/* KOM/2011/0400 konecném znení */ SDĚLENÍ KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU, EVROPSKÉ RADĚ, RADĚ, EVROPSKÉMU HOSPODÁŘSKÉMU A SOCIÁLNÍMU VÝBORU A VÝBORU REGIONŮ Ukončení prvního evropského semestru pro koordinaci hospodářských politik: pokyny pro vnitrostátní politiky v období 2011–2012





SDĚLENÍ KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU, EVROPSKÉ RADĚ, RADĚ, EVROPSKÉMU HOSPODÁŘSKÉMU A SOCIÁLNÍMU VÝBORU A VÝBORU REGIONŮ Ukončení prvního evropského semestru pro koordinaci hospodářských politik: pokyny pro vnitrostátní politiky v období 2011–2012 POSKYTNOUT EU POMOC, ABY Z KRIZE VZEšLA POSÍLENA EU se potýká s nejhorší hospodářskou krizí od svého založení – vlády i občané čelí dosud nevídaným tlakům a ve velmi krátkém časovém rozmezí byla přijata bezprecedentní rozhodnutí, což bylo nákladné a namáhavé. Krize nejdříve zasáhla mimoevropské země a podobné šoky utrpěly i jiné velké ekonomiky. V EU se dopad u zemí navzájem liší – některé členské státy se z počátečního útlumu vzpamatovaly rychle, jiné však čelí velkým problémům. Z prognóz Komise vyplývá, že v EU pomalu dochází k hospodářskému oživení, je však nerovnoměrné a obklopují ho nejistoty. Dosavadní přístup nelze uplatňovat: šoky, které jsme za poslední tři roky zažili, naši společnost radikálně ovlivní a promění, náš růstový potenciál jimi utrpěl, naše veřejné finance a finanční systémy byly nepříznivě postiženy a nezaměstnanost zasáhla podstatnou část naší populace, zejména mladé lidi. Mnoho lidí může v budoucnu po určitou dobu čelit těžkostem, zatímco jiní by se mohli potýkat s nezaměstnaností. Reakcí je často hněv a frustrace. Díky krizi jsme si uvědomili, že naše ekonomiky jsou navzájem propojeny, stejně tak jako naše budoucnost. V případě EU se jedná o společný hospodářský prostor, nikoliv o 27 ekonomik, a to, co ovlivňuje jednu zemi, ovlivňuje i všechny ostatní. To platí zejména pro 17 členských států, které v rámci eurozóny sdílejí jednotnou měnu. Abychom obnovili schopnost růstu a zajistili, že členské státy navzájem posílí svůj výkon místo toho, aby si v něm navzájem bránily, je třeba zahrnout do tvorby vnitrostátních politik společnou dimenzi EU, a to před přijetím rozhodnutí. Potřeba silnější politické koordinace na úrovni EU souvisí nejen s krizí – makroekonomická nerovnováha se vytvářela po dobu několika let a postup mnoha členských států byl omezen – nebo tyto státy neměly vůbec žádný prostor k činům – když ke krizi došlo. Silnější politická koordinace je zároveň nejlepší reakcí EU na problémy, které s sebou přináší globalizace. Rozvíjející se ekonomiky mimo EU byly krizí zasaženy méně a těší se značnému růstu: EU musí neustále usilovat o zvýšení své konkurenceschopnosti na světových trzích, aby udržela svou životní úroveň. Klíčovým ponaučením z této zkušenosti bylo to, že zaměření pouze na kritéria schodku veřejných financí stanovená v Paktu o stabilitě a růstu a nedostatečné provádění nezabránilo vážným problémům v ostatních oblastech. To znamená, že zásadní problémy jsme si uvědomili příliš pozdě. A pokud jsme si je uvědomili, v důsledku zdrženlivosti jsme nebyli schopni konstruktivně přistupovat k vzájemnému řešení problémů, a neexistoval tudíž žádný smysl pro společnou odpovědnost za výsledek. Náš postup byl příliš často určován tlakem trhu. Vůči bezprostřední krizi postupovala EU společně, soudržně a komplexně – sestavováním plánů oživení, koordinací záchrany a restrukturalizace bank a naprostou revizí dohledu nad finančními službami. Přitom EU poskytla makrofinanční