CS Úřední věstník Evropské unie C 255/1

458. PLENÁRNÍ ZASEDÁNÍ, KTERÉ SE KONALO VE DNECH 16. A 17. PROSINCE 2009

Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k tématu Obchod a zajišťování potravin

(průzkumné stanovisko)

(2010/C 255/01)

Zpravodaj: pan CAMPLI

Spoluzpravodaj: pan PEEL

Dopisem ze dne 21. ledna 2009 požádala místopředsedkyně Evropské komise paní Margot Wallström, v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, Evropský hospodářský a sociální výbor o vypracování průzkumného stanoviska k tématu

Obchod a zajišťování potravin.

Specializovaná sekce Vnější vztahy, kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 19. listopadu 2009. Zpravodajem byl pan CAMPLI, spoluzpravodajem pan PEEL.

Na 458. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 16. a 17. prosince 2009 (jednání dne 16. prosince), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 191 hlasy pro, 1 hlas byl proti a 6 členů se zdrželo hlasování.

1. Závěry a doporučení

1.1 Závěry

1.1.1 EHSV považuje za základní práva občanů právo na potraviny a právo občanské společnosti zasáhnout ve všech souvisejících otázkách; mezi základní lidská práva zahrnuje globální zajištění potravin.

1.1.2 Ve světě, v němž se vyrábí dostatek potravin na to, aby se všichni nasytili, dnes více než miliarda lidí nemá přístup k dostatečnému množství potravin. Hlavní příčinou tohoto nedostatku potravin, za situace rozpadu místních ekonomik, potravinářských tradic a tržních infrastruktur, je chudoba způsobená mezinárodními strategiemi uplatňovanými od počátku 80. let 20. století.

1.1.3 EHSV si je vědom toho, že ve sféře doplňkových rozvojových politik, jež jsou zaměřeny na snížení chudoby a růst příjmů, může regulovaný obchod přispět ke zbavení osob a skupin problému nedostatku potravin, a to i v rámci rozvoje regionálních trhů.

1.1.4 Rozšířené využívání ochranářských opatření nenapomáhá dosáhnout globálního zajištění potravin, protože nezajišťuje nezbytnou flexibilitu a především v Africe ohrožuje jakoukoli formu konkrétní regionální integrace.

1.1.5 EHSV se domnívá, že regulovaný obchod musí do svých rozhodovacích a prováděcích postupů začlenit zásady práva na potraviny a že členské státy musí upustit od přijímání mezinárodních závazků, které jsou s těmito zásadami v rozporu.

1.1.6 EHSV si uvědomuje, že politiky zaměřené na potravinovou soběstačnost jsou ekonomicky nákladné a že nejsou v souladu s přístupem globálního řízení. Zároveň uznává přístup potravinové nezávislosti jakožto legitimního práva každého národa na nezávislou tvorbu politik k zajištění potravin a stabilnímu zajišťování potravy pro své občany za současného respektování potravinové nezávislosti ostatních.

1.1.7 EHSV potvrzuje, že je nezbytné reformovat nástroje, orgány a politiky globálního řízení pro zajišťování potravin a obchodu podle zásady a praxe soudržnosti politik ve prospěch rozvoje.

1.1.8 EHSV se domnívá, že všechny možné a potřebné strategie zaměřené na boj proti chudobě a na lepší zajištění potravin mohou přinést plodné a stabilní výsledky, pokud se bude v zemích trpících nedostatkem potravin zároveň rozvíjet demokracie a posilovat zásada právního státu.

1.2 Doporučení

1.2.1 EHSV s odkazem na celosvětový politický přístup předkládá tato všeobecná doporučení:

1.2.1.1 Evropské unii, aby zavedla Evropský konsensus o rozvoji jako jednoznačnou politickou strategii, kterou by mezinárodní partneři uznávali, a aby byla vlivným partnerem rozsáhlé reformy systému FAO-WFP-IFAD;

1.2.1.2 Evropské unii, aby začlenila zásady práva na potraviny do struktury svých obchodních politik a podnikla vhodné kroky vedoucí ke koordinaci s ostatními členy WTO, aby byly tyto zásady začleněny do struktury mnohostranných jednání;

1.2.1.3 Evropské unii, aby prozkoumala způsoby, jimiž by bylo možné v rámci politik sociální odpovědnosti podniků monitorovat hospodářské a obchodní aktivity evropských podniků a podniků majících v EU své sídlo při jejich působení na globální zajišťování potravin. V souvislosti s tímto návrhem se EHSV zavazuje, že připraví příslušné stanovisko z vlastní iniciativy k tématu Evropský obchod se zemědělskými produkty ve světě, jeho strategie, výzvy a osvědčené postupy.

1.2.1.4 Evropské unii, aby do budoucích dohod o hospodářském partnerství a jiných dohod o volném obchodu zahrnula institucionální úlohu občanské společnosti, jak již stanoví dohoda CARIFORUM–ES;

1.2.1.5 mezinárodním finančním institucím, aby zavedly patřičnou regulaci finančních trhů, která by zabránila spekulacím se zemědělskými surovinami;

1.2.1.6 mezinárodním organizacím činným v oblasti lidského zdraví a životního prostředí, aby odrazovaly od stravy obsahující příliš mnoho živočišných bílkovin;

1.2.1.7 mezinárodnímu společenství, aby vytvořilo systém mezinárodních zásob potravin, který by byl úzce koordinován se systémem FAO pro včasné varování;

1.2.1.8 mezinárodnímu společenství, aby provedlo revizi třídění OSN v zájmu jasného odlišení rozvojových zemí se středně vysokými příjmy a chudších rozvojových zemí a méně rozvinutých zemí;

1.2.1.9 všem členům WTO a zejména Evropské unii, aby do mandátů k vyjednávání začlenili posouzení dopadu a zranitelnosti jednotlivých zemí a konkrétních skupin osob;

1.2.1.10 členům WTO, aby uznali dočasná opatření na regulaci vývozu za oprávněná, neboť díky tomu, že umožňují účinně omezit ceny potravin v rozvojových zemích, pomáhají zvládat vznik potravinové krize u konkrétních sociálních skupin;

1.2.1.11 vládám rozvojových zemí, aby trvale zapojovaly organizace zemědělců do plánování rozvoje zemědělství a posilovaly všechny formy organizace výroby vytvořené zemědělci a organizace podporované pracovníky a spotřebiteli.

