[pic] | EVROPSKÁ KOMISE | V Bruselu dne 2.6.2010 KOM(2010) 286 v konečném znění ZPRÁVA KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU, RADĚ, EVROPSKÉMU HOSPODÁŘSKÉMU A SOCIÁLNÍMU VÝBORU A VÝBORU REGIONŮ Zpráva o uplatňování doporučení Komise 2009/384/ES o politice odměňování v odvětví finančních služeb ze strany členských států EU (doporučení z roku 2009 o politice odměňování v odvětví finančních služeb) {KOM(2010) 284 v konečném znění}{KOM(2010) 285 v konečném znění}{SEK(2010) 671} ZPRÁVA KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU, RADĚ, EVROPSKÉMU HOSPODÁŘSKÉMU A SOCIÁLNÍMU VÝBORU A VÝBORU REGIONŮ Zpráva o uplatňování doporučení Komise 2009/384/ES o politice odměňování v odvětví finančních služeb ze strany členských států EU (doporučení z roku 2009 o politice odměňování v odvětví finančních služeb) (Text s významem pro EHP) CÍL ZPRÁVY Ačkoliv je výše odměn v odvětví finančních služeb již nějakou dobu velmi diskutovanou otázkou, byla až donedávna věnována jen malá pozornost zaměření na krátkodobé výsledky a neexistenci úpravy ročních prémií / proměnlivé složky odměny v odvětví finančních služeb o riziko[1]. Nyní však panuje obecná shoda, že vlastní koncepce ročních prémií podněcuje k nadměrnému riskování, jelikož v případě neexistence ustanovení o „malusech“ nebo „zpětném získání“ mohou příjemci získat pouze část zisků, kterých dosáhnou, aniž by nesli důsledky případných ztrát v případě, že se projeví dopady rizika. Tyto problémy spojené s politikou odměňování v odvětví finančních služeb nejsou omezeny na platy členů správních orgánů a vedoucích pracovníků, nýbrž se vztahují rovněž na systémy odměňování na jiných úrovních, zejména u osob, jejichž práce zahrnuje přijímání rizik (např. obchodníci) a jejichž proměnlivá složka odměny je závislá na výsledcích. Ve svém sdělení ze dne 4. března 2009 s názvem „Urychlit oživení evropské ekonomiky“[2] Evropská komise uvedla, že posílí své doporučení z roku 2004 o odměňování členů správních orgánů společností kótovaných na burze a předloží nové doporučení o odměňování v odvětví finančních služeb s cílem zabývat se nevhodnými pobídkami ve společnostech. V souladu se závěry vrcholné setkání G20 v Londýně[3] bylo dne 30. dubna 2009 přijato doporučení Komise o politice odměňování v odvětví finančních služeb[4]. Komise se stala prvním účastníkem vrcholného setkání G20, který provedl závěry z vrcholného setkání G20 týkající se politiky odměňování v odvětví finančních služeb. Hlavním cílem nového doporučení je zajistit, aby politika odměňování ve finančních institucích nevybízela k nadměrnému riskování a byla v souladu s dlouhodobými zájmy finančních institucí. Doporučení členské státy vyzývá, aby přijaly opatření ve čtyřech hlavních oblastech: i) pravidla pro strukturu odměn, ii) řízení a správa, iii) uveřejňování politiky odměňování, iv) dohled[5]. Komise chtěla jednat rychle a vyslat členským státům a subjektům na trhu důrazný a okamžitý signál, že musí dojít k významné změně způsobu utváření a dodržování politiky odměňování. Komise zastávala rovněž názor, že by se doporučení mělo vztahovat na celé odvětví finančních služeb bez ohledu na právní postavení finanční instituce. Komise se domnívala, že by omezené uplatňování nových zásad (například pouze na banky a investiční společnosti) ponechalo stranou finanční instituce, které mohou být rovněž důležité pro udržení finanční stability, a že nesprávné motivační politiky podněcující k nadměrnému riskování v těchto institucích mohou mít stejné důsledky jako v bankách a investičních společnostech. Uplatňování zásad týkajících se řádných postupů odměňování pouze na omezenou část odvětví