahradilo systém, který předtím směrnice Rady 94/57/ES stanovila pro uznávání a posuzování klasifikačních společností. Nařízení stanoví řadu kritérií a povinností, jež musí subjekt splnit, aby získal a následně si udržel uznání EU. Tyto požadavky se týkají zákonných i klasifikačních činností a jsou stanoveny[10] v čl. 8 odst. 4, v článcích 9, 10 a 11, jakož i v příloze I nařízení. Požadavky, které stanoví nařízení, mají konkrétní cíl zvýšit bezpečnost všech lodí ve třídě příslušných uznaných subjektů[11] a zabránit znečišťování z těchto lodí. Jsou formulovány obecně a nečiní žádné rozdíly na základě vlajky. Nařízení také upravuje proces udělování a zrušení uznání EU, stanoví pravidelné posuzování uznaných subjektů Komisí a systém sankcí v případě nedodržení požadavků. 1.5.3. Směrnice 2009/21/ES Směrnice 2009/21/ES o souladu s požadavky na stát vlajky[12], která byla rovněž součástí třetího balíčku pro námořní bezpečnost, stanoví řadu povinností pro členské státy jako státy vlajky. Jedná se zejména o povinnost členských států přijmout nezbytná opatření k tomu, aby jejich správy byly alespoň jednou za sedm let podrobeny auditu IMO. Toto ustanovení se ovšem použije „do 17. června 2017 nebo dříve, jak stanoví Komise regulativním postupem podle čl. 10 odst. 2, pokud vstoupí v platnost povinný režim auditu členského státu IMO.“ 1.5.4. Směrnice 2008/106/ES Směrnice 2008/106/ES o minimální úrovni výcviku námořníků[13] stanoví kromě jiného minimální úroveň výcviku námořníků v Unii na základě norem výcviku obsažených v úmluvě STCW a v souvisejících pokynech k STCW, jakož i úpravu minimálních dob odpočinku pro členy strážní služby v souladu s touto úmluvou. Směrnice 2008/106/ES rovněž stanoví řadu konkrétních povinností pro členské státy jako státy vlajky a státy přístavu, jako např.: a) postupy a společná kritéria, na jejichž základě členské státy uznávají průkazy způsobilosti vydané třetími zeměmi, vycházející z norem pro výcvik a vydávání průkazů způsobilosti dohodnutých v rámci úmluvy STCW; b) kritéria týkající se kontroly zařízení námořního výcviku, výcvikových programů a kurzů; c) ustanovení pro kontrolu plavidel přístavními orgány a státní přístavní inspekci; d) ustanovení týkající se vymáhání opatření členskými státy, včetně předcházení podvodným praktikám a systému sankcí. 1.6. Pravomoci EU Vzhledem k příslušným právním předpisům EU uvedeným výše má Komise za to, že přijetí navrhovaného předpisu III a navrhovaného předpisu RO, jakož i změny úmluv uvedené výše v oddílech 1.1 a 1.2 spadají do výlučné pravomoci EU, kterou má Unie podle čl. 3 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie, pokud přijetí příslušných mezinárodních nástrojů může ovlivnit společná pravidla či změnit jejich působnost. V tomto ohledu: 1. navrhovaný předpis III má nahradit rezoluci A.973(24), která obsahuje stávající předpis k provádění povinných nástrojů IMO, jenž zase nahradil rezoluci A.847(20) shromáždění IMO, kterou jsou členské státy povinny uplatňovat z titulu čl. 3 odst. 1 směrnice 2009/15/ES. 2. Záležitosti, jichž se týká předpis RO, vyčerpávajícím způsobem upravuje výše uvedená směrnice a nařízení (ES) č. 391/2009, ať již přímo, nebo odkazem na řadu rezolucí IMO. 3. První pododstavec čl. 7 odst. 2 směrnice 2009/15/ES stanoví: „Po přijetí nových nástrojů nebo protokolů k mezinárodním úmluvám podle čl. 2 písm. d) rozhodne Rada na návrh Komise o podrobném plánu ratifikace těchto nových právních nástrojů nebo protokolů, přičemž zohlední parlamentní postupy členských států, jakož i příslušné postupy v rámci IMO a zajišťuje jejich jednotné a současné používání v členských státech.“ 4. Pojem „mezinárodní úmluvy“ je definován ve směrnici 2009/15/ES (čl. 2 písm. d) i v nařízení (ES) č. 391/2009 (čl. 2 písm. b)) v tom smyslu, že zahrnuje úmluvu SOLAS, MARPOL a úmluvu o nákladové značce, včetně protokolů a změn těchto úmluv a souvisejících předpisů, které jsou závazné ve všech členských státech, v platném znění. 5. Povinnosti, které přísluší členským státům jako státům vlajky a státům přístavu podle úmluvy STCW, vyčerpávajícím způsobem upravuje směrnice 2008/106/ES. Ačkoliv Unie není členem IMO, nejsou členské státy podle dobře konsolidované judikatury oprávněny brát na sebe závazky, které by pravděpodobně mohly ovlivnit pravidla EU přijatá k dosažení cílů Smluv, pokud k tomu nejsou oprávněny prostřednictvím rozhodnutí Rady na návrh Komise. Potřeba oprávnění se proto vztahuje na veškeré takovéto závazky, a to bez ohledu na konkrétní předmět dotčených mezinárodních nástrojů. 