1.2.2 EHSV s poukazem na probíhající jednání v rámci EPA (dohody o hospodářském partnerství) doporučuje EU, aby:

1.2.2.1 zejména v Africe jednala ve prospěch větší regionální integrace coby rozhodujícího faktoru na podporu jak rozvoje, tak zajišťování potravin, jakož i nezbytného prvku revize Dohody z Cotonou plánované na rok 2010;

1.2.2.2 zajistila synergie mezi různými iniciativami regionální integrace, jež se navzájem překrývají, a mezi různými prozatímními a souhrnnými dohodami v rámci EPA;

1.2.2.3 jednala tak, aby se jednání mohla rychle přizpůsobit schopnostem a možnostem zemí AKT, a zaručila tak okamžité výsledky v odvětvích, jako například zjednodušení pravidel původu;

1.2.2.4 povzbudila co největší počet zemí AKT (africké, karibské a tichomořské státy), aby zvolily zemědělství a rozvoj venkova jako přednostní sektory;

1.2.2.5 dále zvýšila částku více než dvou miliard eur, kterou EU určila na podporu obchodu a pomoc v obchodních záležitostech, a při tom zohlednila i dopady způsobené hospodářskou krizí;

1.2.2.6 podpořila rozvoj a růst afrického zpracovatelského průmyslu s vysokou přidanou hodnotou, zejména potravin, a to i zlepšením systémů infrastruktury;

1.2.2.7 významným způsobem podpořila technologický výzkum a vývoj na místní úrovni, především v sektorech navázaných na zemědělství.

1.2.3 EHSV s poukazem na probíhající jednání WTO v rámci DDA doporučuje:

1.2.3.1 členům WTO, aby strategický přezkum obchodní politiky posloužil k opětovnému zahájení diskuse o tom, jak budou muset být vedena budoucí obchodní jednání v oblasti zemědělství, v nichž by mělo být přiznáno zvláštní postavení zajišťování potravin, a jak se bude muset do budoucna strukturovat technická pomoc rozvojovým zemím;

1.2.3.2 členům WTO, aby do roku 2010 uzavřeli rozvojové kolo jednání z Dauhá, jak požaduje skupina G20, a tak prokázali plnění závazku přijatého jak v oblasti rozvoje, tak rozvojových cílů tisíciletí;

1.2.3.3 Evropské unii, aby spíše upevnila úlevy, které již byly přiznány rozvojovým zemím, než aby hledala další úlevy sama pro sebe;

1.2.3.4 Evropské unii, aby rozšířila iniciativu EBA („Vše kromě zbraní“) na všechny země, které podle FAO procházejí „potravinovou krizí“ nebo jsou „značně ohroženy“, i když nepůjde o nejméně rozvinuté země nebo země AKT;

1.2.3.5 Evropské unii, aby využila obchodní nástroje za účelem podpory lepšího zajišťování potravin, jako je například uplatnění dohody směřující k usnadnění obchodních výměn, kterou navrhla WTO, pomoc v sanitární a fytosanitární oblasti nebo podpora malým nezávislým zemědělcům, kteří nespadají do kontrolovaného dodavatelského řetězce.

2. Zajišťování potravin čelící dvěma krizím

2.1 Definice

2.1.1 EHSV se ztotožňuje s univerzální definicí zajišťování potravin vytvořenou na Světovém potravinovém summitu v roce 1996, podle níž se jedná o situaci, kdy je všem lidem kdykoli fyzicky, ekonomicky i sociálně dostupné dostatečné množství bezpečných a výživných potravin, které uspokojí jejich vlastní potřeby a obliby a umožní jim vést aktivní a zdravý život.

2.1.2 V tomto smyslu EHSV zdůrazňuje, že zajišťování potravin je komplexním problémem, jehož následující čtyři aspekty je třeba brát v potaz:

a) dostupnost potravin z hlediska množství,

b) fyzický, ekonomický a sociální přístup,

c) správné využití,

d) časová stabilita dostupnosti, přístupu a využití.

2.2 Současná situace a dvě krize (potravinová a finanční)

2.2.1 Z analýzy nedostatku potravin vyplývají následující základní charakteristiky (1): a) roste a k dnešnímu dni, po dvou krizích, zasahuje více než miliardu osob; b) stále více se koncentruje (89 % případů je v Asii, Tichomoří a subsaharské Africe); c) týká se především venkova (70 % osob trpících nedostatkem potravin žije ve venkovských oblastech), nicméně má významnou městskou a příměstskou složku.

2.2.2 Společné působení krize zemědělských cen a finanční krize je hlavní příčinou nedávného nárůstu počtu osob trpících nedostatkem potravin. Kromě toho lze pozorovat zvýšení počtu krizových událostí majících dopad na zajišťování potravin. Mezi pohromami, které zavinil člověk, se vzhledem k válkám a konfliktům ostatně stále častěji objevují katastrofy sociálně-ekonomické povahy.

2.2.3 Ceny zemědělských surovin jsou v posledních třiceti letech charakteristické cenovými výkyvy v rámci střednědobého trendu, jenž je v každém případě klesající. Prudký nárůst cen v letech 2007–2008 byl zvlášť výrazný jak rozsahem, tak rychlostí (index cen potravin vytvářený FAO se za méně než 12 měsíců zvýšil přibližně o 60 %). Je však třeba mít na paměti, že ceny se i v okamžiku svého maxima (březen 2008) pohybovaly pod historickým maximem zaznamenaným na počátku 70. let.