finančních služeb by mohlo vést k narušení hospodářské soutěže mezi různými odvětvími, která soutěží při získávání podobných talentů na stejném trhu práce. Cílem této zprávy, kterou musí Komise vyhotovit po uplynutí jednoho roku od přijetí doporučení, je posoudit, nakolik členské státy zavedly potřebný rámec pro uskutečnění hlavních zásad stanovených v doporučení z roku 2009 o politice odměňování v odvětví finančních služeb. Členské státy byly vyzvány, aby do dne 31. prosince 2009 přijaly potřebná opatření na podporu uplatňování doporučení Komise. Tato zpráva vychází z odpovědí členských států na dotazník Komise. Zprávu doplňuje pracovní dokument útvarů Komise, jenž je připojen k této zprávě a který obsahuje tabulky udávající, nakolik členské státy dodržely požadavky doporučení. HLAVNÍ ZJIŠTĚNÍ HODNOCENÍ 16 členských států (BE, BG, CY, DE, ES, FR, HU, IT, LT, LV, LU, MT, NL, RO, SE, UK) přijalo vnitrostátní opatření v souladu s doporučením Komise. Ze zbývajících 11 členských států (AT, CZ, DK, EE, EL, FI, IE PL, PT, SI, SK) šest uvedlo, že se nachází v procesu přípravy nebo přijímání příslušných vnitrostátních opatření v této oblasti. V šesti členských státech (DE, FR, IT, MT, NL, UK) se již zásady řádných politik odměňování vztahují na prémie přiznané v roce 2009. V ostatních členských státech mají být tyto zásady příslušnými finančními institucemi uplatňovány v průběhu roku 2010. Pouze sedm členských (BE, FR, HU, LT, LV, NL, SE) států přijalo vnitrostátní opatření, která se vztahují na finanční společnosti v celém odvětví finančních služeb. V ostatních devíti členských státech se rozsah vnitrostátních opatření značně liší, ačkoliv na úvěrové instituce se vztahují všechna opatření. Všech 16 členských států přijalo vnitrostátní opatření s cílem přizpůsobit politiku odměňování riziku a sladit ji s dlouhodobým zájmem finančních institucí. Existují však významné rozdíly s ohledem na obsah a úroveň podrobnosti vnitrostátních právních předpisů, které se zabývají pravidly pro strukturu odměn. Omezený počet členských států provedl plně důležitá doporučení týkající se řízení a správy, jako je úloha správní nebo dozorčí rady nebo kvalifikace a odborné znalosti členů výborů pro odměňování. Mezi jednotlivými členskými státy se značně liší obsah požadavků na zpřístupňování informací. Řada členských států oznámila nové právní předpisy, jejichž cílem je zlepšení požadavků na zpřístupňování informací. POSOUZENÍ PROVEDENÍ DOPORUČENÍ Oblast působnosti a obecné záležitosti 16 členských států (BE, BG, CY, DE, ES, FR, HU, IT, LT, LV, LU, MT, NL, RO, SE, UK) přijalo vnitrostátní opatření v souladu s doporučením Komise. Do doby vypracování této zprávy nepřijalo žádná konkrétní vnitrostátní opatření 11 členských států (AT, CZ, DK, EE, EL, FI, IE PL, PT, SI, SK ). Z těchto 11 členských států však šest (CZ, DK, EE, FI, IE a PT ) oznámilo, že se nachází v procesu přípravy nebo přijímání příslušných vnitrostátních opatření[6], zejména s ohledem na budoucí revizi směrnice o kapitálových požadavcích[7]. Z členských států, které dosud nepřijaly žádná konkrétní opatření a ani se nenachází v procesu jejich přijímání, AT a EL tvrdily, že již mají řadu vnitrostátních právních předpisů v oblasti odměňování. Tyto právní předpisy však souvisí s obecným právem společností nebo řízením a správou podniků a nezabývají se výslovně otázkami, jež jsou uvedeny v doporučení Komise o politice odměňování v odvětví finančních služeb. SK předpokládalo, že úprava odměňování není nutná vzhledem k nízké úrovni odměn vedoucích pracovníků v slovenských finančních institucích, jejich omezenému dopadu na stabilitu, malému rozšiřování odvětví