Platnost a spolehlivost rámce směrnice BRRD a nařízení SRMR zůstává nedotčena. Hlavním cílem tohoto návrhu je zavedení standardu TLAC a integrace požadavku TLAC do obecných pravidel MREL tak, aby se zabránilo duplikaci uplatňováním dvou souběžných požadavků. Ačkoliv požadavky TLAC i MREL sledují stejný regulační cíl, existují mezi nimi určité rozdíly v konstrukci. Oblast působnosti požadavku MREL se nevztahuje pouze na globální systémově významné instituce, ale na celý bankovní sektor Unie. Na rozdíl od standardu TLAC, který obsahuje harmonizovanou minimální úroveň, úroveň požadavku MREL určují orgány příslušné k řešení krize na základě hodnocení jednotlivých institucí případ od případu. A konečně, minimální požadavek TLAC by měl být v zásadě plněn pomocí podřízených dluhových nástrojů, zatímco pro účely požadavku MREL by podřízení dluhových nástrojů mohly požadovat orgány příslušné k řešení krize případ od případu v rozsahu nutném pro zajištění toho, aby s věřiteli, na jejichž pohledávky byl použit nástroj rekapitalizace z vnitřních zdrojů, nebylo v daném případě zacházeno hůře než v hypotetickém insolvenčním scénáři (což je ve vztahu k řešení krize srovnávací scénář). Za účelem dosažení jednoduchého a transparentního rámce poskytujícího právní jistotu a konzistenci Komise navrhuje integrovat standard TLAC do stávajících pravidel MREL a zajistit, aby oba požadavky byly plněny s velmi podobnými nástroji. Tento přístup vyžaduje provedení omezených úprav stávajících pravidel MREL tak, aby byla zajištěna technická konzistence se strukturou jakýchkoliv budoucích požadavků na globální systémově významné instituce.

Na mezinárodní úrovni vydala Rada pro finanční stabilitu 9. listopadu 2015 specifikace celkové kapacity absorbovat ztráty („standard TLAC“), které byly přijaty o týden později na summitu skupiny G20 v Turecku. Standard TLAC vyžaduje od globálních systémově významných bank, označovaných v unijní legislativě jako globální systémově významné instituce, aby měly dostatečné množství vysoce absorpčních (rekapitalizovatelných) závazků pro zajištění rychlé a hladké absorpce ztrát a rekapitalizace při řešení krize. Ve svém sdělení ze dne 24. listopadu 2015 se Komise zavázala, že do konce roku předloží legislativní návrh, který by umožnil zavedení standardu TLAC v dohodnuté lhůtě do roku 2019. Komise se navíc zavázala provést revizi stávajících pravidel MREL s ohledem na zajištění úplné konzistence s mezinárodně dohodnutým standardem TLAC s přihlédnutím ke zjištěním uvedeným ve zprávě, kterou má Komisi na základě čl. 45 odst. 19 směrnice BRRD předložit Evropský orgán pro bankovnictví (EBA). Orgán EBA již 19. července 2016 publikoval prozatímní verzi této zprávy a vydání závěrečné zprávy se očekává v průběhu prosince 2016.

Návrh harmonizuje vnitrostátní právní předpisy členských států zúčastněných v jednotném mechanismu pro řešení krizí týkající se ozdravných postupů a řešení krize úvěrových institucí a investičních podniků, zejména pokud jde o jejich schopnost absorpce ztrát a rekapitalizace při řešení krize, a to v rozsahu, který je nutný pro zajištění toho, aby Jednotný výbor pro řešení krizí a vnitrostátní orgány zúčastněných členských států příslušné k řešení krize a banky zřízené v bankovní unii měly stejné nástroje a možnosti řešit selhání bank v souladu s dohodnutými mezinárodními normami (standard TLAC).

Zavedením harmonizovaných požadavků na banky členských států zúčastněných v jednotném mechanismu pro řešení krizí tento návrh výrazně snižuje riziko toho, že by v členských státech platily odlišné vnitrostátní předpisy týkající se schopnosti absorpce ztrát a rekapitalizace při řešení krizí, což by mohlo narušovat konkurenci na vnitřním trhu. Cílem návrhu je tudíž vytvoření a fungování vnitřního trhu.

