CS Úřední věstník Evropské unie C 213/1

Oznámení Komise: „Příručka k požadavkům na hydroenergetiku v souvislosti s právními předpisy EU na ochranu přírody“

(2018/C 213/01)

Tento dokument odráží stanoviska Evropské komise a nemá závaznou povahu.

Evropská komise, květen 2018

Katalogové číslo …

Reprodukce je povolena pouze v případě uvedení zdroje.

Tento dokument byl vypracován za pomoci společnosti N2K GROUP EEIG – Ecosystems LTD, Brusel a společnosti Beleco, Česká republika.

OBSAH

Účel dokumentu 3

1. Přehled politického a legislativního rámce EU 4

1.1 Směrnice o ochraně ptáků a směrnice o ochraně přírodních stanovišť 4

1.2 Rámcová směrnice o vodě 6

1.3 Vzájemná koordinace rámcové směrnice o vodě a směrnic na ochranu přírody 6

1.4 Směrnice o povodních 8

1.5 Směrnice SEA a směrnice EIA 9

1.6 Vzájemný vztah mezi směrnicemi SEA a EIA a článkem 6 směrnice o ochraně přírodních stanovišť 10

2. Sladkovodní ekosystémy a hydroenergetika v EU 10

2.1 Stav ekosystémů řek a jezer v EU 10

2.2 Tlaky a hrozby, které působí na sladkovodní ekosystémy Evropy 12

2.3 Vlivy hydroenergetiky na sladkovodní ekosystémy 14

2.4 Kumulativní účinky 19

2.5 Rozlišování mezi významnými a nevýznamnými vlivy 21

3. Příklady osvědčených postupů při zmírňování dopadů a uplatňování opatření ekologické obnovy na hydroenergetiku 23

3.1 Úsilí o co nejlepší ekologický stav řek v souvislosti s hydroenergetikou 23

3.2 Řešení situace, kdy stávající hydroenergetická infrastruktura nepříznivě ovlivňuje lokalitu sítě Natura 2000 24

3.3 Zavádění ekologických opatření a opatření k obnově 25

3.4 Příklady osvědčených postupů ekologické obnovy 29

4. Osvědčené postupy při uplatňování integrovaného přístupu k plánování na hydroenergetiku 36

4.1 Přínosy integrovaného plánování 36

4.2 Integrované vnitrostátní a regionální plány 40

4.3 Mapy a zóny různých úrovní citlivosti volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin 41

4.4 Včasné konzultace 44

5. Postup posuzování podle směrnice o ochraně přírodních stanovišť 46

5.1 Úvod 46

5.2 Kdy je nezbytný postup podle článku 6 46

5.3 Podrobný postup provádění odpovídajících posouzení 47

5.4 Výjimky podle čl. 6 odst. 4 57

Zkratky 61

ÚČEL TOHOTO DOKUMENTU

Tento dokument nabízí pokyny a představuje řadu praktických případových studií, které ukazují, jak lze zajistit, aby hydroenergetika fungovala v souladu s požadavky směrnice o ochraně přírodních stanovišť a směrnice o ochraně ptáků. Rozebírá jednotlivé typy účinků, jež mohou hydroenergetické činnosti mít, a prostřednictvím řady praktických zkušeností ilustruje, jak lze účinky hydroenergetiky eliminovat nebo je alespoň za různých podmínek omezit na minimum.

Obecněji je jeho cílem působit jako prostředek k posílení synergismů mezi politikami a praktickými postupy EU v oblastech energetiky, přírody a vody, aby se dosahovalo cílů EU koordinovanějším a pokud možno vzájemně podpůrným způsobem.

Kapitola 1 poskytuje přehled o politickém a legislativním rámci EU, v němž má hydroenergetika v Evropě fungovat. Stručně shrnuje hlavní ustanovení směrnice o ochraně přírodních stanovišť a směrnice o ochraně ptáků a jejich vztah k rámcové směrnici o vodě a směrnicím EIA a SEA.

Kapitola 2 popisuje obecně špatný stav ekosystémů řek a jezer EU a také hlavní tlaky a hrozby, které na ně působí, načež se zabývá řadou různých vlivů, jež může hydroenergetika mít na sladkovodní ekosystémy, a především zdůrazňuje důležitost potenciálních kumulativních účinků.

Přežití významného počtu druhů volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin v Evropě, včetně přibližně 400 sladkovodních druhů organismů chráněných podle směrnice o ochraně ptáků a směrnice o ochraně přírodních stanovišť, závisí na říčních a jezerních ekosystémech. V současnosti je však většina evropských řek ve velmi znehodnoceném stavu a pod obrovským tlakem široké škály socioekonomických činností (včetně hydroenergetiky).

Z nejnovějších zpráv o stavu životního prostředí (1) je patrné, že je zapotřebí udělat ještě mnohé ke splnění cílů rámcové směrnice o vodě a dvou základních směrnic na ochranu přírody. Toho lze dosáhnout pouze v případě, že se bude věnovat přednostní pozornost nejen prevenci dalšího zhoršování kvality našich řek, ale rovněž aktivnímu zlepšování jejich ekologického stavu a odstraňování nebo alespoň významnému snižování tlaků a hrozeb, jimž říční ekosystémy čelí.

Kapitola 3 se zabývá způsoby, jimiž lze těchto cílů dosáhnout, a pro ilustraci uvádí příklady osvědčených postupů ekologické obnovy z celé EU.

Zvláštní pozornost je v kapitole 4 věnována potřebě strategického plánování a koncipování integrovanějších hydroenergetických plánů a projektů, které zohledňují ekologické požadavky řek již na počátku celého procesu plánování a které vždy, když je to možné, zahrnují také opatření ke zlepšení ekologického stavu řek.

Dále tento dokument podrobně popisuje (v kapitole 5) postup, který je nutno dodržovat při provádění odpovídajícího posouzení hydroenergetického plánu nebo projektu podle článku 6 směrnice o ochraně přírodních stanovišť. Objasňuje některé klíčové aspekty tohoto schvalovacího postupu a jeho souvislosti s dalšími postupy EU pro posuzování vlivů na životní prostředí. Zkušenosti opakovaně ukazují, že na vině problémů se schvalovacím postupem podle článku 6 jsou velmi často nekvalitní a neúplná odpovídající posouzení.

Tato příručka je určena k použití především příslušnými orgány, oznamovateli záměrů a konzultanty. Bude také zajímavá pro nevládní organizace a další zúčastněné strany, které působí v odvětví hydroenergetiky. Tento dokument byl vypracován na základě konzultací s orgány členských států a s řadou klíčových zúčastněných stran a zájmových skupin, jež všechny poskytly cenné připomínky k jednotlivým návrhům jeho znění.

Dokument má vycházet z textu směrnice o ochraně ptáků a směrnice o ochraně přírodních stanovišť a širších zásad politiky EU v oblasti životního prostředí a hydroenergetiky a má odrážet jejich věcné záměry. Osvědčené postupy a navrhované metodiky nejsou koncipovány jako normativní, nýbrž mají nabídnout užitečné rady, nápady a návrhy vycházející z debat se zástupci dotyčného odvětví, vnitrostátními a mezinárodními orgány, nevládními organizacemi, vědeckými odborníky a dalšími zúčastněnými stranami.

Tento dokument odráží pouze stanoviska Komise a nemá právně závaznou povahu. Je na Evropském soudním dvoru, aby poskytl konečný výklad směrnic EU. Tam, kde je to relevantní, byla do této příručky zahrnuta stávající evropská judikatura. Tuto příručku je proto nejlépe číst ve spojení se stávajícími obecnými pokyny a příslušnými rozhodnutími Evropského soudního dvora, jež se týkají uvedených dvou směrnic (2).

1. POLITICKÝ A LEGISLATIVNÍ RÁMEC EU

Hydroenergetika má klíčovou úlohu v provádění směrnice o podpoře využívání energie z obnovitelných zdrojů (3) a v přispívání k plnění energetických cílů EU na období let 2020–2030. Stejně jako u všech ostatních činností souvisejících s vodou musí hydroenergetika splňovat požadavky právních předpisů EU v oblasti životního prostředí, které byly zavedeny za účelem ochrany a obnovy evropských řek a jezer. Tyto právní požadavky jsou stanoveny v rámcové směrnici o vodě, ve směrnici o povodních, ve směrnici o ochraně ptáků a směrnici o ochraně přírodních stanovišť a ve směrnicích o posuzování vlivů na životní prostředí (směrnici o posuzování vlivů na životní prostředí (EIA) a směrnici o strategickém posuzování vlivů na životní prostředí (SEA)).

Tato kapitola popisuje některá klíčová ustanovení těchto právních předpisů EU, jež se týkají hydroenergetiky. Důraz je kladen především na dvě základní směrnice na ochranu přírody, neboť to je hlavním tématem tohoto dokumentu.

1.1 Směrnice o ochraně ptáků a směrnice o ochraně přírodních stanovišť

Evropské řeky jsou významným zdrojem biologické rozmanitosti a důležitou součástí našeho bohatého přírodního dědictví. V průběhu uplynulých desetiletí však prošly zásadními změnami. Snížila se tím jejich odolnost a schopnost poskytovat přírodní prostředí pro volně žijící živočichy a planě rostoucí rostliny. Většina řek je nyní ve znehodnoceném stavu a potřebuje obnovu.

Vzhledem k alarmujícímu úbytku biologické rozmanitosti v Evropě si hlavy států a vlád EU stanovily ambiciózní cíl do roku 2020 tento úbytek zastavit a zvrátit. V květnu 2011 přijala Komise strategii EU pro oblast biologické rozmanitosti do roku 2020 (4), která stanoví politický rámec pro dosažení tohoto cíle. V dubnu 2017 spustila nový akční plán (5), který má rychle zlepšit praktické provádění směrnice o ochraně přírodních stanovišť a směrnice o ochraně ptáků a urychlit pokrok směrem k dosažení cíle strategie EU do roku 2020, kterým je zastavit a zvrátit úbytek biologické rozmanitosti a ekosystémových služeb.

Směrnice o ochraně ptáků a směrnice o ochraně přírodních stanovišť jsou úhelnými kameny politiky EU v oblasti přírody a biologické rozmanitosti. Umožňují, aby všechny členské státy EU na základě společného legislativního rámce spolupracovaly při ochraně nejohroženějších, nejzranitelnějších a nejcennějších druhů živočichů a rostlin a přírodních stanovišť Evropy v celém jejich přirozeném areálu rozšíření v EU, a to bez ohledu na politické nebo správní hranice.

Celkovým cílem obou směrnic je zajistit zachování biologických druhů a typů přírodních stanovišť, jež jsou předmětem ochrany podle těchto směrnic, a jejich obnovu do příznivého stavu z hlediska ochrany (6) v celém jejich přirozeném areálu rozšíření v EU.

Tento cíl je vymezen pozitivně, se zaměřením na příznivou situaci, které je nutno dosáhnout a následně ji udržovat. Jde proto nad rámec základního požadavku zabránit dalšímu zhoršování situace.

Definice příznivého stavu z hlediska ochrany podle směrnice o ochraně přírodních stanovišť Článek 1 Stavem přírodního stanoviště z hlediska ochrany se rozumí souhrn vlivů, které působí na přírodní stanoviště a na jeho typické biologické druhy a které mohou ovlivnit jeho dlouhodobé přirozené rozšíření, strukturu a funkce, jakož i dlouhodobé přežívání jeho typických biologických druhů na území EU. Stav přírodního stanoviště z hlediska ochrany se považuje za „příznivý“, pokud: — jeho přirozený areál rozšíření a plochy, které v jeho rámci pokrývá, jsou stabilní nebo se zvětšují a — specifická struktura a funkce, které jsou nezbytné pro jeho dlouhodobé zachování, existují a budou pravděpodobně v dohledné době i nadále existovat a — stav jeho typických biologických druhů z hlediska ochrany je příznivý. Stavem biologického druhu z hlediska ochrany se rozumí souhrn vlivů, které působí na dotyčný druh a které mohou ovlivnit jeho dlouhodobé rozšíření a početnost jeho populací na území EU. Stav druhu z hlediska ochrany bude považován za „příznivý“, pokud: — údaje o populační dynamice příslušného druhu naznačují, že se dlouhodobě udržuje jako životaschopný prvek svého přírodního stanoviště, a — přirozený areál rozšíření druhu není a pravděpodobně nebude v dohledné budoucnosti omezen a — existují a pravděpodobně budou v dohledné době i nadále existovat dostatečně velká přírodní stanoviště k dlouhodobému zachování jeho populací.

Za účelem dosažení tohoto cíle směrnice EU na ochranu přírody vyžadují, aby členské státy prováděly především dva hlavní druhy opatření:

— vyhlásily a chránily lokality klíčové pro ochranu biologických druhů a typů přírodních stanovišť uvedených v přílohách I a II směrnice o ochraně přírodních stanovišť a v příloze I směrnice o ochraně ptáků, jakož i pro ochranu všech běžně se vyskytujících stěhovavých ptáků. Tyto lokality tvoří síť Natura 2000, která v současné době obsahuje přes 27 500 lokalit. Jezerní a říční ekosystémy pokrývají přibližně 4 % celkové plochy území sítě Natura 2000 (Evropská agentura pro životní prostředí, 2010, pro EU-27),

— zavedly režim ochrany druhů pro všechny volně žijící evropské druhy ptáků a jiné ohrožené druhy organismů uvedené v příloze IV směrnice o ochraně přírodních stanovišť. Tato opatření se vztahují na celý přírozený areál rozšíření daného druhu v EU, tzn. jak v rámci chráněných lokalit, jako je síť Natura 2000, tak i mimo ně.

Ustanovení na ochranu lokalit sítě Natura 2000

Ochranu lokalit sítě Natura 2000 a péči o ně upravují ustanovení článku 6 směrnice o ochraně přírodních stanovišť, která také určuje vztah mezi ochranou lokality a jinými způsoby využíváním území, jako je hydroenergetika, v dané oblasti a v jejím okolí (7).