investičního bankovnictví a investičních služeb. PL nepovažovalo za odůvodněné zasáhnout v této fázi do systémů odměňování soukromých společností a zahrnutí zásad doporučení do pravidel řízení a správy podniků a osvědčených obchodních postupů přenechalo obezřetnosti a odpovědnosti příslušných orgánů společností. PL však hodlá zavést vnitrostátní zásady politiky odměňování v úvěrových institucích a investičních společnostech po revizi směrnice o kapitálových požadavcích. S výjimkou šesti členských států (DE, FR, IT, MT, NL, UK), u nichž se zásady řádné politiky odměňování vztahují již na prémie přiznané v roce 2009, mají být zásady řádné politiky odměňování ve většině členských států příslušnými finančními institucemi uplatňovány v průběhu roku 2010. Ačkoliv všech 16 členských států, které přijaly konkrétní vnitrostátní opatření v souladu s doporučením Komise, zahrnulo úvěrové instituce, pouze sedm členských států (BE, FR, HU, LT, LV, NL, SE) přijalo vnitrostátní opatření, která se vztahují na finanční společnosti v celém odvětví finančních služeb. V ostatních devíti členských státech se rozsah vnitrostátních opatření značně liší: – šest členských států (BU, CY, ES, IT[8], MT, RO) zahrnulo pouze úvěrové instituce; – jeden členský stát (UK) zahrnul rovněž investiční společnosti; – jeden členský stát (DE) zahrnul rovněž odvětví pojišťovnictví a investiční společnosti; – jeden členský stát (LU) zahrnul všechny finanční společnosti s výjimkou odvětví pojišťovnictví. V řadě členských států je za účelem uplatňování všech pravidel nebo určitých přísnějších pravidel zavedena prahová hodnota nebo podmínka týkající se velikosti. V IT určily v říjnu 2009 předpisy italské centrální banky šest velkých bankovních skupin, které musí kromě pravidel vztahujících se na všechny banky dodržovat prováděcí standardy FSB ze září 2009. V UK se na přibližně 26 větších bank, stavebních společností a makléřů ustavených podle práva Spojeného království vztahuje kodex FSA pro odměňování začleněný do příručky FSA. Ve dvou členských státech (DE, ES) byly zahrnuté finanční instituce požádány, aby samy určily, nakolik by se na ně měla opatření vztahovat (vlastní hodnocení). V DE by všechny zahrnuté finanční instituce měly splňovat obecné požadavky spojující politiku odměňování s řádným řízením rizik a dlouhodobými cíli. Příslušné finanční instituce však na základě analýzy rizik samy určují, zda by měly platit zvláštní požadavky. Podle DE „musí být tato analýza věrohodná, komplexní a transparentní pro třetí osoby“. Všech 16 členských států uplatňuje zásady na kategorie pracovníků, jejichž pracovní činnosti mají podstatný dopad na rizikový profil finanční společnosti. Řada členských států (BG, CY, HU, IT, MT, NL, RO, SE, UK) však šla v souladu s pokyny výboru CEBS dále a zahrnula všechny kategorie pracovníků se zvláštním důrazem na vrcholové pracovníky a ostatní osoby přebírající riziko. Některé členské státy (BE, DE, IT[9], SE) finanční instituce požádaly, aby samy vypracovaly seznam kategorií pracovníků, kteří mají podstatný dopad na rizikový profil jejich instituce. Kromě uvedení příkladů (například vedoucí pracovníci nebo pracovníci v kontrolních funkcích) neposkytl žádný členský stát vymezení kategorií pracovníků, kteří mají podstatný dopad na rizikový profil[10],[11]. Většina členských států (s výjimkou FR) přijala vnitrostátní právní předpisy týkající se odměňování v odvětví finančních služeb prostřednictvím zákona o dohledu. To může odpovídat doporučení nebo závaznému právnímu aktu, jímž je orgán dohledu zmocněn k vydávání závazných pravidel a zásad. Ve FR přijalo ministerstvo financí vyhlášku (arrêté). Řada členských