pomoc několika členským státům[1], vytvořila nové podpůrné mechanismy na zajištění finanční stability v eurozóně a stanovila ambiciózní cíle pro nový způsob dosažení inteligentního a udržitelného růstu podporujícího začlenění jako součást strategie Evropa 2020[2]. Vzniká nový způsob správy ekonomických záležitostí EU. Legislativní návrhy Komise a činnost pracovní skupiny, v jejímž čele stojí předseda Evropské rady, povedou k celkové změně nástrojů EU určených k zabránění makroekonomické nerovnováze a posílí fungování Paktu o stabilitě a růstu. Na jaře tohoto roku se členské státy eurozóny a několik dalších členských států[3] dohodly na dalším úsilí na podporu konkurenceschopnosti, zaměstnanosti, udržitelnosti veřejných financí a finanční stability jako součást Paktu euro plus. EU nyní uplatňuje novou pracovní metodu – evropský semestr – jehož účelem je zajistit kolektivní diskuzi o klíčových prioritách na úrovni EU, a to před přijetím vnitrostátních rozhodnutí, nikoliv po jejich přijetí. Výsledky této diskuze pak musí být účinně zohledněny ve vnitrostátních rozhodovacích procesech, zejména ve vnitrostátních rozpočtech a strukturálních reformách, aby úsilí na vnitrostátní úrovni i úrovni EU bylo časově harmonizované tak, aby časem přineslo kýžené výsledky a sledovalo pokrok. Na základě posouzení programů předložených členskými státy Komise nyní předkládá doporučení pro jednotlivé země i eurozónu. Tyto pokyny jsou omezeny na klíčové priority, které mají být řešeny v průběhu následujících 12–18 měsíců. To je odrazem záměrného rozhodnutí zaměřit se na nejnaléhavější problémy a na to, co lze realisticky v uvedeném časovém rámci dosáhnout, přičemž v úvahu se berou specifické okolnosti každého členského státu. Pro ty členské státy, které jsou příjemci vnější finanční pomoci, se Komise rozhodla učinit pouze jedno doporučení, a sice aby prováděly své programové závazky včas. Podrobnější analýza je uvedena v podpůrných dokladech, které zdůrazňují aspekty strukturální povahy a odkazují na střednědobé priority, zejména v souvislosti s dosažením cílů strategie Evropa 2020. Poté co Rada rozhodnutí schválí, měly by členské státy tyto pokyny zohlednit ve svých vnitrostátních rozhodovacích procesech a ročních rozpočtových postupech. Kolonka 1 – První evropský semestr Komise zahájila evropský semestr v lednu 2011 představením klíčových sociálně-ekonomických úkolů EU ve své roční analýze růstu a společné zprávě o zaměstnanosti[4]. Jarní zasedání Rady schválilo a doplnilo pokyny uvedené v roční analýze růstu. V této souvislosti byly členské státy požádány, aby do konce dubna[5] předložily programy stability nebo konvergenční programy, které se zabývají situací jejich veřejných financí, a národní programy reforem, které uvádějí klíčová politická opatření na udržení růstu a zaměstnanosti a dosažení cílů strategie Evropa 2020. Kromě toho předložila většina členských států Paktu euro plus specifické závazky přijaté v rámci paktu (viz níže). Komise posoudila tyto programy a závazky a nyní předkládá své pokyny pro každou zemi zvlášť, aby červnová Evropská rada mohla první semestr uzavřít. Ačkoliv se připouští, že může nějakou dobu trvat, než reformy přinesou výsledky, zaměřila se Komise na oblasti, v nichž je třeba podniknout kroky nyní. Na základě této první zkušenosti se Komise domnívá, že se evropský semestr může stát účinnou metodou správy podporující integrovanou, transparentní a včasnou tvorbu politik na úrovni EU i vnitrostátní úrovni za předpokladu, že se členské státy společně dohodnou