1.7. Oblasti, v nichž existuje rozpor mezi navrhovanými předpisy IMO a právem EU Komise má za to, že předpisy jsou slučitelné s právem EU s výjimkou těchto oblastí: 1.7.1. Navrhovaný předpis III 1.7.1.1. Osvědčení o třídě a zákonná osvědčení Oddíl 16 část 2 předpisu uvádí výčet minimálních zdrojů a procesů, který musí státy vlajky stanovit za účelem správy programu bezpečnosti a ochrany životního prostředí. Podle bodu 1 tohoto oddílu musí tento výčet obsahovat „správní pokyny pro provádění příslušných mezinárodních pravidel a předpisů a pro vypracování a šíření veškerých nezbytných výkladových vnitrostátních předpisů, a to i pokud jde o osvědčení vydaná klasifikační společností, která je uznána státem vlajky podle ustanovení pravidla XI-1/1 úmluvy SOLAS, a o to, jaké osvědčení požaduje stát vlajky k prokázání souladu s požadavky na konstrukci a mechanické a elektrické vybavení stanovenými v mezinárodní úmluvě, jejíž smluvní stranou je stát vlajky, nebo s požadavkem vnitrostátních předpisů státu vlajky.“ Nařízení (ES) č. 391/2009 a směrnice 2009/15/ES definují dva typy osvědčení, která mohou vydávat klasifikační společnosti – „zákonná osvědčení“ – což jsou osvědčení vydaná státem vlajky nebo jeho jménem v souladu s mezinárodními úmluvami, a „osvědčení o třídě”, což jsou doklady vydané uznaným subjektem, které osvědčují způsobilost lodě k určitému použití nebo službě v souladu s pravidly a postupy stanovenými a zveřejněnými zmíněným uznaným subjektem. V rozporu s těmito ustanoveními oddíl 16 navrhovaného předpisu III zřejmě považuje veškerá osvědčení vydaná klasifikačními společnostmi za osvědčení, jež vyžaduje stát vlajky a která z tohoto důvodu musí nutně splňovat správní pokyny vydaným tímto státem. Toto je třeba chápat také jako odkaz na to, co se v EU považuje za úkoly a osvědčení týkající se třídy, a to zejména na ty z nich, jež se vyžadují jako důkaz souladu s kapitolou II-I částí A-1 pravidlem 3-1 úmluvy SOLAS[14] a jež zůstávají akty uznaných subjektů, a jež proto nemohou požívat ochrany, která přísluší aktům státu. Hrozí tedy, že požadavky obsažené ve výše uvedeném nařízení, jež se týkají klasifikačních úkolů a osvědčení, nebo opatření přijatá za účelem zajištění provádění těchto požadavků, budou nepřijatelným způsobem napadeny třetími státy nebo uznanými subjekty samými na základě odlišných správních pokynů, jež mají původ v těchto státech. 1.7.1.2. Oprávnění uznaných subjektů V úvodu oddílu 18 části 2 navrhovaného předpisu III se uvádí: „Stát vlajky, který uděluje uznanému subjektu oprávnění k tomu, aby jednal jeho jménem při provádění prohlídek, inspekcí a auditů, vydávání osvědčení a dokladů, označování lodí a jiné zákonné činnosti požadované na základě úmluv Organizace nebo na základě vnitrostátních předpisů příslušného státu, upravuje toto oprávnění (tato oprávnění) v souladu s platnými požadavky mezinárodních povinných nástrojů […] pouze ve vztahu k lodím, které jsou oprávněny plout pod vlajkou tohoto státu vlajky.“ Podle nařízení (ES) č. 391/2009 se uznání uděluje na úrovni EU a uznaná klasifikační společnost na základě tohoto uznání může plnit zákonné i klasifikační úkoly v EU. Kromě toho se uznání uděluje pro účely celosvětové činnosti klasifikační společnosti. Výčet minimálních kritérií a povinností (z nichž mnohé jsou konstrukční povahy) stanovený v nařízení se týká všech činností subjektu, bez ohledu na vlajku. Výše uvedené omezení oprávnění státu vlajky upravovat činnost subjektu pouze ve vztahu k lodím plujícím pod vlajkou tohoto státu obsažené v navrhovaném předpisu III je zřejmě v rozporu se souborem kritérií uplatňovaných na úrovni EU jako bezpodmínečný požadavek pro udělení a udržení si uznání. Je však třeba konstatovat, že uznání uděluje Komise, zatímco členské státy mohou udělit oprávnění pouze subjektům uznaným na úrovni EU. 1.7.1.3. Zvláštní požadavky V oddílu 18 navrhovaného předpisu III je zřejmě uveden vyčerpávající seznam oblastí, ve kterých státy mohou zasahovat do činnosti uznávaného subjektu, aby zajistily dodržování některých norem. I přesto, že tyto požadavky jsou formulovány obecným způsobem, nepostihují veškerá minimální kritéria a veškeré povinnosti stanovené nařízením – jako například kritérium B.5 (duševní vlastnictví) nebo povinnosti týkající se harmonizace klasifikačních pravidel a vzájemného uznávání podle čl. 10 odst. 1 nařízení; nebo kritéria a povinnosti odvozené z povinností členských států stanovených ve směrnici 2009/15/ES – jako je například finanční odpovědnost podle čl. 5 odst. 2 písm. b). Z povahy předpisu samotného a jeho působnosti definované v oddílu 6 („Předpis usiluje o řešení aspektů, které jsou nezbytné k tomu, aby smluvní vlády nebo strany v plném rozsahu a v úplnosti provedly ustanovení platných mezinárodních nástrojů, jejichž smluvní vládou či stranou jsou […]“) ovšem vyplývá, že tato ustanovení je třeba chápat, není-li v nich formulován výslovný zákaz, jako stanovení minimálních norem, které mohou jednotlivé státy dále rozpracovat a zlepšovat, což je záměr uvedený ve 4. bodu odůvodnění nařízení č. 391/2009. 