Ustanovení článku 6 uvádějí dva typy opatření:

— První se týká péče o ochranu všech lokalit sítě Natura 2000 a stanovení cílů péče o tyto lokality. Členské státy mají: a) vypracovat a zavést pozitivní ochranná opatření, která odpovídají ekologickým požadavkům typů přírodních stanovišť uvedených v příloze I a biologických druhů uvedených v příloze II, jež se v daných lokalitách vyskytují (čl. 6 odst. 1); a b) přijmout vhodná opatření, aby nedocházelo k žádnému poškozování typů přírodních stanovišť a k narušování přírodních stanovišť biologických druhů ani k významnému vyrušování biologických druhů, které se tam vyskytují (čl. 6 odst. 2). Směrnice o ochraně přírodních stanovišť doporučuje vypracovat plány péče o lokality sítě Natura 2000 jako prostředek, jak otevřeným a transparentním způsobem určit nezbytná ochranná opatření pro lokality sítě Natura 2000. Plány péče jsou užitečným nástrojem pro stanovení cílů ochrany a pomáhají dosáhnout mezi všemi zúčastněnými stranami a zájmovými skupinami shody ohledně řešení týkajících se péče o danou lokalitu. Představují rovněž mechanismus pro začlenění opatření na ochranu lokalit sítě Natura 2000 do širšího programu opatření na základě rámcové směrnice o vodě.

— Druhý typ opatření (upravený ustanovením čl. 6 odst. 3) se týká postupu posouzení jakéhokoli plánu nebo projektu, který by mohl ovlivnit jednu nebo více lokalit sítě Natura 2000 (úplné podrobnosti viz kapitola 5). V podstatě jde o to, že v rámci postupu posouzení musí být každý plán nebo projekt, který by mohl mít významný nepříznivý vliv na lokalitu sítě Natura 2000, podroben odpovídajícímu posouzení (Appropriate Assessment, AA) za účelem podrobného prozkoumání takových vlivů s ohledem na cíle ochrany dotyčné lokality. Příslušný orgán může daný plán nebo projekt odsouhlasit pouze v případě, že na základě zjištění odpovídajícího posouzení zjistí, že plán nebo projekt nebude mít nepříznivý vliv na celistvost dotyčné lokality. Je důležité upozornit, že je nutno prokázat nepřítomnost (a nikoli přítomnost) významných nepříznivých vlivů. Za výjimečných okolností lze ke schválení plánu nebo projektu, který má nepříznivý vliv na celistvost lokality sítě Natura 2000, použít výjimku (podle čl. 6 odst. 4), pokud lze prokázat, že neexistují žádné méně škodlivé alternativy, a pokud je plán nebo projekt považován za nezbytný z naléhavých důvodů převažujícího veřejného zájmu. V takových případech je nutno zabezpečit vhodná kompenzační opatření, která zajistí ochranu celkové soudržnosti sítě Natura 2000. Je důležité poznamenat, že postup posouzení podle směrnice o ochraně přírodních stanovišť není shodný s postupem posouzení stanoveným směrnicí o posuzování vlivů na životní prostředí (EIA) nebo směrnicí o strategickém posuzování vlivů na životní prostředí (SEA) (8) a s postupem posouzení podle čl. 4 odst. 7 rámcové směrnice o vodě, ačkoli by měly být v ideálním případě sloučeny nebo alespoň vzájemně koordinovány.

Ustanovení o ochraně biologických druhů

Druhá skupina ustanovení směrnic EU na ochranu přírody se týká ochrany určitých druhů živočichů a rostlin v celém jejich přirozeném areálu rozšíření v rámci EU, tzn. bez ohledu na to, zda se vyskytují v lokalitách sítě Natura 2000 nebo mimo ně. Opatření na ochranu biologických druhů se týkají druhů organismů uvedených v příloze IV směrnice o ochraně přírodních stanovišť a všech druhů volně žijících ptáků v EU. Přesné podmínky jsou stanoveny v článku 5 směrnice o ochraně ptáků a v článku 12 (v případě živočichů) respektive článku 13 (v případě rostlin) směrnice o ochraně přírodních stanovišť.

V zásadě jsou členské státy povinny zakázat v souvislosti s těmito druhy:

— jejich úmyslné vyrušování v období rozmnožování a odchovu mláďat, přezimování a migrace,

— poškozování nebo ničení míst rozmnožování nebo míst odpočinku,

— úmyslné ničení hnízd nebo vajec, případně vytrhávání nebo ničení chráněných rostlin.

Odchylky od těchto ustanovení na ochranu biologických druhů jsou přípustné jen za určitých okolností – například aby se v zájmu veřejného zdraví a bezpečnosti zabránilo vážnému poškození plodin nebo hospodářských zvířat – a to za předpokladu, že neexistuje jiné uspokojivé řešení a že důsledky těchto odchylek nejsou neslučitelné s celkovými cíli dotyčných směrnic. Podmínky pro uplatňování odchylek jsou uvedeny v článku 9 směrnice o ochraně ptáků a v článku 16 směrnice o ochraně přírodních stanovišť (9).

Ustanovení na ochranu biologických druhů jsou vysoce relevantní i pro hydroenergetická zařízení provozovaná mimo lokality sítě Natura 2000. Mají zajistit, aby případné nové rozvojové záměry nezničily místa rozmnožování a odpočinku jakýchkoli volně žijících ptáků nebo jakýchkoli druhů organismů uvedených v příloze IV směrnice o ochraně přírodních stanovišť, pokud si ovšem oznamovatelé záměru nevyžádali u příslušných orgánů výjimku v souladu s ustanoveními uvedených dvou směrnic. Toto ustanovení může být zvlášť důležité u hydroenergetických projektů umístěných na řece, která je útočištěm stěhovavých druhů živočichů, jako jsou tažní ptáci nebo ryby (např. jeseter velký (Acipenser sturio) nebo drsek rhonský (Zingel asper), kteří jsou oba uvedeni v příloze IV směrnice o ochraně přírodních stanovišť).

1.2 Rámcová směrnice o vodě

Rámcová směrnice o vodě stanoví rámec pro ochranu a udržitelnou správu vnitrozemských povrchových vod (řek a jezer), brakických vod (ústí řek), pobřežních vod a podzemních vod. Má zajistit, aby všechny vodní útvary zpravidla dosáhly do roku 2015 „dobrého stavu“ (s výjimkou silně ovlivněných a umělých vodních útvarů, kde je cílem dosáhnout dobrého ekologického potenciálu). Podobně jako směrnice na ochranu přírody jde i rámcová směrnice o vodě nad rámec základního požadavku zabránit dalšímu zhoršování stavu vodních útvarů a suchozemských ekosystémů a mokřadů, které přímo závisejí na vodním ekosystému.

V zájmu dosažení tohoto cíle požaduje rámcová směrnice o vodě od členských států, aby pro každou oblast povodí vypracovaly plán povodí. Směrnice předpokládá cyklický proces, kdy se plány povodí vypracovávají, provádějí a revidují každých 6 let.

1.3 Vzájemná koordinace rámcové směrnice o vodě a směrnic na ochranu přírody

Rámcová směrnice o vodě a dvě základní směrnice na ochranu přírody jsou úzce propojeny, neboť cílem všech těchto tří směrnic je ochrana a obnova sladkovodních ekosystémů Evropy. Měly by se proto provádět koordinovaně, aby se zajistilo, že budou působit integrovaně. Níže jsou uvedeny některé klíčové body vzájemných vztahů mezi rámcovou směrnicí o vodě a dvěma základními směrnicemi na ochranu přírody, které se týkají zejména vodních elektráren. Vycházejí z nejčastějších dotazů adresovaných Komisi ohledně vazeb mezi rámcovou směrnicí o vodě a směrnicemi na ochranu přírody (10).

Rozličné cíle rámcové směrnice o vodě a směrnic na ochranu přírody

Rámcová směrnice o vodě a směrnice na ochranu přírody působí alespoň částečně ve stejném prostředí a mají obecně podobné cíle, a to zajistit, aby se dále nezhoršovala kvalita řek, a zlepšit stav vodních ekosystémů. Ačkoli jsou však jejich obecné cíle podobné, jejich specifické cíle jsou nicméně odlišné, i když spolu navzájem úzce souvisejí.

Cílem rámcové směrnice o vodě je chránit a zlepšovat všechny povrchové a podzemní vody tak, aby dosáhly dobrého stavu nebo potenciálu a aby se zamezilo zhoršování situace. Naproti tomu směrnice o ochraně ptáků a směrnice o ochraně přírodních stanovišť se zaměřují na ochranu, udržování a obnovu určitých biologických druhů a typů přírodních stanovišť s cílem dosáhnout jejich příznivého stavu z hlediska ochrany v celém jejich přirozeném areálu rozšíření v rámci EU.

Dosažení dobrého ekologického stavu podle rámcové směrnice o vodě obvykle přispívá k dosažení cílů ochrany přírodních stanovišť a biologických druhů závislých na vodě v rámci sítě Natura 2000 a naopak. Požadavek „dobrého ekologického stavu“ se však týká vodních útvarů, zatímco příznivý stav z hlediska ochrany se týká konkrétních typů přírodních stanovišť a konkrétních biologických druhů.

Dosažení dobrého ekologického stavu tudíž nemusí nutně stačit k dosažení příznivého stavu z hlediska ochrany, ani kdyby všechny vodní útvary dosáhly dobrého ekologického stavu. Proto může být nutné zavést dodatečná ochranná opatření k dosažení cílů ochrany lokality sítě Natura 2000 u biologických druhů a typů přírodních stanovišť, pro něž je daná lokalita určena.

Toto je v rámcové směrnici o vodě výslovně uznáno. Ustanovení čl. 4 odst. 2 rámcové směrnice o vodě uvádí, že „pokud se na příslušný vodní útvar vztahuje více než jeden cíl […], uplatní se vždy nejpřísnější z nich “. Například pokud je lokalita sítě Natura 2000 určena pro vydry nebo perlorodky říční, může být také nezbytné regulovat nadměrný rybolov, ačkoli to není nutné k dosažení dobrého ekologického stavu podle rámcové směrnice o vodě.

Tyto další požadavky by v ideálním případě měly být zahrnuty nebo alespoň zmíněny v plánu povodí podle rámcové směrnice o vodě, a to prostřednictvím zvláštních ustanovení týkajících se chráněných oblastí, která mají zajistit soudržnost (a zabránit konfliktům) mezi opatřeními podle rámcové směrnice o vodě a opatřeními na ochranu lokalit sítě Natura 2000 (viz čl. 4 odst. 1 písm. c)).

Silně ovlivněné nebo umělé vodní útvary a síť Natura 2000

Podle čl. 4 odst. 3 rámcové směrnice o vodě lze některé vodní útvary, jejichž fyzické vlastnosti jsou výrazně pozměněny lidskými činnostmi, vymezit jako silně ovlivněné vodní útvary, pokud splňují všechna ustanovení čl. 4 odst. 3 (11). Vodní útvary vytvořené lidskou činností v místech, kde předtím žádný vodní útvar nebyl (např. umělá nádrž nebo umělý plavební kanál), lze vymezit jako umělé vodní útvary.

Pro silně ovlivněné vodní útvary a umělé vodní útvary platí podle rámcové směrnice o vodě cíl „dobrého ekologického potenciálu“ (místo dobrého ekologického stavu), pokud nejsou použitelné požadavky na méně přísné cíle, např. „střední ekologický potenciál“. Jednoduše řečeno to znamená nejlepší prakticky dosažitelný ekologický stav, který je slučitelný s legitimním způsobem užívání vodního útvaru, jenž byl základem pro jeho vymezení jakožto silně ovlivněného vodního útvaru nebo umělého vodního útvaru (12).

Silně ovlivněný vodní útvar nebo umělý vodní útvar lze rovněž vyhlásit za lokalitu sítě Natura 2000, pokud je místem výskytu biologického druhu nebo typu přírodního stanoviště uvedeného v příloze I směrnice o ochraně ptáků nebo v přílohách I či II směrnice o ochraně přírodních stanovišť. V takových případech bude rovněž nutno v souladu s cíli ochrany dané lokality zavést vhodná ochranná opatření pro dotyčný biologický druh nebo přírodní stanoviště. Tato opatření mohou být opět přísnější než opatření nezbytná k dosažení „dobrého ekologického potenciálu“. Měla by být rovněž začleněna do plánů povodí podle rámcové směrnice o vodě, a to prostřednictvím zvláštních ustanovení o chráněných oblastech (viz čl. 4 odst. 1 písm. c) ve spojení s čl. 4 odst. 2).

Posuzování nových rozvojových záměrů podle rámcové směrnice o vodě

Podobně jako obě základní směrnice na ochranu přírody obsahuje i rámcová směrnice o vodě zvláštní ustanovení ohledně posuzování nových rozvojových záměrů na vodních útvarech. Podle čl. 4 odst. 7 rámcové směrnice o vodě mohou příslušné orgány za určitých podmínek schválit výjimky pro nové změny a trvalé činnosti související s lidským rozvojem, které vedou ke zhoršování stavu vodního útvaru nebo které brání dosažení dobrého ekologického stavu nebo potenciálu nebo dobrého stavu podzemních vod. Sem mohou patřit i nové rozvojové záměry týkající se hydroenergetiky (13).

Pokud daný záměr ovlivňuje jak některý z cílů rámcové směrnice o vodě, tak i lokalitu sítě Natura 2000, musí se uplatnit jak postup posouzení podle čl. 4 odst. 7 rámcové směrnice o vodě, tak i postup posouzení vlivu na lokalitu sítě Natura 2000 podle čl. 6 odst. 3 směrnice o ochraně přírodních stanovišť (ideálně koordinovaným nebo integrovaným způsobem). Každý z těchto postupů má jiné právní zaměření: první z nich posoudí, zda záměr bude pravděpodobně ohrožovat plnění primárních cílů rámcové směrnice o vodě, zatímco druhý posoudí, zda bude mít nepříznivý vliv na celistvost lokality sítě Natura 2000. To však nebrání vzájemné koordinaci některých aspektů jednotlivých posouzení, např. prostřednictvím průzkumů a konzultací.