na klíčových politických směrech, které mají být provedeny, a přijmou návazná opatření k doporučení Rady: – Současné předkládání programů stability a konvergenčních programů a národních programů reforem Evropské unii umožňuje společně posoudit vnitrostátní růst a fiskální strategie, včetně možných rizik, nerovnováhy nebo kompromisů, které by jinak nebyly zachyceny. Z tohoto důvodu Komise předkládá integrovaný soubor doporučení pro každý členský stát a respektuje různé právní základy, z kterých tato doporučení vychází. Rada se vyzývá, aby každému členskému státu zaslala ucelený soubor rozhodnutí, který zahrnuje stanovisko Rady k fiskální situaci daného státu. – Díky vzájemnému sjednocení pokynů vydaných na úrovni EU a pokynů vydaných konkrétní zemí je možné prodiskutovat a předložit vnitrostátní programy s ohledem na cíle EU. To znamená, že evropský rozměr lze promítnout do tvorby vnitrostátních politik před tím, než jsou přijata rozhodnutí. Evropské unii to také umožňuje zhodnotit úsilí členských států a rozhodnout o doplňkových opatřeních, která mají být přijata na úrovni EU, např. v rámci stěžejních iniciativ Evropa 2020[6]. – Kombinace krátkodobých pokynů a střednědobých cílů poskytuje EU a jejím členským státům prostředky ke stanovení posloupnosti reforem a s postupem doby silnějších, lépe koordinovaných politik. POSOUZENÍ PROVEDENÉ KOMISÍ A JEJÍ DOPORUčENÍ Z celkového posouzení provedeného Komisí vyplývá, že programy předložené členskými státy jsou dobrým počátkem pro udržení oživení v Evropě, pro řešení fiskálních problémů a uplatňování náročnějších reforem na vnitrostátní úrovni. Správa roční analýzy růstu se ve vnitrostátním úsilí široce ujala. Z přijetí vnitrostátních cílů je patrná vysoká úroveň odhodlání splnit cíle strategie Evropa 2020[7]. Komise je však znepokojena tím, že kombinace těchto závazků by EU neumožnila splnit své zásadní cíle do roku 2020. Z vnitrostátních závazků vyplývá, že EU je na dobré cestě k dosažení svých cílů v oblasti snížení emisí, obnovitelné energie a předčasného ukončování školní docházky. Pro dosažení cílů v oblasti zaměstnanosti, výzkumu a vývoje, energetické účinnosti, vysokoškolského vzdělávání a chudoby je zapotřebí vyvinout další úsilí. V období 2011–2012 se členské státy potýkají s dalekosáhlými problémy v obzvláště náročných souvislostech. Manévrovací prostor fiskální politiky je velmi omezený a občané v několika členských státech jsou nespokojeni, protože pociťují dopad krize. Avšak pod tlakem událostí se nyní zvažují či provádějí mnohé změny, které jsou nutné pro nápravu strukturálních slabin a které byly často po léta odkládány. Toto se nejzřetelněji projevuje v členských státech, kterým se dostává pomoci od EU, ostatních členských států a MMF. Patrné je to však v různé míře i ve všech národních programech. Komise ve svém posouzení uznává široký záběr reforem, které již členské státy přijaly, a uvědomuje si, že neexistuje univerzální ani zázračné řešení: ne vše by mělo nebo může být provedeno najednou. Nicméně vzhledem k závažnosti situace a vzájemné závislosti našich ekonomik doporučuje Komise opatření na vnitrostátní úrovni v těchto oblastech uvedených v roční analýze růstu: Předpoklady růstu - 24 členských států v současnosti uplatňuje postup při nadměrném schodku a úroveň veřejného dluhu je stále znepokojivě vysoká. Většina vlád se tedy nyní zabývá dalekosáhlým úsilí v oblasti fiskální konsolidace a stojí před úkolem podstatně přezkoumat úroveň a strukturu svých výdajů a příjmů ve vnitrostátních rozpočtech. Přijetí