2.2.4 Pokud jde o nejnovější vývoj, je vhodné zdůraznit, že poté, co finanční spekulativní bublina praskla, zemědělské ceny neustále klesaly, nicméně zůstávají nad úrovní cen z předcházející krize v letech 2007–2008.

2.2.5 EHSV zdůrazňuje, že příčinou tohoto kolísavého vývoje cen a jejich značné a rostoucí nestálosti jsou současně strukturální, konjunkturní i spekulační důvody.

2.2.6 EHSV zdůrazňuje především výraznou souvislost mezi nedávnou změnou zemědělských cen a cenou ropy, která má dopad jednak na náklady zemědělské výroby, jednak na rentabilitu výroby biopaliv, zejména je-li podporována veřejnými dotacemi.

2.2.7 Dalšími vedlejšími příčinami potravinové krize jsou: postupné snižování investic do zemědělství a tradičně nízké výnosy ze zemědělství v chudých zemích, intenzivní urbanizace, růst příjmů v některých rozvíjejících se zemích (Čína a Indie) s následným posunem ke stravě s vyšší spotřebou masa, rozpad systémů potravinových zásob.

2.2.8 EHSV zdůrazňuje, že v těchto změněných podmínkách je patrná větší tendence ze strany spekulativního kapitálu a investičních fondů (i evropských) zařazovat do portfolia cenné papíry navázané na zemědělské suroviny, což zvyšuje kolísaní jejich cen a narušuje termínové trhy.

2.2.9 EHSV proto zdůrazňuje, že nedojde-li k rychlým a účinným reformám finančních trhů, dojde v příštích měsících a do budoucna k opětovnému zesílení spekulativních procesů v oblasti cen zemědělských surovin, což může mít závažné dopady na zvýšení nedostatku potravin.

2.2.10 Finanční krize, která se připojila ke krizi cen zemědělských surovin, vyvolala v rozvojových zemích navzájem propojené procesy, například: snížení toku zahraničních kapitálových investic, pokles objemu převodů finančních prostředků, neschopnost vlád zavádět programy veřejných výdajů, tendence k návratu k „vázané pomoci“, snížení domácích investic, zvýšení chudoby, omezení výsevu s předpokládanou menší sklizní a nový počátek narůstání cen potravin.

2.2.11 Nejvíce jsou postiženy ty sociální skupiny, které vykazují významné prvky zranitelnosti: obyvatelé venkova bez pozemků, nejužší rodiny, v nichž je hlavní živitelkou žena, a městská chudina. Pokud jde o různé země, je pro nejvíce postižené typická strategická závislost na dovozech, což je důkazem nezbytné potřeby místního zemědělského rozvoje.

2.2.12 EHSV s ohledem na tyto scénáře zdůrazňuje, že je naléhavě nutné, aby byly navýšeny mezinárodní finanční prostředky zaměřené na rozvoj. EHSV v tomto smyslu podporuje myšlenku zdanit finanční transakce (2), přičemž takto získané příjmy by mohly být určeny na intervence ve prospěch zajišťování potravin.

2.2.13 Je rovněž nezbytné, aby země AKT v zájmu lepšího zajišťování potravin jinak využívaly prostředky ERF. Přestože 70 % obyvatel ohrožených nedostatkem potravin žije ve venkovských oblastech, vlády zemí AKT v současnosti z 9. Evropského rozvojového fondu (2000–2007) přidělily na rozvoj venkova pouze 7,5 % a pouze 1,5 % na činnosti výslovně související se zemědělstvím.

2.3 Vznikající problémy

2.3.1 Dlouhodobá analýza nedostatku potravin vyžaduje současné povědomí o dalších nově vzniklých jevech, které s ním nyní strukturálně souvisejí:

— Voda: vzájemný vztah zajišťování potravin s tematikou vody je potvrzen v usnesení OSN z 20. dubna 2001. Je nezbytné, aby se pojetí „práva na přístup k vodě“ dostalo jak politického, tak právního uznání, neboť přístup k pitné vodě je základní podmínkou veřejného zdraví a představuje součást kvalitativně odpovídající výživy.

— Rozprodávání půdy: k nedostatku využitelné zemědělské půdy se nedávno přidal nový, ekonomicky i politicky významný jev: nákup značně rozlehlých pozemků státy, soukromými společnostmi a investičními fondy, které si zajišťují kontrolu nad výrobou, a dokonce ohrožují nezávislost států (3). Proto je naléhavě nutné vytvořit dvoustranný a mnohostranný právní rámec, jenž stanoví spravedlivé rozdělení výhod s ohledem na práci, environmentální normy, technologický rozvoj a zajišťování potravin dotčené země.

— Klima: Lidé, kteří jsou nejvíce postiženi důsledky změny klimatu, jsou drobní zemědělci, kteří nejsou tak přizpůsobiví, a lidé pracující v rozvojových zemích v odvětví rybolovu.

— Biopaliva: EHSV již v jiných stanoviscích zdůraznil dopad výroby biopaliv na růst cen potravin a na jejich nestálost.

— Demografická otázka: V posledních letech nebyl z důvodu nízkých investic růst produktivity v zemědělství v rovnováze s celosvětovým růstem populace. Proto jsou zatím rozhodující konkrétní demografické politiky, zejména v nejvíce ohrožených zemích.

3. Právo na potraviny

3.1 EHSV zdůrazňuje potřebu doplnit nástroje na řízení tržních trendů a jejich příslušných institucí o vypracování nových mezinárodních předpisů. Spojením úplného uplatňování lidských práv a postupného zlepšování účinnosti nástrojů tržního hospodářství může vzniknout nový strategický rámec pro řízení komplexní a globální povahy zajišťování potravin.