Rámcová směrnice o vodě jasně stanoví, že rozvojový záměr nemůže pokračovat, pokud není v souladu s dalšími právními předpisy EU v oblasti životního prostředí. Jinými slovy, jestliže záměr neohrožuje plnění cílů rámcové směrnice o vodě, avšak nepříznivě ovlivňuje celistvost lokality sítě Natura 2000, nelze jej schválit podle rámcové směrnice o vodě, pokud nebyla rovněž přijata výjimka podle čl. 6 odst. 4 směrnice o ochraně přírodních stanovišť. Objasnění způsobu uplatňování čl. 4 odst. 7 rámcové směrnice o vodě ohledně výjimek z environmentálních cílů, včetně souvislostí se směrnicemi na ochranu přírody, je uvedeno v příručce CIS č. 36 k čl. 4 odst. 7 rámcové směrnice o vodě, která byla schválena v roce 2017 (14).

Ochrana perlorodky říční v dílčích povodích Irska Perlorodka říční (Margaritifera margaritifera) je jedním z nejdéle žijících bezobratlých živočichů na Zemi. V důsledku složité historie svého vývoje a potřeby téměř nedotčených, čistých tekoucích vod je klíčovým biologickým indikátorem kvality říčních ekosystémů. Tento biologický druh je chráněn směrnicí EU o ochraně přírodních stanovišť, ale v celém Irsku je v nepříznivém stavu z hlediska ochrany. Jako hlavní příčiny této skutečnosti byly zjištěny prostá sedimentace nebo sedimentace s obohacením živinami. V roce 2009 byly vypracovány vnitrostátní právní předpisy, které mají přispět k dosažení příznivého stavu perlorodky říční z hlediska ochrany. Tyto právní předpisy stanovily povinné cíle co do kvality přírodního prostředí pro přírodní stanoviště perlorodky říční v lokalitách sítě Natura 2000. Rovněž stanovily, že plány dílčích povodí je nutno vypracovávat současně s programem příslušných opatření. Účelem těchto plánů bylo řešit problémy týkající se celého povodí, které přispívají k poklesu stavu daného druhu organismů. Použitý formát odpovídal formátu plánů povodí podle rámcové směrnice o vodě, takže plány dílčích povodí by později mohly fungovat v rámci plánu celého povodí. V Irsku byly úzké vazby mezi směrnicemi o ochraně přírodních stanovišť a o ochraně ptáků a rámcovou směrnicí o vodě zdůrazněny již v počáteční fázi. V roce 2009 národní technická koordinační skupina pro rámcovou směrnici o vodě zřídila podvýbor – National Conservation Working Group (Národní pracovní skupina pro ochranu přírody) – aby vypracoval přehled aspektů rámcové směrnice o vodě, které se týkají ochrany přírody. Hlavním cílem této pracovní skupiny bylo zajistit, aby vypracování tohoto přehledu aspektů rámcové směrnice o vodě, které se týkají ochrany přírody, bylo dobře koordinované a dostalo se mu podpory v celém Irsku, a dále měla usnadnit efektivní komunikaci mezi příslušnými vládními agenturami. Pokud jde o plány dílčích povodí v souvislosti s perlorodkou říční, pracovní skupina sehrála klíčovou úlohu při detailním vymezení a dalším rozvoji vnitrostátního souboru (tzv. souboru nástrojů) standardních opatření správy povodí s ohledem na perlorodku říční, která jsou praktická, funkční a rentabilní. Skupina rovněž přezkoumala plány, aby byla zajištěna jejich účelnost a účinnost, a identifikovala nedostatky v politikách a pokynech, které by bránily jejich provádění. http://www.wfdireland.ie/docs/5_FreshwaterPearlMusselPlans/ http://kerrylife.ie http://www.environ.ie/en/Environment/Water/WaterQuality/WaterFrameworkDirective/

1.4 Směrnice o povodních

V listopadu 2007 byla přijata směrnice 2007/60/ES. Stanovuje rámec pro hodnocení a zvládání povodňových rizik a požaduje, aby členské státy vypracovaly:

— mapy povodňových nebezpečí a mapy povodňových rizik, které mapují zjištěné oblasti povodňových nebezpečí a rizik v jednotlivých povodích řek (nebo v jiných dohodnutých jednotkových správních oblastech). Tyto mapy by měly rovněž znázorňovat možné nepříznivé následky související s různými povodňovými scénáři včetně informací o možných zdrojích znečištění životního prostředí v důsledku povodní, jakož i chráněné oblasti, jako jsou lokality sítě Natura 2000 v těchto povodích (termín: prosinec 2013),

— plány pro zvládání povodňových rizik, jež mají sloužit ke zvládání a snižování možných nepříznivých následků povodní. Tyto plány by měly obsahovat podle důležitosti uspořádaný soubor opatření, jež se týkají všech aspektů zvládání povodňových rizik od prevence a ochrany až po připravenost, s přihlédnutím k charakteristikám konkrétního povodí nebo dílčího povodí (termín: prosinec 2015).

Činnosti na základě směrnice o povodních musí být v souladu s požadavky směrnic na ochranu přírody. Pokud například nějaké opatření na ochranu proti povodním ovlivňuje jednu nebo více lokalit sítě Natura 2000, musí se rovněž řídit postupem podle článku 6 směrnice o ochraně přírodních stanovišť a také by se mělo provést odpovídající posouzení, které má vyhodnotit možné vlivy daného plánu nebo projektu na celistvost lokalit(y) sítě Natura 2000.

1.5 Směrnice SEA a směrnice EIA

Směrnice SEA

Směrnice 2001/42/ES o posuzování vlivů některých plánů a programů na životní prostředí (dále jen „směrnice SEA“) má zajistit vysokou úroveň ochrany životního prostředí. Toho má dosáhnout tím, že zajistí, aby environmentální důsledky určitých plánů a programů byly rozpoznány, posouzeny a zohledněny během jejich přípravy a před jejich přijetím.

Strategické posouzení vlivů na životní prostředí je povinné u různých plánů a programů, které stanoví rámec pro budoucí souhlas s realizací záměrů uvedených ve směrnici EIA. Je také povinné u všech plánů nebo programů, které vzhledem ke svému pravděpodobnému významnému vlivu na lokality sítě Natura 2000 vyžadují posouzení podle čl. 6 odst. 3 směrnice o ochraně přírodních stanovišť.

V rámci řízení SEA musí členské státy vypracovat zprávu o vlivech na životní prostředí, která posuzuje pravděpodobné významné vlivy plánů a programů na životní prostředí a také vlivy případných rozumných alternativ. Kromě toho musí konzultovat orgány, kterých se z důvodu jejich zvláštní působnosti v oblasti životního prostředí mohou týkat vlivy na životní prostředí vyplývající z provádění plánů a programů (tzn. orgány ochrany životního prostředí), a rovněž veřejnost.

Konzultace by měla být včasná a účinná, což by orgánům ochrany životního prostředí a veřejnosti umožnilo vyjádřit své názory na návrh plánu nebo programu a na doprovodnou zprávu o vlivech na životní prostředí ještě před přijetím dotyčného plánu nebo programu. Proces vypracování dokumentace řízení SEA má být koordinován s postupem vypracování plánu, aby byla environmentální hlediska zapracována do konečné verze tohoto plánu.

A konečně má řízení SEA přispět k integrovanějšímu a efektivnějšímu přístupu k územnímu plánování, kdy jsou v rámci procesu plánování brány environmentální aspekty, včetně otázek biologické rozmanitosti, v úvahu mnohem dříve a na mnohem strategičtější úrovni. To by mělo vést k menšímu počtu konfliktů v dalších fázích na úrovni jednotlivých záměrů. Umožňuje to rovněž vhodnější umístění budoucích rozvojových záměrů mimo oblasti potenciálního konfliktu, jako jsou například lokality sítě Natura 2000.

Směrnice EIA

Zatímco řízení SEA se vztahuje na plány a programy, směrnice EIA 2011/92/EU ve znění směrnice 2014/52/EU (běžně označované jako „směrnice EIA“) upravuje problematiku jednotlivých veřejných i soukromých projektů neboli záměrů. Souhlas s realizací záměru (15), který pravděpodobně bude mít významné účinky na životní prostředí, by tudíž měl být udělen teprve poté, co byly posouzeny pravděpodobné vlivy záměru na životní prostředí.

Směrnice EIA rozlišuje mezi záměry, u nichž je řízení EIA povinné („záměry podle přílohy I“ (16)), a záměry, u nichž orgány členských států musí určit, zda mohou mít významné účinky („záměry podle přílohy II“). To se provádí prostřednictvím „zjišťovacího řízení“, které bere v úvahu kritéria uvedená v příloze III směrnice. Většina zařízení pro výrobu hydroelektrické energie patří mezi záměry podle přílohy II (17).

1.6 Vztah mezi směrnicemi SEA a EIA a ustanoveními čl. 6 odst. 3 směrnice o ochraně přírodních stanovišť

Podle směrnice EIA (ve znění směrnice 2014/52/EU) by v případě, že je posouzení záměru vyžadováno jak podle směrnice EIA, tak podle směrnic na ochranu přírody, měl být proveden koordinovaný a/nebo společný postup. Komise vydala pokyny k provádění koordinovaných a/nebo společných postupů u záměrů (18), které mají být zároveň posuzovány podle směrnice EIA, směrnice o ochraně přírodních stanovišť, směrnice o ochraně ptáků, rámcové směrnice o vodě a směrnice o průmyslových emisích.

V rámci koordinovaného postupu musí členské státy koordinovat různá individuální posouzení vlivů konkrétního záměru na životní prostředí vyžadovaná příslušnými právními předpisy Unie tím, že určí orgán k tomuto účelu. V rámci společného postupu musí členské státy zajistit jednotné posouzení vlivů konkrétního záměru na životní prostředí vyžadované příslušnými právními předpisy Unie.

Odpovídající posouzení podle právních předpisů EU na ochranu přírody by nicméně mělo zůstat jasně odlišnou a identifikovatelnou součástí celkové zprávy o vlivech na životní prostředí. Je tomu tak proto, že odpovídající hodnocení podle směrnice o ochraně přírodních stanovišť měří odlišné aspekty přírodního prostředí a má odlišná kritéria pro stanovení „významnosti“ než řízení EIA a SEA. V rámci řízení EIA a SEA se zvažují všechny aspekty životního prostředí včetně biologické rozmanitosti, zatímco posouzení podle směrnic na ochranu přírody se zaměřuje konkrétně na možné vlivy záměru na biologické druhy a typy přírodních stanovišť, pro které je dotyčná lokalita sítě Natura 2000 určena.

Liší se rovněž výstupy každého z těchto posouzení. Posouzení podle směrnic SEA a EIA stanovují procesní požadavky, avšak nestanovují závazné environmentální normy. Naproti tomu výsledek posouzení podle směrnice o ochraně přírodních stanovišť je pro příslušný orgán okamžitě závazný a podmiňuje jeho konečné rozhodnutí.

Jinými slovy, pokud odpovídající posouzení nemůže určit, zda nebude mít daný plán nebo projekt nepříznivý vliv na celistvost lokality sítě Natura 2000, příslušný orgán nemůže plán nebo projekt v předložené podobě schválit, ovšem s výjimkou případů, kdy splňuje podmínky pro uplatnění výjimky podle čl. 6 odst. 4.

Pro případy, kdy má být posouzení provedeno podle směrnice o ochraně přírodních stanovišť, Soudní dvůr Evropské unie objasnil, že směrnice SEA by se sama o sobě vztahovala na plány a programy (19).

Pokyny „Streamlining environmental assessment procedures for energy infrastructure 'Projects of Common Interest' (PCIs)“ (Racionalizace postupů posuzování vlivů projektů společného zájmu v oblasti energetické infrastruktury na životní prostředí) Podobně jako všechny ostatní rozvojové záměry podléhají i hydroenergetické záměry celé řadě postupů posuzování vlivů na životní prostředí. Komise vydala pokyny, jak zracionalizovat tyto různé postupy, zejména pro projekty společného zájmu podle nařízení o transevropských energetických sítích, a současně zajistit maximální úroveň ochrany životního prostředí v souladu s právními předpisy EU v oblasti životního prostředí. Pokyny Komise obsahují řadu doporučení, která, ačkoli jsou navržena se zaměřením na projekty společného zájmu, jsou velmi důležitá i pro všechny energetické plány nebo projekty včetně hydroenergetických rozvojových záměrů. Doporučení se zaměřují zejména na: — včasné plánování a stanovení harmonogramu a rozsahu jednotlivých posouzení, — včasnou a účinnou integraci posuzování vlivů na životní prostředí a dalších environmentálních požadavků, — koordinaci jednotlivých postupů a stanovení lhůt, — shromažďování a sdílení údajů a kontrolu kvality, — přeshraniční spolupráci a — včasnou a účinnou účast veřejnosti. http://ec.europa.eu/environment/eia/pdf/PCI_guidance.pdf

2 SLADKOVODNÍ EKOSYSTÉMY A HYDROENERGETIKA V EU

2.1 Stav ekosystémů řek a jezer v EU

Díky své strukturální složitosti a vysoce dynamické povaze jsou řeky a jezera mimořádně bohatými ekosystémy, které přinášejí životodárnou tekutinu, v tomto případě vodu, do velkých ploch okolní krajiny. Kromě toho, že jsou cennými přírodními stanovišti, působí jako životně důležité ekologické koridory a umožňují šíření a migraci biologických druhů na dlouhé vzdálenosti. Umožňují také rozvoj bohaté mozaiky vzájemně propojených mokřadů, jako jsou lužní lesy, bažiny, močály a mokré louky, které dále zvyšují celkovou biologickou rozmanitost.