posíleného fiskálního rámce v některých členských státech, a to i využíváním výdajových stropů a „dluhových brzd“, je pozitivní krok vpřed. Několik členských států v zájmu lepší kontroly výše výdajů rovněž reformuje své veřejné správy a systémy sociálního zabezpečení. Komise se domnívá, že je nutné dodržovat dohodnuté lhůty pro nápravu nadměrných schodků a rychlou konsolidaci, a postupně tak plnit střednědobé rozpočtové cíle určené Radou. V této souvislosti Komise rovněž vyzývá, aby se věnovala pečlivá pozornost kvalitě veřejných výdajů a daňovým strukturám v zájmu zachování nebo posílení prvků podporujících růst, jako jsou investice do výzkumu, vzdělání a energetické účinnosti[8]. - Pokrok v nápravě makroekonomické nerovnováhy, která se objevila během posledních deseti let, je v některých členských státech pomalý; jsou nutné další nápravy. Zejména ty členské státy, které v současnosti vykazují velký schodek běžného účtu související s trvalými ztrátami konkurenceschopnosti a s dříve příznivými podmínkami financování dluhu, musí podniknout další kroky k řešení svých strukturálních nedostatků. V některých případech sem může patřit i přezkum systémů stanovování mezd, po konzultaci se sociálními partnery, aby se zajistilo, že mzdy podporují konkurenceschopnost a vyvíjí se v souladu s růstem produktivity. V jiných případech je hlavním úkolem pokračovat ve strukturálních reformách zvyšujících produktivitu, které mimo jiné směrují hospodářské činnosti k vysoké přidané hodnotě a obchodovatelným odvětvím. V členských státech, které v současnosti vykazují přebytky běžného účtu, lze pozorovat určité vyrovnávací tendence. Prostor pro další posílení domácí poptávky spočívá hlavně v opatřeních, jejichž cílem je zaměstnat více lidí a otevřít trhy služeb a síťové trhy. - Schopnost bankovního sektoru dosáhnout účinných výsledků v oblasti ekonomiky je v řadě členských států i nadále neuspokojivá. Na výsledky nových zátěžových testů bank, které budou brzy zveřejněny, musí okamžitě navázat opatření k řešení zbývajících slabin. Vedle probíhající regulační reformy na úrovni EU se Komise zasazuje o řadu systémových reforem zaměřených na modernizaci správy a fungování některých vnitrostátních systémů. Několik členských států by mělo rovněž zvážit posílení svého regulačního rámce pro hypotéky s cílem předcházet bublinám na trhu s nemovitostmi a snižovat nadměrné zadlužení domácností. Mobilizace pracovního trhu, vytváření pracovních příležitostí - Většina členských států uskutečňuje reformu svého důchodového systému, a to jak za účelem omezení budoucích výdajů souvisejících se stárnutím jejich obyvatelstva, tak za účelem vytvoření dalších pobídek pro delší pracovní život. Prioritou zůstává zvýšení zákonem stanoveného důchodového věku a jeho propojení s nadějí dožití a vytvoření automatického spojení mezi důchodovým věkem a nadějí dožití nebo spojení založeného na vzorci může být účinným nástrojem. Nezbytnou součástí politické reakce je postupné ukončování programů předčasného odchodu do důchodu a zvýšení zaměstnatelnosti pracovníků starších padesáti let. Vzhledem k tomu, že finanční krize měla dopad na soukromé penzijní fondy, měly by členské státy, které spoléhají na dvoupilířové nebo třípilířové systémy, zajistit, aby byly jednotlivé pilíře schopny fungovat samostatně. V řadě členských států představuje nebo může představovat problém i přiměřená výše důchodu, schopná zajistit důstojnou životní úroveň. - V několika členských státech vedla krize k prudkému nárůstu nezaměstnanosti, někdy ve