CS Úřední věstník Evropské unie C 68/21

Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k tématu Úloha Evropské unie při budování míru ve vnějších vztazích: osvědčené postupy a perspektivy

2012/C 68/04

Zpravodajka: paní MORRICE

Na plenárním zasedání ve dnech 19. a 20. ledna 2011 se Evropský hospodářský a sociální výbor, v souladu s čl. 29 odst. 2 jednacího řádu, rozhodl vypracovat stanovisko z vlastní iniciativy k tématu

Úloha Evropské unie při budování míru ve vnějších vztazích: osvědčené postupy a perspektivy.

Specializovaná sekce Vnější vztahy, kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 15. prosince 2011.

Na 477. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 18. a 19. ledna 2012 (jednání dne 19. ledna 2012), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 190 hlasy pro, 1 hlas byl proti a 3 členové se zdrželi hlasování.

1. Závěry a doporučení

1.1 Budování míru má Evropská unie zakódováno v genech. Samotný zrod EU, její rozšíření a přetrvání krizových období jsou dokladem její obratnosti v této oblasti. Coby společenství států propagující demokracii, lidská práva, rovnost a toleranci má EU morální povinnost podporovat budování míru ve světě, a nyní má k tomu i smluvně daný mandát. EU je největším poskytovatelem pomoci na světě, má dlouholeté zkušenosti z oblastí konfliktů a disponuje širokou škálou nástrojů, a jako taková by měla stát v čele mezinárodního úsilí o budování míru. Přesto nevyužívá dostatečně svůj potenciál v této oblasti a dopad její činnosti zaměřené na podporu pozitivních změn není tak velký, jak by měl či mohl být. Navzdory snahám o jednotnější postup vytvořením Evropské služby pro vnější činnost (ESVČ) se zatím nepodařilo docílit integrovaného celounijního přístupu. Bez jasně formulované strategie budování míru, bez rozsáhlejší vzájemné výměny zkušeností z veškeré mírotvorné činnosti EU a bez skutečné spolupráce mezi členskými státy, mezinárodními poskytovateli pomoci, nevládními organizacemi a organizacemi občanské společnosti, jež se podílejí na budování míru na nejnižší úrovni, nebude EU moci plně realizovat svůj potenciál pro dosažení opravdové a trvalé změny situace v nejneklidnějších částech světa. Výzva je to možná veliká, odměna však bude ještě větší – mírové Evropě se bude dařit lépe ve světě bez válek.

1.2 Na základě těchto závěrů EHSV předkládá následující doporučení:

Doporučení týkající se strategie a politiky

1.2.1 ESVČ by měla vypracovat strategii budování míru, která bude zahrnovat civilní a vojenské operace, diplomatickou a politickou činnost, opatření rychlé reakce, humanitární činnost, dlouhodobou rozvojovou pomoc, krátkodobou pomoc, opatření týkající se změny klimatu, opatření v rámci obchodní a investiční politiky a veškerou ostatní činnost EU, jež má dopad na nestabilní regiony.

1.2.2 Pro přípravu této strategie by měla zřídit pracovní skupinu, jejímiž členy by byli zástupci z Evropského parlamentu, Evropské komise, Výboru regionů, EHSV, EIB a nevládních organizací podílejících se na budování míru.

1.2.3 Politiky a programy EU, obzvláště ty prováděné v oblastech konfliktů, by měly být podrobovány posouzení dopadu s přihlédnutím ke konfliktům, aby bylo zaručeno, že jsou v souladu s normami a hodnotami EU a že mohou zajistit co nejhospodárnější využití pomoci EU.

Doporučení k operačním záležitostem

1.2.4 Měl by být sestaven kodex zásad pro všechny operace EU prováděné v oblastech konfliktů a v oblastech náchylných ke konfliktům.