Článek 114 SFEU je tudíž vhodným právním základem.

•Subsidiarita

Podle zásady subsidiarity, která je stanovena v čl. 5 odst. 3 SEU, by měla Unie v oblastech, které nespadají do její výlučné pravomoci, jednat pouze tehdy a do té míry, pokud cílů zamýšlené činnosti nemůže být dosaženo uspokojivě členskými státy na úrovni ústřední, regionální či místní, ale spíše jich, z důvodu jejího rozsahu či účinků, může být lépe dosaženo na úrovni Unie.

Unie a její členské státy, především státy zúčastněné v jednotném mechanismu pro řešení krizí, se zavázaly implementovat mezinárodní normy. Pokud by Unie nepodnikla žádné kroky, členské státy by musely samy ve svých vlastních jurisdikcích zavést globální standard TLAC bez možnosti změny stávajícího rámce, který vyplývá ze směrnice BRRD a nařízení SRMR. V důsledku toho, s ohledem na významné rozdíly mezi standardem TLAC a stávajícím rámcem a na potenciálně odlišnou interpretaci specifikací TLAC vnitrostátními regulačními úřady, by banky, a zejména globální systémově významné instituce, musely plnit dva souběžné požadavky (přičemž samotný požadavek TLAC by byl uplatňován v jednotlivých členských státech rozdílně), což by vedlo ke vzniku dodatečných nákladů pro banky i veřejné orgány (orgány dohledu a orgány příslušné k řešení krize). Opatření na úrovni Unie jsou proto žádoucí z toho důvodu, aby byl globální standard TLAC v členských státech zúčastněných v jednotném mechanismu pro řešení krizí zaveden harmonizovaným způsobem a aby byl stávající rámec s tímto standardem sladěn tak, aby se podařilo co možná nejvíce omezit náklady bank a veřejných orgánů na dodržování předpisů při současném zajištění efektivního řešení selhání bank.

•Proporcionalita

Podle zásady proporcionality by obsah ani forma opatření Unie neměly překročit rámec toho, co je nezbytné pro dosažení jejich cílů v souladu s celkovými cíli Smluv.

Při zavádění standardu TLAC pro globální systémově významné instituce by tento návrh nijak závažně neovlivnil zátěž bank při dodržování stávajících pravidel týkajících se schopnosti absorpce ztrát a rekapitalizace, jelikož tento návrh omezuje uplatnění minimální úrovně TLAC pouze na globální systémově významné instituce. Návrh navíc výrazně omezuje náklady bank, a zejména globálně systémově významných institucí, na dodržování standardu TLAC tím, že v nejvyšší možné míře uvádí stávající pravidla do souladu s tímto standardem. Navíc návrh nerozšiřuje uplatňování minimální úrovně TLAC na jiné subjekty než globální systémově významné instituce. Naproti tomu pro ostatní instituce návrh zachovává stávající základní zásadu, že kvalita a úroveň požadavku na absorpci ztrát a rekapitalizaci by měla být orgány příslušnými k řešení krize určována pro každou konkrétní banku na základě jejího rizika, velikosti, vzájemné propojenosti a zvolené strategie řešení krize. Pokud jde o globální systémově významné instituce, na které se vztahuje minimální úroveň TLAC, návrh požaduje, aby Jednotný výbor pro řešení krizí a vnitrostátní orgány příslušné k řešení krize před uložením případného navýšení požadavku pro konkrétní instituci posoudily, zda je takové navýšení nutné, přiměřené a oprávněné. Ustanovení návrhu jsou tedy přiměřená tomu, co je nezbytné pro dosažení jejich cílů.