Přežití významného počtu druhů volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin v Evropě, včetně přibližně 400 sladkovodních druhů organismů chráněných podle směrnice o ochraně ptáků a směrnice o ochraně přírodních stanovišť, závisí na říčních a jezerních ekosystémech. Celkem jezera a řeky pokrývají přibližně 4 % plochy lokalit sítě Natura 2000 (asi 31 560 km2 – což je území větší než Belgie), které jsou určeny pro takové druhy organismů, jako je losos obecný (Salmo salar), vydra říční (Lutra lutra), ledňáček říční (Alcedo atthis), rak bledonohý (Austropotamobius pallipes) nebo velevrub tupý (Unio crassus), jakož i pro takové typy přírodních stanovišť, jako jsou rovinné až horské vodní toky, lužní lesy, vlhké louky, vlhké travní porosty a močály.

Řeky jsou navíc životně důležitým multifunkčním zdrojem pro evropské hospodářství a společenské blaho, který slouží velkému množství různých odvětví a poskytuje společnosti mnoho důležitých statků a služeb. Jejich intenzivní využívání však během posledních 150 let vyvíjí na tento cenný zdroj obrovský tlak, takže jen několik málo velkých řek je nyní ve zcela přírodním stavu. Kromě toho, že jsou vystaveny různým stupňům znečištění a vysokému zatížení živinami, což vedlo k významnému snížení kvality vody, mnoho řek prošlo také závažnými změnami své hydromorfologie, přirozené dynamiky toku a ekologické kontinuity.

V roce 2015 zpráva EEA o stavu životního prostředí v Evropě (20) konstatovala, že více než polovina řek a jezer v Evropě nedosáhla dobrého ekologického stavu či potenciálu. V roce 2009 bylo pouze 43 % útvarů povrchových vod v dobrém nebo velmi dobrém ekologickém stavu. Předpokládalo se, že situace se do roku 2015 výrazně nezlepší a že pouze 53 % vodních útvarů dosáhne dobrého ekologického stavu. To je daleko od cílů stanovených rámcovou směrnicí o vodě.

Pokud jde o sladkovodní druhy organismů a typy přírodních stanovišť chráněné Evropskou unií, je situace ještě vážnější. Podle nejnovější zprávy Komise o stavu přírody popisující stav z hlediska ochrany u přírodních stanovišť a biologických druhů chráněných podle dvou základních směrnic na ochranu přírody v období let 2007–2012 (21), téměř tři čtvrtiny sladkovodních druhů organismů (74 %) a sladkovodních typů přírodních stanovišť (73 %) vykazovaly nepříznivý – nedostatečný nebo nepříznivý – špatný stav. Naopak pouze 17 % respektive 16 % z nich vykazovalo příznivý stav.

Stav z hlediska ochrany

Stav z hlediska ochrany

a) biologické druhy (5 615 posouzení)

b) přírodní stanoviště (94 posouzení)

Příznivý

Nezjištěný

Nepříznivý – nedostatečný

Nepříznivý – špatný

Stav z hlediska ochrany a trendy u biologických druhů (a) a přírodních stanovišť (b) (podle směrnice o ochraně přírodních stanovišť) spojených s říčními a jezerními ekosystémy. Zdroj: EEA, 2015b, zprávy podle článku 17 a příslušná posouzení.

Celkově špatný stav evropských řek je významným důvodem k obavám. Je zřejmé, že mnoho evropských řek je ve velmi znehodnoceném stavu a že je nutno ještě mnoho úsilí, aby bylo dosaženo cílů rámcové směrnice o vodě a dvou základních směrnic na ochranu přírody. Toho lze dosáhnout pouze v případě, že se bude věnovat přednostní pozornost nejen prevenci dalšího zhoršování jejich kvality, ale rovněž aktivnímu zlepšování jejich ekologického stavu.

2.2 Tlaky a hrozby, které působí na sladkovodní ekosystémy Evropy

Vodní útvary jsou pod tlakem široké škály různých činností. Zvlášť významný účinek mají hydromorfologické tlaky, které ovlivnily více než 40 % řek a brakických vodních útvarů. Na základě prvotní charakterizace povodí v souvislosti s rámcovou směrnicí o vodě (22) většina členských států EU uvedla, že nejsilnější jsou tlaky způsobované rozvojem měst, protipovodňovou ochranou, výrobou elektřiny včetně hydroelektrické energie, vnitrozemskou plavbou, napřimováním vodních toků a odvodňováním půdy pro zemědělství a že tyto tlaky v nejvyšší míře ovlivňují hydromorfologický stav vodních útvarů.

Tlaky působící na řeky

Dopady na řeky

Žádné tlaky (22)

Žádné dopady (19)

Bodové zdroje (22)

Obohacování o or-ganické látky(16)

Rozptýlené zdroje (22)

Obohacováníživinami (19)

Kontaminace (18)

Odběr vody (19)

Okyselování (10)

Hydromorfologie (22)

Změny přírodních stanovišť (16)

Jiné tlaky (19)

Jiné dopady (14)

Procento vodních útvarů

Procento vodních útvarů

Významné tlaky (vlevo) a dopady (vpravo) na řeky; počet zahrnutých členských států je uveden v závorce (Evropské vody – hodnocení stavu a tlaků v roce 2012)

Pokud jde o hrozby a tlaky působící na sladkovodní útvary v lokalitách sítě Natura 2000, zpráva o stavu přírody uvádí „změny podmínek vodních útvarů“ jako zdaleka nejčastější v porovnání s jinými hrozbami a tlaky.

Obrázek 4.37: Hlavních 10 (v % četnosti) závažných tlaků a hrozeb uváděných u biologických druhů (podle směrnice o ochraně přírodních stanovišť) souvisejících s říčními a jezerními ekosystémy

J02 Změny podmínek vodních útvarů

J03 Jiné změny ekosystémů

H01 Znečištění povrchových vod

I01 Invazivní nepůvodní druhy organismů

A02 Změna postupů kultivace

K03 Vztahy mezi různými druhy živočichů

F02 Rybolov a využívání vodních zdrojů

A07 Používání „pesticidů“ v zemědělství

D01 Silnice, železnice a cesty

K02 Vegetační sukcese / Vývoj biocenózy

Tlaky

Hrozby

Zpráva o stavu přírody, EEA 2015

Hydroenergetika v EU V roce 2011 bylo v EU zaznamenáno přibližně 23 000 hydroenergetických děl. Převážnou většinu (91 %) tvoří malé elektrárny (méně než 10 MWh), které vyrábějí asi 13 % celkové hydroelektrické energie. Naproti tomu velké vodní elektrárny představují jen 9 % všech hydroenergetických zařízení, ale vyrábějí přibližně 87 % celkové hydroelektrické energie (23). Hydroenergetická zařízení jsou z technických důvodů často soustředěna v hornatých oblastech, ale mají významné dalekosáhlé účinky na velké i malé řeky a jezera ve všech druzích různých regionů. V menších řekách může i malé ztenčení toku nebo narušení přírodních ekologických podmínek mít pro řeku výrazné nepříznivé důsledky. Nejčastěji se používají tato hydroenergetická zařízení: Říční průtočné vodní elektrárny. V říčních průtočných vodních elektrárnách je zdrojem energie klesající nadmořská výška stávajícího toku řeky. Tento typ zařízení využívá k výrobě elektřiny přirozený průtok vody v korytě vodního toku. Nejde o zadržování vody a její následné využívání. Tento typ je nejčastější u malých vodních elektráren, ale lze jej nalézt také u velkých elektráren. Říční akumulačně průtočné vodní elektrárny. Retenční nádrž nabízí možnost zadržovat vodu v obdobích nízké spotřeby elektřiny a upouštět ji v obdobích nejvyšší spotřeby elektřiny. Výrobní kapacita je tudíž méně závislá na momentálně dostupném průtoku vody. Takové nádrže mohou obsahovat denní, sezónní nebo roční objem zadržené vody, a tím umožňují reagovat na požadavky zvýšené produkce elektřiny ve špičce a usnadňují začlenění proměnlivé výroby energie z obnovitelných zdrojů, např. z větrné energie, do energetického systému. Přehradní vodní elektrárny . Konvenční přehradní vodní elektrárna má akumulační nádrž dostatečně velkou na to, aby umožňovala zadržovat vodu během vlhkých i suchých období. Voda je zadržována přehradou a je k dispozici pro elektrárnu v potřebných množstvích a dobách. Takovou elektrárnu lze efektivně využívat po celý rok, podle potřeby buď pro pokrytí základní spotřeby, nebo pro vykrytí zvýšené spotřeby ve špičce. Přečerpávací vodní elektrárny . Ty jsou založeny na nádržích v různých výškách, které umožňují vyrábět doplňkovou elektřinu v obdobích nejvyšší spotřeby. Voda se přečerpá do výše položené nádrže v době nižší poptávky po elektřině a pouští se dolů skrz turbíny, když je poptávka vysoká. Přečerpávací vodní elektrárny nejsou vyloučeny z působnosti směrnice o podpoře využívání energie z obnovitelných zdrojů, ale nejsou brány v úvahu ve statistikách výroby energie z obnovitelných zdrojů.

2.3 Vlivy hydroenergetiky na sladkovodní ekosystémy

Škála vlivů, jež může hydroenergetické zařízení mít na biologické druhy a typy přírodních stanovišť chráněné podle dvou základních směrnic EU na ochranu přírody, se bude lokalita od lokality značně lišit. Bude záviset na individuálních charakteristikách řeky, na jejím fyzickém a ekologickém stavu – zda je už znehodnocená nebo stále ještě nedotčená, velká či malá, horská nebo nížinná apod. – a také na typu a rozsahu hydroenergetických zařízení a na druzích organismů a přírodních stanovištích, pro které je daná lokalita určena. Je proto nezbytné posuzovat každé zařízení jednotlivě, případ od případu.

Účinky se mohou vyskytnout v jakékoli fázi životního cyklu hydroenergetického díla, od jeho počáteční výstavby přes každodenní provoz a řízení až po jeho renovaci nebo vyřazení z provozu. Mohou vést ke ztrátě, poškození nebo fragmentaci přírodních stanovišť a populací biologických druhů, jejichž existence na těchto stanovištích závisí. Významnost ztráty závisí na rozsahu účinků, jakož i na vzácnosti a zranitelnosti dotčených přírodních stanovišť a biologických druhů.

Zbývající část této kapitoly popisuje škálu účinků, které může hydroenergetika mít na přírodní stanoviště a biologické druhy, na něž se vztahují směrnice EU na ochranu přírody. Provozovatelé, kteří jsou si vědomi jednotlivých typů účinků a kteří chápou složitost říčních ekosystémů, budou lépe schopni zajistit, aby jejich činnosti byly slučitelné s požadavky rámcové směrnice o vodě a směrnic na ochranu přírody. Budou rovněž lépe schopni rozpoznat potenciální situace přínosné pro všechny, jež pomohou obnovit již poničené řeky všude tam, kde je to možné.

Změny morfologie řek a změny říčních přírodních stanovišť

Jakákoli fyzická změna vodních útvarů ovlivní normální hydrologické procesy a naruší ekologickou kontinuitu (24) sladkovodních systémů jak podélně, tak i bočně, např. odpojením řek od okolních záplavových oblastí a mokřadů nebo vytvářením úseků stojaté vody v okolí elektráren.

Nejzřejmější formou ztráty přírodních stanovišť je přímá fyzická destrukce samotných přírodních stanovišť nacházejících se proti proudu nebo po proudu či v okolí (např. zábory půdy, zaplavení, odstranění břehové vegetace nebo fyzických struktur v řece). Ale i bez fyzického záboru půdy může narušení přirozených hydromorfologických procesů rovněž narušit nebo změnit biotické a abiotické podmínky, které jsou životně důležité pro strukturu a fungování přírodního stanoviště. Navíc to může vést k osídlení znehodnocených přírodních stanovišť invazními druhy organismů, které by nakonec mohly přirozenou faunu z dané oblasti vytlačit.

Překážky migrace a šíření chráněných biologických druhů

Řeky, jezera a pobřežní zóny hrají důležitou úlohu pří šíření a migraci sladkovodních druhů a při jejich lokálnějším přemísťování mezi různými oblastmi, kde živočichové shánějí potravu, rozmnožují se, odpočívají nebo hnízdí. Působí jako životně důležité ekologické koridory nebo útočiště v krajině. Jakékoli bariéry nebo překážky bránící jejich volnému pohybu proti proudu nebo po proudu, ať jsou jakkoli malé, mohou mít významné důsledky pro přežití těchto biologických druhů.

Řada dopadů způsobená jednotlivými hydroenergetickými zařízeními; zdroj: Veronika Koller-Kreimel

Hydroenergetická díla mohou přímo nebo nepřímo narušit šíření a migraci biologických druhů nebo jim dokonce bránit. Nejočividnějším příkladem jsou přehrady a ohrazené oblasti, které představují fyzické překážky pro migraci ryb, jimž brání v pohybu proti proudu a po proudu řeky. To má zásadní dopady na přežití široké škály sladkovodních druhů organismů a výsledkem je fragmentace, izolace a nakonec úplné vymizení zejména některých populací sladkovodních ryb.

Bariérový účinek je zvlášť závažný, pokud je na určitém úseku řeky více než jedna překážka. V důsledku i velmi malých struktur nebo fyzických překážek se řeky rychle stávají neprostupnými. Umělé kanály mohou rovněž působit jako překážky pohybu biologických druhů, protože protínají, a tudíž fragmentují suchozemská přírodní stanoviště. Mohou také vytvářet umělá propojení mezi povodími, jež mohou zvýšit šíření nepůvodních druhů na úkor původních druhů organismů.