3.2 Tato strategie by mohla přinést plodné a stabilní výsledky, pokud se bude zároveň rozvíjet demokracie a posilovat zásada právního státu v zemích trpících nedostatkem potravin.

3.3 EHSV uznává definici práva na potraviny jako práva na pravidelný, neustálý a volný přístup ke kvantitativně a kvalitativně odpovídajícímu a dostatečnému množství potravin buď přímo, nebo na základě koupě, přičemž potraviny musí odpovídat kulturním tradicím národa, k němuž spotřebitel náleží, a musí zaručit individuální i kolektivní tělesné a duševní uspokojení a bezstarostný, uspokojivý a důstojný život (4). Tato definice má úzkou vazbu na koncepci zajišťování potravin vyjádřenou v prvním odstavci Akčního plánu světového potravinového summitu a analyzovanou v předchozím bodě tohoto stanoviska.

3.4 Členské státy FAO si v listopadu roku 2004 sjednaly „Voluntary guidelines“ (5), aby mohly vykládat toto sociální, ekonomické a kulturní právo a doporučovat konkrétní kroky, jež je třeba podniknout v zájmu skutečného naplnění práva na potraviny.

3.5 Dnes mají různé země na světě ústavu, v níž je právo na potraviny výslovně uvedeno, nicméně velmi málo zemí schválilo konkrétní zákon na skutečnou ochranu tohoto práva, mimo jiné Jihoafrická republika a Brazílie, které přijaly i obecný právní předpis, v němž uznávají, že právo na potraviny a na vodu může být důvodem pro podniknutí legislativních kroků (žaloba u soudu apod.).

3.6 V tomto smyslu stanovil zvláštní zpravodaj OSN pro problematiku práva na potraviny na své misi ve WTO 4 hlavní směry (6): úloha obchodu musí být určena ve vztahu k lidským právům a cílům rozvoje; musí být kladen důraz na význam mnohostranného rámce pro obchod; musí se usilovat o změnu perspektivy upuštěním od měření dopadu liberalizace na úhrnné hodnoty (např. HDP na obyvatele) a zaměřením na potřeby osob postižených nedostatkem potravin; dopady na zdraví, výživu a životní prostředí musí být pevnou součástí jednání. Státy by tedy měly upustit od přijímání mezinárodních závazků, které jsou v rozporu s těmito primárními cíli.

3.7 V tomto smyslu některé státy začaly uplatňovat konkrétní strategie a uznávat zajišťování potravin za veřejný statek. Mnoho rozvojových zemí naopak zažádalo o přijetí konkrétních opatření na ochranu zajišťování potravin na základě začlenění kategorie rozvoje a zajišťování potravin do dohody o zemědělství. Další země během jednání navrhly vytvoření „doložky o zajišťování potravin“, v níž by byly uznány zvláštní potřeby při zajišťování potravin. Tato doložka by umožnila zahrnout do jednací agendy případné výjimky, které by určitým zemím poskytly větší nezávislost při ochraně své produkce základních potravin, uvážíme-li, že zajišťování potravin je základním pilířem národní bezpečnosti.

3.8 EHSV požaduje od EU, aby učinila rozhodné politické kroky k výslovnému dodržování zásad práva na potraviny a k začlenění „závazku“ práva na potravu definovaného OSN do budoucích mandátů pro vyjednávání.

4. Obchod a zajišťování potravin

4.1 Vzájemné vztahy a dopady

4.1.1 EHSV uznává, že otevřené regulované mezinárodní trhy jsou důležité pro zlepšení účinnosti celosvětové zemědělské výroby.

4.1.2 EHSV však vyjadřuje znepokojení nad rostoucí zranitelností zemí, které jsou z důvodu specializace stále závislejší na mezinárodních trzích. Zajišťování potravin může být ohroženo přílišnou závislostí na vývoji cen vlastního vývozu a cen potravin, které země dováží, a ty byly v posledních letech mimořádně nestálé.

4.1.3 Navíc se ukazuje, že otevření trhů nemá z hlediska distribuce neutrální vliv a je spojeno s náklady na přizpůsobení, které jsou často pro některé skupiny obyvatelstva neúnosné.

4.1.4 EHSV zdůrazňuje, že otevření trhů může poskytnout významné příležitosti pro rozvoj venkova prostřednictvím zvýšení vývozu, za předpokladu, že se bude působit na nevyvážené tržní síly podél výrobního řetězce a na technologické nebo institucionální nedostatky v infrastruktuře, které mohou z pozitivních vlivů volných trhů na přístup k potravinám učinit vlivy negativní.

4.1.5 Většinu osob trpících nedostatkem potravin tvoří drobní vlastníci půdy nebo pracující v zemědělství. Zejména tito lidé, kteří nemají přístup k úvěrům, infrastruktuře a znalostem technologií a trhu, nejsou s to změnit své výrobní postupy nezbytné k využití příležitostí k rozvoji, které otevření trhů nabízí.

4.1.6 EHSV upozorňuje na rostoucí koncentraci světového obchodu s potravinami v rukách několika málo subjektů, zejména v odvětví obilovin. EHSV s obavami podotýká, že tento jev vzniká v celém zemědělsko-potravinářském průmyslovém řetězci, počínaje strategickým odvětvím osiv.

4.1.7 EHSV konstatuje, že tyto trendy vedoucí k oligopolům mohou být zesíleny postupným otevíráním trhů, nebude-li tento vývoj vhodně řízen a regulován. Z toho důvodu je nezbytné zachovat konkurenceschopnost trhů v rámci stávajících pravidel hospodářské soutěže.

4.1.8 Vzájemné vztahy mezi obchodem a zajišťováním potravin jsou tedy velmi pestré a dopady jsou různé. Ekonometrické analýzy obecně ukazují, že hospodářský růst plynoucí z liberalizace obchodu by sám o sobě nestačil k výraznému omezení počtu osob postižených chudobou a nedostatkem potravin, pokud by nebyl provázen dalšími doplňkovými politikami a iniciativami.