1.7.1.4. Uplatňování klasifikačních pravidel V oddílu 19 části 2 navrhovaného předpisu III se uvádí: „Žádný stát vlajky nepověří své uznané subjekty tím, aby jakékoli požadavky týkající se jejich klasifikačních pravidel, požadavků, postupů nebo plnění jiných zákonných procesů v souvislosti s osvědčováním nad rámec požadavků úmluvy a povinných nástrojů daného subjektu uplatňovaly ve vztahu k lodím, jež nejsou oprávněny plout pod jeho vlajkou.“ Stát vlajky tak nebude moci ukládat klasifikačním společnostem, kterým uděluje oprávnění, požadavky nad rámec požadavků úmluvy a povinných nástrojů IMO v jiných případech než u lodí plujících pod jeho vlajkou. Jakýkoli stát vlajky naopak může uložit takové požadavky, které jsou v souladu s úmluvou IMO nebo jinými povinnými nástroji IMO, včetně samotných předpisů III a RO. Jak je zřejmé z předchozího pododdílu, na řadu požadavků obsažených ve výše uvedeném nařízení a směrnici se toto ustanovení nevztahuje. Kromě toho existují, pokud jde o zpracování předpisů, precedenty, které ukázaly, že některé z těchto požadavků má řada států tendenci vnímat tak, že omezují jejich suverenitu. Tento pohled na věc je ale neopodstatněný, a to z těchto důvodů: · Klasifikační společnosti mohou podle vlastního uvážení stanovit svá vlastní pravidla a postupy, které považují za vhodné, pokud dodržují normy vycházející z cílů, které stanoví IMO. Zmíněná pravidla a postupy přijímají v rámci své vlastní a výlučné pravomoci. · Z toho vyplývá, že klasifikační prohlídky provedené a klasifikační osvědčení vydaná s cílem zjistit, zda jsou výše uvedená pravidla a postupy dodržovány, a následně to osvědčit, představují činnosti přísně soukromého charakteru, a nepředstavují proto akt státu ani nejsou jménem státu prováděna; · Soukromý charakter klasifikačních úkolů a osvědčení je faktem, na kterém nic nemění ani to, že budou zahrnuty do definice „zákonného osvědčení a služeb“. Na tomto soukromém charakteru nic nemění ani skutečnost, že kapitola II-I část A-1 pravidlo 3-1 úmluvy SOLAS vyžaduje, aby smluvní strany zajistily, že lodi plující pod jejich vlajkou dodržují požadavky klasifikační společnosti uznané správním orgánem na konstrukci a mechanické a elektrické vybavení: jak je zjevné z vlastní formulace tohoto ustanovení, tyto požadavky jsou i nadále požadavky klasifikační společnosti, a nikoli uznávajícího státu; · Každá klasifikační společnost se může podle vlastního uvážení rozhodnout, zda uzavře dohody o oprávnění se státy vlajky, či nikoli, a zda tedy přijme nebo odmítne podmínky stanovené těmito státy jako podmínku pro uznání, pokud jde o výše uvedená klasifikační pravidla a postupy; · Je proto povinností každého uznaného subjektu zajistit, aby povinnosti přijaté vůči různým státům vlajky byly navzájem slučitelné. Přestože je naprosto pochopitelné, že podmínky pro uznávání, pokud jde o klasifikační úkoly a osvědčení, jež stanoví jednotlivé státy, mohou být navzájem neslučitelné, v žádném případě z toho nevyplývá rozpor z hlediska svrchovaných práv ani jiný důsledek než ten, že určitý subjekt nemůže získat uznání od všech těchto států nebo od určité skupiny těchto států zároveň. Zkušenosti s námořními katastrofami z minulosti, jakými byly například havárie lodí „Erika“ a „Prestige“, což byly v obou případech lodi plující pod vlajkou (tehdejších) třetích zemí, ale klasifikované subjekty, kterým bylo uděleno uznání EU, ukazují, do jaké míry námořní bezpečnost a ochrana životního prostředí v Evropě závisí na tom, jak kvalitně klasifikační společnosti uznané EU plní úkoly v oblasti zákonných i klasifikačních předpisů, a to bez ohledu na vlajku. Unie tuto potřebu nemůže ignorovat, neboť by tím docházelo k rozporu v tom smyslu, že u subjektů, které jsou oprávněny udělovat osvědčení o bezpečnosti lodí EU a díky tomu těží z přímého přístupu na trh vysoké kvality a značného rozsahu, by jinak byla tolerována nižší kvalita plnění úkolů při udělování osvědčení lodím plujícím pod vlajkou třetích států, což by mohlo ohrozit zákonné a životně důležité zájmy Unie, jako je bezpečnost a ochrana životního prostředí. To je důvod, proč nařízení č. 391/2009, jak je zřejmé z jeho článků 1 a 4 ve spojení s 13. bodem odůvodnění, vyžaduje dodržování příslušných kritérií a povinností systémové povahy ve vztahu ke klasifikačním i zákonným úkolům, přičemž nečiní žádné rozdíly na základě vlajky lodi, jako bezpodmínečný požadavek, aby určitý subjekt byl uznán na úrovni EU a aby si následně toto uznání udržel. 1.7.2. Navrhovaný předpis RO 1.7.2.1. Osvědčení o třídě a zákonná osvědčení Podle oddílu 1.3 části II předpisu RO se „zákonnými osvědčeními a službami“ rozumí „osvědčení vydaná a služby poskytnuté z titulu zákonů, pravidel a předpisů stanovených vládou suverénního státu. Spadají sem přezkumy plánu, prohlídky a/nebo audity, které vedou k vydání osvědčení nebo slouží jako podklad k osvědčení státem vlajky nebo jeho jménem jako dokladu o souladu s požadavky obsaženými v mezinárodních úmluvách nebo ve vnitrostátních právních předpisech. Dále sem spadají osvědčení vydaná subjektem uznaným státem vlajky v souladu s ustanoveními pravidla XI-1/1 úmluvy SOLAS, jejichž součástí může být i prokázání souladu s požadavky uznaného subjektu na konstrukci a mechanické a elektrické vybavení na základě podmínek dohody o uznávání se státem vlajky.