Ačkoli migrace proti proudu a po proudu vodního toku je důležitá pro všechny druhy ryb, spojitost toku je zcela nezbytná zejména pro diadromní druhy (tzn. druhy, které migrují mezi sladkovodními toky a mořem). Migrace proti proudu vodního toku je nejdůležitější pro populace anadromních ryb (migrujících z moře do sladkovodních toků za účelem rozmnožování) a mihulovitých, jako jsou například losos obecný (Salmo salar), mihule mořská (Petromyzon marinus) a mihule říční (Lampetra fluviatilis), nebo pro některé jeseterovité ryby, jako je jeseter velký (Acipenser sturio), kvůli jejich potřebě (optimálně každoročního) tahu na velké vzdálenosti. Migrace po proudu vodního toku je zásadní pro jejich potěr a pro dospělé katadromní ryby (migrující ze sladkovodních toků do moře za účelem rozmnožování), jako je úhoř říční (Anguilla anguilla), který je chráněný na základě nařízení, kterým se stanoví opatření pro obnovu populace úhoře říčního (25).

Narušení dynamiky sedimentů

Sedimenty jsou přirozenou součástí vodních ekosystémů a jsou nezbytné pro hydrologické, geomorfologické a ekologické fungování těchto systémů. Sediment vytváří řadu různých přírodních stanovišť, která přímo i nepřímo zajišťují životní prostor a potravu pro širokou škálu biologických druhů. Za přirozených podmínek dochází k trvalému transportu sedimentů (zejména štěrkopísku) směrem po proudu, což udržuje ekologickou strukturu a funkci řek. Příčné konstrukce, jako jsou jezy nebo přehrady, mají tendenci narušovat přirozenou dynamiku sedimentů.

Velké nádrže mohou zachycovat více než 90 % přicházejícího sedimentu, což může vést ke zvýšené erozi řečiště a břehů níže po proudu a také k lokálnímu ničení důležitých hydromorfologických struktur, jako jsou štěrkové lavice. Údržba jezů a přehrad, při níž dochází k pravidelnému splachování sedimentů (zejména v létě, kdy je nedostatek vody), může být pro přírodní stanoviště a biologické druhy také škodlivá, pokud se neprovádí správně.

Výše proti toku nad přehradou, v nádrži nebo v ohrazených úsecích vede snížení kapacity transportu sedimentů k jejich hromadění, což může mít nepříznivý vliv na biologické druhy i přírodní stanoviště, např. tím, že to podporuje růst řas a jiných vodních plevelů, které vytlačují chráněné druhy organismů. Hromadění štěrkopísku nebo bahnitých sedimentů v řečišti nebo ve vodním sloupci může být obzvláště škodlivé pro litofilní druhy organismů, jako je lipan podhorní (Thymallus thymallus), jimž kamenité úseky slouží jako trdliště, a také pro perlorodku říční (Margaritifera margaritifera) a velevruba tupého (Unio crassus). Škodí i některým druhům ptáků, například z čeledi kulíkovitých nebo z rodu vodoušů, kteří využívají suché štěrkové lavice ke hnízdění.

Odstranění překážek v oblasti povodí Dunaje Na vrub výroby hydroelektrické energie připadá přibližně 45 % přerušení spojitosti toku a přírodních stanovišť v oblasti povodí Dunaje. Na řekách této oblasti, jejichž celková plocha povodí činí přes 4 000 km2, se nachází celkem 1 688 překážek. Celkem 600 z nich jsou přehrady nebo jezy, 729 jsou rampy a prahy a 359 je klasifikováno jako jiné druhy přerušení spojitosti. Uvádí se, že 756 těchto překážek je v současnosti opatřeno funkčními zařízeními umožňujícími tah ryb. Celkem 932 přerušení spojitosti (55 %) představuje překážku tahu ryb od roku 2009 a v současné době je klasifikováno jako významný nepříznivý faktor. Podle nejnovějšího plánu povodí Dunaje hodlají podunajské země do roku 2021 výrazně snížit počet přerušení spojitosti v podobě přehrad. Oblast povodí Dunaje: Přerušení spojitosti toku a přírodních stanovišť – stávající situace v roce 2015 (1. mapa) a předpokládaná zlepšení do roku 2021 (2. mapa) Zdroj: plán povodí Dunaje. https://www.icpdr.org/main/management-plans-danube-river-basin-published

Změny režimu ekologického průtoku

Ekologické průtoky jsou životně důležitým mechanismem pro udržení základních procesů zdravých říčních ekosystémů, na nichž závisejí přírodní stanoviště a biologické druhy chráněné Evropskou unií a které zajišťují dobrý ekologický stav vodních útvarů (26). Změna ekologického průtoku může snížit nebo zhoršit rozsah vodního přírodního prostředí a také jeho propojení s pobřežními přírodními stanovišti.

Například příliš malý průtok vody může mít širokou škálu nepříznivých účinků včetně vysychání míst pro tření ryb a mihulovitých živočichů nebo nemožnosti správného vývoje rybích jiker a potěru. Tah ryb proti proudu může být rovněž ztížený, a to buď kvůli ucpání koryta v důsledku nízkých průtoků, nebo z důvodu nedostatečných podnětů povzbuzujících ryby k tahu.

Nedostatečné průtoky v původním řečišti mohou rovněž způsobovat přehřívání vody a její nedostatečné okysličení (jak je popsáno výše). Vytváří se tím nevhodné životní podmínky pro celou řadu druhů živočichů, jako jsou ryby, raci a mihulovití, mlži nebo vážky, kteří jsou všichni závislí na přírodních stanovištích tvořených tekoucí vodou.

Změny režimu proudění způsobované tzv. špičkovými vodními elektrárnami

Značné výkyvy průtoku vody mohou způsobit velké škody na biologických druzích i jejich přírodních stanovištích, zejména v malých řekách. Nepravidelný průtok, který vzniká v důsledku využívání vodních elektráren k vykrývání zvýšené spotřeby elektřiny ve špičce (tzv. špičkování), stresuje organismy žijící v postižených částech vodního toku, zvláště ty, které nedokážou zvládnout náhlé změny hladiny vody, jako jsou mladé ryby nebo jiné pomalu se pohybující či statické organismy (zejména rostliny). Režim špičkování ovlivňuje i chování organismů, které představují kořist pro chráněné druhy, a tudíž má nepříznivé dopady na úroveň zdatnosti těchto druhů.

Účinky špičkování jsou zvláště akutní v citlivých obdobích (např. v obdobích sucha nebo mrazu) a jsou čím dál důležitější vzhledem ke změně klimatu. Dalším nepříznivým důsledkem špičkových vodních elektráren je často výrazně odlišná (mnohem nižší) teplota vody vypouštěné během období špičky. Druhy, které jsou přizpůsobeny běžným teplotám vody, nemohou přežít náhlé změny trvající několik hodin denně.

Změny sezónních záplavových cyklů

Někdy se využívají zvláštní opatření ke změnám řečiště, aby bylo možné lépe regulovat průtok vody. Regulační zásahy do toku mohou mít za následek narušení sezónních záplavových cyklů, což někdy způsobí úplné vymizení cílových typů přírodních stanovišť a biologických druhů spojených s těmito cykly. Mezi příklady postižených přírodních stanovišť patří lužní lesy, periodické tůně a mrtvá ramena, a samozřejmě trpí i druhy organismů, které jsou s těmito stanovišti spojeny.

RIPEAK – VÝZKUMNÝ PROJEKT EU: Reakce pobřežních lesů na špičkování: jak zajistit udržitelné řízení provozu vodních elektráren Výrazem „špičkování“ se označují krátkodobé změny průtoku vody v řece, k nimž dochází v průběhu jednoho dne a které jsou způsobeny střídavým zapínáním a vypínáním turbín v reakci na měnící se poptávku po elektřině na trhu. V důsledku toho se mění hydrologie řeky pod i nad elektrárnou (tzn. proti i po toku řeky), hydraulické parametry, kvalita vody, morfologie řeky a v konečném důsledku i fluviální ekosystém. Vědeckých studií zkoumajících účinky špičkování je velmi málo a většina z nich se zaměřuje na rybí faunu. Kromě toho vůbec neexistují studie o pobřežní vegetaci. Špičkování může vést k selhání tzv. rekruitmentu (přírůstku nových jedinců do populace) u pobřežních druhů organismů, a tím nepříznivě ovlivňuje zachování jejich populací. Analýzou klíčivosti semen a vzcházivosti semenáčků by tudíž bylo možné vymezit vztahy mezi špičkováním a reakcemi vegetace, které umožňují kvantifikovat, korelovat a predikovat biologické odezvy na špičkování. Takové vztahy jsou zásadní pro objektivní stanovení prahových hodnot, které pomáhají minimalizovat ekologické účinky výroby hydroelektrické energie tak, aniž by docházelo k významným výrobním ztrátám. Cílem tohoto projektu je alespoň částečně objasnit možnosti udržitelné správy řek, které slouží k výrobě hydroelektrické energie. Je v plánu provést za tímto účelem hloubkový rozbor literatury, analýzu sérií hodnot průtoku v různých denních dobách, terénní experimenty a počítačové modelování. Předpokládá se, že projekt bude mít následující konečné přínosy: 1) nové údaje o hydrologických a ekologických dopadech špičkování (tzn. na pobřežní vegetaci), 2) nové hydrologicko-ekologické modely k vyčíslení takových účinků a 3) nová účinná opatření pro udržitelné provozování hydroenergetických přehrad. http://www.emg.umu.se/english/research/research-projects/responses-of-riparian-forests-to-hydropeaking/

Změny chemického složení a teploty vody

Přehrady mohou zásadně změnit chemickou kvalitu, minerální složení a pH řeky jak směrem proti proudu, tak i směrem po proudu, například tím, že způsobují hromadění kontaminujících látek v sedimentech. Všechny tyto změny ovlivňují složení přítomných rostlinných a živočišných společenstev. Na organismy mají rovněž vliv změny teploty vody a související změny koncentrace kyslíku. Retenční nádrže mohou vést k významnému zvýšení teploty, ale i ke snížení teploty, pokud se voda odebírá odspodu.

Zranění a úmrtí jednotlivých zvířat

Ryby a jiné druhy živočichů, které procházejí vodní elektrárnou, mohou být zraněny nebo usmrceny. Vodní elektrárna může způsobovat (27):

— zranění v důsledku fyzického kontaktu s vodicími lopatkami, oběžným kolem turbíny nebo pláštěm turbíny,

— poškození zdraví v důsledku kolísání tlaku během průchodu turbínou,

— zaklínění v česlech přivaděče nebo zranění způsobená čisticími stroji,

— zranění způsobená intenzivním prouděním a nárazy do konstrukcí v přepadech,

— větší pravděpodobnost ulovení predátorem v důsledku dezorientace.

Míra úmrtnosti se může u jedné vodní elektrárny pohybovat od 0 do 100 % (28). Hodně závisí na typu přítomných ryb a na typu hydroenergetického díla a použitých zmírňujících opatřeních. Míra úmrtnosti se u turbín zvyšuje s rychlostí a počtem lopatek rotoru a s klesající vzdáleností mezi lopatkami (u Kaplanovy turbíny). Úmrtnost může dosáhnout až 100 %, když ryby procházejí turbínami, které jsou převážně ve vysokotlakých zařízeních (např. Peltonova turbína).

Vytlačování a vyrušování

Říční inženýrská díla mohou způsobit vyrušování určitých druhů organismů a narušovat jejich životní cyklus uvnitř i vně lokalit sítě Natura 2000, zejména v případě bentické fauny a flóry, které jsou závislé na dobré kvalitě vody. To může ovlivnit schopnost druhu se rozmnožovat, získávat potravu, odpočívat nebo se šířit a migrovat.

Pokud vyrušování dosahuje významných úrovní, může vést k vytlačení daného druhu organismů z dotyčné oblasti, a tím ke ztrátě možnosti využívat dané přírodní stanoviště, případně to může mít za následek horší míru přežití a/nebo úspěšnost při rozmnožování. V případě vzácných a ohrožených druhů mohou mít i malé nebo dočasné případy vyrušování vážné dopady na jejich dlouhodobé přežití v daném regionu. Takové situace by byly neslučitelné s ustanoveními o ochraně biologických druhů obsaženými v obou základních směrnicích na ochranu přírody.

Účinky na suchozemské druhy organismů a přírodní stanoviště

Hydroenergetika může mít vliv nejen na sladkovodní biologické druhy a přírodní stanoviště, ale také na suchozemské druhy a stanoviště. I zde platí, že k nepříznivým dopadům může docházet kdykoli, např. při výstavbě, přestavbě nebo vyřazování vodní elektrárny z činnosti. Může to být způsobeno rovněž souvisejícími infrastrukturami, jako jsou přístupové komunikace, potrubní trasy nebo elektrická vedení určená k propojení hydroelektrického zařízení s elektrizační soustavou.

Vedle ztráty, poškození nebo fragmentace dotčených přírodních stanovišť by mohly tyto infrastruktury způsobovat úmrtí nebo významné vyrušování suchozemských druhů organismů. Například ptáci by mohli narážet do nadzemních elektrických vedení a být zasaženi elektrickým proudem, nebo by je na jejich hnízdištích mohla silně vyrušovat pravidelná doprava na přístupových komunikacích. Takové účinky mohou být zvlášť významné, pokud se vodní elektrárna a související infrastruktury nacházejí na migračních trasách nebo v úzkých údolích s útesy, které využívají dravci, případně v blízkosti důležitých ptačích mokřadů.

2.4 Kumulativní účinky

Jak ukázala zpráva EEA o stavu životního prostředí, většina evropských řek je nyní ve znehodnoceném stavu a převážná většina dosáhla bodu nasycení, kdy na nich již nelze realizovat žádné nové rozvojové záměry nebo činnosti, aniž by došlo k dalšímu výraznému zhoršení stavu řeky. Proto je nezbytné věnovat zvláštní pozornost posuzování možných kumulativních účinků jakýchkoli nových činností včetně těch, jež souvisejí s vodními elektrárnami, a to na řekách obecně a v lokalitách sítě Natura 2000 zvlášť.

Posuzování kumulativních účinků je obzvláště důležité u řek, které jsou v téměř přírodním stavu, a zejména u malých řek, jež jsou citlivé na jakékoli změny své hydromorfologie. Dokonce i jedno nebo dvě malá díla mohou způsobit nepřijatelně vysoké účinky, které jsou v rozporu s právními požadavky rámcové směrnice o vodě a dvou základních směrnic na ochranu přírody.

