ZPRÁVA KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU A RADĚ Zpráva o provádění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/42/ES o omezování emisí těkavých organických sloučenin vznikajících při používání organických rozpouštědel v některých barvách a lacích a výrobcích pro opravy nátěru vozidel a o změně směrnice 1999/13/ES /* COM/2013/0704 final */





ZPRÁVA KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU A RADĚ Zpráva o provádění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/42/ES o omezování emisí těkavých organických sloučenin vznikajících při používání organických rozpouštědel v některých barvách a lacích a výrobcích pro opravy nátěru vozidel a o změně směrnice 1999/13/ES 1. Úvod Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/42/ES (dále jen „směrnice“) omezuje emise těkavých organických sloučenin (volatile organic compounds, dále jen „VOC“) vznikajících při používání organických rozpouštědel v některých barvách, lacích a výrobcích pro opravy nátěru vozidel. Účelem směrnice je prevence a snižování znečištění ovzduší, ke kterému VOC přispívají, neboť se podílejí na tvorbě přízemního ozonu[1] a sekundárních částic. Doplňují se tím opatření, která mají být přijata na vnitrostátní úrovni za účelem zajištění dodržování emisních stropů pro VOC, jak je stanoveno ve směrnici 2001/81/ES o národních emisních stropech pro některé látky znečisťující ovzduší. Směrnice se vztahuje na barvy a laky pro nátěry budov, jejich vybavení a příslušenství a s nimi spojených konstrukcí sloužících k dekorativním, funkčním a ochranným účelům, jakož i na výrobky pro opravy nátěrů vozidel[2]. Směrnice 2004/42/ES vyžaduje, aby obsah VOC ve výrobcích spadajících do oblasti její působnosti a uvedených na trh po 1. lednu 2007 nebyl vyšší než mezní hodnoty stanovené v příloze II uvedené směrnice. Přísnější mezní hodnoty obsahu VOC v barvách a lacích se uplatňují od 1. ledna 2010 (etapa II). Směrnice také ukládá povinnost označovat na štítku množství obsažených VOC, což pomůže spotřebiteli, aby se mohl při výběru produktu informovaně rozhodnout. Členské státy musejí zavést kontrolní program, jehož prostřednictvím se bude ověřovat plnění mezních hodnot VOC a požadavků na označování, a informovat o výsledcích Komisi v pravidelných zprávách. Toto je druhá zpráva Komise Evropskému parlamentu a Radě, která uvádí přehled provádění směrnice v členských státech. První zpráva[3] byla přijata v roce 2011. Komplexní hodnocení zdrojů emisí VOC a možná nákladově efektivní opatření na jejich snižování jsou součástí probíhajícího přezkumu tematické strategie o znečišťování ovzduší[4]. Proto se neprováděl samostatný přezkum směrnice. Na evropské úrovni je v současnosti zavedeno doplňkové opatření, v jehož rámci se udělují „ekoznačky“ vnitřním a venkovním malbám a nátěrům[5]. Podmínkou udělení ekoznačky je mimo jiné dobrovolné omezení obsahu VOC ve výrobcích podle přísnějších mezních hodnot, čímž se při informovaném výběru výrobků spotřebitelem dále snižují emise VOC. 2. Provádění 2.1. Úvod Článek 7 směrnice požaduje, aby členské státy informovaly Komisi o výsledcích kontrolního programu a prokázaly tak, že dosáhly souladu s požadavky směrnice. Rovněž vyžaduje, aby členské státy podávaly zprávy o kategoriích a množství výrobků, kterým bylo uděleno povolení podle čl. 3 odst. 3 směrnice. Členské státy měly do 1. července 2012 předložit druhou zprávu zahrnující období roku 2010 se zohledněním přísnějších mezních hodnot pro VOC v etapě II (příloha II směrnice), které jsou pro barvy a laky použitelné od 1. ledna 2010. Komise vypracovala a přijala společný formulář pro zprávy členských států, aby podpořila jednotný způsob podávání zpráv[6]. Zprávy o provádění směrnice zaslalo všech 27 členských států. Tyto zprávy a jejich následné posouzení jsou k dispozici na internetových stránkách Komise[7]. Zpráva shrnuje hlavní zjištění z posouzení informací podaných členskými státy a zaměřuje se na dvě hlediska provádění směrnice, konkrétně: · jaké kontrolní programy byly zavedeny pro kontrolu požadavků směrnice, tj. jaká jsou hlavní opatření prováděná příslušnými orgány členského státu; · do jaké míry členské státy plní technické požadavky směrnice, tj. jaká prováděcí opatření přijali výrobci, dovozci, velkoobchod a maloobchod s barvami a laky. 2.2. Kontrolní programy Z údajů za rok 2010 poskytnutých členskými státy vyplývá, že kontrola dodržování mezních hodnot obsahu VOC (příloha II) a požadavků na označování (článek 4) se zlepšila nebo zůstala alespoň na