spojení se strmým poklesem úrovně zaměstnanosti, a často byli nejvíce postiženi ti nejzranitelnější. Bez prevence a hledání řešení může dojít k tomu, že se riziko stane skutečností a někteří lidé upadnou do nečinnosti nebo u nich dojde k sociálnímu vyloučení. Pro pomoc nezaměstnaným s hledáním práce a dalším rozvíjením jejich dovedností je proto nezbytně nutné zavést účinná podpůrná opatření a služby zaměstnanosti. Zvláštní pozornost zasluhuje i situace lidí žijících v chudobě a jiných zvláště zranitelných skupin obyvatelstva. - Některé členské státy by měly být více aktivní při zvyšování výkonnosti v oblasti vzdělávání a přístupu k celoživotnímu vzdělávání, což jsou způsoby jak zlepšit zaměstnatelnost a posílit lidský kapitál. V některých členských státech je třeba věnovat zvláštní úsilí problematice předčasného ukončování školní docházky, vytváření učňovských míst a odbornému vzdělání. Doporučuje se také cíleně se věnovat boji proti vysoké nezaměstnanosti mladých lidí. V mnohých členských státech dochází k rychlému stárnutí pracovních sil a návrat k růstu zvyšuje možnost vytváření kvalifikačních překážek – prioritou je tudíž sladit výsledky ve vzdělávání a odborné přípravě s potřebami trhu práce. - Řadu členských států stále trápí problémy se segmentací jejich trhu práce s různými typy smluv a potřeba přeorientovat se na účinnější – a spravedlivější –propojení flexibility a jistoty v pracovním životě (tzv. flexikuritu), včetně vyvážení právních předpisů týkajících se ochrany zaměstnanců, aby se podpořilo vytváření pracovních míst, účast na trhu práce, mobilita napříč odvětvími a akumulace lidského kapitálu. - Nedostatečná pozornost se dosud věnovala snižování daňového zatížení práce, zejména u pracovníků s nízkou mzdou a nízkou kvalifikací. V souvislosti s fiskální konsolidací budou mnohé členské státy nuceny přezkoumat daňovou a výdajovou stranu svých vnitrostátních rozpočtů. Obecně se doporučuje přesunout daňové zatížení z práce na spotřebu a/nebo podporovat environmentální cíle. Dále je třeba vyvinout úsilí na odstranění sociálních a daňových překážek u druhého výdělečně činného partnera, aby mohl jít do zaměstnání nebo v něm zůstat. V této souvislosti se jako priority doporučují přezkoumání systému daní a sociálních dávek, zvýšení dostupnosti péče o děti a umožnění flexibilnějších forem zaměstnání. Upřednostnění opatření na podporu růstu - U několika členských států bylo zjištěno zaostávání při implementaci směrnice o službách[9], což zbytečně snižuje dynamiku odvětví služeb. Doporučuje se jim přijetí řady konkrétních kroků, aby mohly využívat potenciálu jednotného trhu, a posílit tak růst a vytvořit pracovní místa, zejména odstraněním neopodstatněných překážek pro vstup do služeb svobodných podnikání nebo nové zahájení těchto služeb odstraněním kvót a jiných restrikcí, posílením hospodářské soutěže v síťových odvětvích a strategičtějším využíváním vysokých částek investovaných prostřednictvím veřejných zakázek. - V rámci svých strategií rozpočtové konsolidace musí členské státy zvážit, jakým způsobem upřednostnit výdaje na výzkum a vzdělávání a klíčové infrastruktury, které jsou potřebné pro podporu růstu, a současně jak maximalizovat účelnost vynaložených nákladů a účinnost služeb. - Je třeba zlepšit přístup k financování pro inovativní společnosti, zejména pokud jde o rizikový kapitál pro malé a střední podniky, a pomoci těmto podnikům v počátečních podmínkách, např. jednodušším postupem při vydávání licencí a povolení, zkrácením doby potřebné pro jejich vydání a