států upřesnila, že pokud příslušná finanční instituce neplní jejich požadavky, jsou vnitrostátní orgány dohledu oprávněny přijmout opatření dohledu, například zajistit nápravu systémů odměňování („kvalitativní opatření“) nebo požadovat navýšení kapitálu („kvantitativní opatření“). Doporučení zabývající se dohledem byla v jednom členském státě zavedena prostřednictvím právních předpisů, jelikož se jedná o součást obecných pravomocí/výsad udělených příslušným orgánům. Požadavky na zpřístupňování informací byly někdy zavedeny do kodexu pravidel řízení a správy podniků (pokud se týkají typicky členů správních orgánů finančních institucí kótovaných na burze). Řada členských států (BG, DE, ES, UK) uvedla, že stávajícími opatřeními dohledu nejsou dotčeny připravované vnitrostátní právní předpisy. Ve třech členských státech (DE, FR a NL) doprovázely vnitrostátní opatření mimořádné závazky odvětví obsažené v obchodním zákoníku. Byla-li přijata vnitrostátní opatření, všechny členské státy uvedly, že se tato opatření budou vztahovat na příslušné finanční instituce na individuálním a konsolidovaném základě[12]. V souladu s požadavky EU se tato opatření nevztahují na pobočky institucí EHP, které působí na území některého členského státu EU. Všechny členské státy, které přijaly vnitrostátní opatření, zahrnuly „kritérium přiměřenosti“ s cílem zohlednit povahu, velikost a zvláštní oblast působnosti finanční instituce. Všech 16 členských států vyloučilo rovněž v souladu s doporučením Komise z oblasti působnosti svých vnitrostátních opatření poplatky a provize. Pravidla pro strukturu odměn Všech 16 členských států zavedlo obecné požadavky obsažené v doporučeních 3.1 a 3.2 doporučení Komise. Doporučení 3.1 stanoví obecný požadavek, aby byla politika odměňování spojena s řádným řízením rizik, a doporučení 3.2 usiluje o sladění politiky odměňování s dlouhodobými zájmy finanční instituce. ES však omezilo oblast působnosti doporučení 3.2 na vedoucí pracovníky a členy správní nebo dozorčí rady[13]. UK uvedlo, že doporučení 3.2 zavedlo „implicitně“ (s ohledem na obecný kodex). Ačkoliv všech 16 členských států provedlo doporučení 4.1 o nutnosti náležité rovnováhy mezi stálou a proměnlivou složkou platu (s výjimkou ES, které zahrnulo stejné omezení, jak bylo uvedeno výše), pouze čtyři členské státy (BE, LU, MT, NL) zahrnuly požadavek, aby finanční instituce stanovily pro proměnlivou složku odměny maximální horní hranici. 15 členských států (kromě RO) provedlo doporučení 4.2 o politice v oblasti prémií. HU provedlo doporučení pouze částečně, jelikož nestanovilo žádné pravidlo týkající se možnosti odepřít prémie. Ačkoliv všech 16 členských států provedlo doporučení 4.3 o odkladu výplaty proměnlivé složky odměny, šest členských států (BG, CY, HU, LV, MT a RO) nezahrnulo žádný odkaz na minimální dobu odkladu. IT uvedla takovýto odkaz pouze pro šest velkých bank. LT toto ustanovení nezavedlo pro odvětví pojišťovnictví. Všech 16 členských států provedlo doporučení 4.4 o úpravě odložené proměnlivé složky platu o riziko, avšak LT nevztahuje jeho oblast působnosti na odvětví pojišťovnictví. Z celkem 16 členských států neprovedly dva (RO a MT) doporučení 4.5 o odstupném. LT oblast působnosti omezilo a vyloučilo odvětví pojišťovnictví. FR omezila oblast působnosti na členy správních orgánů a vedoucí pracovníky společností kótovaných na burze. Pouze šest členských států (BE, DE, ES, LU, MT, NL) provedlo doporučení 4.6 o zpětném získání a možnosti požadovat navrácení celé proměnlivé složky nebo její části. BG, CY a HU omezily zpětné získání na případy podvodu. IT omezila jeho oblast působnosti na šest velkých bank. LT je