Posuzování kumulativních účinků by mělo brát v úvahu všechny vodní elektrárny a další rozvojové projekty v daném povodí bez ohledu na to, zda se nacházejí uvnitř lokalit sítě Natura 2000 nebo mimo ně. Může se stát, že jeden hydroenergetický projekt sám o sobě nebude mít významný účinek, ale pokud se jeho účinky přičtou k účinkům jiných, již existujících činností nebo schválených záměrů, jejich kombinované dopady mohou být významné.

Kumulativní účinky se často projeví teprve po nějaké době. Proto je důležité zvažovat při posuzování všechny plány či projekty. Patří sem všechny plány a projekty, které byly v minulosti schváleny, ale dosud nebyly provedeny nebo dokončeny, stejně jako všechny stávající tlaky a hrozby. V této souvislosti mohou být pro účely posouzení užitečné informace dostupné v plánech povodí podle rámcové směrnice o vodě a v plánech péče o lokality sítě Natura 2000.

Také je důležité poznamenat, že již schválený plán nebo projekt nevytváří žádný předpoklad ve prospěch jakýchkoli jiných plánů nebo projektů, které mohou být navrženy v budoucnu. Pokud například rozvojový hydroenergetický projekt nezpůsobuje významný účinek, a je proto schválen, toto schválení nevytváří žádný předpoklad ve prospěch dalších rozvojových hydroenergetických projektů v budoucnu. Naopak schválení daného projektu může znamenat, že se řeka dostane na hranici únosnosti a nebude schopna unést žádné další rozvojové záměry, ať jsou jakkoli malého rozsahu.

Navíc se posuzování kumulativních a kombinovaných účinků neomezuje jen na posuzování podobných typů plánů nebo projektů v tomtéž odvětví. Jakékoli jiné typy plánů nebo projektů, které by v kombinaci s daným plánem nebo projektem, který je předmětem šetření, mohly mít významný účinek, je nutno při posouzení vzít také v úvahu. Možné kumulativní účinky by se měly posuzovat za použití řádných základních údajů a nemělo by se spoléhat pouze na kvalitativní kritéria. Měly by se posuzovat jako nedílná součást celkového posouzení, a ne si na to „vzpomenout“ až na konci celého procesu posuzování.

A konečně, při posuzování kumulativních účinků se musí brát v úvahu již existující díla na řece (tzv. „stávající zátěž“) (29). Jestliže je například nový projekt naplánován s novou turbínou, jeho účinek se musí posoudit s ohledem na stávající vodní elektrárnu, ačkoli ta byla postavena již před několika desítkami let. Pokud jsou kumulativní účinky významné, bude nový projekt zamítnut.

Doporučení německé federální agentury pro životní prostředí ohledně malých vodních elektráren V Německu se už využívá asi 80 % využitelného potenciálu pro výrobu hydroelektrické energie. I technologický potenciál je z velké části vyčerpán. To se projevilo poměrně nízkou mírou podpory, jíž se v rámci programů podpory dostávalo využití hydroelektrické energie. Zbývající využitelný potenciál se tudíž týká hlavně malých, dosud nevyužívaných a v podstatě nenarušených vodních toků. Možné škodlivé ekologické dopady na několik málo zbývajících malých nenarušených vodních toků v Německu však pravděpodobně budou značné. Makroekonomická analýza nákladů a přínosů také ukázala, že ekonomické náklady mohou být ve srovnání s přínosy výrazné. Čím menší je kapacita zařízení a čím blíže je daný vodní tok přírodnímu stavu, tím méně příznivá je analýza nákladů a přínosů. Ekonomická hodnocení ukazují, že zejména u malých vodních elektráren s kapacitou do 100 kW ve všech třech případech, které spočívají v nové výstavbě, v modernizaci a v obnovení provozu, jsou náklady na výrobu energie vyšší než sazby plateb podle zákona o obnovitelné energii. Proto v mnoha případech, a to i za příznivých okolností, lze jen stěží vyrábět elektřinu ekonomicky. Ekonomické úvahy ukazují, že subvence, která pokrývá provozní náklady malých vodních elektráren – zejména zařízení s kapacitou nižší než 100 kW – vede k vysokým makroekonomickým nákladům k zabránění emisím CO2. Na pozadí nepříznivých ekologických dopadů není další využívání potenciálu malých vodních elektráren z hlediska ochrany klimatu prioritou. S ohledem na stávající právní předpisy a požadavky rámcové směrnice EU o vodě byla navržena následující doporučení: — Vzhledem k jejich vyšší účinnosti by se obecně měly před malými vodními elektrárnami a mikroelektrárnami upřednostňovat velké vodní elektrárny za účelem druhotného využívání vod, na kterých se již takové rozvojové záměry a retenční nádrže vyskytují. Při rozvíjení kapacit pro výrobu hydroelektrické energie je nutno se zaměřit na jejich optimalizaci. — U prakticky nenarušených vod nebo u těch, kde se počítá s jejich opětovným uvedením do přírodního stavu, by se mělo využívání vodní energie zavrhnout. — Výstavba a obnova provozu malých vodních elektráren je bezproblémová v případě stávajících jezů, které nelze zbourat, zejména pokud lze současně dosáhnout ekologických zlepšení – například obnovení volné průchodnosti toku. — Při obnově provozu zařízení, která v současné době nefungují, a při obnově vodních práv by se měly důkladněji zvažovat otázky ochrany vod a také by se měly stanovit příslušné podmínky (například funkční rybí přechody, strukturálně zaručený dynamický minimální průtok vody, vyloučení bleskových povodní pod přehradami apod.). — V případě nových zařízení je nutno se vyhnout přehrazování vodního útvaru za účelem odklonění toku. Měly by se volit takové metody výstavby, které odklánějí používanou vodu tak, aby byla zachována volná průchodnost a povaha vodního toku (např. boční přívod vody s odkláněcí konstrukcí ve vodním útvaru). Je nutno stanovit požadavky na minimální průtok a opatření, která zamezí tomu, aby turbíny zraňovaly a usmrcovaly ryby. Také se musí zakázat bleskové záplavy pod hrázemi. Výňatek z dokumentu: Vodní elektrárny jako zdroj obnovitelné energie – právní a ekologické aspekty. Umweltbundesamt, listopad 2003 http://www.umweltbundesamt.de/sites/default/files/medien/publikation/long/2544.pdf

2.5 Rozlišování mezi významnými a nevýznamnými vlivy

Prvním krokem jakéhokoli posouzení dopadů je určení škály vlivů na biologické druhy a přírodní stanoviště, jež může rozvojový hydroenergetický plán nebo projekt mít. Poté je nutno určit, zda je či není daný vliv významný s ohledem na cíle ochrany lokality sítě Natura 2000. Je zřejmé, že posouzení významnosti je třeba provádět případ od případu v závislosti na konkrétních druzích organismů a přírodních stanovištích, které jsou relevantní pro danou lokalitu a na přesných charakteristikách samotného projektu, a to na základě řádně podložených vědeckých poznatků (viz kapitola 5).

Ztráta několika jedinců může být pro některé druhy nevýznamná, ale u jiných druhů může mít vážné důsledky. Významnost vlivů bude záviset na velikosti, rozmístění, areálu výskytu, reprodukční strategii a životnosti populace, přičemž tyto faktory jsou u každé lokality sítě Natura 2000 jiné, a to i v případě, že jsou takové lokality určeny pro tytéž druhy organismů. Rovněž je nutno brát v úvahu vzájemnou provázanost jednotlivých vlivů. Například zábor půdy nemusí být v souvislosti s určitým druhem organismů sám o sobě významný, ale v kombinaci se závažnými narušeními přirozeného toku řeky se může takový dopad stát významným.

Posouzení významnosti by se také mělo provádět ve vhodném zeměpisném měřítku. U tažných druhů, které překonávají velké vzdálenosti, jako je například losos obecný (Salmo salar), může vliv působící na určitém místě mít důsledky pro daný druh v rámci větší zeměpisné oblasti (povodí). Podobně u nemigrujících druhů s velkými areály výskytu nebo s proměnlivými způsoby využívání přírodních stanovišť může být nutné zvažovat možné dopady v regionálním, spíše než v lokálním měřítku.

Cíle ochrany lokalit sítě Natura 2000 jsou také zásadní pomůckou při zjišťování toho, zda existuje nějaký pravděpodobně významný vliv na danou lokalitu. To potvrzuje rozsudek Evropského soudního dvora ve věci Waddenzee (30), konkrétně jeho odstavec 49, který uvádí, že „… pokud existuje nebezpečí, že plán nebo projekt, který s určitou lokalitou nesouvisí nebo není pro péči o ni nezbytný, může ohrozit cíle ochrany této lokality, musí být na něj pohlíženo jako na plán nebo projekt, který bude mít pravděpodobně významný vliv na tuto lokalitu. Posouzení zmíněného nebezpečí musí být provedeno zejména ve světle zvláštních vlastností a podmínek životního prostředí lokality dotčené takovým plánem nebo projektem.“

Odpovídající posouzení musí vycházet z nejlepších dostupných údajů. To může vyžadovat specializované terénní průzkumy nebo monitorovací programy s určitým předstihem před zahájením projektu. Investoři musí být schopni s tím při svém plánování počítat a zajistit, aby příslušné údaje z biologického a hydrologického průzkumu obsahovaly informace o všech důležitých aspektech (životní cyklus a sezónní proměnlivost). Takové studie mohou někdy trvat několik let, než budou schopny dostatečně zachytit životní cyklus dotyčných druhů organismů a typů přírodních stanovišť (podrobnosti viz kapitola 5).

Pokyny ke stanovení prahových hodnot významnosti v Německu V Německu bylo stejně jako jinde vzhledem k vysoké míře subjektivity obtížné posoudit významnost vlivů na cílové rysy lokality sítě Natura 2000, které tvoří jádro odpovídajícího posouzení. V důsledku toho příslušné orgány často neměly dostatečnou vědeckou jistotu, kterou potřebují na podporu svých rozhodnutí, zda povolit nebo nepovolit určitý plán nebo projekt. Zároveň tak mohly být vystaveny napadením svých rozhodnutí před soudem. Aby se tento problém vyřešil a aby byl zajištěn jednotnější a důslednější přístup při posuzování významnosti vlivů v praxi, německá Spolková agentura pro ochranu přírody (BfN) zadala výzkumný projekt, který by poskytl vědecky ověřená pravidla a zásady pro všechny typy přírodních stanovišť a biologické druhy uvedené ve směrnici o ochraně ptáků a ve směrnici o ochraně přírodních stanovišť, které se v Německu vyskytují (31). Výsledná příručka byla zveřejněna v roce 2007. Výchozím předpokladem pro uvedenou příručku je, že jakákoli trvalá ztráta typů přírodních stanovišť a stanovišť biologických druhů v lokalitách sítě Natura 2000 by měla být považována za významný dopad. Určitou úroveň ztráty však lze za určitých podmínek považovat za nevýznamnou u některých typů přírodních stanovišť a u některých biologických druhů. Příručka uvádí vědecky odsouhlasené prahové hodnoty a kritéria pro určování významnosti, jež vycházejí z kvalitativních i funkčních aspektů – a nikoli jen z kvantitativních kritérií. Aby tedy mohl být nějaký vliv považován za nevýznamný, musí být splněny všechny tyto podmínky: — zvláštní rysy daného přírodního stanoviště nebo stanoviště pro dané biologické druhy nebo klíčových stanovišť typických biologických druhů musí zůstat nezměněny, — nejsou překročeny orientační hodnoty „kvantitativní – absolutní ztráty plochy“, — nejsou překročeny doplňkové hodnoty „kvantitativní – relativní ztráty plochy“ ve výši 1 %, — kumulativní účinky vznikající v souvislosti s jinými projekty nepřesahují výše uvedené prahové hodnoty a — neexistují žádné kumulativní účinky vznikající v souvislosti s jinými faktory. Pro účely druhé odrážky bylo vytvořeno 7 velikostních tříd pro přírodní stanoviště a 8 pro biologické druhy. Ty představují rozsahy, ve kterých leží prahové hodnoty pro každý typ přírodního stanoviště nebo pro každý biologický druh. Pro každou třídu byly stanoveny 3 stupně prahových hodnot. V praxi to znamená, že u 21 z 91 typů přírodních stanovišť, které se v Německu vyskytují, není přijatelná žádná ztráta, zatímco u zbývajících přírodních stanovišť lze určitou ztrátu považovat za nevýznamnou, pokud její velikost odpovídá příslušným velikostním třídám a stupňům. Pokud jde o 53 biologických druhů z přílohy II, pro 16 z nich ani pro 20 druhů organismů z celkem 98 druhů uvedených ve směrnici o ochraně ptáků neexistují žádné orientační prahové hodnoty. Jinými slovy, žádné dopady nejspíše nebudou přijatelné. Všechny tyto závěry / čísla / prahové hodnoty mají sloužit pouze jako vodítko. To znamená, že při každém odpovídajícím posouzení je stále nezbytný individuální přístup. Po svém zveřejnění byla tato příručka úspěšně odzkoušena u německých soudů a nyní se uplatňuje v celé zemi. http://www.bfn.de/0306_ffhvp.html