4.1.9 Globální strategie zajišťování potravin se dělí na následující iniciativy a politiky: snížení chudoby a růst příjmů; politika sociálního zabezpečení; zemědělská politika a politika rozvoje venkova; výzkum a vývoj; obchod a regionální integrovaný rozvoj; potravinová pomoc; demografická politika; boj proti korupci.

4.2 Obchodní jednání: současné problémy a výzvy

4.2.1 Je nezbytné okamžitě podniknout kroky v souvislosti s jednáním WTO (Rozvojové kolo jednání z Dauhá), v jehož rámci musí být rozhodně „znovu nastartován“ rozvojový program z Dauhá (DDA), aby bylo prokázáno plnění základního závazku ukončit jednání do roku 2010, jak navrhuje skupina G20.

4.2.2 Komise souhlasí, že obchodní politika bude hrát významnou roli při řešení potravinové krize, avšak není hlavním faktorem. Změna klimatu, politická nestabilita a nedostatečná bezpečnost, selhání vlády a právního státu, korupce, růst počtu obyvatel a hospodářská a energetická krize jsou v této souvislosti zásadní, nemluvě o rostoucím ohrožení dodávek vody v mnoha částech světa a o zvyšování cen paliv. Obchodní politika však může při správném použití daný problém zmírnit, ale může také situaci snadno zhoršit, je-li použita nesprávně. Zároveň je důležité jasně odlišit naléhavou potravinovou pomoc a dlouhodobější zajišťování potravin.

4.2.3 EHSV zdůrazňuje, že některé země vzhledem k hrozbě potravinové a finanční krize přijaly protekcionistická opatření (v roce 2008 jich bylo WTC oznámeno více než 60), jež dlouhodobě nepomáhají úspěšnému zajišťování potravin, nezaručují nezbytnou flexibilitu, jsou překážkou jakékoli formy skutečné regionální integrace, zejména v Africe, a jdou proti globálnímu přístupu k zajišťování potravin.

4.2.4 Jak však zdůraznila zpráva, kterou EHSV (7) vypracoval pro 10. regionální seminář zemí AKT a EU, jenž se konal v červnu 2009 v Gaborone, mezinárodní obchod se zemědělskými produkty a potravinami zahrnuje pouze 10–11 % (vyjádřeno v tunách) světových zásob potravin, jež jsou nyní k dispozici.

4.2.5 Obchodní politika EU musí být přesto přezkoumána jak z krátkodobého, tak dlouhodobého hlediska. Z krátkodobého pohledu je vhodné zmínit dosud zablokovaná mnohostranná jednání WTO v rámci rozvojového kola jednání z Dauhá, dále řadu dvoustranných obchodních jednání EU na základě sdělení Komise Globální Evropa z října 2006 a probíhající jednání o EPA (dohody o hospodářském partnerství) se zeměmi AKT. Z posledně jmenovaných dohod byla dosud uzavřena pouze EPA s CARIFORUM, která má závažné důsledky pro budoucí zapojení občanské společnosti. Nicméně i prozatímní dohody o hospodářském partnerství uzavřené s ostatními zeměmi AKT budou hrát důležitou roli.

4.2.6 Z dlouhodobého pohledu je nezbytné provést strategický přezkum. Zajišťování potravin je třeba přidělit zvláštní status. Měla by být znovu zahájena diskuse o tom, jak určit vyváženost (zejména mezi rozvinutými a rozvojovými zeměmi s ohledem na změnu klimatu, očekávaný nedostatek vody a další obdobné problémy) budoucích jednání WTO o zemědělství. Dále bude třeba určit budoucí podobu technické pomoci rozvojovým zemím a zjistit, zda je nezbytné pokračovat s tzv. dohodou o „jednotném závazku“, jež rozvojovým zemím často škodí. Technická pomoc by měla být zaměřena spíše na rozvíjení schopnosti zemí či regionů vytvářet a sjednávat obchodní politiku, než aby jim pouze umožňovala poradit si s prováděním.

4.2.7 Z krátkodobého pohledu je důležité zjistit, jaké nástroje jsou v otevřeném regulovaném obchodním systému nejúčinnější v boji s nedostatkem potravin v chudších zemích a k dosažení rozvojového cíle tisíciletí číslo 1, aby se snížil procentuální podíl obyvatel trpících podvýživou a zvýšila celosvětová produkce potravin natolik, aby pokryla předpokládaný nárůst poptávky.

4.2.8 FAO (Organizace pro výživu a zemědělství) uvádí 17 zemí trpících nedostatkem potravin, které definuje jako procházející „potravinovou krizí“, a dalších 17 jako „značně ohrožených“. Z těchto 34 zemí (8) je 23 členy WTO, 25 zemí jsou nejméně rozvinuté země a 25 zemí je zeměmi AKT. Některé z těchto zemí jsou dlouhodobými členy WTO, avšak v současném rozvojovém kole jednání z Dauhá mají jen omezenou roli. Další země, například Keňa nebo Zimbabwe, musely čelit obtížným situacím. Keňa je při jednání nejaktivnější zemí. V současnosti se dvoustranných jednání v rámci programu Globální Evropa účastní pouze Nikaragua, většina zemí je pak zapojena do jednání o EPA.

4.2.9 S ohledem na zapojení některých rozvojových zemí do skupiny G20 se EHSV domnívá, že by mělo dojít k revizi třídění OSN, aby byl jasně rozlišen rozdíl mezi rozvojovými zeměmi se středně vysokými příjmy a chudšími rozvojovými zeměmi a méně rozvinutými zeměmi.