“ Vezmeme-li v úvahu definice „zákonného osvědčení“ a „osvědčení o třídě”, které stanoví právo EU, pak úvahy uvedené v pododdílech 1.7.1.1 až 1.7.1.4 výše ve vztahu k navrhovanému předpisu III platí stejnou měrou pro navrhovaný předpis RO. 1.7.2.2. Spolupráce mezi uznanými subjekty Body 3.9.3.1 a 3.9.3.2 části II navrhovaného předpisu RO stanoví mechanismus spolupráce mezi uznanými subjekty, ovšem v rámci určeném státem vlajky. Spolupráce mezi uznanými subjekty je upravena v čl. 10 odst. 1 nařízení (ES) č. 391/2009 a týká se klasifikačních úkolů a osvědčení bez rozlišení na základě vlajky. Na rozdíl od těchto ustanovení, která jsou součástí právních předpisů EU, body 3.9.3.1 a 3.9.3.2 části II navrhovaného předpisu RO zjevně zavádějí ve spolupráci mezi uznanými subjekty určitá omezení v tom smyslu, že z provádění předpisu členskými státy by vyplývalo, že: a) vzájemné uznávání by bylo možné pouze v případě, že v každém členském státě existuje pro tyto účely rámec pro lodě plující pod jeho vlajkou a b) dopady tohoto rámce nesmějí přesáhnout hranice flotily plující pod vlajkou každého jednotlivého členského státu. Nařízení č. 391/2009 je přímo použitelné ve všech členských státech, a splňuje proto podmínku a). Ovšem z důvodů popsaných v oddílech 1.7.1.3 a 1.7.1.4 zachází rámec spolupráce vytvořený nařízením č. 391/2009 dále než jen k hranicím flotily plující pod vlajkou každého jednotlivého členského státu, a nesplňuje proto podmínku b), a je tedy v rozporu s body 3.9.3.1 a 3.9.3.2 části II navrhovaného předpisu RO. 1.7.2.3. Uplatnění klasifikačních pravidel Vzhledem k tomu, že ustanovení bodu 3.9.3.3 části II navrhovaného předpisu RO jsou totožná s ustanoveními, která jsou součástí oddílu 19 části 2 navrhovaného předpisu III, vztahují se úvahy uvedené v pododdíle 1.7.1.4 i na tato ustanovení. 1.7.2.4. Oprávnění udělovaná uznaným subjektům V bodě 8.1.1 části II navrhovaného předpisu RO se stanoví: „[...] stát vlajky může udělit uznanému subjektu oprávnění, aby při udělování zákonných osvědčení a poskytování služeb a při vyměřování prostornosti jednal jeho jménem pouze v případě lodí oprávněných plout pod vlajkou tohoto státu, jak vyžadují tyto úmluvy. Tato oprávnění nesmí vyžadovat, aby oprávněné subjekty prováděly opatření, která omezují práva jiného státu vlajky.“ Toto ustanovení by mělo být analyzováno ve vztahu k definici „zákonného osvědčení a služeb“, aby bylo možné zjistit, zda rozšíření požadavků státu vlajky nad rámec osvědčení o třídě a výčtu minimálních kritérií, jež musí určitý subjekt splnit, má-li být uznán na úrovni EU, by mohlo zpochybnit pravomoci jiných států vlajky. V tomto ohledu i zde platí úvahy, uvedené v oddílech 1.7.1.3 a 1.7.1.4. 1.8. Audit IMO Projednávané předpokládané změny mezinárodních úmluv rovněž vytvářejí povinný režim auditu IMO, jenž je definován jako „režim auditu členského státu IMO stanovený Organizací a zohledňující pokyny jí vypracované, jehož záměrem je zajistit důsledné a efektivní provádění nástrojů Organizace a pomoci státům zlepšit jejich schopnosti a celkovou kvalitu plnění úkolů v tomto ohledu." Podle navrhovaných změn budou členské státy podrobeny těmto auditům v pravidelných intervalech. Tak, jak je definován, musí audit brát v potaz nástroje IMO a musí vycházet z celkového harmonogramu vypracovaného generálním tajemníkem Organizace při zohlednění vypracovaných pokynů. V zásadě se tedy povinným auditem IMO posuzuje rovněž dodržování mezinárodních úmluv v souladu s definicí tohoto pojmu v nařízení (ES) č. 391/2009 a směrnici 2009/15/ES, a to včetně předpisu III a předpisu RO. V tomto ohledu je třeba zjistit, zda může vzniknout stav, kdy mezinárodními závazky členských států a závazky, které členským státům přísluší podle práva EU, budou neslučitelné. Z analýzy provedené v oddílech 1.7.1 a 1.7.2 vyplývá, že existuje řada oblastí, ve kterých jsou navrhovaný předpis III a navrhovaný předpis RO v rozporu s platným právem EU, a je proto nezbytné zajistit, aby závazky, které členským státům přísluší podle dotčených mezinárodních úmluv o námořní bezpečnosti a na jejichž základě bude IMO provádět audit těchto členských států, byly slučitelné s jejich závazky na úrovni EU. 1.9. Směrnice 2008/106/ES Aniž by byly dotčeny úvahy uvedené v oddílech 1.6 až 1.8, nebyly zjištěny žádné oblasti, ve kterých by se projevoval rozpor mezi navrhovanými předpisy a směrnicí 2008/106/ES. 1.10. Závěr Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem mohou členské státy vyslovit svůj souhlas s tím, že budou vázány předpisem III a předpisem RO, pouze v případě, že budou přijaty nezbytné záruky, aby byla důsledně zachována: a) plná účinnost nařízení č. 391/2009 a směrnice 2009/15/ES, jakož i oprávnění Unie nadále toto acquis rozvíjet a b) oprávnění Komise udělit uznání pouze těm subjektům, které splňují kritéria a povinnosti stanovené v nařízení č. 391/2009, a zrušit uznání těm, které tato kritéria nesplňují. Komise je toho názoru, že za účelem ochrany cílů výše uvedené směrnice a nařízení by členské státy při udělení souhlasu k tomu, že budou vázány výše uvedenými předpisy a že jejich námořní správy budou podrobovány režimu povinného auditu členského státu IMO, měly výslovně stanovit výhradu, pokud jde o jejich povinnosti dané právem EU. Pokud jde o otázky probírané v rámci oddílu 1.7.1.3, mělo by postačovat, aby členské státy při udělení souhlasu k tomu, že budou vázány předpisy, daly jasně najevo, že dotyčná ustanovení vykládají určitým způsobem – například v tom smyslu, že uvádějí pouze výčet minimálních požadavků, což nebrání státům vlajky v tom, aby uznaným subjektům ukládaly požadavky další. A konečně, povinnost členských států podrobit se auditu IMO, kterou stanoví článek 7 směrnice 2009/21/ES, by měla být nahlížena také z hlediska povinností, jež jim přísluší na mezinárodní úrovni a na úrovni EU. Jakýkoli audit IMO by tedy měl ověřovat pouze soulad s těmi ustanoveními mezinárodních úmluv, která členské státy přijaly. 2013/0111 (NLE) Návrh ROZHODNUTÍ RADY o postoji, který se má zaujmout jménem Evropské unie v Mezinárodní námořní organizaci (IMO) k přijetí některých předpisů a souvisejících změn úmluv RADA EVROPSKÉ UNIE, s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 100 odst. 2 ve spojení s čl. 218 odst. 9 této smlouvy, s ohledem na návrh Evropské komise, vzhledem k těmto důvodům: (1) V prosinci 2013 by na 28. shromáždění IMO měl být přijat předpis k provedení nástrojů IMO (dále i „předpis III“), který byl nyní schválen Výborem pro ochranu mořského prostředí zřízeným v rámci IMO na jeho 64. zasedání (MEPC 64, říjen 2012) a Výborem pro námořní bezpečnost zřízeným v rámci IMO na jeho 91. zasedání (MSC 91, listopad 2012). (2) Předpis IMO o uznaných subjektech (dále i „předpis RO“), který byl nyní schválen na 64. zasedání Výboru pro ochranu mořského prostředí zřízeného v rámci IMO (IMO MEPC 64) a na 91. zasedání Výboru pro námořní bezpečnost zřízeného v rámci IMO (IMO MSC 91), by měl být přijat těmito výbory v květnu a červnu 2013, na jejich 65. respektive 92. zasedání. (3) Na zasedání IMO MSC 91 byly k posouzení a přijetí 28. shromážděním IMO schváleny změny Mezinárodní úmluvy o nákladové značce z roku 1966 (dále i „úmluva o nákladové značce“), Mezinárodních pravidel pro zabránění srážkám na moři z roku 1972 a Mezinárodní úmluvy o vyměřování lodí z roku 1969 s cílem učinit předpis III povinným, a to společně se souvisejícím režimem auditu státu vlajky. (4) Na zasedání IMO MEPC 64 byly schváleny změny protokolů z roku 1978 a 1997 vztahujících se k Mezinárodní úmluvě o zabránění znečišťování z lodí z roku 1973 (dále i „úmluva MARPOL“) s cílem učinit předpis III povinným, a to společně se souvisejícím režimem auditu státu vlajky. Výbor by měl tyto změny přijmout na svém 66. zasedání v roce 2014. (5) Na zasedání IMO MSC 91 byly schváleny změny Mezinárodní úmluvy o bezpečnosti lidského života na moři z roku 1974 (dále jako „úmluva SOLAS“) a jejího protokolu z roku 1988 a rovněž protokolu z roku 1988 vztahujícího se k Mezinárodní úmluvě o nákladové značce z roku 1966 s cílem učinit předpis III povinným, a to společně se souvisejícím režimem auditu státu vlajky. Na svém 92. zasedání, které se má konat v červnu 2013, by výbor měl za stejným účelem schválit změny Mezinárodní úmluvy o normách výcviku, kvalifikace a strážní služby námořníků z roku 1978 (dále jako „úmluva STCW“). Výbor by měl přijmout změny uvedené v tomto odstavci na svém 93. zasedání v roce 2014. (6) Na zasedání IMO MEPC 64 byly schváleny změny protokolu z roku 1978 vztahujícího se k úmluvě MARPOL s cílem učinit předpis RO povinným. Výbor by měl tyto změny přijmout na svém 65. zasedání. (7) Na zasedání IMO MSC 91 byly schváleny změny úmluvy SOLAS a protokolu z roku 1988 vztahujícího se k úmluvě o nákladové značce s cílem učinit předpis RO povinným. Výbor by tyto změny měl přijmout na svém 92. zasedání. (8) Jakmile budou změny výše uvedených úmluv přijaty, budou generálním tajemníkem IMO předloženy příslušným smluvním stranám, aby daly svůj souhlas k tomu, že dotčenými změnami budou vázány, a to mlčky, nebo výslovně, podle příslušných ustanovení každé z úmluv. (9) Žádná z výše uvedených úmluv neobsahuje ustanovení, která by vylučovala vyjádření výhrad, pokud jde o změny. (10) Navrhovaný předpis III by měl