stejné úrovni jako v roce 2007. Členské státy sledují dodržování souladu se směrnicí za použití různých přístupů. Patří k nim fyzické kontroly (např. odběr vzorků a analýzy nátěrových hmot, vizuální kontrola štítků) a/nebo audity, které se neprovádí přímo na místě, ale realizují se kontrolou dokumentace předložené výrobci. K přísnější kontrole / odběru vzorků se přistupuje pouze v některých případech, kdy audit objeví nesrovnalosti. Některé členské státy naznačily možné alternativní přístupy k ověřování dosaženého souladu se směrnicí např. požadovat od výrobců vyplnění dotazníku, který zašlou zpět spolu se vzorky produktu, což přispěje k účinnější kontrole, nebo autocertifikační postupy. Přestože jsou mezi jednotlivými členskými státy velké rozdíly, celkově byl v roce 2010 v EU-27 zkontrolován značný počet zařízení, z čehož kolem 4 700 kontrol se týkalo obsahu VOC ve výrobcích a /nebo označení výrobků. Kontroly se týkaly všech subjektů, které se podílejí na uvádění výrobků na trh, tj. vyrábějí a dovážejí barvy a laky a obchodují s nimi v rámci velkoobchodu a maloobchodu. Podle podaných zpráv bylo množství provedených kontrol na úrovni jednotlivých členských států v rozmezí od nuly (tři členské státy) do 830. Velké rozdíly jsou mezi členskými státy i v množství analyzovaných vzorků barev a laků, u nichž se stanovoval obsah VOC, přičemž celkově bylo v roce 2010 v EU-27 provedeno více než 19 000 analýz. Čtyři členské státy analyzovaly více než 1 000 vzorků (nejvyšší počet byl 11 800), pět členských států naopak žádné analýzy neprovedlo. Nejčastěji byly analyzovány barvy a laky prodávané v maloobchodě (41 % vzorků). Počet kontrol štítků na výrobcích, buď vizuální kontrolou, nebo jinými způsoby, se v roce 2010 pohyboval řádově kolem 121 000 v celé EU-27, ačkoli i zde byly velké rozdíly mezi členskými státy. Podle podaných zpráv byl počet kontrol na úrovni jednotlivých členských států v rozmezí od nuly (pět členských států) do 78 000. Nejčastěji se splnění požadavků co se týče štítku kontrolovalo u barev a laků prodávaných v rámci velkoobchodu (41 % z celkového počtu kontrol). Členské státy, které oznámily, že v roce 2010 kontroly neprováděly nebo je prováděly ve velmi malém měřítku, uvedly řadu důvodů. Mnohé členské státy byly omezeny nedostatkem zdrojů, zejména finančních. Příslušné orgány v některých členských státech řešily tento problém stanovením priorit (např. zaměřily kontroly na konkrétní výrobky) a/nebo informačními kampaněmi (ke zvýšení informovanosti o směrnici a důslednějšímu dodržování předpisů). Vyskytly se rovněž problémy s nedostatkem kapacity akreditovaných laboratoří, které vzorky výrobků analyzovaly. 2.3. Dodržování mezních hodnot VOC a požadavky na označování Mezní hodnoty VOC Příloha IIA směrnice definuje dva soubory mezních hodnot pro maximální obsah VOC v barvách a lacích (v gramech na litr výrobku ve stavu, „jak je připraven k použití“): „mezní hodnoty v etapě I“ použitelné ode dne 1. ledna 2007 a přísnější „mezní hodnoty VOC v etapě II“, které vstoupily v platnost dne 1. ledna 2010. Proto produkty, které byly v roce 2010 shledány jako nevyhovující mezním hodnotám „etapy I“, zároveň nevyhověly mezním hodnotám „etapy II“. V případě výrobků pro opravy nátěru vozidel se mezní hodnoty VOC v příloze II B směrnice používají od 1. ledna 2007 a od té doby se neměnily. Celková míra výrobků, které splnily mezní hodnoty pro VOC stanovené pro etapu I, je poměrně vysoká, a to 98,7 % (z celkových 19 525 vzorků nevyhovělo 259). Nejvyšší počet nevyhovujících vzorků byl objeven ve velkoobchodě (2,5 % vzorků nevyhovělo) a v dovozu (2,4 % vzorků nevyhovělo). Celková míra splnění přísnějších mezních hodnot pro VOC ve etapi II byla opět poměrně vysoká a dosáhla 97,46 % (500 nevyhovujících vzorků). Nejvíce nevyhovujících vzorků bylo zjištěno v dovozu (6 % vzorků nevyhovělo). Toto do značné míry důsledné dodržování předpisů ukazuje, že v zemích napříč EU-27, které mezní hodnoty VOC kontrolují, se mezní hodnoty vesměs dodržují, ačkoli zůstává ještě prostor k dosažení souladu blížícího se 100 %. Celková míra dodržování mezních hodnot je podobná té, které vyplynula ze zpráv za rok 2007. Požadavky na označování Štítky byly kontrolovány přibližně u 121 000 vzorků, z nichž vyhovělo 94,2 %. Nejvyšší míra nedosažení souladu s požadavky směrnice byla zjištěna u dovážených výrobků. Vzájemné porovnání členských států co do míry nesouladu se směrnicí není možné, protože se počet prověřovaných štítků v každém státě liší. Důvody nesouladu nejsou z údajů