4.2.10 Co se týče jednání o zemědělství v rámci rozvojového kola z Dauhá:

— pro žádnou jednající stranu by nebylo vhodné, aby se v zájmu lepšího zajišťování potravin začaly znovu využívat vnitrostátní podpory a podpory vývozu;

— není ani nezbytné radikálně upravovat postoj EU k třetímu pilíři (přístup na trhy), jenž zahrnuje úroveň plánovaných snížení celních sazeb a jiné důležité otázky, jež přispěly k zavedení stávajícího kola jednání v Dauhá do slepé uličky, přestože ke konci roku 2008 došlo k významnému pokroku v mnoha oblastech, například pokud jde o pružnější přístup pro „rozvojové země, které jsou čistými dovozci potravin“ (NFIDC), což Výbor zvlášť vítá;

— Výbor se domnívá, že EU by se měla zaměřit na upevnění výsad, které již byly přiznány v klíčových oblastech, jako jsou například zvláštní ochranný mechanismus (jenž rozvojovým zemím umožňuje dočasně zvýšit celní sazby v případě prudkého nárůstu dovozu a cenových propadů), zvláštní produkty (u nichž lze provádět mírnější snižování celních sazeb, zejména z důvodu zajištění potravin) a celní kvóty, a neměla by usilovat o výhodnější dohodu na úkor rozvojových zemí. Tato opatření však nesmějí ohrozit rozvoj obchodu mezi jižními zeměmi;

— Výbor dále vyzývá EU, aby rozšířila iniciativu „Vše kromě zbraní“ (která je již sama o sobě dobrým výsledkem) a bezcelní a bezkvótové (DFQF) výsady přiznané 49 nejméně rozvinutým zemím v rámci rozvojového kola jednání v Dauhá i na ostatních 9 zemí (9) ze seznamu FAO (s výjimkou případů, kdy to bude politicky nepřijatelné), a to v souladu s prozatímními dohodami o hospodářském partnerství a s možností zahrnout další země, pokud budou zařazeny na seznam FAO. Právě tímto způsobem může EU nejvíce přispět ke globálnímu zajišťování potravin prostřednictvím obchodních nástrojů.

4.2.11 Výbor se však domnívá, že Komise může nejvíce přispět ke globálnímu zajišťování potravin pomocí současných jednání o EPA (dohodách o hospodářském partnerství) a především revizí dohody z Cotonou plánované na rok 2010,

4.2.12 EU správně považuje obchod za jednu ze šesti prioritních oblastí své rozvojové politiky. Díky těmto jednáním zamýšlejí EU a země AKT uzavřít sedm nových obchodních dohod na regionálním základě, jež budou v souladu s WTO a budou zaměřeny na postupné odstranění překážek obchodu a na podporu spolupráce ve všech oblastech souvisejících s obchodem. Jde primárně o nástroj rozvoje. Je vhodné připomenout, že mezi původní cíle patří podpora udržitelného rozvoje, vymýcení chudoby, regionální integrace a postupné zapojování zemí AKT do celosvětové ekonomiky. Tyto cíle musí být i nadále v popředí všech probíhajících jednání.

4.2.13 EU by prostřednictvím těchto jednání měla usilovat o dosažení:

— větší regionální integrace: je to důležitý cíl, zejména v Africe, coby rozhodující faktor na podporu jak rozvoje, tak zajišťování potravin, jakož i nezbytný prvek revize Dohody z Cotonou;

— synergií mezi různými iniciativami regionální integrace, jež se navzájem překrývají, a mezi různými prozatímními dohodami v rámci EPA a celosvětovými dohodami;

— jednání, jež se mohou rychle přizpůsobit schopnostem a možnostem zemí AKT, a zaručí tak okamžité výsledky v oblastech, jako je například zjednodušení pravidel původu (jež by mělo podpořit zemědělská odvětví) a právní jistota pro zajištění bezcelního a bezkvótového přístupu na trhy EU. Tato jednání se zároveň nesmějí využívat k předkládání dalších otázek, které nesouvisejí s EPA, zejména státní dodávky, nebo k vytváření tlaku na jejich projednávání;

— toho, aby si co nejvíce zemí AKT zvolilo zemědělství a rozvoj venkova jako prioritní sektory (v rámci 9. ERF – Evropského rozvojového fondu – si pouze 4 země ze 78 zvolily zemědělství, dalších 15 pak rozvoj venkova; EU z tohoto fondu uvolnila 522 milionů eur na regionální integraci a pomoc související s obchodem), další prostředky by měly být určeny zejména na výraznou podporu výzkumu a vývoje na místní úrovni v oblasti zemědělství a potravinářství;

— dalšího navýšení částky více než dvou miliard eur určené na pomoc na podporu obchodu a pomoc související s obchodem do roku 2010, kterou již EU stanovila a EHSV vítá. Toto navýšení je nezbytné k vyrovnání s dopady světové hospodářské krize.

4.2.14 EHSV se již zmínil (10) o tom, že hospodářský rozvoj Afriky musí záviset „především na prohloubení schopnosti jejího vnitřního trhu vytvořit vnitřní hospodářský růst umožňující tento světadíl stabilizovat a zasadit do světového hospodářství. Regionální integrace a rozvoj vnitřního trhu jsou opěrnými body a odrazovým můstkem, který Africe umožní pozitivně se otevřít světovému obchodu“. EHSV tuto výzvu opětovně zdůrazňuje, především v zájmu zabezpečení lepšího zajišťování potravin.

4.2.15 Zpracovatelský průmysl vytváří produkty s vysokou přidanou hodnotou, proto by měl být podporován v rozvoji a růstu. Především v zemědělství se místní potravinářský průmysl může rozvíjet jen tehdy, je-li k dispozici dostatečně rozsáhlý místní trh, nicméně vnitroafrický obchod je nesmírně omezený a tvoří méně než 15 % celkového obchodu vznikajícího v Africe.

