Sdělení komise - Autorské právo ve znalostní ekonomice /* KOM/2009/0532 konecném znení */





[pic] | KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ | V Bruselu dne 19.10.2009 KOM(2009)532 v konečném znění SDĚLENÍ KOMISE Autorské právo ve znalostní ekonomice SDĚLENÍ KOMISE Autorské právo ve znalostní ekonomice Text s významem pro EHP OBSAH 1. ÚVOD 3 2. ZELENÁ KNIHA A VEŘEJNÁ KONZULTACE 3 3. DALŠÍ KROKY: NÁVAZNOST NA VÝSLEDKY KONZULTACE 4 3.1. Knihovny a archivy 4 3.2. Osiřelá díla 6 3.3. Výuka a výzkum 7 3.4. Osoby se zdravotním postižením 8 3.5. Obsah vytvářený uživateli 9 4. ZÁVĚRY 10 ÚVOD Vytváření, oběh a šíření znalostí v rámci jednotného trhu úzce souvisí s širšími cíli Lisabonské strategie. Technologický rozvoj usnadnil dostupnost informací v elektronické podobě. Knihovny se zajímají o rozsáhlé projekty digitalizace za účelem uchování svých archivů a/nebo jejich šíření online, včetně využívání osiřelých děl (tj. děl, u nichž nelze zjistit nebo dohledat držitele práv). Výzkumné a vzdělávací instituce požadují, aby šíření materiálů bylo pružnější a zahrnovalo i oblast přeshraničního distančního vzdělávání. Osoby se zdravotním postižením i nadále narážejí při získávání informací nebo znalostních produktů na překážky. Zejména osoby se zrakovým postižením usilují o utišení svého „hladu po knihách“ – pouze 5 % evropských publikací je k dispozici v přístupném formátu a situaci ještě zhoršují omezení přeshraniční distribuce, dokonce i mezi zeměmi, kde se mluví stejným jazykem. Vydavatelé a autoři se obávají, že by projekty digitalizace, ať už sponzorované knihovnami nebo jiné, a šíření jejich děl online bez důkladného vyhledání mohlo porušit jejich autorská práva a narušit zdroj jejich příjmů. Vydavatelé uvádějí, že přibližně 90 % vědeckých časopisů už zpřístupňují online, investují do nových a inovativních modelů elektronické publikace (např. e-knihy), včetně nástrojů pro distanční vzdělávání, a poskytují přístup osobám se zrakovým postižením. Za těchto okolností zahájila Komise veřejnou konzultaci o zelené knize týkající se autorského práva ve znalostní ekonomice[1]. Cílem bylo zjistit, jak lze dosáhnout širokého šíření znalostí na jednotném trhu, zejména v prostředí internetu, v kontextu stávajících předpisů o autorském právu, konkrétně směrnice 2001/29/ES o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti (dále jen „směrnice“)[2]. Toto sdělení přináší přehled výsledků konzultace. Obsahuje řadu přípravných opatření, jež se stanou pevným základem konkrétních následných iniciativ v rámci ambiciózní a ucelené strategie pro oblast duševního vlastnictví, kterou předloží příští Komise. ZELENÁ KNIHA A VEŘEJNÁ KONZULTACE Zelená kniha se zabývala obecnými problémy výjimek z výlučných práv. Zjišťovala, zda by měly být vytvořeny výjimky, které mají pro šíření znalostí největší význam. Dále se zabývala otázkou smluvních ujednání a licenčních režimů. Zkoumala, zda by se měly dále vyvíjet výjimky a omezení týkající se zejména knihoven a archivů, vzdělávání a výzkumu a osob se zdravotním postižením. Vyslovila jak otázky týkající se osiřelých děl, tak obsahu tvořeného uživateli samými. Konzultace přinesla 372 odpovědí. Komise obdržela odpovědi od: i) vydavatelů (56), ii) organizací pro kolektivní správu práv a licenčních agentur (47), iii) univerzit (47), iv) knihoven, archivů a muzeí (114), v) podniků a obchodních sdružení (30), vi) organizací zastupujících osoby s tělesným postižením (4), vii) členských států (11) a viii) dalších respondentů (63). Celkově se objevily dva různé názory. Knihovny, archivy a univerzity dávají přednost „veřejnému zájmu“ a obhajují liberálnější