nahradit rezoluci A.973(24), která obsahuje stávající předpis k provádění povinných nástrojů IMO, jenž zase nahradil rezoluci A.847(20) shromáždění IMO, již jsou členské státy povinny uplatňovat z titulu čl. 3 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/15/ES, kterou se stanoví společná pravidla a normy pro subjekty pověřené inspekcemi a prohlídkami lodí a pro související činnosti námořní správy[15]. (11) Záležitosti týkající se předpisu RO jsou vyčerpávajícím způsobem upraveny výše uvedenou směrnicí a nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 391/2009, kterým se stanoví společná pravidla a normy pro subjekty pověřené inspekcemi a prohlídkami lodí[16], a to buď přímo, nebo odkazem na řadu rezolucí IMO. (12) Podle prvního pododstavce čl. 7 odst. 2 směrnice 2009/15/ES navíc po přijetí nových právních nástrojů nebo protokolů k mezinárodním úmluvám podle čl. 2 písm. d) rozhodne Rada na návrh Komise o podrobném plánu ratifikace těchto nových právních nástrojů nebo protokolů, přičemž zohlední parlamentní postupy členských států, jakož i příslušné postupy v rámci IMO a zajistí jejich jednotné a souběžné používání v členských státech. Pojem „mezinárodní úmluvy“ je definován ve směrnici 2009/15/ES a v nařízení (ES) č. 391/2009 v tom smyslu, že zahrnuje úmluvu SOLAS, MARPOL a úmluvu o nákladové značce, včetně protokolů a změn těchto úmluv a souvisejících předpisů, které jsou závazné ve všech členských státech, v platném znění. (13) Povinnosti, které přísluší státům vlajky podle úmluvy STCW, jsou upraveny směrnicí 2008/106/ES o minimální úrovni výcviku námořníků[17] ve znění směrnice 2012/35/EU[18]. (14) Je nezbytné zajistit soulad práva Unie s povinnostmi členských států vyplývajícími z uplatňování předpisu III a předpisu RO na základě úmluv uvedených v předchozích odstavcích a na základě jiných úmluv, podle kterých jsou zmíněné předpisy pro smluvní strany povinné. (15) Směrnice 2009/21/ES o souladu s požadavky na stát vlajky[19] stanoví řadu povinností pro členské státy jako státy vlajky. Jedná se zejména o povinnost členských států přijmout nezbytná opatření, aby jejich správy byly alespoň jednou za sedm let podrobeny auditu IMO. Toto ustanovení se ovšem použije nejpozději do 17. června 2017 nebo dříve, jak stanoví Komise, pokud vstoupí v platnost povinný režim auditu členského státu IMO. (16) Vzhledem k výše uvedeným důvodům spadají předpis III a předpis RO a rovněž příslušné změny úmluv uvedené výše do výlučné pravomoci EU, kterou má Unie podle čl. 3 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie, pokud přijetí příslušných mezinárodních nástrojů může ovlivnit společná pravidla či změnit jejich působnost. (17) Řada ustanovení v navrhovaném předpisu III je v rozporu s výše uvedenými nástroji práva EU, a to zejména pokud jde o: a) rozšíření předpisu tak, aby se vztahoval na správní pokyny státu vlajky ve vztahu ke klasifikačním úkolům a osvědčením, kvůli němuž hrozí, že požadavky obsažené v nařízení č. 391/2009 týkající se těchto úkolů a osvědčení nebo opatření přijatá za účelem zajištění provádění těchto požadavků budou nepřijatelným způsobem napadeny; b) omezení oprávnění státu vlajky upravovat činnost uznaných subjektů pouze ve vztahu k lodím plujícím pod jeho vlastní vlajkou v rozporu s kritérii a povinnostmi stanovenými ve výše uvedeném nařízení, které se týkají všech činností uznaných subjektů, a to bez ohledu na vlajku; c) zákaz státu vlajky pověřit uznané subjekty, aby uplatňovaly ve vztahu k lodím klasifikační nebo zákonné požadavky nad rámec požadavků úmluvy a povinných nástrojů IMO v jiných případech než u lodí, které jsou oprávněny plout pod jeho vlajkou, a to v rozporu s konkrétními kritérii a povinnostmi uvedenými výše. (18) Řada ustanovení v navrhovaném předpisu RO je v rozporu s výše uvedenými nástroji práva EU, a to zejména pokud jde o: a) definici „zákonného osvědčení a služeb“, která zahrnuje služby a úkoly v souvislosti s udělováním osvědčení, jež jsou v nařízení (ES) č. 391/2009 a ve směrnici 2009/15/ES považovány za součást klasifikačních činností uznaných subjektů, a tudíž mají soukromou povahu; b) omezení požadavků na spolupráci mezi uznanými subjekty pouze v rámci stanoveném státem vlajky v rozporu s povinnostmi stanovenými v článku 10 nařízení (ES) č. 391/2009; c) použití klasifikačních pravidel v souladu s výše uvedeným popisem. Kromě toho může zákaz veškerých požadavků na uznané subjekty v navrhovaném předpisu RO, jež by mohly omezit práva jiného státu vlajky, pokud je vykládán v souvislosti s definicí zákonných osvědčení a zákonných služeb, vést k nevhodnému výkladu předpisu, a tak přispět k neodůvodněným omezením při provádění požadavků stanovených v nařízení (ES) č. 391/2009 o klasifikačních činnostech uznaných subjektů. (19) Ani oblasti uvedené v navrhovaném předpisu III, ve kterých mohou smluvní