poskytnutých ve zprávách členských států jasné. Ačkoliv je zřejmé, že se zlepšila úroveň dosažení souladu se směrnicí ve srovnání s rokem 2007, kdy bylo porušení požadavků na označování zaznamenáno přibližně ve 20 % případů, zůstává prostor pro zdokonalení kontroly dosahování souladu, zejména v těch členských státech, kde se v současné době kontroly neprovádí. Nevyhovující produkty Ve většině případů členské státy, které zjistily nedodržení mezních hodnot obsahu VOC nebo nevyhovující označování výrobků, poskytly také informace o podkategoriích nevyhovujících výrobků podle přílohy I směrnice. Většina nedodržování mezních hodnot obsahu VOC i požadavků na označování se týkala kategorie produktů 1.1d („vnitřní/venkovní barvy na dřevo, kov nebo plasty pro vybavení a obklady budov“). Tři další kategorie výrobků byly vykazovány jako nevyhovující z hlediska jak označování, tak mezních hodnot obsahu VOC; konkrétně se jednalo o kategorie 1.1a „matné nátěrové hmoty pro stěny a stropy v interiéru“, 1.1e „vnitřní/venkovní laky a mořidla na vybavení budov“ a 1.1i. „jednosložkové speciální nátěrové hmoty“. Podkategorií, které nevyhověly požadavkům na označování, bylo více, než těch, které nesplnily požadavky na mezní hodnoty VOC (s výjimkou dvou podkategorií nátěrových barev a laků a ve všech podkategorií výrobků pro opravy nátěru vozidel). Opatření k zajištění dodržování požadavků Nejběžnější sankcí přijatou členskými státy v případě nedodržení mezních hodnot obsahu VOC bylo stažení produktů z trhu, jak požaduje směrnice. Případy porušení požadavků na označování řešily členské státy nejčastěji tím, že vyžadovaly od subjektů do určité lhůty nápravu, aby se vyhnuly postihům nebo finančním sankcím. Postih byl zmíněn pouze jedním členským státem a v tomtéž členském státě se od hospodářských subjektů žádá, aby prováděly změny prostřednictvím svého dodavatelského řetězce. Některé členské státy oznámily, že místo penalizace hospodářských subjektů za nedodržování požadavků přistoupily ke konstruktivnímu řešení a informovaly hospodářské subjekty o požadavcích směrnice a o změnách, které jsou nezbytné pro zajištění souladu. 3. Závěry a perspektivy dalšího vývoje Z informací obdržených od členských států podle článku 7 směrnice vyplývá, že od roku 2010 zavedla většina členských států kontroly, jejichž prostřednictvím zjišťuje, zda jsou barvy a laky uváděné na trh v souladu se směrnicí. V několika členských státech však stále ještě nebyly vhodné kontrolní programy zavedeny. Mezi členskými státy, které kontroly provádějí, jsou značné rozdíly co do jeho četnosti. Tyto členské státy vykazují obecně dobré dodržování mezních hodnot VOC předepsaných směrnicí, přičemž nejvyšší podíl nevyhovujících výrobků je obvykle mezi dováženými barvami. Požadavky na označování bude však patrně nutné vynucovat účinněji. Členské státy, jež mají nedostatky v provádění směrnice, se naléhavě vyzývají, aby rychle přijaly nezbytná opatření a plnily závazky týkající se kontrolních programů. Komise bude pečlivě sledovat pokrok v těchto otázkách a bude i nadále nápomocna členským státům ve zlepšování úrovně jejich plnění požadavků, jak prostřednictvím různých podpůrných činností, tak příslušnými donucovacími opatřeními. Členským státům se proto doporučuje, aby nadále usilovaly o zabezpečení kontrol a donucovacích opatření, tak aby se co nejefektivněji a nejúčinněji snížilo uvádění nevyhovujících barev a laků na trh. [1] Ozon vzniká reakcí těkavých organických sloučenin, oxidů dusíku a oxidu uhelnatého za spolupůsobení slunečního světla. [2] „Výrobky pro opravy nátěru vozidel“ se rozumějí výrobky uvedené v podkategoriích v příloze II B směrnice. Používají se k nátěru silničních vozidel nebo jejich částí podle směrnice 70/156/EHS, prováděnému jako součást oprav, konzervace nebo dekorace vozidla mimo výrobní zařízení. [3] KOM(2011) 297 http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2011:0297:FIN:EN:PDF [4] Sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu: Tematická strategie o znečišťování ovzduší (KOM(2005) 446 v konečném znění), 21.9.2005. [5] Rozhodnutí Komise 2009/543/ES, kterým se stanoví ekologická kritéria pro udělování ekoznačky Společenství exteriérovým barvám a lakům, a rozhodnutí Komise 2009/544/ES, kterým se stanojí ekologická kritéria pro udělování ekoznačky Společenství interiérovým barvám a lakům. [6] Rozhodnutí Komise 2010/693/EU ze dne 22. července 2010 (Úř. věst. L 301, 18.11.2010, s. 4). [7] https://circabc.europa.eu/w/browse/d8915eeb-0b2f-4d22-824e-1d4b5d969e14