systém autorských práv. Vydavatelé, organizace pro kolektivní správu práv a další držitelé práv tvrdí, že licenční dohody jsou nejlepším způsobem, jak zlepšit šíření znalostí a poskytnout uživatelům lepší a účinný přístup k dílům. Knihovny a akademická obec uvádí, že některé výjimky jsou pro znalostní ekonomiku důležitější než jiné. Dávají přednost souboru povinných základních výjimek „ve veřejném zájmu“, které by usnadnily „přístup ke znalostem“[3]. Očekávají rovněž, že se těmto výjimkám nepostaví do cesty technologická ochranná opatření (TPM). Hranice autorského práva by měl stanovit zákonodárce. Vydavatelé, organizace pro kolektivní správu práv a další držitelé práv se domnívají, že podobně uspokojivého výsledku by bylo možno dosáhnout pomocí smluv, často ušitých na míru novým technologiím. Vydavatelé uvádějí, že povinné výjimky by mohly ohrozit hospodářské pobídky a povzbudit parazitování. Vznik onlinové kultury charakterizované sdílením a výměnou, získáváním údajů a interaktivním vzděláváním vynesl na světlo rozdílnost názorů těch, kdo usilují o volnější systém autorských práv, a těch, kdo chtějí zachovat status quo [4]. Úkolem je najít pro tyto zájmy kompromisní řešení. K jeho dosažení má Komise k dispozici několik politických nástrojů. DALŠÍ KROKY: NÁVAZNOST NA VÝSLEDKY KONZULTACE Tato část sdělení předkládá hlavní výsledky konzultace týkající se otázek digitálního uchování a šíření vědeckého, kulturního a vzdělávacího materiálu, využití osiřelých děl, přístupu osob s tělesným postižením ke znalostem a obsahu vytvářeného uživateli. Zdůrazňuje rovněž kroky, které chce Komise podniknout ve snaze nalézt vhodné řešení problémů, které byly v průběhu konzultace identifikovány. Knihovny a archivy Jedná se o dva hlavní problémy: vytváření digitálních kopií materiálů uchovávaných ve sbírkách knihoven pro účely uchování a elektronické poskytování těchto kopií uživatelům. Podle současných právních předpisů nemají knihovny a archivy všeobecnou výjimku povolující digitalizaci veškerých jejich sbírek (hromadnou digitalizaci). Příslušná výjimka se omezuje na určitý druh rozmnožování pro nekomerční účely[5]. Pro digitalizaci sbírek tedy knihovna potřebuje nejprve schválení držitelů práv. Knihovny poukazují na to, že tento systém „předchozího schválení“ zahrnuje značnou transakční zátěž (vydavatelé často „digitální“ práva nemají a náklady na vypořádání jednotlivých autorských práv jsou příliš vysoké). Další problémy vznikají, jestliže digitalizovaný materiál obsahuje nezveřejněné dopisy, soukromé deníky a obchodní záznamy. V tomto ohledu knihovny a archivy zdůrazňují svou jedinečnou úlohu dlouhodobého uchování a správy kulturního dědictví. Tyto zúčastněné strany podtrhují skutečnost, že jejich úloha přesahuje činnost vydavatelů, protože jejich posláním je jednat ve veřejném zájmu, zatímco vydavatelé jsou obchodní výrobní podniky. Veřejné organizace také chtějí své sbírky zpřístupnit online, zejména díla, která nejsou komerčně dostupná, a tvrdí, že by to nemělo být omezeno pouze na přístup do jejich prostor[6]. Otázkou digitalizace se zevrubně zabývala skupina odborníků na vysoké úrovni pro digitální knihovny a dosáhla prvního konsenzu. Kulturní instituce a držitelé práv podepsali memorandum o porozumění o důsledném vyhledávání. Doposud však nedospěla k závaznému řešení výše nastíněných problémů. Vydavatelé a organizace pro kolektivní správu práv nevidí žádný důvod k rozšíření současných výjimek pro knihovny a archivy v oblasti uchování a zpřístupňování. Jsou zastánci pokračování stávajícího systému licenčních režimů a smluvních ujednání i pro digitalizaci děl a jejich lepší zpřístupnění