1.2.5 Součástí všech projektů budování míru by měla být propagace řádné správy věcí veřejných a demokratických zásad (lidských práv, svobody projevu, rovnosti, politických svobod a svobody sdružování v odborových organizacích) a také norem ochrany životního prostředí.

1.2.6 Je třeba stanovit kritéria pro monitorování pokroku reforem a zdokonalit systém monitorování tak, aby do něj byli zapojeni zástupci z řad občanské společnosti, aby bylo zaručeno rovné zastoupení žen a mužů v monitorovacích orgánech a aby bylo zajištěno odhodlání k provádění reforem. Měla by se věnovat větší pozornost předcházení konfliktům, přičemž by měl být kladen zvláštní důraz na úlohu výchovy a sdělovacích prostředků, včetně sociálních médií, v nestabilních regionech. Je třeba aktivně stimulovat a podporovat opatření napomáhající ke smírnému řešení konfliktů včetně mezikulturního dialogu a mediace.

1.2.7 Měla by se posílit spolupráce EU s organizovanou občanskou společností v nestabilních regionech prostřednictvím intenzivnější podpory organizací, jež vyznávají stejné hodnoty jako EU a propagují toleranci, pluralismus a další mírotvornou činnost, a mělo by se zjednodušit působení EHSV v této oblasti.

1.2.8 Je třeba podněcovat k dodržování usnesení OSN č. 1325 o úloze žen v oblasti míru, poskytovat větší podporu uskupením žen na nejnižší úrovni a propagovat rovné postavení žen a mužů.

1.2.9 Obětem konfliktů, zejména dětem, by se mělo dostat citlivější a cílenější pozornosti a většího uznání a podpory ze strany EU.

1.2.10 Je třeba podněcovat, usnadňovat a podporovat provádění programů na pomoc zranitelným mladým lidem, obzvláště chlapcům, aby mohli hrát plnohodnotnou a konstruktivní úlohu ve společnosti.

1.2.11 Je třeba rozšířit a zlepšit nábor a odbornou přípravu civilního personálu nasazovaného při misích a hlavní zaměření misí by se mělo přesunout z vojenského krizového řízení na řízení civilní.

1.2.12 Měla by se zřídit databáze evropských odborníků na budování míru a uchazečů o civilní mise z řad justice, právníků, policie, nevládních organizací podílejících se na budování míru, mediátorů, administrátorů a politiků majících zkušenosti v této oblasti.

Doporučení ohledně osvědčených postupů a výměny zkušeností

1.2.13 Instituce EU, členské státy a mezinárodní orgány by si mezi sebou měly vyměňovat hlavní ponaučení. Tuto výměnu by usnadnil soubor osvědčených postupů při budování míru a další průzkum týkající se využití nástrojů EHSV pro řešení konfliktů (1).

1.2.14 Je třeba věnovat větší pozornost výměně zkušeností plynoucích z mírotvorné činnosti v EU, např. při provádění programu EU PEACE v Severním Irsku, a zkušeností získaných v rámci vnější činnosti EU.

1.2.15 Mělo by se seriózně zvážit vytvoření špičkového evropského střediska či institutu pro oblast budování míru, jež by bylo úzce propojeno se stávajícími strukturami, opíralo by se o ně a zohledňovalo by nápady a doporučení od ostatních institucí a expertů.

1.2.16 Je třeba uspořádat velkou konferenci o budování míru, jejímž cílem by bylo projednat všechny složky nové strategie budování míru a shromáždit doporučení ohledně toho, jakým způsobem lze nejlépe sdílet získané poznatky.

2. Souvislosti

2.1 Toto stanovisko navazuje na stanovisko z vlastní iniciativy k tématu Úloha EU v mírovém procesu v Severním Irsku, které EHSV přijal v říjnu 2008 (2) a v němž vyzval EU, aby zařadila budování míru mezi stěžejní body své budoucí strategické orientace. Toto stanovisko rozšiřuje pole zkoumání za hranice EU, posuzuje nástroje pro budování míru, jež jsou k dispozici, obzvláště od vytvoření ESVČ, šetří, do jaké míry probíhala výměna zkušeností, a formuluje doporučení pro budoucí činnost v této oblasti.