snížením souvisejících nákladů a zlepšením ochrany investorů. - Zvláštní důraz se u řady členských států klade na podporu vyšší energetické účinnosti. Tím se nejen podpoří energetická bezpečnost a boj proti změně klimatu, ale i posílí šíření inovativních technologií a vytváření kvalifikovaných pracovních míst. - Některé členské státy potřebují přijmout opatření na snížení administrativní zátěže podniků a zvýšit kapacitu a výkonnost veřejné správy a soudního systému. V několika případech je naléhavě třeba modernizovat podnikatelské prostředí snížením byrokratické zátěže a zvýšením transparentnosti při zadávání veřejných zakázek. Několika členským státům se rovněž doporučuje lépe využívat fondy EU. Kolonka 2 – Pakt euro plus: Rekapitulace prvních závazků Pakt euro plus byl schválen v březnu 2011 představiteli států a vlád eurozóny a připojilo se k němu Bulharsko, Dánsko, Lotyšsko, Litva, Polsko a Rumunsko. Cílem paktu je posílit ekonomický pilíř měnové unie, dosáhnout nové kvality koordinace hospodářské politiky a zvýšit konkurenceschopnost, což povede k vyššímu stupni konvergence. Pakt se zaměřuje hlavně na oblasti, které spadají do pravomoci členských států a jsou klíčové pro zvýšení konkurenceschopnosti a vyvarování se škodlivé nerovnováhy. Je koncipován tak, aby zahrnoval zvláštní doplňující kroky, včetně konkrétních závazků a opatření, které jsou ambicióznější než ty, které již byly přijaty v rámci EU, a obsahuje i časový rozvrh jejich provádění. Tyto nové závazky budou zahrnuty do národních programů reforem a do programů stability nebo konvergenčních programů a budou spadat do rámce EU pro pravidelný dohled. Většina z 23 účastníků již závazky předložila – celkem více než 100 jednotlivých opatření – a tyto závazky se týkají většiny, ne-li všech čtyř oblastí, na které se pakt vztahuje: posílit konkurenceschopnost, zaměstnanost, přispívat k udržitelnosti veřejných financí a posílit finanční stabilitu. Závazky se však liší mírou ambicí a přesností: – Pět členů paktu dosud své závazky nesdělilo[10]. – Závazky se obecně zaměřují na upřednostnění reforem na posílení růstu za účelem zvýšení konkurenceschopnosti, např. v síťových odvětvích a ve službách. Mnohé se týkají zaměstnanosti a zaměřují se na zvýšení výsledků ve vzdělávání a kvalifikaci. K jiným patří opatření fiskální konsolidace, např. zavedení přísnější fiskální kázně ve vnitrostátních právních předpisech. V menší míře se závazky týkají posílení finanční stability, zejména posílením dohledu státu nad aktéry finanční sféry. Více pozornosti do budoucna by si zasloužily i aspekty týkající se pragmatické koordinace daňových politik, a to ve formě výměny osvědčených postupů, vyhýbání se škodlivým praktikám a návrhů, jak bojovat proti podvodům a daňovým únikům. – Některé členské státy přijaly závazek na měřitelné iniciativy, např. implementovat zvláštní právní předpisy nebo programy s uvedením i finančních objemů, zatímco jiné přijaly obecnější závazky na snížení nezaměstnanosti mezi pracovníky s nižší kvalifikací, zachovat nižší daňovou zátěž, zlepšit podnikatelské prostředí snížením byrokratické zátěže nebo implementovat směrnice EU. – I když byly přijaty i zvláštní závazky, většina závazků se spíše vztahuje k probíhajícím legislativním projektům než k budoucím projektům reforem zahájeným v reakci na pakt. Zatím se zdá, že se v závazcích neodráží zaměření na osvědčené postupy a referenční srovnávání s těmi nejlepšími v Evropě a s jinými strategickými partnery, jak je uvedeno v paktu. Doporučení Komise vyplývají z jejího