online. Tvrdí, že rozšíření současné výjimky, které by knihovnám, archivům a vzdělávacím institucím umožnilo poskytovat uživatelům online služby, by poškodilo postavení držitelů práv, znamenalo nekalou soutěž pro vydavatele a odradilo je od investic do nových obchodních modelů. Knihovny by měly i nadále poskytovat základní služby, ale poskytování materiálů online by nemělo být na téže úrovni jako bezplatný přístup pro uživatele či právo bezplatně vzít a používat chráněná díla. Ochrana proti „digitálnímu úniku“ je nezbytná, má-li být zajištěno, že knihovny budou zpřístupňovat díla online ve svých prostorách v rámci dané výjimky. Další kroky Konzultace ukázala, že udržitelný systém předchozího schválení různých iniciativ knihoven vyžaduje jednoduchý a nákladově účinný systém vypořádání autorských práv, který bude zahrnovat i digitalizaci a šíření online. Komise proto v roce 2010 bude pokračovat v práci na úrovni EU s cílem vyřešit aspekty týkající se autorských práv v souvislosti s novou strategií pro práva duševního vlastnictví. Smyslem této práce bude mimo jiné vyjasnit právní důsledky hromadné digitalizace a doporučit možná řešení problému transakčních nákladů na vypořádání práv. Měla by zkoumat všechny možnostmi, včetně udělování kolektivních licencí, které by mohlo být doplněno o rozšířený systém udělování kolektivních licencí, v jehož rámci správce práv zastupuje i držitele práv, kteří formálně nejsou členy systému vypořádání práv, a mělo by probíhat na základě důsledného vyhledávání. Na tomto základě Komise zváží, zda je třeba v rámci nové strategie zahájit další iniciativy, včetně možného vytvoření zákonných výjimek pro tyto snahy o digitalizaci. Osiřelá díla Osiřelá díla jsou díla, která jsou chráněna autorským právem, jejichž držitele práv však nelze určit ani nalézt. Z chráněných děl se mohou stát díla osiřelá, jestliže údaje o autorovi a/nebo jiném příslušném držiteli (jiných příslušných držitelích) práv (např. o vydavateli, fotografovi nebo filmovém producentovi) chybějí nebo jsou zastaralé. Dílo lze využít pouze s předchozím souhlasem držitele práv. V případě osiřelých děl však udělení takového souhlasu není možné. Nastává situace, kdy miliony děl nelze kopírovat ani jinak využít, např. fotografii není možné použít jako ilustraci k novinovému článku, knihu nelze digitalizovat, film nelze restaurovat a veřejně promítat. Je zde rovněž riziko, že značnou část osiřelých děl nebude možné začlenit do projektů hromadné digitalizace a uchování dědictví, jako je Europeana a podobně. Knihovny, univerzity, archivy, někteří komerční uživatelé a některé členské státy uvádějí, že problémem stávajících nástrojů, jako je doporučení Komise 2006/585/ES[7] nebo Memorandum o porozumění o osiřelých dílech z roku 2008 a s ním související pokyny pro důsledné vyhledávání, je skutečnost, že se nejedná o právně závazné předpisy a že se nezabývají otázkou hromadné digitalizace. Vzhledem k tomu, že nelegislativní iniciativy neposkytují dostatečnou právní jistotu ani neřeší skutečnost, že používání osiřelých děl představuje porušování autorských práv, přimlouvají se za legislativní přístup na evropské úrovni, který by různá využití osiřelých děl umožnil. Zdůrazňují rovněž, že přijme-li každý členský stát k řešení tohoto problému vlastní předpisy, mohou nastat potíže při obchodování osiřelými díly uvnitř Společenství. Pro vydavatele, organizace pro kolektivní správu práv a další držitele práv představují osiřelá díla problém právního vypořádání. K zavedení všeobecné výjimky na používání osiřelých děl se staví skepticky. Jejich hlavním problémem je zajistit, aby se při určování a vyhledávání držitelů