3. Úvod

3.1 EU, která je často popisována jako celosvětově nejúspěšnější nadnárodní počin při budování míru, lze označit za vzor v této oblasti. Její vlastní zkušenost, kdy byli po druhé světové válce svedeni dohromady zapřísáhlí nepřátelé, je určitě jejím vůbec největším úspěchem. Dalším vítězstvím při budování míru je udržování těchto zemí pospolu v jednom společenství, zvyšování jejich počtu a rozšiřování jejich vlivu ve světě. Zachování této dynamiky navzdory finanční krizi představuje další velkou výzvu.

3.2 EU však nemá k dispozici odpovídající nástroje, aby mohla nést tíhu své morální odpovědnosti buď jako vzor pro budování míru ve světě, nebo jako přední světový mírotvůrce. Při svém působení v oblastech konfliktů využívá širokou paletu různých nástrojů, jež má k dispozici – od krizového řízení přes humanitární pomoc až po pomoc vojenskou a rozvojovou. Její přístup však byl doposud nesouvislý a nekoordinovaný a chyběla mu přesvědčivá vazba na občanskou společnost na nejnižší úrovni.

3.3 Se vstupem Lisabonské smlouvy v platnost získala EU nový mandát v oblasti budování míru (článek 21), nový orgán pro jeho podporu (ESVČ) a novou vedoucí funkci (vysoká představitelka paní Catherine Ashton) pro jeho uskutečňování. Neměl by již tedy existovat důvod, proč by se EU nemohla ujmout vedení a vyvíjet skutečný vliv na budování míru ve světě.

3.4 Pokud někdy existoval ten správný okamžik, kdy by EU měla zaujmout vedoucí postavení, pak je to právě teď. Státy, které s ní bezprostředně sousedí, procházejí obdobím politických, hospodářských a společenských zvratů. V tomto klíčovém okamžiku svých dějin potřebují náležitou podporu. Spuštěním své nové a ambiciózní politiky sousedství EU prokázala svou připravenost a ochotu jít příkladem. V této oblasti – stejně jako při budování míru po celém světě – ovšem platí, že činy jsou důležitější než slova.

3.5 EU má skvělou možnost propojit všechny aspekty svého vlivu, a vytvořit tak ucelený a komplexní přístup k budování míru. Má k tomu také odpovídající zdroje. Úspěch ale bude nakonec záviset na politické vůli jednotlivých členských států EU, na jejich schopnosti promlouvat jedním hlasem a na jejich ochotě plně podpořit ambiciózní společnou strategii budování míru, jež EU nejen propůjčí větší důvěryhodnost na mezinárodním poli, ale umožní jí rovněž prosazovat pozitivní změny ve světě.

4. Vývoj situace v této oblasti

4.1 „Budování míru“ je poměrně novým pojmem ve slovníku mezinárodní diplomacie. Poprvé jej definoval pan Butrus-Ghálí, generální tajemník OSN, v roce 1992 ve svém mírovém programu jako „činnost prováděnou za účelem identifikace a podpory struktur, jež budou moci posílit a upevnit mír, a zamezit tak opětovnému vypuknutí konfliktu“. V roce 2006 vznikla Komise OSN pro budování míru na podporu mírového úsilí v zemích, které v nedávné době prošly konfliktem. V roce 2009 zřídila Organizace pro hospodářskou spolupráci a rozvoj (OECD) Mezinárodní síť pro otázky konfliktů a nestability (INCAF).

4.2 V evropském kontextu bylo budování míru v rámci vnějších vztahů EU poprvé konkrétně uvedeno v Göteborském programu pro předcházení násilným konfliktům přijatém v roce 2001. Nejnovější zmínku pak nalezneme v článku 21 Lisabonské smlouvy, který vyjmenovává hlavní cíle vnější činnosti EU, k nimž patří zásada lidských práv a demokracie, předcházení konfliktům a zachovávání míru.

