Návrh NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY, kterým se ruší nařízení Rady (ES) č. 827/2004 ze dne 26. dubna 2004, kterým se zakazuje dovoz atlantického tuňáka velkookého (Thunnus obesus) pocházejícího z Bolivie, Kambodži, Rovníkové Guineje, Gruzie a Sierry Leone a kterým se zrušuje nařízení (ES) č. 1036/2001 /* COM/2013/0185 final - 2013/0097 (COD) */





DŮVODOVÁ ZPRÁVA 1. SOUVISLOSTI NÁVRHU Unie se dne 14. listopadu 1997, po přijetí rozhodnutí Rady č. 86/238/EHS[1], stala smluvní stranou Mezinárodní úmluvy na ochranu tuňáků v Atlantiku (dále jen „úmluva ICCAT“). Úmluva ICCAT stanoví rámec pro regionální spolupráci při zachování a řízení zdrojů tuňáků a příbuzných druhů žijících v Atlantském oceánu a jeho přilehlých mořích, a to prostřednictvím zřízení Mezinárodní komise pro ochranu tuňáků v Atlantiku (dále jen „ICCAT“) a opatření přijatých touto komisí na zachování a řízení zdrojů tuňáků, která jsou pro smluvní strany závazná. V roce 1998 přijala ICCAT usnesení 98-18 o nehlášených a neřízených odlovech tuňáků na volném moři v oblasti úmluvy plavidly lovícími pomocí dlouhých lovných šňůr. Toto usnesení stanovilo postupy pro označování zemí, jejichž plavidla lovila tuňáka a příbuzné druhy metodou, která snižuje účinnost opatření ICCAT na zachování a řízení zdrojů tuňáků. Podrobně také určilo opatření, která je třeba přijmout, včetně, v případě nutnosti, nediskriminačních opatření na omezení obchodu s cílem zabránit plavidlům těchto zemí, aby pokračovala v takových rybolovných postupech. Po přijetí usnesení 98-18 označila ICCAT Bolívii, Kambodžu, Rovníkovou Guineu, Gruzii a Sierru Leone za země, jejichž plavidla loví atlantického tuňáka velkookého (Thunnus obesus) metodou, která snižuje účinnost jejích opatření na zachování a řízení zdrojů tuňáků, přičemž své závěry odůvodnila údaji o odlovech, obchodování a činnosti plavidel. ICCAT proto doporučila smluvním stranám, aby přijaly vhodná opatření, jež budou v souladu s usnesením z roku 1998 a jež zakáží dovoz atlantického tuňáka velkookého a produktů z něj v jakékoliv podobě z výše uvedených zemí. Následně byly dovozy atlantického tuňáka velkookého pocházejícího z Bolívie, Kambodži, Rovníkové Guineje, Gruzie a Sierry Leone do Evropské unie zakázány nařízením (ES) č. 827/2004[2]. Na svém 14. zvláštním zasedání v roce 2004 ocenila ICCAT úsilí Kambodže, Rovníkové Guineje a Sierry Leone reagovat na její připomínky a přijala doporučení, kterými zrušila opatření na omezení obchodu namířená proti těmto třem zemím. V důsledku toho bylo nařízení (ES) č. 827/2004 změněno nařízením (ES) č. 919/2005[3] tak, aby uvedený zákaz dovozu nadále platil pouze pro dovozy z Bolívie a Gruzie, zatímco dovozy z Kambodži, Rovníkové Guineje a Sierry Leone byly opět povoleny. Dále ICCAT na svém 22. pravidelném zasedání ocenila úsilí a přijatá opatření Bolívie a Gruzie a přijala doporučení 11-19, kterým zrušila zákaz dovozu atlantického tuňáka velkookého a produktů z něj, který byl na tyto dvě země uvalen. Nařízení (ES) č. 827/2004 ve znění nařízení (ES) č. 919/2005 by proto mělo být zrušeno. 2. VÝSLEDKY KONZULTACÍ SE ZÚČASTNĚNÝMI STRANAMI A POSOUZENÍ DOPADŮ Netýká se tohoto návrhu. 3. PRÁVNÍ STRÁNKA NÁVRHU Rozhodnutí o zrušení zákazu dovozu atlantického tuňáka velkookého a produktů z něj uvaleného na Bolívii a Gruzii přijala mezinárodní organizace ICCAT, jíž je Evropská unie smluvní stranou. Aby Evropská unie dostála svým mezinárodním závazkům, měla by toto rozhodnutí začlenit do práva Unie, a tedy zrušit nařízení (ES) č. 827/2004. Vzhledem k tomu, že se tento návrh týká společné obchodní politiky, měl by být postaven na právním základu článku 207 Smlouvy o fungování Evropské unie. 4. ROZPOČTOVÉ DŮSLEDKY Netýká se tohoto návrhu. 5. NEPOVINNÉ PRVKY Netýká se tohoto návrhu. 