práv postupovalo při důsledném vyhledávání ve stávajících databázích v dobré víře[8]. Další kroky Celkovým cílem při řešení otázky osiřelých děl jejich digitalizace, uchování a šíření je stanovit společné normy pro náležitou péči při vyhledávání vlastníků osiřelých děl a pro řešení otázky případného porušení autorských práv při jejich použití. Jako základní stavební kámen nové ucelené strategie pro práva duševního vlastnictví by iniciativa zaměřená na osiřelá díla měla přinést celoevropské řešení, které zajistí právní jistotu, usnadní tok informací potřebný pro inovace a odstraní překážky obchodu s osiřelými díly uvnitř Společenství. Problém osiřelých děl bude zkoumán v rámci posouzení dopadů, které se bude zabývat možnými způsoby, jak usnadnit digitalizaci a šíření osiřelých děl. K možným způsobům patří mimo jiné samostatný právně závazný nástroj pro vypořádání a vzájemné uznávání osiřelých děl, výjimka ze směrnice z roku 2001 nebo pokyny k přeshraničnímu vzájemnému uznávání osiřelých děl. Komise zahájí práce na posouzení dopadů v roce 2009. Výuka a výzkum Výuka, vzdělávání a výzkum mají díky moderním informačním a komunikačním technologiím stále častěji mezinárodní a přeshraniční charakter. Přístup k informacím a jejich využití se již neomezuje na fyzický prostor. Omezování výuky a výzkumu na konkrétní místo se proto považuje za jev odporující realitě moderního života. Jednou z otázek, které zde vyvstávají, je možný rozdíl mezi vědeckými publikacemi a vydáváním děl pro literární či umělecké účely. Vědci a badatelé mají jiné zdroje příjmu a svá díla publikují v zájmu další podpory výzkumu a vzdělanosti, zatímco autoři literárních děl (například spisovatelé) si publikováním svých děl vydělávají na živobytí. Aby se ve výzkumu zabránilo zbytečné duplikaci, měly by být výsledky výzkumu financovaného z veřejných prostředků dostupné pro celou vědeckou obec i pro veřejnost. Důvodem je, že všichni vědci staví na výsledcích dřívějšího výzkumu. Za těchto okolností se nabízí řešení v podobě otevřených publikací a úložišť zveřejněných článků. Knihovny a univerzity zdůrazňují složitost a roztříštěnost současného systému licenčních dohod s vydavateli. Typická evropská univerzita musí podepsat sto i více licencí na využití digitálního výzkumného materiálu dodávaného různými vydavateli[9]. Prozkoumat, co která z těchto jednotlivých licencí dovoluje např. co do přístupu, tisku, skladování a kopírování, je náročný proces. Tvrdí rovněž, že nadnárodní licenční ujednání jsou v rámci EU složitá, ne-li nemožná. Knihovny a univerzity jsou si jisty, že by bylo mnohem praktičtější a účinnější mít jednu ústřední organizaci, která by poskytovala širokou škálu online práv k digitálnímu materiálu. Volají po povinných výjimkách pro účely výuky a výzkumu, které by výslovně zahrnovaly odkaz za distanční vzdělávání. Knihovny a univerzity rovněž vyjadřují znepokojení, že předplatné časopisů odčerpává zdroje, které by mohly jinak vydat na výzkum nebo výuku[10]. Vydavatelé tvrdí, že oproti závazným právním normám jsou to spíše licence, které poskytují potřebnou flexibilitu a plní požadavky vzdělávání a výzkumu, včetně distančního vzdělávání. Zdůrazňují, že na základě různých licenčních dohod poskytují knihovnám a vzdělávacím a výzkumným institucím rozsáhlý elektronický přístup ke svým databázím, časopisům a knihám. Vydavatelé a licenční agentury podtrhují, že při poskytování děl pro distanční vzdělávání či domácí využití je důležité zajistit, aby byl přístup omezen pouze na účely, pro které je materiál určen (nekomerční a vzdělávací účely). Další kroky Nástup internetu a jeho možností šířit znalosti a vědu bez