nezavedlo pro úvěrové instituce. FR, LV, RO, SE, UK toto doporučení neprovedly. Tři členské státy (BG, MT a RO) neprovedly doporučení 4.7 týkající se nutnosti aktualizovat v průběhu doby pravidla pro strukturu odměn. Všech 16 členských států provedlo doporučení 5.1 o měření výsledků. Osm členských států (BE, DE, ES, FR, IT, LU, NL, UK) provedlo doporučení 5.2, které stanoví víceletý rámec pro posuzování výsledků. LV toto doporučení provedla, připojila však výjimku pro pracovní smlouvy, které jsou kratší než období pro posouzení výsledků. RO doporučení neprovedlo. BG, CY, HU, LT, MT a SE provedly doporučení částečně, jelikož nestanovily zvláštní víceletý rámec, nýbrž požadují, aby se vzaly v úvahu pouze dlouhodobější výsledky a stávající a budoucí rizika. Všech 16 členských států provedlo doporučení 5.3 o úpravě měření výsledků o riziko. NL však neupřesnilo, že by úprava o riziko měla zohlednit náklady použitého kapitálu a potřebnou likviditu. LT nezavedlo doporučení pro odvětví pojišťovnictví. Všech 16 členských států provedlo doporučení 5.4 týkající se zařazení kritérií jiného než finančního charakteru do posuzování výsledků jednotlivce. Znepokojující jsou významné rozdíly v provedení tak zásadního prvku, jakým jsou pravidla pro strukturu odměn, ze strany jednotlivých členských států. Rozdíly se dokonce zvyšují, pokud členské státy (FR, DE, IT, NL, SE, UK) zavedly rovněž přísnější pravidla obsažená v prováděcích standardech FSB[14]. Řízení a správa Co se týká doporučení 6.1 o nutnosti zahrnout opatření zamezující střetům zájmů a určení požadavků pro postupy stanovování odměn, toto doporučení neprovedlo pouze ES. MT a NL je provedly pouze částečně, jelikož nezahrnuly žádná konkrétní ustanovení o střetu zájmů (MT), nebo omezily oblast působnosti na členy správní nebo dozorčí rady s restriktivním seznamem možných střetů zájmů (NL). Všech 16 členských států přijalo vnitrostátní opatření k provedení doporučení 6.2 o úloze správní nebo dozorčí rady. Dva členské státy (BE a MT) však doporučení provedly pouze částečně, jelikož správní nebo dozorčí rada nestanoví odměnu členů správních orgánů. Ve FR správní nebo dozorčí rada stanoví odměny členů správních orgánů pouze ve společnostech, které obdržely státní podporu. Doporučení 6.3 o zapojení pracovníků v kontrolních funkcích a popřípadě útvarů lidských zdrojů nebo externích odborníků do vytváření politiky odměňování neprovedlo pouze RO. DE a LT však toto doporučení nezavedly pro odvětví pojišťovnictví. LT dále vyloučilo z jeho oblasti působnosti banky. Z celkem 16 členských států pouze sedm (BE, FR, LV, LU, NL, SE, UK) provedlo plně doporučení 6.4 o odborných zkušenostech a kvalifikaci členů správní nebo dozorčí rady a výborů pro odměňování. LT toto doporučení nezavedlo pro banky a pojišťovny. Ostatní členské státy (BG, CY, DE, ES, IT) mají pouze obecná ustanovení o kvalifikacích a nezávislosti členů výborů pro odměňování nebo pracovníků v kontrolních funkcích. Pokud jde o doporučení 6.5 o kontrole dodržování politiky odměňování pracovníky v kontrolních funkcích, toto doporučení neprovedlo pouze ES. 13 členských států (BE, BU, CY, ES, FR, IT, LV, LU, MT, NL, RO, SE, UK) provedlo doporučení 6.6 o pracovnících zapojených do procesů kontroly. DE toto doporučení provedlo pro úvěrové instituce a investiční společnosti, avšak pouze částečně pro odvětví pojišťovnictví (žádné právní předpisy týkající se odměňování pracovníků v kontrolních funkcích). LT nezohlednilo plně obsah doporučení v případě odvětví pojišťovnictví. HU doporučení provedlo rovněž pouze částečně, jelikož nestanoví zvláštní pravidla pro odměňování pracovníků v kontrolních funkcích kromě