4.3 Lisabonská smlouva rovněž stanoví nový rámec pro vnější vztahy EU. Funkce vysokého představitele pro zahraniční věci a bezpečnostní politiku v sobě spojuje pravomoci, jež byly dříve rozděleny mezi Radu a Evropskou komisi. Vysoký představitel (v současnosti tuto funkci vykonává paní Catherine Ashton) se opírá o Evropskou službu pro vnější činnost (ESVČ), do jejíž působnosti spadá diplomacie, rozvoj a obrana, což jsou tři oblasti, které mohou být využity k budování míru.

4.4 EU má v rámci ESVČ a příslušných ředitelství Evropské komise k dispozici široké spektrum nástrojů, jež lze uplatnit při budování míru. Patří sem tyto nástroje:

— Civilní a vojenské mise v rámci společné bezpečnostní a obranné politiky zaměřené na policii, právní stát, civilní správu a ochranu civilního obyvatelstva, jež se často potýkají s nedostatkem kvalifikovaného personálu. Bezpečnost a logistika jsou považovány za předpoklad stabilního a bezpečného prostředí pro budování míru.

— Nástroj stability, který je hlavním zdrojem financování činností v oblasti budování míru ze strany EU. Více než 70 % dostupných prostředků (2 miliardy EUR v období 2007–2013) je využíváno k řešení krizí, kde vyplňují mezeru mezi krátkodobou humanitární a dlouhodobou rozvojovou pomocí.

— Partnerství pro budování míru vytvořené v rámci Nástroje stability, jehož účelem je zlepšit komunikaci s hlavními partnery při řešení krizí. Podporuje spolupráci s organizacemi občanské společnosti, napomáhá šíření osvědčených postupů a usnadňuje přístup k logistické a technické podpoře.

4.5 Existuje řada dalších nástrojů EU, jež nejsou konkrétně určeny k budování míru, ale mohou EU napomoci při plnění tohoto úkolu. Náleží k nim humanitární pomoc (ECHO), Evropský nástroj pro demokracii a lidská práva, rozvojová pomoc z Evropského rozvojového fondu (státy AKT/zámořské země a území) a nástroj pro rozvojovou spolupráci (Latinská Amerika, Asie, oblast Perského zálivu a jižní Afrika).

4.6 K budování míru lze využít rovněž politiky EU, např. obchodní, environmentální, energetickou či zemědělskou politiku a investice EIB. Také politika rozšíření EU obsahuje složku budování míru, protože od kandidátských zemí vyžaduje, aby přijaly za své základní hodnoty EU (3). Dále je zde evropská politika sousedství vztahující se na 16 zemí sousedících s EU, která byla aktualizována po Arabském jaru tím, že do ní byl zahrnut mírotvorný aspekt na podporu budování pevné a udržitelné demokracie, a nová agenda EU pro změnu, jež navrhuje různé způsoby posílení úlohy EU při budování míru.

4.7 Činnost EU zaměřená na budování míru sice z převážné části probíhá v rámci politiky vnějších vztahů, EU však provádí také jedinečnou mírovou iniciativu na svém území. Jedná se o zvláštní podpůrný program EU pro mír a usmíření v Severním Irsku a v pohraničních okresech Irska, který byl zaveden v roce 1996 a momentálně se nachází ve svém třetím období financování (4).

5. Výzvy v oblasti budování míru

5.1 Hledání definice a strategie

5.1.1 Ačkoli je budování míru nyní obecně považováno za cenný nový přístup k zásahům v oblastech konfliktů, nemá tento pojem zatím přesnou definici. Někteří se domnívají, že se vztahuje pouze na období po ukončení konfliktu a jeho cílem je stabilizace a obnova. Podle dalších má vyplnit mezeru mezi obrannou a rozvojovou politikou. A jiní jej popisují jako nepřetržitý katalytický proces sahající od předcházení konfliktům přes krizové řízení, nastolení míru a jeho zachovávání až po stabilizaci v období po ukončení konfliktu.