Stupnice používané odborníky, kteří jsou oprávněni provádět odpovídající posouzení v České republice Praktickým problémem je stupnice, která by se dala používat k hodnocení významnosti vlivů při odpovídajícím posouzení. Žádný předpis neexistuje, ale na základě dlouhodobých praktických zkušeností byla doporučena následující stupnice, kterou by měli používat odborníci na odpovídající posouzení, kteří jsou k jejich provádění oprávněni ze zákona v České republice (32): Významnost dopadu se musí posoudit vůči každému cíli ochrany dané lokality. Pokud je dopad byť na jediný cílový rys ohodnocen známkou „– 2“, znamená to, že celistvost lokality je nepříznivě ovlivněna a dotyčnému projektu nesmí být povolení v rámci postupu podle čl. 6 odst. 3 uděleno. Hodnota Termín Popis Příklady -2 Významný negativní vliv Významný nepříznivý dopad. Vylučuje realizaci plánu či projektu. Významný rušivý až likvidační vliv na přírodní stanoviště či populaci biologického druhu nebo její podstatnou část; významné zhoršení míry uspokojení ekologických nároků přírodního stanoviště nebo biologického druhu; významný zásah do přírodního stanoviště nebo do přirozeného vývoje biologického druhu. Za určitých podmínek lze dopad snížit prostřednictvím zmírňujících opatření. Narušení či přerušení migračních tras k trdlištím anadromních druhů. Zničení přírodního stanoviště jeho zaplavením v důsledku výstavby nové hráze. Hydrologické změny v důsledku příčiny významně ovlivňující danou populaci. -1 Mírně negativní vliv Omezený/mírný/nevýznamný nepříznivý dopad. Nevylučuje realizaci plánu či projektu. Mírný rušivý vliv na přírodní stanoviště či populaci biologického druhu; mírné zhoršení míry uspokojení ekologických nároků přírodního stanoviště nebo biologického druhu; okrajový zásah do přírodního stanoviště nebo do přirozeného vývoje biologického druhu. Lze jej eliminovat prostřednictvím zmírňujících opatření, avšak uplatnění zmírňujících opatření nelze prosadit, pokud ovšem vnitrostátní právní předpisy nestanoví jinak. Modernizace – využití technologie, která méně škodí rybám, stavba rybích přechodů na stávajících překážkách. Dopad na okrajové části populace. Vliv na přírodní stanoviště, které je v okolí běžné. 0 Nulový vliv Plán či projekt nemá žádný prokazatelný dopad. Mimo oblast výskytu. +1 Mírně pozitivní vliv Mírný příznivý vliv na přírodní stanoviště či populaci biologického druhu; mírné zlepšení míry uspokojení ekologických nároků přírodního stanoviště nebo biologického druhu; mírně příznivý zásah do přírodního stanoviště nebo do přirozeného vývoje biologického druhu. Přestavba špičkové vodní elektrárny na říční průtočnou elektrárnu bez jezu nebo přehrady. +2 Významný pozitivní vliv Významný příznivý vliv na přírodní stanoviště či populaci biologického druhu; významné zlepšení míry uspokojení ekologických nároků přírodního stanoviště nebo biologického druhu, významný příznivý zásah do přírodního stanoviště nebo do přirozeného vývoje biologického druhu. Demolice vodní elektrárny.

3. PŘÍKLADY OSVĚDČENÝCH POSTUPŮ PŘI ZMÍRŇOVÁNÍ DOPADŮ A UPLATŇOVÁNÍ OPATŘENÍ EKOLOGICKÉ OBNOVY NA HYDROENERGETIKU

3.1 Úsilí o co nejlepší ekologický stav řek v souvislosti s hydroenergetikou

Jak je uvedeno v předchozí kapitole, jen málo velkých evropských řek zůstává v poměrně přirozeném stavu, jelikož během let byla většina řek fyzicky pozměněna, a to z nejrůznějších důvodů včetně výroby hydroelektrické energie. Před výstavbou nových vodních elektráren by proto měla mít přednost modernizace těch stávajících, aby se zlepšila jejich ekologická stopa.

Ke zmírnění nepříznivých účinků vodních elektráren na říční ekosystémy a okolní přírodní stanoviště a biologické druhy a ke zlepšení jejich stavu z hlediska ochrany lze přijmout řadu opatření. V tom spočívá hlavní část cílů rámcové směrnice o vodě a dvou základních směrnic na ochranu přírody.

Rovněž je nutno vyhledávat příležitosti k vyřazení neúčinných nebo zastaralých zařízení z provozu a k jejich úplnému odstranění z říční soustavy. Je nutno poznamenat, že výchozím opatřením, které je nutno přijmout podle rámcové směrnice o vodě, jestliže je vodní útvar stávajícím zařízením znehodnocen, je obnova dobrého ekologického stavu řeky. Zásadní fyzické změny lze provést, pokud rovněž slouží legitimnímu účelu, jehož nelze dosáhnout jinými kroky, které jsou z hlediska vlivů na životní prostředí příznivější (podrobnější informace o tom, kdy se má vodní útvar vymezit jako silně ovlivněný nebo umělý vodní útvar, spolu s příslušnými pokyny uvádí čl. 4 odst. 3 rámcové směrnice o vodě).

Možnosti technické modernizace vodních elektráren a zavádění opatření ekologické obnovy se musí hodnotit případ od případu s přihlédnutím k jejich kumulativním účinkům. Typ ekologických opatření, která lze provádět, bude velmi záviset na místních podmínkách, jako jsou stav řeky, další stávající tlaky působící v délce toku řeky a již existující zařízení, jakož i typ přítomných biologických druhů a přírodních stanovišť.

3.2 Řešení situace, kdy stávající vodní elektrárny nepříznivě ovlivňují lokalitu sítě Natura 2000

Stávající vodní elektrárny, které se nacházejí v lokalitách sítě Natura 2000 nebo v jejich blízkosti nebo které na ně mají nepříznivé dopady, musí vždy odpovídat ustanovením čl. 6 odst. 2 směrnice o ochraně přírodních stanovišť. Konkrétně čl. 6 odst. 2 ukládá povinnost zajistit, aby se stav lokality nezhoršil ve srovnání se stavem, ve kterém byla v okamžiku, kdy byla poprvé vyhlášena lokalitou sítě Natura 2000. To znamená, že členské státy by měly přijmout veškerá vhodná opatření, jejichž přijetí lze od nich důvodně očekávat, aby zajistily, že nebude docházet ke zhoršování stavu přírodních stanovišť a/nebo k významnému vyrušování biologických druhů.

Členské státy jsou tedy ze zákona povinny:

— zkoumat hrozby a tlaky, jimiž přítomnost hydroenergetických zařízení působí na biologické druhy a typy přírodních stanovišť, pro které je daná lokalita určena, a

— přijmout nezbytná nápravná opatření, jestliže tyto stávající tlaky způsobují pokles nebo zhoršení stavu cílových biologických druhů a přírodních stanovišť, jež se v dané lokalitě vyskytují.

Evropský soudní dvůr tento požadavek potvrdil ve svém rozhodnutí ve věci Owenduff (C-117/00) (33), kdy rozhodl, že došlo k porušení čl. 6 odst. 2, neboť nebyla přijata opatření, která by zabránila poškozování přírodních stanovišť biologických druhů, pro něž byla daná ZCHO určena. V několika svých dalších rozhodnutích Soudní dvůr Evropské unie (34) dále objasnil typ režimu právní ochrany, který je nutno zavést pro účely čl. 4 odst. 1 a 2 směrnice o ochraně ptáků a čl. 6 odst. 2 směrnice o ochraně přírodních stanovišť. Uvedená rozhodnutí především zdůrazňují, že takový právní režim musí být konkrétní, soudržný a úplný, schopný zajistit udržitelnou péči o dotyčné lokality a jejich účinnou ochranu (C-293/07).

Soudní dvůr také zjistil protiprávní jednání v případech, kdy byl zavedený režim „příliš obecný a netýkal se konkrétně ZCHO nebo biologických druhů, které v ní žijí“ (C-166/04), přijatá opatření byla „příliš částečná, izolovaná opatření, z nichž pouze některá přispívají k ochraně dotyčných populací ptáků, a nepředstavují tudíž soudržný celek“ (C-418/04) nebo byly zvláště chráněné oblasti podrobeny „heterogenním právním režimům, které zvláště chráněným oblastem neposkytly dostatečnou ochranu“ (C-293/07). Rovněž usoudil, že čistě správní nebo dobrovolná opatření nejsou pro účely čl. 6 odst. 2 dostatečná (C-96/98).

Je nutno poznamenat, že v případě lokalit sítě Natura 2000 čl. 6 odst. 1 směrnice o ochraně přírodních stanovišť rovněž vyžaduje, aby členské státy zavedly opatření, která odpovídají ekologickým požadavkům typů přírodních stanovišť uvedených v příloze I a biologických druhů uvedených v příloze II, které se v daných lokalitách vyskytují. To znamená, že hydroenergetická díla musí také splňovat jakékoli ambicióznější cíle ochrany, které jdou nad rámec cíle spočívajícího v nezhoršování stavu, který stanoví čl. 6 odst. 2. Ty by se také měly začlenit do programu opatření v rámci plánu povodí.

Ačkoli to není povinné, směrnice o ochraně přírodních stanovišť vybízí orgány ochrany přírody, aby vypracovávaly plány péče o lokality sítě Natura 2000 v úzké spolupráci s místními zúčastněnými stranami a dotyčnými vlastníky půdy, aby bylo možno určit hrozby a tlaky působící na každou lokalitu sítě Natura 2000 a společně stanovit nezbytná ochranná opatření, která je nutno provést.

Dobrá komunikace provozovatelů hydroenergetických zařízení s orgány pověřenými plánováním péče o lokality je zásadní a může vést k začlenění opatření, která mohou být ku prospěchu jak cílů ochrany, tak i provozu hydroenergetických zařízení.

3.3 Zavádění ekologických opatření ke zmírňování nepříznivých vlivů a k obnově

U stávajících i nových vodních elektráren lze zavést širokou škálu opatření ke snížení jejich dopadů na životní prostředí (35). Ta mohou buď zmírnit potenciální účinky ještě dříve, než k nim dojde, nebo napravit již napáchané škody. Taková opatření mohou například zahrnovat:

— obnovení spojitosti toku řek a obnovení tahu ryb, například odstraněním starých nebo zastaralých staveb či konstrukcí nebo výstavbou rybích přechodů,

— snížení úmrtnosti ryb, například instalací pletiva na vstupních otvorech a speciálně přizpůsobených turbín,

— obnovení přiměřeného proměnlivého ekologického průtoku (včetně zmírnění výskytu či důsledků nízkých průtoků, dynamických průtoků a rychle se měnících průtoků) a dynamiky sedimentů, která zlepšuje strukturu a fungování sladkovodních přírodních stanovišť.

Lze rovněž zavést širokou škálu opatření k aktivní obnově, opětovnému propojení nebo novému vytvoření cenných říčních přírodních stanovišť a stanovišť pro vzácné a ohrožené druhy organismů, aby v celkové bilanci došlo ke zlepšení ekologického stavu řeky v souladu s cíli rámcové směrnice o vodě a základních směrnic na ochranu přírody. Typ zvoleného opatření bude velmi záviset na ekologickém stavu daného vodního útvaru, typu přítomného hydroenergetického zařízení, dalších tlacích a hrozbách a na celkových nákladech a potenciálu zlepšení účinnosti a výrobní kapacity hydroenergetického zařízení.

Po realizaci opatření by měly být zavedeny monitorovací systémy, které zjistí, zda mají opatření požadovaný účinek, a pokud tomu tak není, měla by být přijata nápravná opatření k řešení případných nedostatků.

Rozlišení mezi zmírňováním, kompenzací a ekologickou obnovou Zmírňující opatření přímo souvisejí s pravděpodobnými účinky a tvoří součást záměru nebo je příslušný orgán stanoví jako podmínku pro schválení plánu či projektu. Na základě zásady předběžné opatrnosti jsou navržena tak, aby odstranila pravděpodobné nepříznivé účinky, zabraňovala jim nebo je snížila na úroveň, kdy již nebudou mít nepříznivý vliv na celistvost dané lokality. K datu rozhodnutí o schválení realizace záměru musí zmírňující opatření v rámci záměru zajistit, aby neexistovaly žádné přiměřené vědecké pochybnosti ohledně neexistence nepříznivých vlivů na celistvost dotyčné lokality (36). Kompenzační opatření mají vynahradit škody, které může záměr způsobit. Lze je podle čl. 6 odst. 4 zvažovat pouze v případě, že byl plán nebo projekt přijat jako nezbytný z naléhavých důvodů převažujícího veřejného zájmu a že neexistují žádné alternativy (viz kapitola 5). Opatření ekologické obnovy nejsou nutně spojena s posouzením vlivů na životní prostředí a jsou koncipována tak, aby v celkové bilanci došlo ke zlepšení ekologického stavu již narušené řeky v souladu s cíli rámcové směrnice o vodě a základních směrnic na ochranu přírody.