posouzení těchto závazků. V mnoha případech je poskytnuto specifické doporučení v oblastech, které jsou v závazcích učiněných na základě paktu popsány obecněji, např. v oblastech důchodové reformy, zdanění práce a zvyšování kvalifikace. DALšÍ POSTUP Komise vyzývá Evropskou radu, aby schválila její doporučení na zasedání v červnu 2011 před tím, než je formálně přijme Rada. Na úrovni EU budou pokračovat práce na dokončení evropského semestru: - Zákonodárce by měl přijmout nový legislativní balíček o prevenci a nápravě nerovnováhy a o posílení Paktu o stabilitě a růstu. Tím se posílí naše kolektivní nástroje pro posouzení situace a zajistí přiměřenost dalšího postupu. - Na základě specifických doporučení jednotlivým zemím by měla Rada v různém složení přezkoumat vnitrostátní politiky a výkonnost v příslušných oblastech, sledovat provádění a uskutečnit přezkumy konkrétních témat, aby se posílilo vzájemné předávání zajímavých postupů. - Na základě specifických doporučení adresovaných jejím členům by měla Euroskupina zintenzívnit koordinaci své politiky se zvláštním zaměřením na zjištění nerovnováhy a její prevenci. Měla by rovněž sledovat provádění doporučení. - Jak bylo uvedeno v Paktu euro plus, budou představitelé států a vlád zúčastněných členských států sledovat své závazky z politického hlediska. Na základě posouzení prvních zkušeností s paktem, které provede Komise, by měly zúčastněné členské státy více konkretizovat své příští závazky tak, aby byly měřitelné a rozvržené v čase a bylo možné sledovat pokrok. Tyto závazky by měly být zakotveny ve vypracovávání a provádění národních programů reforem a programů stability nebo konvergenčních programů. - Evropský parlament by měl dostat příležitost k přezkoumání pokroku, pokud jde o hlavní prvky strategie Evropa 2020, a k předložení svých názorů na příští roční analýzu růstu vypracovanou Komisí. Evropský hospodářský a sociální výbor a Výbor regionů musí v tomto smyslu rovněž sehrát svoji roli. - Komise posoudí pokrok při provádění konkrétních doporučení jednotlivým zemím – nejprve na úrovni EU ve své příští roční analýze růstu v lednu 2012 a poté u jednotlivých členských států ve svých pokynech pro příští rok. Bude nadále podporovat úsilí členských států prostřednictvím opatření na úrovni EU při provádění stěžejních iniciativ v rámci strategie Evropa 2020 a intenzivnějším úsilím o uvolnění potenciálu jednotného trhu, a to i prostřednictvím Aktu o jednotném trhu. Závěr z prvního evropského semestru bude znamenat zahájení „národního semestru“: ve druhém semestru tohoto roku bude na členských státech, aby projednaly evropské pokyny a začlenily je do svých rozpočtů na rok 2012 a vnitrostátního procesu rozhodování, rovněž s ohledem na přípravu dalších národních programů, s nimiž se počítá na jaře 2012. I když si některé členské státy vzhledem k současným problémům mohly v tomto prvním roce zvolit opatrné cíle a opatření, v letech následujících bude potřeba vyvinout další úsilí a zajistit, aby EU dostatečně investovala do inteligentního, udržitelného růstu podporujícího začlenění. Členské státy musí více pracovat na ochraně výdajů na výzkum a vzdělávání a klíčových infrastruktur. Měly by nabídnout více příležitostí v odvětví služeb, včetně odstranění překážek ve vytváření pracovních míst a hospodářské soutěže v klíčových síťových odvětvích a rychlým rozhodováním o opatřeních navržených v Aktu o jednotném trhu. Většina členských států by mohla vyvinout větší úsilí při zlepšování podnikatelského prostředí prostřednictvím lepší právních