neúčasti obchodních jednotek. Celkově není úroveň provedení doporučení 6.2 a 6.4 uspokojivá, což je vzhledem k jejich významu problematické. Uveřejňování politiky odměňování Pokud jde o doporučení 7 obsahující obecný požadavek na zpřístupňování informací, toto doporučení neprovedlo pouze ES, avšak informovalo o připravovaných právních předpisech týkajících se této záležitosti. LT provedlo doporučení částečně, jelikož nepřijalo zvláštní právní předpisy pro odvětví pojišťovnictví. Doporučení 8 upřesňuje obsah požadavků na zpřístupňování informací. Doporučení plně provedlo sedm členských států (BE, FR, IT, LV, LU, SE, UK). DE doporučení zavedlo plně pro úvěrové instituce a investiční společnosti, avšak pouze částečně pro odvětví pojišťovnictví (nepožaduje se zveřejňování podrobných informací). BG, CY, LT, MT, NL a RO doporučení provedly částečně, jelikož některé požadavky chybí, či jejich obsah je neúplný z hlediska zahrnutých finančních institucí nebo z hlediska zahrnutých kategorií pracovníků (např. pouze členové správních orgánů) / typu právní formy (např. pouze společnosti kótované na burze). Toto doporučení neprovedlo ES a HU. Dohled Doporučení 11 členské státy vyzývá, aby zajistily, aby finanční instituce sdělovaly příslušným orgánům veškeré relevantní informace, včetně shody se zásadami stanovenými v doporučení. Z celkem 16 členských států toto doporučení nedodrželo pouze ES. LT nestanovilo žádné zvláštní pravidlo pro pojišťovny. Doporučení 12 členské státy vyzývá, aby zajistily, že příslušné orgány mohou požádat o přístup ke všem informacím, které potřebují ke zhodnocení, nakolik jsou ze strany finančních institucí dodržovány zásady obsažené v doporučení. Z celkem 16 členských států, které přijaly vnitrostátní opatření, toto doporučení neprovedlo pouze HU. POKRAČUJÍCÍ VÝVOJ Ve sdělení[15] připojeném k výše uvedeným doporučením Komise potvrdila, že tato doporučení představují pouze první fázi strategie Komise k řešení této záležitosti a že budou následovat právní předpisy na úrovni EU. V červenci 2009 přijala Komise návrh na revizi směrnice o kapitálových požadavcích[16] zabývající se mimo jiné politikou odměňování v úvěrových institucích. S ohledem na krizi upřednostnila Komise legislativní opatření v bankovním sektoru a sektoru investičního bankovnictví, neboť v těchto odvětvích je nejzřejmější negativní vliv nevhodných pobídek. Ve svém návrhu se Komise zaměřila na přeměnění zásad obsažených v doporučení o politice odměňování v odvětví finančních služeb na právní požadavky EU. Orgány bankovního dohledu musí dohlížet na politiku odměňování a mají pravomoc uložit sankce bankám, které nedodržují nové požadavky. K uložení sankcí za neplnění požadavků budou mít k dispozici řadu opatření, mohou například požadovat, aby instituce snížila riziko související s konkrétními systémy odměňování, uložit pokuty nebo v nejzazším případě požadovat navýšení kapitálu. Obecná dohoda, která byla přijata na zasedání Rady ve složení pro hospodářské a finanční věci v listopadu 2009, prokázala odhodlání EU jednat v této záležitosti. S ohledem na dodatečné prováděcí standardy FSB týkající se platů, jež byly přijaty v září 2009, se členské státy dohodly na jejich důsledném zohlednění v návrhu na revizi směrnice o kapitálových požadavcích[17]. Členské státy mezitím zavedly podobná ustanovení o politice odměňování rovněž do návrhu směrnice o správcích alternativních investičních fondů („zajišťovacích fondů“)[18]. Oba návrhy jsou v současnosti projednávány v Radě a v Evropském parlamentu. ZÁVěR Navzdory podnětu k provedení významné reformy v oblasti politiky odměňování, který vyvolala krize, provedlo pouze 16 