Tabulka

Přehled nejrozšířenějších opatření ke zmírnění nepříznivých dopadů zadržování vody

Hydromorfologické změny Hlavní ekologický dopad Zmírnění dopadů … Možná zmírňující opatření Narušení spojitosti toku řeky, zhoršení nebo znemožnění tahu ryb proti proudu Ryby: snížení četnosti nebo úplný zánik populací tažných nebo jiných říčních ryb zhoršení spojitosti toku řeky umožňující tah ryb proti proudu — rampa — rybí přechod — obtokový kanál Narušení spojitosti toku řeky, zhoršení nebo znemožnění tahu ryb po proudu Ryby: snížení četnosti nebo úplný zánik populací tažných nebo jiných říčních ryb zhoršení spojitosti toku řeky umožňující tah ryb po proudu — turbíny, které méně škodí rybám — pletivo zabraňující průniku ryb — obtokový kanál — rybí přechod Uměle vyvolané extrémně nízké průtoky nebo déletrvající nízké průtoky Snížení četnosti druhů rostlin a živočichů, změny druhového složení flóry a fauny nízkého průtoku — zajištění přívodu další vody ke zvýšení průtoku — změny morfologie řeky Ztráta nebo snížení průtoku, takže není dostatečný k podnícení a udržení tahu ryb Snížení četnosti nebo úplné vymizení tažných ryb průtoku vhodného pro ryby zajištění průtoku vhodného pro ryby Ztráta, snížení nebo nepřítomnost proměnlivých průtoků, které by byly dostatečné pro splachování sedimentů Změna druhového složení nebo snížení četnosti některých druhů ryb a bezobratlých proměnlivého průtoku — pasivní opatření k zajištění proměnlivosti průtoku — aktivní opatření k zajištění proměnlivosti průtoku Rychle se měnící průtoky (včetně vlivů špičkování vodních elektráren) Snížení četnosti druhů živočichů a rostlin v důsledku uvíznutí nebo splachování rychle se měnících průtoků — vyrovnávací nádrž(e) (interní) — změna umístění kanálu pro odvod vody — snížení rychlosti průtoku — změna morfologie řeky — vyrovnávací nádrže (externí) Změna celkových fyzikálně-chemických podmínek proti proudu i po proudu řeky (např. teploty, nadměrného nasycení apod.) Změněné složení nebo růst společenstev bezobratlých živočichů a ryb nebo změněná úmrtnost ryb fyzikálně-chemických změn — proměnlivý objem odebírané vody — více vstupních otvorů — řízení hladiny vody v nádrži Přerušení nebo zhoršení spojitosti toku řeky umožňující pohyb sedimentů s následnými změnami ve složení substrátu Snížení četnosti ryb a bezobratlých a změny druhového složení změn sedimentů — mechanické narušení umělého vyztužení dna — odstranění sedimentu — opětovné přivedení sedimentu (konstrukce pro přívod vody) — opětovné přivedení sedimentu (nádrže) — obnovení bočních erozních procesů — zavedení průtoků způsobujících pohyb sedimentů Uměle vyvolané extrémní změny hladiny nádrže, snížení kvality a rozlohy mělké vody a přírodních stanovišť v pobřežní zóně Snížení četnosti druhů rostlin a živočichů, změny druhového složení změn hladiny nádrže — snížení objemu odebírané vody — zvýšení objemů přiváděné vody — vytváření zátok — péče o pobřežní a mělkovodní přírodní stanoviště — propojení s přítoky — vytváření umělých plovoucích ostrůvků Odvodněné pobřeží a snížený průtok řeky – vznik mrtvých ramen Změny druhového složení flóry a fauny (např. ve prospěch druhů, které nesnášejí rušení nebo které se vyskytují ve stojatých vodách) vzniku mrtvých ramen (zahrazení) — obtokový kanál — snížení hladiny zadržované vody — vylepšení přírodních stanovišť v řečišti — boční opětovné propojení Zdroj: Převzato z tabulky 3 ve zprávě pracovní skupiny ECOSTATu o společném chápání způsobů využívání zmírňujících opatření k dosažení dobrého ekologického potenciálu u silně ovlivněných vodních útvarů, část 2: Útvary ovlivněné zadržováním vody (37)

U hydroenergetických zařízení se věnuje zvláštní pozornost možné škále metod, které lze použít k obnově nebo usnadnění pohybu ryb a jiné vodní fauny v říčních soustavách směrem proti proudu a po proudu. Je to postupně se rozvíjející vědecký obor, v jehož rámci se pravidelně zkouší a opakovaně vyhodnocuje široká škála postupů a inovativních řešení. Nejde však o žádný všelék.

Existuje mnoho příkladů řešení usnadňujících tah ryb, která byla zavedena do praxe jako předpokládané zmírňující opatření, ale která se ukázala jako neúčinná nebo dokonce škodlivá pro rybí populace, jimž měla pomoci. Může to být způsobeno tím, že taková zařízení byla špatně koncipována a nebyla vhodná pro daný účel nebo že nezohlednila kumulativní účinky jiných, již existujících překážek v řečišti. Dalším důvodem může být také to, že nebyly respektovány podmínky pro údržbu nebo správu těchto zařízení nebo neexistoval žádný monitorovací systém, který by ověřoval, zda zařízení skutečně plní funkci, pro kterou bylo navrženo.

Proto je důležité zajistit nejen výstavbu rybích přechodů nebo upravených turbín na základě nejnovějšího vývoje v tomto odvětví a současných osvědčených postupů, ale také zavedení řádného monitorovacího systému, který by poskytoval zpětnou vazbu ohledně účinnosti těchto zařízení. Monitorování by obecně mělo prokázat, že zařízení umožňuje, aby se do rybího přechodu dostávaly všechny druhy říčních organismů a aby se z nich také převážná většina (např. 85 %) dostala živá.

V případě rybího přechodu by se měly pokud možno upřednostňovat takové přechody, které se svým řešením co nejvíce podobají přírodním strukturám, protože obecným pravidlem je, že čím se přechod více podobá přírodní struktuře, tím lépe funguje. Výběr nejvhodnějšího typu rybího přechodu (jako je například svislý zářez, obtok, skalní rampa nebo výtah) silně závisí na místních podmínkách (výška překážky, charakter toku, využitelnost sousedních míst atd.) a vyžaduje pečlivé prostudování případ od případu.

Podobně platí, že dopad turbín na ryby je obvykle významný, ale někdy jej lze snížit tím, že se provedou určitá přizpůsobení geometrie turbín a režimu jejich provozu. Dosud se však neprokázalo, že by takové upravené turbíny zaručovaly, že nebude docházet k usmrcování ryb nebo že turbína již nepředstavuje překážku, která brání tahu ryb. Znovu je nezbytné zopakovat, že účinnost se musí posuzovat a monitorovat případ od případu.

Plánování rybích přechodů nebo přizpůsobených turbín by také mělo záviset na vyhodnocení kumulativního účinku překážek v širší říční soustavě. Vybudování jednoho rybího přechodu na řece plné překážek může být jak nákladné, tak neúčinné. Je proto důležité posoudit všechny překážky na dotyčném toku řeky strategičtěji, aby bylo možno zvolit co nejvhodnější realizaci nápravných opatření.

A konečně je také nezbytné mít pro všechny nové stavby plán pravidelné údržby. Mnoho rybích přechodů nebo turbín již nebude ve střednědobém až dlouhodobém horizontu efektivních, pokud se nebude dost pravidelně provádět jejich údržba.

Kdy se rybí přechod považuje za přiměřené zmírňující opatření? Závěry z rozsudku Evropského soudního dvora ve věci C-142/16 týkající se uhelné elektrárny Moorburg Uhelná elektrárna Moorburg se nachází v hamburském přístavu na jižním břehu jižního úseku řeky Labe. Je to migrační trasa pro některé druhy ryb uvedené v příloze II směrnice o ochraně přírodních stanovišť a jako taková hraje důležitou úlohu v řadě lokalit sítě Natura 2000, které se nacházejí proti proudu od zdymadla Geesthacht (Německo), jejichž cíle ochrany se týkají těchto biologických druhů. Tyto oblasti se nacházejí ve vzdálenosti až 600 km od elektrárny. Zdymadlo Geesthacht se nachází na koridoru řeky Labe, mezi elektrárnou Moorburg a lokalitami sítě Natura 2000. Před udělením povolení k výstavbě elektrárny Moorburg dne 30. září 2008 bylo provedeno posouzení dopadů na životní prostředí podle německých právních předpisů o vodě. Toto posouzení konstatovalo, že povolení je v souladu s cíli ochrany lokalit sítě Natura 2000, protože provozovatel souhlasil s instalací druhého rybího přechodu přibližně 30 km od elektrárny, u zdymadla Geesthacht. Bylo tudíž plánováno realizovat kompenzační opatření, jež by vynahradilo ryby usmrcené při provozu chladicího mechanismu, který čerpá velké množství vody z řeky pro účely chlazení elektrárny Moorburg (rybí přechod). Posouzení dopadů navíc stanovilo vícefázové monitorování, aby se ověřila účinnost rybího přechodu. Komise se domnívala, že dotyčný orgán nesprávně klasifikoval rybí přechod jako zmírňující opatření. Závěry Tribunálu: „Aby se německé orgány ujistily, že projekt výstavby elektrárny Moorburg nebude mít nepříznivý účinek na celistvost příslušných oblastí Natura 2000, měly přihlédnout k ochranným opatřením začleněným do tohoto projektu výstavby. Právě v tomto ohledu je ustálenou judikaturou, že použití zásady obezřetnosti v rámci uplatňování čl. 6 odst. 3 směrnice o stanovištích vyžaduje, aby příslušný vnitrostátní orgán přihlédl zejména k ochranným opatřením začleněným do uvedeného projektu, jejichž cílem je předcházet přímo způsobeným případným škodlivým účinkům nebo tyto účinky omezit, s cílem ujistit se, že daný projekt nebude mít nepříznivý účinek na celistvost chráněné lokality (… C-521/12, … C-387/15 a C-388/15 …). Je třeba poznamenat, že v projednávaném případě ze spisu předloženého Soudnímu dvoru vyplývá, že …rybí přechod má umožnit posílení populací migrujících ryb tím, že těmto druhům dá možnost dosáhnout rychleji jejich rozmnožovacích oblastí na středním a horním toku Labe. Posílení populací má vyrovnávat ztráty v blízkosti elektrárny Moorburg, a z tohoto důvodu neměly být cíle ochrany oblastí Natura 2000 nacházejících se nad touto elektrárnou významně ovlivněny. Avšak posouzení vlivů neobsahuje žádné definitivní závěry ohledně účinnosti rybího přechodu, ale pouze se v něm uvádí, že tato účinnost bude potvrzena až po několika letech monitorování . V důsledku toho je zřejmé, že rybí přechod, i když měl snižovat významné účinky přímo způsobené oblastem Natura 2000 nacházejícím se nad elektrárnou Moorburg, nemohl v době vydání povolení společně s ostatními opatřeními uvedenými v bodě 35 tohoto rozsudku zaručit, že neexistuje žádná důvodná pochybnost o tom , že uvedená elektrárna nebude mít významný vliv na celistvost příslušné lokality ve smyslu čl. 6 odst. 3 směrnice o stanovištích. Pokud jde o prognózy, ze kterých vycházelo posouzení vlivů, je třeba poznamenat, že zjištění poskytnutá za roky 2011 až 2014 Spolková republika Německo předložila až po vydání povolení ze dne 30. září 2008. V tomto ohledu je třeba připomenout, že k datu přijetí rozhodnutí o schválení projektu nesmí z vědeckého hlediska přetrvávat žádná důvodná pochybnost o neexistenci škodlivých dopadů na celistvost příslušné lokality (rozsudek ze dne 26. října 2006, Komise v. Portugalsko, C-239/04, EU:C:2006:665, bod 24 a citovaná judikatura).“ Komise rovněž uvedla, že město Hamburg udělilo povolení, aniž by v posouzení dopadů elektrárny Moorburg zohlednilo možné kumulativní účinky působící společně s účinky plynoucími z existence přečerpávací elektrárny Geesthacht, která pochází z roku 1958 a nemá žádné speciální mechanismy na ochranu ryb. Podle Komise není důležité, že přečerpávací elektrárna Geesthacht byla postavena před uplynutím lhůty pro provedení směrnice o ochraně přírodních stanovišť do vnitrostátního práva, jelikož ustanovení čl. 6 odst. 3 uvedené směrnice se nevztahují pouze na plány a projekty schválené nebo dokončené po uplynutí dotyčné lhůty. Závěry Tribunálu Podle čl. 6 odst. 3 směrnice o ochraně přírodních stanovišť mají vnitrostátní orgány při posuzování kumulativních účinků zohledňovat všechny projekty, které v kombinaci s projektem, o jehož povolení se žádá, pravděpodobně významně ovlivní chráněnou lokalitu s ohledem na cíle sledované uvedenou směrnicí, a to i v případě, že dotyčné projekty předcházejí datu pro provedení dotyčné směrnice do vnitrostátního práva. Projekty, které podobně jako přečerpávací elektrárna Geesthacht pravděpodobně v důsledku kombinace s projektem, jehož se týká posouzení dopadů, způsobí zhoršení nebo narušení, které by mohlo mít vliv na migrující ryby, které se v řece vyskytují, a následně by vedly ke zhoršení stavu dotyčné lokality s ohledem na cíle sledované směrnicí o ochraně přírodních stanovišť, nesmějí být vyloučeny z posouzení dopadů vyžadovaného podle čl. 6 odst. 3 směrnice o ochraně přírodních stanovišť. http://curia.europa.eu/juris/liste.jsf?num=C-142/16

Technická zpráva Mezinárodní komise pro ochranu Dunaje (ICPDR): Opatření k zajištění tahu ryb na příčných konstrukcích Cílem tohoto dokumentu je informovat podunajské země o existujících technických řešeních pro obnovu spojitosti toku řeky umožňující tah ryb. V úvahu byly vzaty všechny pokyny, které jsou v současnosti k dispozici v povodí horního Dunaje. Jejich porovnání ukázalo, že jejich celková struktura a obsah jsou v podstatě konzistentní a že odchylky jsou ve většině případů jen okrajové. Jelikož většina příruček je k dispozici pouze v němčině, má tento dokument poskytnout nejdůležitější fakta v angličtině. https://www.icpdr.org/main/practical-advice-building-fish-migration-aids

3.4 Příklady osvědčených postupů při zmírňování dopadů a/nebo ekologické obnově

Následující příklady osvědčených postupů ukazují, jakým způsobem byly různé typy opatření ke zmírnění dopadů a/nebo k ekologické obnově uplatněny za různých okolností na hydroenergetická zařízení.

Péče o sladkovodní lokality sítě Natura 2000 v Anglii se zvláštním ohledem na hydroenergetiku a zvláštní oblasti ochrany (ZOO) na řekách. Natural England je statutární agentura odpovědná za poskytování poradenství o chráněných územích v Anglii včetně lokalit sítě Natura 2000. Přístup agentury Natural England k rozhodování o chráněných sladkovodních lokalitách je založen na přírodních stanovištích, ale bere ohled i na příslušné biologické druhy. Cíle vycházejí z přirozené funkce ekosystémů, přičemž je snaha chránit sladkovodní druhy organismů jako charakteristické složky přirozeně fungujícího ekosystému, kdekoli je to možné. Uplatňuje se celostní pohled na jednotlivé rysy sladkovodních přírodních stanovišť – říční přírodní st