4.2.16 EPA jsou v podstatě regionální nebo bilaterální dohody. Je tedy důležité, aby nebyly překážkou multilaterality, ale naopak považovány za oporu multilaterálního přístupu a za slučitelné s multilateralitou, kterou by měly posilovat (11). Výbor se domnívá, že případné výsledky na regionální a bilaterální úrovni mohou podnítit multilaterální postupy jako výsledek detailnějších diskusí a většího sblížení postojů, které tyto přístupy vyvolají. Je důležité, aby na žádné úrovni jednání nebyla oslabena vyjednávací pozice chudších rozvojových zemí a nejméně rozvinutých zemí.

4.2.17 EU dále musí usilovat o to, aby více přispěla ke globálnímu zajišťování potravin pomocí dalších mechanismů souvisejících s obchodem, jako například:

— posílení iniciativ zaměřených na budování kapacit zemí trpících nedostatkem potravin, mimo jiné účinného systému pomoci na podporu obchodu jako nedílné součásti mnohostranných jednání, a to především prostřednictvím podpory místního výzkumu a vývoje, posílením přenosu technologií, zaváděním lepších výrobních norem a širším využíváním technické pomoci v obchodních záležitostech, jak již stanoví i jednání o EPA;

— usnadnění obchodu: uzavírání a uplatňování jakýchkoli dohod před přístupem k „jednotnému závazku“ v rámci agendy z Dauhá;

— větší podpora v oblasti sanitárních a fytosanitárních opatření: otázky veřejného zdraví, zdraví zvířat a rostlin, například nadměrné využívání antibiotik, prasečí chřipka nebo slintavka a kulhavka;

— iniciativy, jako je všeobecný systém preferencí Plus, jehož využívání je podmíněno přijetím mezinárodních norem v oblasti lidských práv, řádné správy, pracovního práva a environmentálních norem, a etické obchodování (podporující zásady „spravedlivého a všem přístupného obchodu“, jež zohledňují otázku sledovatelnosti a rozšiřují tuto koncepci tak, aby znovu zahrnovala také prodej v dražbě);

— podpora rozvoje rozsáhlejší zpracovatelské kapacity v rozvojových zemích, především detašováním klíčových subjektů evropského průmyslu, což je praxe, kterou už provádí Komise spolu s UNCTAD;

— prozkoumání možných ochranných opatření proti potenciálním negativním důsledkům jinde prováděných spekulací v oblasti zemědělských surovin pro pěstitele a výrobu (kakao, káva atd.).

4.2.18 Ačkoliv EPA byly uzavřeny částečně proto, aby vyřešily narušování preferencí, stále zůstávají důležité otázky, které se více týkají obchodu mezi jižními zeměmi. Některé země Latinské Ameriky chtějí rychleji a důkladněji liberalizovat obchod s tropickými produkty, včetně banánů a cukru, jež jsou příčinou letitých sporů, v rozporu se zájmy ostatních, zejména zemí AKT. V sázce je schopnost některých zemí, které jsou čistými vývozci potravin, cenově konkurovat produktům z jiných zemí (včetně cukru), čímž je ohrožena rentabilita těchto plodin tam, kde mohou být nejpotřebnější. Také tento problém je jednou z hlavních příčin nedostatku potravin.

4.2.19 Kromě toho je třeba zohlednit dopad ztráty příjmů z daní v těch rozvojových zemích, které by měly snížit cla, což by mělo vliv na jejich sociální politiky.

4.2.20 EU musí přesto podporovat obchod mezi jižními zeměmi obecně, především protože se jedná o důležitý prorůstový faktor a protože umožní rázně se postavit hrozbě rostoucího nedostatku potravin.

4.3 Reformy globálního řízení

4.3.1 EHSV v prvé řadě zdůrazňuje, že zajišťování potravin vyžaduje vypracování globálního rámce pro hospodářský a sociální rozvoj, který by byl výsledkem dvojí konvergence: mezi různými politikami (sociální, hospodářskou a územní) a mezi různými vnitrostátními a mezinárodními institucemi. Tato zvláštní iniciativa řízení vyžaduje podporu a spolupráci organizované občanské společnosti.

4.3.2 Pokud jde konkrétně o činnost institucí a orgánů pověřených v současnosti globálním řízením zajišťování potravin, EHSV nepovažuje za nutné zakládat nové orgány, ale spíše naopak provést důkladnou reorganizaci a reformu těch stávajících, a to podle dvou kritérií: specializace jejich funkcí (a tedy vyloučením duplicit a mrhání lidskými a finančními zdroji) a jednotnosti globálního řízení, zejména s ohledem na systém OSN (FAO, IFAD a WFP), jež by měla v souvislosti s tematikou zajišťování potravin převzít vedení. Vhodně reformovaný a oživený Výbor pro zajišťování potravin se může stát nástrojem pro koordinaci politik zajišťování potravin a různých úrovní, na nichž jsou vytvářeny.

4.3.3 EHSV dále zdůrazňuje, že je nevyhnutelně nutné opět koordinovat také iniciativy Světové banky a ostatních příslušných institucí v oblasti zajišťování potravin a že EU musí vůči těmto organizacím vystupovat jednotně.

4.3.4 Kromě toho EHSV zdůrazňuje, že v souvislosti s toky přímé potravinové pomoci ze severu na jih je třeba mít na paměti, že hojná potravinová pomoc může narušit místní trhy a ohrozit zajišťování potravin pro zemědělce samé. EHSV proto podporuje WFP v jeho rozhodnutí zaměřit se na jiný přístup iniciativ.

5. Postřehy a úloha občanské společnosti

Postřehy evropské občanské společnosti

5.1 EHSV s poukazem na životně důležitou problematiku potravin uvádí tyto hlavní scénáře:

a) značná část starostí, jež jsou každodenní součástí reálného života lidí, se týká stravy (potraviny jako prostředek výživy),

b) významná část úsilí lidí o dobrý a příjemný život se týká stravy (potraviny jako kultura a způsob života),

c) velmi mnoho lidí nemá ani na počátku třetího tisíciletí jistotu, že bude mít každý den dostatek jídla (potraviny jako prostředek k přežití).