5.1.2 Pokud se zamyslíme nad jednotlivými složkami, týká se zachovávání míru bezpečnosti a obrany, při nastolování míru jde o využití diplomacie k dosažení politické dohody a budování míru zahrnuje obojí plus další prvky. V ideálním případě se jedná o činnost začínající před příchodem těch, jejichž úkolem je nastolit a zachovávat mír, a jestliže je úspěšná, nemusí být jejich přítomnost vůbec nutná. Budování míru, do něhož jsou zapojeny všechny zúčastněné strany a které pokrývá všechny aspekty a je plně konzultativní a dlouhodobé, by se dalo definovat jako časově neohraničený proces vedoucí k usmíření tím, že otevírá dveře a mysl.

5.2 Potřeba společného přístupu

5.2.1 Ať už je definice jakákoli, odborníci se shodují na tom, že budování míru je mimořádně složitý proces zahrnující široké spektrum subjektů, které krátkodobě či dlouhodobě vykonávají vojenské a civilní operace a diplomatickou činnost a poskytují finanční a technickou podporu na místní, národní a mezinárodní úrovni. Největší výzva spočívá v nalezení způsobu, jak zajistit soulad, koordinaci a doplňkovost mezi rozsáhlým spektrem politik, subjektů a nástrojů v EU a mimo ni, které působí ve stejné oblasti. Hlavním problémem je to, že jednotlivé členské státy a různí externí poskytovatelé pomoci mají různé priority a pokud se jejich potřeby a zájmy rozcházejí, může nastat napjatá situace.

5.2.2 Vzhledem ke složitosti struktur v institucích a ředitelstvích EU představuje praktická koordinace mezi jednotlivými odpovědnými činiteli další obrovskou výzvu. Stejně tak zde existuje významná potřeba zajištění souladu mezi politikami, které jsou cíleně zaměřeny na citlivé oblasti, jako je např. politika rozvojové pomoci, a politikami, které na ně mohou mít zásadní vliv, tj. zejména obchodní a investiční politika, politika v oblasti změny klimatu či energetická politika. Vytvoření ESVČ je vnímáno jako skutečná příležitost k propojení politiky a praxe v jednotlivých institucích a mezi EU, jejími členskými státy a ostatními významnými přispěvateli, jako je OSN, USA a Čína, a dalšími zainteresovanými stranami.

5.2.3 „Svatý grál“ komplexního přístupu sice zůstává nedostižitelný, jsou ovšem vyvíjeny snahy o to, aby byly nástroje EU využívány ucelenějším způsobem. Nejnovějším příkladem je přijetí inkluzivního přístupu k Súdánu a Jižnímu Súdánu Radou pro zahraniční věci v červnu 2011. Tento přístup sahá od politického dialogu přes budování civilních kapacit až po rozvojovou pomoc a obchodní spolupráci. Dalším příkladem nového přístupu k budování míru je nedávno zveřejněné sdělení Agenda pro změnu, v němž jsou formulovány nové priority rozvojové politiky. V návrzích jsou zdůrazněna lidská práva, demokracie, rovnost, řádná správa věcí veřejných a vazba na občanskou společnost. Zatímco někteří to vnímají jako cenné nové myšlení, jiní se domnívají, že to nestačí.