předpisů, vyvarováním se nadbytečných právních úprav na vnitrostátní úrovni (tzv. gold-plating ) a zlepšením přístupu malých a středních podniků k financování. Je třeba uplatňovat „flexikuritu“ a přizpůsobovat kvalifikaci potřebám trhu práce. Při provádění fiskální konsolidace a strukturálních reforem musí členské státy hledat cesty, jak bojovat proti sociálnímu dopadu současných změn. Ve strategii Evropa 2020 se EU rozhodla pro cíl sociálního začleňování, aby vyvedla do roku 2020 dvacet milionů lidí z chudoby a z vyloučení. Tendence objevující se v mnoha zemích ukazují na rostoucí nebezpečí chudoby a marginalizace, pokud proti tomu nebudou přijata aktivní opatření. Na tento cíl se musí členské státy na základě opatření zařazených do národních programů více soustředit. V zájmu legitimity a účinnosti nové správy ekonomických záležitostí EU by se měly členské státy rozhodnout pro nejlepší způsob, jak do provádění svých programů zapojit své národní parlamenty i vnitrostátní orgány na nižší úrovni a další zúčastněné subjekty. Komise je připravena jim pomoci a zapojovat se do národních diskuzí jako součást této nové, silnější správy ekonomických záležitostí EU. Musíme využít tohoto impulsu ke změně, který vyplynul z krizové situace, a pomoci EU, aby se stala silnější a připravenější na budoucnost a byla schopna s důvěrou a úspěchem konkurovat na celosvětových trzích. Tento první evropský semestr je zásadním krokem k dosažení našich cílů v rámci strategie Evropa 2020 a znamená kvalitativní změnu v koordinaci hospodářských politik a správy EU. Urychlením činnosti na vnitrostátní úrovni a spoluprací na úrovni EU budeme lépe připraveni dosáhnout udržitelného růstu a pomoci našim občanům při realizaci jejich nadějí do budoucna. [1] Řecko, Irsko, Lotyšsko, Portugalsko a Rumunsko. [2] Strategie obsahuje pět hlavních cílů, které má EU splnit do roku 2020: zvýšit míru zaměstnanosti na 75 %, zvýšit svou úroveň investic do výzkumu a vývoje na 3 % HDP, splnit své cíle v oblasti změny klimatu a energie („20 20 20“), zvýšit podíl obyvatel s vysokoškolským nebo obdobným vzděláním na alespoň 40 % a snížit procento žáků, kteří nedokončí školní docházku, na méně než 10 %, podporovat sociální začlenění odstraněním rizika chudoby a vyloučení alespoň u 20 milionů lidí. [3] Bulharsko, Dánsko, Litva, Lotyšsko, Polsko a Rumunsko. [4] Roční analýza růstu 2011: postup v rámci ucelené reakce Evropské unie na krizi –KOM(2011) 11, 12.1.2011, včetně předlohy společné zprávy o zaměstnanosti. [5] Portugalsko a Řecko programy stability formálně nepředložily. Jejich politické priority budou pravidelně projednávány v rámci opatření plynoucích z programů pomoci. [6] Komise předložila řadu iniciativ na úrovni EU („stěžejní iniciativy strategie Evropa 2020“) na podporu dosažení cílů strategie Evropa 2020: „Digitální agenda“, „Unie inovací“, „Nová průmyslová politika“, „Mládež v pohybu“, „Program pro nové dovednosti a pracovní místa“, „Evropská platforma pro boj proti chudobě“, „Účinnost zdrojů“. Rovněž předložila několik klíčových opatření pro využití potenciálu jednotného evropského trhu v podobě nového „Aktu o jednotném trhu“. [7] S výjimkou Spojeného království, které představilo kvalitativní cíle pro několik oblastí, a Lucemburska, které nedávno zrušilo svůj cíl v oblasti chudoby. [8] Včetně zrušení environmentálně škodlivých subvencí. [9] Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/123/ES ze dne 12. prosince 2006 o službách na vnitřním trhu. [10] Finsko, Řecko, Lotyšsko, Portugalsko a Slovinsko.