5.2 EHSV tedy jako vyjádření evropské organizované občanské společnosti na jedné straně zdůrazňuje, že současná problematika potravin (zdravotní nezávadnost, kvalita a dostupnost) se stala trvalou součástí vztahů mezi jednotlivci a sociálními skupinami a mediálních informačních okruhů, na druhé straně považuje schopnost občanské společnosti zasahovat do všech oblastí souvisejících s potravinami za občanské právo. Mezi práva pak počítá i globální zajišťování potravin. Přístup k potravinám je tedy nutné považovat za základní lidské právo.

5.3 EHSV si dále všímá, že se v souvislosti nejprve s potravinovou a následně finanční krizí v různých částech občanské společnosti na světové i evropské úrovni objevily různé, dokonce protichůdné reakce, jež potvrzují její důležité zapojení do potravních trendů, zároveň ale i její zmatek: počínaje nepokoji z důvodu nedostatku potravin (v roce 2008 jich bylo nejméně 22, při nichž byli i mrtví), přes pozornost věnovanou i částí evropských spotřebitelů určitým spekulačním finančním produktům spojenými s cenami zemědělských produktů, rozsáhlé obavy mezi zemědělci v Evropě i ve světě, až všeobecně konče rostoucím znepokojením všech občanů kvůli problematice zajišťování potravin, veřejnému zdraví a hospodaření s vodou.

Úloha občanské společnosti

5.4 V souvislosti s úsilím o odpovídající rovnováhu mezi zajišťováním potravin a regulovaným obchodem zdůrazňuje EHSV, že je nezbytné posílit úlohu občanské společnosti a že je zapotřebí vést strukturovanější dialog mezi touto společností a rozhodovacími orgány na různé úrovni. Zdůrazňuje zejména harmonizační funkci organizací zemědělců a význam úlohy různých forem uspořádání jejich produkce.

5.5 EHSV proto považuje zapojení organizací zemědělců do přípravy národních politik rozvoje a jejich účast na rozhodovacím procesu a posouzení dopadů týkajících se obchodních jednání a jejich následného uplatňování za strategické.

5.6 Za tímto účelem je nezbytné zaměřit zvláštní finanční pomoc na odbornou přípravu zemědělců, zvláště žen, vzhledem k jejich strategické úloze ve venkovských oblastech, aby se tak muži i ženy pracující v zemědělství mohli prosadit jako aktivní účastníci procesů v oblasti politiky a technologického rozvoje.

5.7 EHSV rovněž vyzdvihuje význam sociální ekonomiky a jejích podniků a organizací v zemích AKT i kvůli schopnosti reagovat na různé dopady potravinové a finanční krize, zejména s ohledem na osoby, jež pracují v neformální ekonomice a ve venkovských oblastech (12).

5.8 EHSV v neposlední řadě znovu potvrzuje svoji vlastní specifickou aktivní úlohu. Jeho zkušenosti mu totiž umožňují určit potenciální třetí partnery ve všech sektorech občanské společnosti (výrobci, pracovníci a spotřebitelé) tak, aby posílil jejich úlohu v jejich zemích, která má zásadní význam pro řešení problémů na místní úrovni. Zároveň může být EHSV pro EU jakýmsi „barometrem“ k monitorování toho, jak účinné jsou její iniciativy v jednotlivých zemích, a ke zlepšení jejich fungování. V tomto ohledu je dobrým příkladem Poradní výbor občanské společnosti CARIFORUM–ES.

V Bruselu dne 16. prosince 2009 předseda Evropského hospodářského a sociálního výboru Mario SEPI

(1) Viz FAO, Situace v nedostatku potravin ve světě, zpráva za rok 2008 a zpráva za rok 2009.

(2) Viz stanovisko EHSV ke Zprávě de Larosièrovy skupiny, Úř. věst. C 318, 23.12.2009, s. 57.

(3) Viz FAO, IIED a IFAD, Land grab or development opportunity?, 2009.

(4) OSN, The Right to Food, rezoluce Komise pro lidská práva 2001/25 a zpráva zvláštního zpravodaje Jeana Zieglera o právu na potravu, odstavec 14, 7. února 2001.

(5) Rada FAO, Voluntary Guidelines to support the progressive realization of the right to adequate food in the context of national food security, listopad 2004.

(6) Zpráva zvláštního zpravodaje OSN pro problematiku práva na potraviny Olivera De Schuttera, mise ve WTO, 9. března 2009.

(7) DI CESE 34/2009 – Zabezpečení udržitelného zajišťování potravin v zemích AKT [není k dispozici v češtině].

(8) Demokratická republika Kongo, Džibutsko, Eritrea, Etiopie, Gambie, Guinea, Guinea-Bissau, Haiti, Jemen, Kamerun, Keňa, Komory, Lesotho, Libérie, Madagaskar, Mongolsko, Mosambik, Nikaragua, Niger, Palestina, Pobřeží slonoviny, Rwanda, Senegal, Sierra Leone, Somálsko, Středoafrická republika, Svazijsko, Šalomounovy ostrovy, Tádžikistán, Tanzanie, Východní Timor, Zambie a Zimbabwe.

(9) Kamerun, Keňa, Mongolsko, Nikaragua, Palestina, Pobřeží slonoviny, Svazijsko, Tádžikistán, Zimbabwe.

(10) Úř. věst. C 77, 31.3.2009, s. 148–156.

(11) Úř. věst. C 211, 19.8.2008, s. 82–89.

(12) MOP, Declaration and Plan of action for the promotion of social economy enterprises and organizations in Africa, Johannesburg, 19.–21. října 2009.