strany zasahovat do činnosti uznaných subjektů, ani požadavky kladené v navrhovaném předpisu RO na uznané subjekty nepostihují veškerá minimální kritéria a veškeré povinnosti stanovené nařízením č. 391/2009 nebo odvozené z povinností, jež členským státům přísluší podle směrnice 2009/15/ES; tato ustanovení je však třeba chápat, není-li v nich formulován výslovný zákaz, jako stanovení minimálních norem, které mohou smluvní strany dále rozpracovat a zlepšovat. (20) Žádné z ustanovení navrhovaného předpisu III ani navrhovaného předpisu RO by nemělo nijak omezovat oprávnění Unie stanovit v souladu se Smlouvami a mezinárodním právem vhodné podmínky pro udělování uznání subjektům, které si přejí získat od členských států oprávnění k provádění činností v oblasti prohlídek lodí a udělování osvědčení jménem členských států, za účelem dosažení cílů Unie, zejména zvýšení námořní bezpečnosti a ochrany životního prostředí. (21) Kromě výše uvedených oblastí, v nichž hrozí rozpor s právem Unie, je třeba tyto dva navrhované předpisy jako celek považovat za vývoj pozitivním směrem, neboť zavedou náročné celosvětové normy pro činnosti států vlajky i uznaných subjektů; z těchto důvodů se vypracování předpisu RO IMO výslovně předpokládalo ve 4. bodu odůvodnění nařízení č. 391/2009. Unie by proto měla podporovat přijetí obou předpisů jako povinných nástrojů IMO. (22) Unie není ani členem IMO ani smluvní stranou výše uvedených úmluv. Je proto nezbytné, aby Rada zmocnila členské státy, aby daly svůj souhlas k tomu, že budou v zájmu Unie vázány změnami těchto úmluv, na jejichž základě se předpis III a předpis RO stanou povinnými, a to spolu se souvisejícím režimem auditu státu vlajky, PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ: Článek 1 1. Postojem Unie na 28. shromáždění IMO je vyslovit souhlas s přijetím navrhovaného předpisu k provádění nástrojů IMO, který schválil Výbor pro námořní bezpečnost na svém 91. zasedání a který je stanoven v dokumentu IMO MSC 91/22 příloze 16. 2. Postojem Unie na 28. shromáždění IMO je vyslovit souhlas s přijetím: a) změn Mezinárodní úmluvy o nákladové značce z roku 1966 s cílem učinit předpis k provádění nástrojů IMO povinným, a to společně se souvisejícím režimem auditu státu vlajky, které schválil Výbor pro námořní bezpečnost zřízený v rámci IMO na svém 91. zasedání a které jsou stanoveny v dokumentu IMO MSC 91/22 příloze 10; b) změn Mezinárodní úmluvy o vyměřování lodí z roku 1969 s cílem učinit předpis k provádění nástrojů IMO povinným, a to společně se souvisejícím režimem auditu státu vlajky, které schválil Výbor pro námořní bezpečnost zřízený v rámci IMO na svém 91. zasedání a které jsou stanoveny v dokumentu IMO MSC 91/22 příloze 12; c) změn mezinárodních pravidel pro zabránění srážkám na moři z roku 1972 s cílem učinit předpis k provádění nástrojů IMO povinným, a to společně se souvisejícím režimem auditu státu vlajky, které schválil Výbor pro námořní bezpečnost zřízený v rámci IMO na svém 91. zasedání a které jsou stanoveny v dokumentu IMO MSC 91/22 příloze 11. Článek 2 1. Postojem Unie na 65. zasedání Výboru pro ochranu mořského prostředí zřízeného v rámci IMO je vyslovit souhlas s přijetím navrhovaného předpisu IMO o uznaných subjektech, který tento výbor schválil na svém 64. zasedání a Výbor pro námořní bezpečnost zřízený v rámci IMO na svém 91. zasedání a který je stanoven v dokumentu IMO MSC 91/22 příloze 19. 2. Postojem Unie na 65. zasedání Výboru pro ochranu mořského prostředí zřízeného v rámci IMO je vyslovit souhlas s přijetím změn protokolu z roku 1978 vztahujícího se k Mezinárodní úmluvě o zabránění znečišťování z lodí z roku 1973 s cílem učinit předpis IMO o uznaných subjektech povinným, které schválil Výbor pro ochranu mořského prostředí zřízený v rámci IMO na svém 64. zasedání a které jsou stanoveny v dokumentu MEPC 64/23 příloze 23. 3. Postojem Unie na 66. zasedání Výboru pro ochranu mořského prostředí zřízeného v rámci IMO je vyslovit souhlas s přijetím změn protokolů z roku 1978 a 1997 vztahujících se k Mezinárodní úmluvě o zabránění znečišťování z lodí z roku 1973 s cílem učinit předpis k provádění nástrojů IMO povinným, a to společně se souvisejícím režimem auditu státu vlajky, které schválil Výbor pro ochranu mořského prostředí zřízený v rámci IMO na svém 64. zasedání a které jsou stanoveny v dokumentu IMO MEPC 64/23 příloze 20. Článek 3 1. Postojem Unie na 92. zasedání Výboru pro námořní bezpečnost zřízeného v rámci IMO je vyslovit souhlas s přijetím navrhovaného předpisu IMO o uznaných subjektech, který výbor schválil na svém 91. zasedání a Výbor pro ochranu mořského prostředí zřízený v rámci IMO na svém 64. zasedání a který je stanoven v dokumentu MSC 91/22 příloze 19. 