hranic přiměl Komisi, aby po důkladné konzultaci se zúčastněnými stranami přijala konkrétní opatření týkající se otevřeného přístupu k výsledkům výzkumu financovaného z veřejných prostředků. Tato opatření budou podle potřeby platit i v následujících letech. Licenční břemeno, s nímž se potýká běžná evropská univerzita, by se mělo zmenšit. Komise s příslušnými zúčastněnými stranami projedná osvědčené postupy, které by mohly univerzitám pomoci překonat roztříštěnost při získávání práv k užívání vědeckých časopisů. Pokud jde o distanční vzdělávání, Komise bude nadále sledovat vývoj integrovaného evropského prostoru pro přeshraniční distanční vzdělávání. Bude-li třeba, uváží další opatření na podporu evropského prostoru. Osoby se zdravotním postižením Diskuse na téma výjimky z autorského práva ve prospěch osob se zdravotním postižením se soustředí na základní právo těchto osob, zakotvené v Úmluvě OSN o právech osob se zdravotním postižením[11], mít rovnocenný přístup k informačním produktům, publikacím a kulturním materiálům v dostupném formátu. Rovné zacházení s osobami se zdravotním postižením v oblasti přístupu k dodávkám zboží a poskytování služeb je i součástí návrhu Komise na směrnici Rady o provádění zásady rovného zacházení s osobami bez ohledu na náboženské vyznání nebo víru, zdravotní postižení, věk nebo sexuální orientaci[12]. Organizace zastupující osoby se zdravotním postižením zdůrazňují tzv. „hlad po knihách“. Pouze 5 % knih vydaných v Evropě se každoročně převádí do formátů, jako je zvukový záznam, Braillovo písmo nebo velký tisk. Navíc uvádějí, že přibližně 95 % dostupného materiálu poskytují specializované agentury financované dobročinnými organizacemi nebo z veřejných podpor, které pracují na základě výjimek z autorského práva. Osoby se zrakovým postižením a další osoby s poruchami čtení se domnívají, že by měly mít přístup ke knihám a dalším chráněným materiálům za stejných podmínek a při srovnatelných cenách, jako kdokoli jiný. Dávají přednost tomu, aby vydavatelé od začátku poskytovali díla ve formátech snadno převoditelných na zvukový záznam, Braillovo písmo nebo velký tisk. Přestože všechny členské státy provedly výjimky z autorského práva do vnitrostátních právních předpisů, přístup není natolik jednotný, aby vyloučil právní nejistotu. Závažnější je však skutečnost, že přeshraničnímu převodu už tak omezených dodávek materiálu navíc brání územní omezení výjimek podle vnitrostátních předpisů. Aby mohla organizace vyvážet převedené dílo do jiného členského státu, musí si koupit práva v zemi určení, což je velmi nákladný postup. Jako další překážka jsou uváděna technologická ochranná opatření, která brání organizacím a jedincům, aby legálně nabytá díla převáděli do přístupných formátů. Ze všech těchto důvodů obhajují osoby se zdravotním postižením jednotnou a komplexní povinnou celoevropskou výjimku z autorského práva. Vydavatelé se shodují na tom, že prvotním cílem je zpřístupnit většinu vydávaných knih v přístupném formátu. Jsou však toho názoru, že spíše než povinnými výjimkami lze tohoto cíle nejlépe dosáhnout uplatňováním stávajících dobrovolných licenčních režimů. Vydavatelé a další držitelé práv zdůrazňují rozsah dobrovolných licenčních režimů pro osoby se zrakovým postižením a nebo poruchami čtení, které jsou v EU obvyklé[13]. Poukazují na skutečnost, že společenské náklady na poskytnutí přístupu k dílům by neměli nést pouze vydavatelé. Současně vyjádřili ochotu řešit otázky přístupu osob se zdravotním postižením v rámci platformy zúčastněných stran, jejímž cílem budou díla upravitelná pro osoby se zrakovým postižením. Další kroky Bezprostředním cílem