5.3 Posílená úloha občanské společnosti při transformaci konfliktů

5.3.1 Proces transformace konfliktů vyžaduje určité zásadní změny v postoji a chování. Začleňování, angažovanost a dialog – to jsou zbraně, jimiž lze bojovat proti strachu, nenávisti, netoleranci a bezpráví. Jsou základními stavebními kameny, jež vytvářejí podmínky pro předcházení konfliktům a budování míru. Tato činnost musí probíhat v terénu na nejnižší úrovni, kde jsou otázky budování míru nejdůležitější. Zapojení organizací občanské společnosti, jež vyznávají stejné hodnoty jako EU, tj. rovnost, lidská práva, začleňování a toleranci, zde již nemůže být ponecháno náhodě a prioritu musí mít podpora těch, kdo jsou zranitelní, ohroženi nebo prostě nedokáží prosadit svůj hlas.

5.3.2 Je všeobecně uznáváno, že organizace občanské společnosti hrají klíčovou úlohu při zajišťování účinnosti a dlouhodobé udržitelnosti jakékoliv strategie budování míru. Spolupráce s místními nestátními subjekty a jejich konzultace slouží nejen k lepšímu porozumění EU určitému konfliktu postupem zdola nahoru, ale má také zajistit, aby občané v místě pociťovali odpovědnost za tento proces. Napomáhá rovněž propagovat budování míru, jež více přihlíží ke konfliktům, a pozitivně přispívá k jejich mírotvornému úsilí.

5.3.3 Budování míru, ať už na politické či operační úrovni, se až doposud vyznačovalo sklonem k přehlížení těch skupin, jež mohou mít zásadní vliv na tento proces. Ženy, které často udržují pohromadě strukturu společnosti během konfliktů, jsou zřídka zastoupeny v rozhodovacím procesu. Přístup místních obchodníků v oblastech konfliktů, kteří se vracejí ke každodenní práci, je důležitým projevem nezlomnosti, která si zaslouží podporu. Dalším účinným zdrojem na podporu budování míru je odborová činnost, např. demonstrace za mír a projevy solidarity, jaké jsme mohli často sledovat v ulicích, jež dnes leží na území EU. Je třeba pomoci mladým lidem nasměrovat jejich energii konstruktivním způsobem a věnovat odbornou pozornost zranitelným skupinám, zejména obětem.

5.3.3.1 Předcházení konfliktům a usmiřování znesvářených skupin se stále větší měrou považuje za aspekt, kterému by v rámci snah o budování míru měla být věnována větší pozornost. V tomto ohledu hraje zásadní úlohu výchovy, tzn. vedení mladých lidí k tomu, aby odlišnost nejenom přijímali, ale i respektovali. Značný význam mají také sdělovací prostředky – v úvahu je třeba vzít zejména úlohu, kterou ve snaze o pozitivní změnu mohou sehrát sociální média. Další důležitou součástí této činnosti je podpora specifických strategií, jejichž cílem je sbližovat různé skupiny, např. mezikulturního dialogu a mediace.

5.3.4 Strukturovaný dialog mezi EU a organizacemi občanské společnosti v oblastech konfliktů může vést ke vzniku trvalých partnerství a k většímu porozumění na nejnižší úrovni. EHSV může vzhledem ke své úzké vazbě na organizovanou občanskou společnost hrát větší úlohu při spolupráci EU s místními organizacemi v těchto regionech. Již nyní spolupracuje s podniky, odborovými svazy a jinými subjekty např. v Číně, Tibetu, Libanonu, severní Africe a státech AKT a je připraven zintenzivnit tuto výměnu zkušeností, a podpořit a posílit tak snahy organizací občanské společnosti a spolupráci s EU na projektech budování míru.

5.4 Větší uznání významu výměny zkušeností

5.4.1 Coby společenství 27 států, jež se spojily pro společné blaho, má EU potřebnou pozici, aby se mohla s ostatními dělit o své vlastní zkušenosti. EU skýtá příklady postupu – od svého rozhodovacího procesu až po svou strategii rozšíření –, jež by mohly být převzaty regionálními sdruženími v jiných částech světa. Jednou z takových organizací, které se nechaly inspirovat přístupem EU, je Africká unie, a jiné tak chtějí učinit. Existují další příklady zemí a regionů, jimž se podařilo uskutečnit změny bez konfliktů, a stojí za to zdůraznit je v politice a praxi budování míru.