členských států plně či částečně doporučení Komise. Zatímco v šesti členských státech probíhá proces přijímání opatření, jejichž cílem je prosadit uplatňování doporučení, existuje poměrně vysoký počet členských států, jež nepřijaly žádná opatření, či přijaly pouze neuspokojivá opatření. Pouze sedm členských států uplatňuje příslušná opatření v celém odvětví finančních služeb. Značné rozdíly ve vnitrostátním uplatňování tak zásadního prvku, jako je politika struktury odměn, je znepokojující. Na řešení tohoto problému je proto zapotřebí vynaložit další úsilí. Úspěšnou reformu nelze provést bez reálné kulturní změny ve způsobu, jakým odvětví finančních služeb rozhoduje o motivaci svých pracovníků (od zaměstnanců po vedoucí pracovníky). Některé finanční instituce již projevily nesouhlas s reformou v této oblasti a nadále považují kulturu prémií za krátkodobé výsledky za zvláštní konkurenční výhodu a nejvýhodnější způsob motivace pracovníků. Finanční instituce mají ve skutečnosti velký zájem na zachování kultury prémií za krátkodobé výsledky, aby udržely vysoce flexibilní pracoviště[19]. Zaměstnanci v odvětví finančních služeb změní své chování při přijímání rizik pouze tehdy, pokud ví, že budou posuzováni za dostatečně dlouhé období a že výše jejich platu bude fakticky snížena, přijmou-li nadměrná rizika. Bez ohledu na připravované právní předpisy budou nezbytné pokyny v oblasti dohledu, aby byl v EU zajištěn společný přístup. V zájmu zajištění globálních rovných podmínek bude nutné sbližování v oblasti dohledu rovněž v rámci Basilejského výboru. Pokud jde o postupy v samotných finančních institucích, je v této fázi obtížné posoudit, zda a nakolik finanční instituce zavedly v praxi řádné politiky odměňování. Na to je ještě příliš brzy a většina změn právních předpisů dosud probíhá. Ačkoliv finanční instituce začaly měnit své postupy v oblasti odměňování, vzhledem k jejich obavám v souvislosti s nevýhodami v případě „prvního na trhu“ je nepravděpodobné, že se do doby přijetí dosud projednávaných právních předpisů v této oblasti zavážou k dlouhodobé celkové reformě politiky odměňování[20]. Ačkoliv finanční instituce komunikují externě a „takticky upozorňují“ na určité změny politiky odměňování, zejména v případě členů správních orgánů[21], dosud je k dispozici či zveřejněno pouze velmi málo informací o individuálním odměňování na nižší úrovni a o struktuře odměn, nebo tyto informace nejsou vůbec dostupné. Komise ze své strany hodlá: - navrhnout v průběhu roku 2010 / počátkem roku 2011 podobné legislativní opatření týkající se odměňování v odvětví nebankovních finančních služeb (pojištění, SKIPCP); - zajistit, aby členské státy a Evropský parlament rychle dosáhly dohody s ohledem na dosud projednávané legislativní návrhy, které se zabývají otázkami odměňování, a zavázat se k důslednému sledování jejich budoucího provádění členskými státy; - zajistit, aby prostřednictvím účasti ve FSB a G20 došlo k účinnému uplatňování obdobných pravidel týkajících se politiky odměňování v odvětví finančních služeb na světové úrovni v zájmu zajištění rovných podmínek v této oblasti; - pravidelně přezkoumávat situaci a vyhradit si právo přijít s případnými dalšími opatřeními, bude-li to zapotřebí. - [1] V roce 2008 dospěla III. skupina pro politiku v oblasti řízení rizika protistrany (dále jen „CRMPG III“) zřízená v USA za účelem analýzy krize na úvěrovém trhu ve své zprávě k závěru, že systémy odměňování ve finančních službách byly jednou z pěti hlavních hnacích sil finanční krize. CRMPG III zdůraznila nutnost náležitého sladění motivačních programů s dlouhodobými zájmy finanční instituce a odrazování od krátkodobých