V opatřeních stanovených v tomto návrhu byla zohledněna řada obav vyjádřených zúčastněnými stranami, zejména pokud jde o oblast působnosti rozšířené zásady země původu (např. služby videa na vyžádání provozovatelů vysílání do této oblasti nespadají; zasahuje se pouze do vypořádání práv, která jsou nezbytná pro doplňkové online služby) a o mechanismus povinné kolektivní správy práv (která je omezena na uzavřené sítě).

Nařízení je přímo použitelné v členských státech, a proto je tento nástroj zárukou jednotného uplatňování pravidel v celé Unii a jejich vstupu v platnost ve stejný okamžik. To by umožnilo zajistit úplnou právní jistotu poskytovatelům služeb působícím na různých územích. Přímá použitelnost ustanovení tohoto návrhu by zabránila vzniku právní roztříštěnosti a zajistila harmonizovaný soubor pravidel, který usnadní přeshraniční poskytování služeb online vysílání televizních a rozhlasových pořadů a služeb přenosu vysílání.

Otázka, jíž se tento návrh zabývá, konkrétně širší přístup občanů k televizním nebo rozhlasovým pořadům v celé Unii, je ve své podstatě přeshraniční povahy. Pouze unijním nástrojem lze zavést pravidlo, které uplatní zásadu země původu na přeshraniční vysílání televizních a rozhlasových pořadů. Co se týče výkonu práv k přenosu vysílání, může pouze unijní nástroj odstranit stávající roztříštěnost trhu, pokud jde o způsob správy práv ke službám digitálního přenosu vysílání, a tím provozovatelům přenosu vysílání zajistit právní jistotu. Nicméně některá zvláštní ustanovení týkající se uplatňování povinné kolektivní správy na služby přenosu vysílání poskytované prostřednictvím uzavřených sítí by měly stanovit členské státy.

•Posouzení dopadů

K tomuto návrhu bylo provedeno posouzení dopadů. Dne 22. července 2016 Výbor pro kontrolu regulace vydal kladné stanovisko pod podmínkou, že posouzení dopadů bude dále doplněno. Konečné posouzení dopadů zohledňuje připomínky obsažené v uvedeném stanovisku.

Posouzení dopadů zkoumá dva soubory možností politiky, jejichž cílem je usnadnit vypořádání práv i) pro online vysílání televizních a rozhlasových pořadů a ii) pro digitální přenos vysílání televizních a rozhlasových pořadů.

Pokud jde o online vysílání televizních a rozhlasových pořadů, byly kromě základního scénáře zkoumány další tři možnosti politiky. Nelegislativní možnost (možnost č. 1), spočívající v podporování dobrovolných dohod, jež by usnadnily vypořádání práv k některým online službám provozovatelů vysílání, přijata nebyla, protože její výsledek by byl nejistý. Závisel by totiž na ochotě zúčastněných stran udělit k právům licenci a nezajišťoval by jednotný režim udělování licencí. Uplatňování zásady země původu na online vysílání bylo zkoumáno z hlediska dvou legislativních možností: v rámci možnosti č. 2 byla oblast působnosti omezena na online služby provozovatelů vysílání, které doplňují původní vysílání (konkrétně souběžné vysílání a služby zpětného zhlédnutí); v rámci možnosti č. 3 byla oblast působnosti rozšířena na online přenosy, které nejsou spojeny s vysíláním (služby internetového vysílání). Možnost č. 2 by výrazně snížila transakční náklady provozovatelům vysílání, kteří jsou ochotni zpřístupnit své vysílání online a přes hranice. Možnost č. 3 by tyto výhody v zásadě rozšířila na provozovatele internetového vysílání; avšak vzhledem k tomu, že trh s internetovým vysíláním se stále teprve rozvíjí a že provozovatelé online služeb mohou v rámci EU snadno měnit své místo podnikání, vytvořila by rovněž právní nejistotu pro nositele práv a mohla by vést ke snížení úrovně ochrany. Možnost č. 3 byla proto zamítnuta. Za vhodnější byla považována možnost uplatňovat zásadu země původu pouze na určité přesně vymezené online služby provozovatelů vysílání (možnost č. 2). Snížením transakčních nákladů spojených s přeshraničním vysíláním tato možnost otevře provozovatelům vysílání nové příležitosti k tomu, nabízet své online služby přes hranice, zejména pokud jde o obsah, který nepodléhá územní výlučnosti. Tato varianta neupírá nositelům práv ani provozovatelům vysílání možnost i nadále udělovat licence k právům na teritoriálním základě, s výhradou požadavků právních předpisů EU a vnitrostátních právních předpisů.