2013/0097 (COD) Návrh NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY, kterým se ruší nařízení Rady (ES) č. 827/2004 ze dne 26. dubna 2004, kterým se zakazuje dovoz atlantického tuňáka velkookého (Thunnus obesus) pocházejícího z Bolivie, Kambodži, Rovníkové Guineje, Gruzie a Sierry Leone a kterým se zrušuje nařízení (ES) č. 1036/2001 EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE, s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 207 odst. 2 této smlouvy, s ohledem na návrh Evropské komise, po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům, v souladu s řádným legislativním postupem, vzhledem k těmto důvodům: (1) Unie se dne 14. listopadu 1997, po přijetí rozhodnutí Rady č. 86/238/EHS[4], stala smluvní stranou Mezinárodní úmluvy na ochranu tuňáků v Atlantiku (dále jen „úmluvy ICCAT“). (2) Úmluva ICCAT stanoví rámec pro regionální spolupráci při zachování a řízení zdrojů tuňáků a příbuzných druhů žijících v Atlantském oceánu a jeho přilehlých mořích, a to prostřednictvím zřízení Mezinárodní komise pro ochranu tuňáků v Atlantiku (dále jen „ICCAT“) a opatření přijatých touto komisí na zachování a řízení zdrojů tuňáků, která jsou pro smluvní strany závazná. (3) V roce 1998 přijala ICCAT usnesení 98-18 o nehlášených a neřízených odlovech tuňáků na volném moři v oblasti úmluvy plavidly lovícími pomocí dlouhých lovných šňůr. Toto usnesení stanovilo postupy pro označování zemí, jejichž plavidla lovila tuňáka a příbuzné druhy metodou, která snižuje účinnost opatření ICCAT na zachování a řízení zdrojů tuňáků. Podrobně také určilo opatření, která je třeba přijmout, včetně, v případě nutnosti, nediskriminačních opatření na omezení obchodu s cílem zabránit plavidlům těchto zemí, aby pokračovala v takových rybolovných postupech. (4) Po přijetí usnesení 98-18 označila ICCAT Bolívii, Kambodžu, Rovníkovou Guineu, Gruzii a Sierru Leone za země, jejichž plavidla loví atlantického tuňáka velkookého (Thunnus obesus) metodou, která snižuje účinnost jejích opatření na zachování a řízení zdrojů tuňáků, přičemž své závěry odůvodnila údaji o odlovech, obchodování a činnosti plavidel. (5) Následně ICCAT doporučila smluvním stranám, aby přijaly vhodná opatření, jež budou v souladu s usnesením z roku 1998 a jež zakáží dovoz atlantického tuňáka velkookého a produktů z něj v jakékoliv podobě z výše uvedených zemí. (6) Dovozy atlantického tuňáka velkookého pocházejícího z Bolívie, Kambodži, Rovníkové Guineje, Gruzie a Sierry Leone do Evropské unie byly zakázány nařízením (ES) č. 827/2004[5]. (7) Na svém zvláštním 14. zasedání v roce 2004 ocenila ICCAT úsilí Kambodže, Rovníkové Guiney a Sierry Leone reagovat na její připomínky a přijala doporučení, kterými zrušila opatření na omezení obchodu namířená proti těmto třem zemím. (8) V důsledku toho bylo nařízení (ES) č. 827/2004 změněno nařízením (ES) č. 919/2005[6] tak, aby uvedený zákaz dovozu nadále platil pouze pro dovozy z Bolívie a Gruzie, zatímco dovozy z Kambodži, Rovníkové Guineje a Sierry Leone byly opět povoleny. (9) Na svém 22. pravidelném zasedání ICCAT ocenila úsilí a přijatá opatření Bolívie a Gruzie a přijala doporučení 11-19, kterým zrušila zákaz dovozu atlantického tuňáka velkookého a produktů z něj, který pro tyto dvě zbývající země platil. (10) Nařízení (ES) č. 827/2004 by proto mělo být zrušeno, PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ: Článek 1 Nařízení (ES) č. 827/2004 se zrušuje. Článek 2 Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie. Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech. V Bruselu dne Za Evropský parlament Za Radu předseda předseda [1] Úř. věst. L 162, 18.6.1986, s. 33. [2] Úř. věst. L 127, 29.4.2004, s. 21. [3] Úř. věst. L 156, 18.6.2005, s. 1. [4] Úř. věst. L 162, 18.6.1986, s. 33. [5] Úř. věst. L 127, 29.4.2004, s. 21. [6] Úř. věst. L 156, 18.6.2005, s. 1.