extrémů při riskování. Na úrovni EU dospěla de Larosièrova zpráva ke stejnému závěru, když doporučila zaměřit se na pravidla pro strukturu odměn v odvětví finančních služeb a „sladit motivační programy se zájmy akcionářů a dlouhodobou výnosností celého podniku“ . [2] Sdělení Komise ze dne 4. března 2009 pro jarní zasedání Evropské rady – Urychlit oživení evropské ekonomiky, KOM(2009) 114. [3] Závěry ze summitu G20 v Londýně dne 2. dubna 2009, bod 15. [4] Doporučení Komise 2009/384/ES o politice odměňování v odvětví finančních služeb, (Úř. věst. L 120, 15.5.2009, s. 22). [5] Pokud jde o podrobný popis obsahu doporučení, viz pracovní dokument útvarů Komise SEK(2010) 671, který doplňuje tuto zprávu. [6] Pro účely této zprávy budou analyzovány pouze členské státy, které přijaly vnitrostátní opatření v souladu s doporučením Komise. [7] KOM(2009)362. Pokud jde o bližší informace, viz oddíl 4 této zprávy. [8] IT uvedla, že má určité obecné zásady odměňování spojené s poskytováním investičních služeb a činnostmi, jež se vztahují na investiční společnosti a společnosti pro správu aktiv (společné nařízení italské centrální banky a subjektu Consob vydané v říjnu 2007). [9] Pouze 6 velkých italských bank. [10] SE však upřesnilo, že „pracovník, jehož činnosti mohou mít podstatný dopad na vystavení společnosti riziku, je vymezen následovně: pracovník, jenž patří do kategorie zaměstnanců, kteří v rámci svých úkolů mají nebo mohou mít nezanedbatelný vliv na vystavení společnosti riziku“. [11] V UK se očekává, že zahrnuté finanční instituce zařadí do této kategorie „osoby, které pro společnost vykonávají funkci s významným vlivem (a měly by být proto schváleny pro výkon této funkce), a zaměstnance, jejichž činnosti mají nebo mohou mít podstatný dopad na rizikový profil společnosti“. Předpokládá se, že zaměstnanec v druhé kategorii je zahrnutým zaměstnancem, je-li jeho celková očekávaná odměna za rok 2009 vyšší než 1 milion GBP. [12] V určitých případech s výhradou zvláštních pravidel pracovního a/nebo daňového práva třetí země, v níž působí společnosti dané skupiny. [13] Španělsko tvrdilo, že s přihlédnutím k tomu, že i) se neukázalo, že by politika odměňování představovala ve Španělsku problém, a ii) vzhledem k nutnosti zajistit soudržnost s vývojem evropských právních předpisů vyčkává na přijetí příslušných evropských směrnic za účelem jejich provedení. [14] S ohledem na zvláštní vnitrostátní právní předpisy nebo v případě finančních institucí odkázaných na státní podporu existují další rozdíly, které jsou však specifičtější a omezené, pokud jde o rozsah. [15] KOM(2009) 211 ze dne 30. dubna 2009. [16] KOM(2009)362. [17] Viz dohoda, jíž bylo dosaženo na zasedání Rady ve složení pro hospodářské a finanční věci dne 10. listopadu 2009. [18] KOM(2009) 207 ze dne 30. dubna 2009. [19] Prémie za krátkodobé výsledky znamenají krátkodobé pracovní smlouvy. Aby bylo kdykoli během roku možno snížit počet pracovníků, finanční instituce zvyšují soutěž mezi pracovníky a jako součást své kultury mobility udržují úroveň prémiových fondů. [20] V nedávné zprávě IIF se uvádí, že i když „bylo dosaženo pokroku směrem k sladění odměňování se zásadami IIF/FSB, je zapotřebí učinit více. Ačkoliv většina podniků, u nichž se uskutečnilo šetření, spojuje odměňování s výsledky a používá odklad výplaty odměn, většina společností se potýká s potížemi při slaďování odměňování s časovým horizontem rizika výnosů a se začleňováním nákladů kapitálu a rizikových faktorů do posuzování výsledků“. [21] To zahrnuje vlastní omezení nebo stropy prémií či zlatých padáků pro vrcholné vedoucí pracovníky, značné peněžní částky věnované charitě atd.