je povzbudit vydavatele, aby více děl poskytovali ve formátech přístupných osobám se zdravotním postižením. Technologická ochranná opatření by neměla bránit převedení legálně nabytých děl do přístupných formátů. Smluvní licence by měly respektovat statutární výjimky pro osoby se zdravotním postižením včetně osob s postižením zraku[14]. Konzultace odhalila rozsah stávajícího společného úsilí ve prospěch osob se zrakovým postižením nebo osob s poruchami zraku a čtení v celé EU. Toto úsilí by se mělo zrychlit a rozšířit v celé EU. Komise v první řadě zorganizuje do konce roku 2009 fórum zúčastněných stran na téma potřeb osob se zdravotním postižením, zejména osob se zrakovým postižením. Fórum zváží rozsah problémů, kterým osoby se zdravotním postižením čelí, a případná politická řešení. Úmluva OSN o právech osob se zdravotním postižením by měla sloužit jako měřítko pro posuzování pokroku v této oblasti. Fórum by mělo rovněž hledat způsoby, jak povzbudit neomezený vývoz převedených děl do jiného členského státu a přitom zajistit, že držitelé práv jsou za použití děl přiměřeně odměněni. Mělo by se zaměřit i na vzájemné uznávání a volný pohyb informací, publikací a vzdělávacího a kulturního materiálu, který je přístupný osobám se zdravotním postižením, a zabývat se problémy zpřístupnění obsahu online. Podle výsledků fóra Komise posoudí, zda jsou oprávněné další iniciativy. Obsah vytvářený uživateli Aplikace webu 2.0 (blogy, podcast, wiki, sdílení souborů a videa) umožňují uživatelům, aby snadno vytvářeli a sdíleli text, video a obrázky. To podnítilo rozvoj nových aplikací na internetu a zdůraznilo otázku obsahu vytvářeného uživateli (amatéry), kde se spotřebitelé stále častěji stávají tvůrci obsahu a jako základ své tvorby někdy použijí materiál chráněný autorským právem. Zelená kniha se zaměřila na stávající výjimky, které se mohou obsahu vytvářeného uživateli týkat (citace pro účely kritiky nebo recenze, náhodné použití a karikatura, parodie a koláže)[15], a případné zavedení nové výjimky pro „původní, přetvořená nebo odvozená díla“. Výsledky konzultace ukazují, že podle většiny zúčastněných stran je na regulaci obsahu vytvářeného uživateli ještě příliš brzo. Panuje nejednoznačnost ohledně rozsahu obsahu vytvářeného uživateli. Rovněž není jasné, zda by měla zvláštní pravidla pro obsah vytvářený uživateli přinášet užitek amatérům i profesionálům, a jak je možné tyto dvě skupiny odlišit, či jak by pravidla pro obsah vytvářený uživateli navazovala na stávající omezení, jako je citace, náhodné použití a karikatura, parodie a koláže. Další kroky Vzhledem k tomu, že obsah vytvářený uživateli je nově vznikající jev, chce Komise lépe prozkoumat specifické potřeby neprofesionálů, kteří se při vytváření vlastních děl opírají o díla chráněná. Komise bude dále konzultovat řešení pro snadnější, dostupnější a uživatelsky přívětivější vypořádání práv pro amatérské uživatele. ZÁVĚRY Politiku v oblasti autorského práva je třeba řídit tak, aby splňovala úkoly, které před ni staví znalostní ekonomika založená na internetu – to je hlavním závěrem výše uvedené diskuse[16]. Rozhodující pro rozvoj inovace ve znalostní ekonomice je zároveň náležitá ochrana práv duševního vlastnictví. Je nutné pečlivě zvažovat různé zájmy. Přípravné práce uvedené v tomto sdělení zajistí, aby byly položeny správné základy pro vhodná následná opatření, jež se stanou jádrem budoucí ucelené strategie pro práva duševního vlastnictví. Za tímto účelem bude Komise i nadále aktivně spolupracovat se všemi zúčastněnými stranami, včetně vědecké obce, knihoven a široké veřejnosti používající internet. Komise je rozhodnuta přijmout v