Pokud jde o digitální přenos vysílání televizních a rozhlasových pořadů, byly kromě základního scénáře zkoumány další tři možnosti politiky. V rámci možnosti č. 1 byla oblast působnosti povinné kolektivní správy práv omezena na služby přenosu vysílání prostřednictvím IPTV a další služby přenosu vysílání poskytované přes „uzavřené“ sítě elektronických komunikací, zatímco v rámci možnosti č. 2 by rovněž zahrnovala služby přenosu vysílání „over-the-top“, pokud jsou poskytovány přesně vymezenému počtu uživatelů. Ačkoli by možnost č. 2 mohla znamenat nižší transakční náklady na vypořádání práv u širší škály služeb přenosu vysílání, rovněž by představovala riziko narušení výlučných online práv a distribučních strategií nositelů práv, což by mohlo vést ke snížení příjmů z licencí. Možnost č. 1 takové riziko nepředstavovala, protože většina služeb přenosu vysílání poskytovaných prostřednictvím „uzavřených“ sítí elektronických komunikací využívá již vybudované infrastruktury na určitém území. Možnost č. 1 byla zvolena jako nejvhodnější. Očekává se, že spotřebitelům zvýší možnost výběru v oblasti služeb přenosu vysílání televizních a rozhlasových pořadů z jiných členských států.

Předpokládá se, že návrh přinese pozitivní výsledky z hlediska přínosů v poměru k nákladům. Transakční náklady spojené s vypořádáním práv by se měly snížit, čímž se zlepší výběr pro spotřebitele, aniž by to mělo neblahé důsledky pro nositele práv. Návrh by dále mohl nositelům práv přinést nové příležitosti v oblasti udělování licencí a vytvořit další příjmy z licencí.

•Účelnost a zjednodušování právních předpisů

Návrh by snížil transakční náklady provozovatelům televizního a rozhlasového vysílání, jakož i poskytovatelům služeb přenosu vysílání, takže by měl příznivý dopad na malé a střední podniky, jež v této oblasti působí. Rovněž se očekává, že bude mít přínos pro nositele práv, zejména jednotlivé nositele práv, mikropodniky a malé a střední podniky, které nejsou schopny spravovat jednotlivé licenční smlouvy s velkým počtem poskytovatelů služeb na různých územích. Výjimky pro mikropodniky nebo zmírňující opatření ve prospěch malých a středních podniků tudíž nebyly považovány za nutné.

V tomto návrhu, který se zaměřuje na online vysílání a digitální přenos vysílání televizních a rozhlasových pořadů, byl pečlivě prozkoumán a zohledněn vývoj nových technologií. Některé druhy online vysílání a služeb přenosu vysílání byly z oblasti působnosti tohoto návrhu vyloučeny, zejména kvůli nejistotě spojené se současným vývojem na trhu a novosti určitých služeb.

•Základní práva

Stanovením licenčních režimů vztahujících se na některé typy přeshraničního online vysílání a přenosu vysílání přes uzavřené sítě bude mít návrh omezený dopad na autorské právo jakožto právo na vlastnictví a na svobodu podnikání, jež jsou chráněny podle článků 17 a 16 Listiny základních práv Evropské unie. Návrh bude mít zároveň přínos pro svobodu projevu a informací, chráněnou podle článku 11 Listiny, jelikož zvýší přeshraniční poskytování a příjem televizních a rozhlasových pořadů, které pocházejí z jiných členských států.

4.ROZPOČTOVÉ DŮSLEDKY

Návrh nemá žádný dopad na rozpočet Evropské unie.

5.OSTATNÍ PRVKY

•Plány provádění a monitorování, hodnocení a podávání zpráv

První sběr údajů by měl být proveden v okamžiku vstupu tohoto nařízení v platnost, aby byl vytvořen referenční základ pro budoucí hodnocení. Proces monitorování by se pak soustředil na pokrok dosažený v oblasti přeshraniční dostupnosti televizních a rozhlasových pořadů, přičemž údaje by byly shromažďovány každé dva až tři roky.

Podle článku 6 návrhu provede Komise přezkum tohoto nařízení a předloží zprávu o hlavních zjištěních Evropskému parlamentu, Radě a Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru. Tato zpráva bude obsahovat posouzení dopadů nařízení na přeshraniční dostupnost doplňkových online služeb. Tento přezkum bude proveden v souladu s pokyny Komise pro zlepšování právní úpravy.

•Podrobné vysvětlení konkrétních ustanovení návrhu

Článek 1 vymezuje služby, na něž se vztahují opatření (konkrétně „doplňkové online služby“ a služby „přenosu vysílání“). Tyto definice budou v Unii uplatňovány jednotně.

Článek 2 stanoví, že k úkonům v rámci autorského práva, jež mají význam pro poskytování doplňkové online služby, dochází výlučně v členském státě, v níž je usazena vysílací organizace. Pojem „hlavního místa podnikání“ vysílací organizace by byl v souladu s právem Unie.