2. Postojem Unie na 92. zasedání Výboru pro námořní bezpečnost zřízeného v rámci IMO je vyslovit souhlas s přijetím: a) změn Mezinárodní úmluvy o bezpečnosti lidského života na moři z roku 1974 v platném znění (SOLAS 1974) s cílem učinit předpis IMO o uznaných subjektech povinným, které schválil Výbor pro námořní bezpečnost zřízený v rámci IMO na svém 91. zasedání a které jsou stanoveny v dokumentu IMO MSC 91/22 příloze 20; b) změn protokolu z roku 1988 k Mezinárodní úmluvě o nákladové značce z roku 1966 s cílem učinit předpis IMO o uznaných subjektech povinným, které schválil Výbor pro námořní bezpečnost zřízený v rámci IMO na svém 91. zasedání a které jsou stanoveny v dokumentu IMO MSC 91/22 příloze 21. 3. Postojem Unie na 93. zasedání Výboru pro námořní bezpečnost zřízeného v rámci IMO je vyslovit souhlas s přijetím: a) změn Mezinárodní úmluvy o bezpečnosti lidského života na moři z roku 1974 v platném znění (SOLAS 1974) s cílem učinit předpis pro provádění nástrojů IMO povinným, a to společně se souvisejícím režimem auditu státu vlajky, které schválil Výbor pro námořní bezpečnost zřízený v rámci IMO na svém 91. zasedání a které jsou stanoveny v dokumentu IMO MSC 91/22 příloze 17; b) změn protokolu z roku 1988 k Mezinárodní úmluvě o nákladové značce z roku 1966 s cílem učinit předpis k provádění nástrojů IMO povinným, a to společně se souvisejícím režimem auditu státu vlajky, které schválil Výbor pro námořní bezpečnost zřízený v rámci IMO na svém 91. zasedání a které jsou stanoveny v dokumentu IMO MSC 91/22 příloze 18. 4. Postojem Unie na 92. a 93. zasedání Výboru pro námořní bezpečnost zřízeného v rámci IMO je vyslovit souhlas se schválením a následným přijetím příslušných změn Úmluvy o normách výcviku, kvalifikace a strážní služby námořníků z roku 1978 s cílem učinit předpis k provádění nástrojů IMO povinným, a to společně se souvisejícím režimem auditu státu vlajky. Článek 4 1. Postoj Unie stanovený v článcích 1 až 3 vyjádří členské státy, které jsou členy IMO a které jednají společně v zájmu Unie, a to s výhradou obsaženou v příloze tohoto rozhodnutí. 2. Formální a drobnější změny postoje Unie uvedeného v článcích 1 až 3 mohou být schváleny, aniž by bylo nutné provádět změnu postoje. Článek 5 Členské státy se tímto opravňují k tomu, aby vyslovily souhlas s tím, že budou vázány, v zájmu Unie a s výhradou uvedenou v příloze tohoto rozhodnutí, změnami uvedenými v čl. 1 odst. 2, čl. 2 odst. 2, čl. 2 odst. 3 a čl. 3 odst. 2 až odst. 4. Článek 6 Toto Rozhodnutí je určeno členským státům. V Bruselu dne Za Radu předseda PŘÍLOHA Výhrada vznesená [doplňte název smluvního členského státu] Pokud jde o [doplňte název příslušného předpisu], [doplňte název smluvního členského státu] si přeje dát jasně najevo, že žádné ustanovení zmíněného předpisu nelze vykládat v tom smyslu, že by jakýmkoli způsobem omezovalo plnění jeho povinností podle práva EU. [Doplňte název smluvního členského státu] má zejména v úmyslu i nadále jednat v souladu s příslušnými právními předpisy Unie, jež stanoví společná pravidla a normy pro subjekty provádějící inspekce a prohlídky lodí, zejména pokud jde o: - definici „zákonných osvědčení“ a „osvědčení o třídě“; - rozsah povinností a kritérií stanovených pro uznané subjekty; - povinnosti příslušející Evropské komisi při uznávání a posuzování uznaných subjektů a případném ukládání nápravných opatření nebo sankcí těmto subjektům. [Doplňte název smluvního členského státu] kromě toho zastává názor, že [doplňte název příslušného předpisu] obsahuje soubor minimálních požadavků, které mohou státy případně dále rozpracovat a zdokonalit s cílem zvýšit kvalitu námořní bezpečnosti a ochrany životního prostředí. Jakýkoli audit IMO by měl ověřit pouze soulad s těmi ustanoveními mezinárodních úmluv, která byla [doplňte název smluvního členského státu] přijata, a to i s ohledem na podmínky této výhrady. [1] Výbor pro ochranu mořského prostředí zřízený v rámci IMO. [2] Výbor pro námořní bezpečnost zřízený v rámci IMO. [3] Nebo 12 měsíců po dosažení příslušného počtu výslovných přijetí. [4] Nebo 12 měsíců po dosažení příslušného počtu výslovných přijetí. [5] Lhůta pro přijetí může být prodloužena do 1. 7. 2015 za účelem harmonizace se souběžnou změnou úmluvy SOLAS, úmluvy o nákladové značce a úmluvy STCW. [6] Vstup v platnost by mohl být pozdržen do 1. 1. 2016 za účelem harmonizace se souběžnou změnou úmluvy SOLAS, úmluvy o nákladové značce a úmluvy STCW. [7] Úř. věst. L 131, 28.5.2009, s. 47. [8] Úř. věst. L 319,12.12.1994, s. 20. [9] Úř. věst. L 131, 28.5.2009, s. 11. [10] Čl. 3 odst. 1. [11] 13. bod odůvodnění. [12] Úř. věst. L 131, 28.5.2009, s. 132. [13] Úř. věst. L 323, 3.12.2008, s. 33. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí 2012/35/EU. [14] Viz oddíl 1.7.1.4 níže. [15] Úř. věst. 131, 28.5.2009, s. 47. [16] Úř. věst. L 131, 28.5.2009, s. 11. [17] Úř. věst L 323, 3.12.2008, s. 33. [18] Úř. věst L 343, 14.12.2008, s. 78. [19] Úř. věst. L 131, 28.5.2009, s. 132.