rámci své budoucí strategie pro duševní vlastnictví vhodná následná opatření. Nejlepším nástrojem k řešení mnoha problémů vznesených v zelené knize je pro nejbližší budoucnost strukturovaný dialog příslušných zúčastněných stran za podpory útvarů Evropské komise. Prioritou by měl být zejména dialog o vytváření informačních produktů, publikací a kulturního materiálu ve formátech přístupných osobám se zdravotním postižením. Další prioritou je nalézt vhodná licenční řešení pro hromadnou digitalizaci v evropském kontextu. Komise rovněž provede posouzení dopadů zaměřené na možná řešení otázky vypořádání „osiřelých“ děl. Posouzení dopadů bude obsahovat analýzu toho, jaká úroveň důsledného vyhledávání je nezbytná před použitím osiřelých děl, a rovněž vzájemného uznávání statusu osiřelého díla v celé Evropě. [1] KOM(2008) 466. [2] Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti, Úř. věst. L 167, 22.6.2001, s. 10–19. [3] K návrhům na možné povinné výjimky z ustanovení směrnice 2001/29/ES mimo jiné patří: i) soukromé kopírování (čl. 5 odst. 2 písm. b)), ii) rozmnoženiny pořizované knihovnami, archivy a muzei (čl. 5 odst. 2 písm. c)), iii) užití pro účely vzdělávání nebo vědeckého výzkumu (čl. 5 odst. 3 písm. a)), iv) užití ve prospěch osob zdravotně postižených (čl. 5 odst. 3 písm. b)), v) užití pro zpravodajství o aktuálních událostech a pro tiskové přehledy (čl. 5 odst. 3 písm. c)) a vi) užití citátů pro účely, jako je kritika nebo recenze (čl. 5 odst. 3 písm. d)). [4] „Třístupňová zkouška“ je stanovena v článku 10 Smlouvy WIPO o autorském právu, článku 16 Smlouvy WIPO o výkonech výkonných umělců a zvukových záznamech a v čl. 5 odst. 5 směrnice. [5] Ustanovení čl. 5 odst. 2 písm. c) směrnice. [6] Podle současných předpisů v oblasti autorských práv se přístup povoluje jen pro účely výzkumu nebo soukromého studia na prostřednictvím k tomu určených zařízení v prostorách knihoven (čl. 5 odst. 3 písm. n) směrnice). [7] Doporučení Komise 2006/585/ES o digitalizaci kulturního materiálu a jeho dostupnosti on-line a o uchovávání digitálních záznamů. [8] Někteří vydavatelé, organizace spravující práva na rozmnožování a knihovny začaly spolupracovat v rámci projektu ARROW (Accessible Registries of Rights Information and Orphan Works, Přístupný rejstřík informací o autorských právech a osiřelých dílech) financovaný z prostředků EU, aby uživatelům, kteří chtějí jejich sbírky digitalizovat, poskytli informace o statusu chráněných děl. Projekt ARROW lze považovat za důležitý první krok. Nevztahuje se však dosud na všechny členské státy. Projekt ARROW rovněž není oprávněn udělovat licence na skenování a šíření chráněných děl. [9] Viz návrh Mezinárodní federace knihovnických spolků a institucí. [10] Např. předplatné časopisu Brain Research Journal, který vydává Reed Elsevier, stojí 20 835 EUR ročně (ceny z roku 2008), viz návrh ULB strana 3, poznámka 6. [11] Úmluvu OSN podepsaly všechny členské státy EU a Evropské společenství. Jedná se zejména o články 4, 9, 21 a 30. [12] KOM(2008) 426 v konečném znění. [13] Příklady vnitrostátních licenčních režimů, dobrovolných jednání či pokynů uvádí Federation of European Publishers (s. 11–13), Publishers Association ve Spojeném království (s. 5, 13 a přílohy) a Copyright Licensing Agency (s. 3 a 8). [14] British Library zjistila, že ze 100 licencí, které uzavřela s elektronickými vydavateli, pouze dvě uznávají výjimku pro osoby se zrakovým postižením. [15] Ustanovení čl. 5 odst. 3 písm. d), i) a k) směrnice. [16] Komise se bude některými širšími aspekty této problematiky zabývat v připravovaném doporučení týkajícím se tvůrčího obsahu v informační společnosti.