3.VÝSLEDKY POSOUZENÍ DOPADŮ

•Posouzení dopadů

Návrh je součástí širšího přezkumu finanční legislativy Unie zaměřeného na omezení rizik ve finančním sektoru (přezkum nařízení CRR / směrnice CRD) a jako takový byl předmětem rozsáhlého posouzení dopadů. Návrh zprávy o posouzení dopadů byl dne 7. září 2016 předložen Výboru Komise pro kontrolu regulace. Výbor vydal dne [datum] záporné stanovisko. Po doplnění důkazů pro určité prvky balíku revidovaných předpisů vydal výbor dne 27. září 2016 kladné stanovisko.

V souladu se svou politikou „zlepšování právní úpravy“ Komise provedla posouzení dopadů několika alternativ politiky. Varianty politiky byly posouzeny na základě jejich porovnání s klíčovými cíli zlepšení schopnosti bank absorbovat ztráty a rekapitalizovat při řešení krize a zvýšení právní jistoty a soudržnosti rámce pro řešení krizí. Posouzení bylo provedeno s ohledem na reálnost dosažení výše uvedených cílů a nákladovou efektivnost provádění různých variant politiky.

Pokud jde o zavedení standardu TLAC v Unii, byly při posouzení dopadů zvažovány tři varianty politiky. Na základě první varianty by směrnice BRRD a nařízení SRMR platily nadále v jejich současné podobě. Druhá varianta počítá s tím, že standard TLAC pro globální systémově významné instituce by byl zabudován do stávajícího rámce pro řešení krizí, přičemž tento rámec by byl odpovídajícím způsobem upraven tak, aby se standardem TLAC zajišťoval plnou kompatibilitu. Třetí varianta navrhuje dodatečně rozšířit působnost minimální úrovně TLAC na jiné systémově významné instituce v Unii než jen globální systémově významné instituce. Posouzení dopadů dospělo k závěru, že druhá varianta plní relevantní strategické cíle nejlépe. Zejména na rozdíl od první varianty poskytuje harmonizovanou implementaci standardu TLAC pro všechny unijní globální systémově významné instituce, přičemž snižuje jejich náklady na případné dodržování dvou odlišných požadavků (standard TLAC a stávající směrnice BRRD a nařízení SRMR) a zajišťuje konzistentní výklad specifikací TLAC v celé EU. Tato varianta posílí způsobilost unijních globálních systémově významných institucí k řešení krize a zabrání šíření krize vyplývajícímu ze vzájemných účastí těchto institucí prostřednictvím zvláštních pravidel standardu TLAC, která v současné době nejsou ve směrnici BRRD a nařízení SRMR stanovena (tj. minimální úroveň TLAC ve formě podřízených dluhových nástrojů, odečtení vzájemných účastí ze způsobilých nástrojů TLAC držených institucemi). Tato varianta zajistí implementaci standardu TLAC v Unii, což by posílilo očekávání, že ostatní jurisdikce učiní totéž a dojde celosvětově ke zlepšení způsobilosti globálních systémově významných bank k řešení krize. Na druhé straně je tato varianta politiky vhodnější než varianta třetí, protože nerozšiřuje uplatňování minimální úrovně TLAC na jiné banky než globální systémově významné instituce (ostatní systémově významné instituce). To by mohlo být nevýhodné, neboť pro tyto instituce nemusí být daná minimální úroveň TLAC dobře kalibrována vzhledem k tomu, že jejich velikost, model podnikání, vzájemná propojenost a systémový význam jsou značně rozdílné.

•Základní práva

Tento návrh dodržuje základní práva a respektuje zásady zakotvené zejména v Listině základních práv Evropské unie, zejména právo na vlastnictví a svobodu podnikání, a je nutno jej v souladu s těmito právy a zásadami uplatňovat. Toto nařízení zejména zajišťuje, aby zásah do práv na vlastnictví věřitelů bank nebyl nepřiměřený. Dotčeným věřitelům by neměly vzniknout větší ztráty, než které by jim vznikly, pokud by v době přijetí rozhodnutí o řešení krize došlo k likvidaci instituce v běžném úpadkovém řízení.

4.ROZPOČTOVÉ DŮSLEDKY

Návrh nemá žádný dopad na rozpočet EU.

5.OSTATNÍ PRVKY

•Podrobné vysvětlení konkrétních ustanovení návrhu