5.4.2 EU se již od svého založení podílela na budování míru v rámci svých vnějších vztahů. Proto se může podělit o rozsáhlé zkušenosti z takových oblastí, jako je jihovýchodní Asie, Střední východ, Střední Amerika, Balkán a subsaharská Afrika. Některé z těchto operací byly mimořádně úspěšné, jiné méně. Výsledek zásahů EU v některých oblastech konfliktů byl sice ostře kritizován, ale i ze zkušeností tohoto typu by mohli političtí činitelé čerpat, pokud bude probíhat výměna poznatků.

5.4.3 Pokud jde o výměnu pozitivních zkušeností, musíme se ještě mnohému učit. Mírový proces v indonéském Acehu, opětovné propojení kanalizačního systému v rozdělené Nikósii (5) a podpora míru v Severním Irsku ze strany EU – to vše jsou příklady, jež by se daly rozsáhleji využít v souboru nástrojů EU k budování míru. Univerzální řešení sice neexistuje, jsou zde však určité hlavní zásady, jež platí pro mnohé oblasti konfliktů a jež nelze opomíjet.

5.4.4 Z průzkumů však vyplývá, že tato výměna zkušeností nemá své pevné místo v politice EU, obzvláště tehdy, pokud se týká jak vnitřní, tak vnější činnosti. V případě programu PEACE pro Severní Irsko lze pozorovat absenci jakéhokoliv systematického přístupu k výměně poznatků s jinými oblastmi konfliktů. Vzhledem k tomu, že EU jsou připisovány zásluhy za podíl na mírovém procesu v tomto regionu, že Barrosova pracovní skupina pro Severní Irsko doporučila výměnu zkušeností s ostatními oblastmi konfliktů a že právě pro tento účel byla vytvořena Síť pro mír, je tento zjevný nedostatek přenosu získaných poznatků do vnější činnosti promarněnou příležitostí a zásadní politickou chybou.

5.5 Na cestě k vytvoření střediska pro budování míru

5.5.1 Musí se tedy ještě udělat hodně pro to, aby EU mohla zaujmout přední postavení ve světě ve strategii budování míru a zajistit, že její činnost bude mít větší dosah a dopad. Jedním z projednávaných návrhů je vytvoření evropského institutu pro mír, k němuž vyzvali bývalý finský prezident a švédský ministr zahraničních věcí. Tento institut by měl zajišťovat větší soulad, koordinaci a doplňkovost mírotvorného úsilí EU. Čelní představitelé Severního Irska zase navrhli zřídit mezinárodní špičkové středisko, jež by se věnovalo budování míru mimo Belfast a bylo by financováno z programu EU PEACE. K této diskusi se připojil také Evropský parlament, který vypracoval politický dokument pod názvem Plán vytvoření institutu pro mír.

5.5.2 Možnost vytvoření nového institutu či střediska propojeného s ostatními orgány působícími v této oblasti, jako je Ústav Evropské unie pro studium bezpečnosti (EUISS) či Agentura pro základní práva, stojí za seriózní zvážení. Pokud by se tato organizace zaměřila na nezávislé odborné poradenství, dialog, odbornou přípravu, vypracovávání studií a výměnu zkušeností mezi lidmi pracujícími v této oblasti, pak by mohla být cenným přínosem pro práci ESVČ v této klíčové sféře činnosti EU.

5.6 Příležitost, kterou nesmíme promarnit

5.6.1 Toto stanovisko se zabývá tím, jakým způsobem by se mohla EU nejlépe zorganizovat, aby hrála konstruktivnější úlohu při plnění nejnáročnějšího úkolu v dnešním světě, tj. řešení konfliktů. Skutečnost, že zatím neexistuje definice budování míru a že EU doposud nevypracovala strategii budování míru znamená, že se prakticky jedná o nepopsaný list. Jde o vzácnou příležitost pro EU v oblasti mezinárodních vztahů, která se nemusí opakovat.

5.6.2 Zřízení ESVČ by mělo EU umožnit, aby se pevně chopila této příležitosti a ujala se vedení v mezinárodním úsilí o budování míru. Hlavním úkolem nyní je vypracovat vlastní strategii budování míru, jež nejen zajistí soulad mezi jednotlivými programy a politikami EU, ale také mezi hodnotami a zájmy EU a jejích členských států. Bez společné zahraniční politiky stanovující uznávané zásady pro zasahování či nezasahování v oblastech konfliktů se to může ukázat jako obtížné, někteří se však domnívají, že jednotný přístup EU je jedinou cestou, jak zajistit, aby budování míru mělo skutečný praktický dopad.

5.6.3 Historie EU naučila, že demokracie má navrch nad diktaturou, jaký je význam spravedlnosti, rovnosti a lidských práv a že netolerance, xenofobie, diskriminace a předsudky jsou nebezpečné. Od světové války po pád Berlínské zdi EU neustále pokračuje v budování míru, upevňuje dosažené výsledky a razí cestu ostatním. Prošla mnohými obdobími zkoušek, v neposlední řadě současnou finanční krizí. Činnost EU doma i v zahraničí se však opírá o její základní hodnoty, od nichž se nikdy nesmí odchýlit.

5.6.4 V těchto dobách vnitřní krize a sebereflexe nesmí EU ztrácet ze zřetele širší kontext a svou globální odpovědnost. Nesmí ustat ve své vnější politice a v plnění svých závazků a musí si vybudovat svou vlastní úlohu, kterou nemůže plnit žádný jiný stát či skupina států. Při budování míru přináší EU svou historii, své zásady a svůj jedinečný přístup zdola nahoru do oblasti, kde jsou renomé, porozumění, zkušenosti, velkorysost a důvěra nejcennějšími faktory. Coby přední světový mírotvorce potřebuje EU rovněž jistotu, přesvědčení a odvahu k tomu, aby mohla jednat.

V Bruselu dne 19. ledna 2012. předseda Evropského hospodářského a sociálního výboru Staffan NILSSON

(1) Viz stanovisko SC/029 Úloha EU v mírovém procesu v Severním Irsku, zpravodajka: paní Morrice (Úř. věst. C 100, 30.4.2009, s. 100–108.

(2) Tamtéž.

(3) Viz odstavec 2 závěrů Rady o rozšíření a procesu stabilizace a přidružení přijatých na 3132. zasedání Rady ve složení pro obecné záležitosti dne 5. prosince 2011: „Proces rozšíření i nadále posiluje mír, demokracii a stabilitu v Evropě a EU může být díky němu lépe připravena řešit globální otázky. Transformační síla procesu rozšíření s sebou přináší v zemích procesu rozšíření dalekosáhlou politickou a hospodářskou reformu, z níž má prospěch i EU jako celek. Úspěšné dokončení přístupových jednání s Chorvatskem je toho přesvědčivým důkazem a vysílá pozitivní signál širšímu regionu.“

(4) Viz stanovisko CESE k návrhu oznámení členským státům, jímž se stanoví hlavní směry pro iniciativu v rámci zvláštního podpůrného programu pro mír a usmíření v Severním Irsku a v pohraničních hrabstvích Irska, SEK(95) 279 v konečném znění, (Úř. věst. C 236, 11.9.1995, s. 29), a stanovisko CESE k návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o finančních příspěvcích Evropské unie do Mezinárodního fondu pro Irsko (2007–2010), KOM(2010) 12 v konečném znění – 2010/0004 (COD), (Úř. věst. C 18, 19.1.2011, s. 114).

(5) Viz stanovisko Výboru regionů Diplomacie měst ze dne 12. února 2009 (Úř. věst. C 120, 28.5.2009, s. 1).