EVROPSKÁ KOMISE V Bruselu dne 10.1.2017 COM(2017) 7 final SDĚLENÍ KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU A RADĚ Výměna a ochrana osobních údajů v globalizovaném světě



1. Úvod Ochrana osobních údajů je součástí společné evropské ústavní struktury a je zakotvena v článku 8 Listiny základních práv EU. Ochrana osobních údajů představuje klíčový prvek práva EU po dobu více než dvaceti let, od směrnice o ochraně osobních údajů z roku 1995 (dále jen „směrnice z roku 1995“) po přijetí obecného nařízení o ochraně osobních údajů a policejní směrnice v roce 2016. Jak předseda Komise Juncker zdůraznil ve svém projevu o stavu Evropské unie dne 14. září 2016, „být Evropanem přináší právo mít své osobní údaje chráněny silnými evropskými zákony. […] Protože v Evropě nám na soukromí záleží. Je to otázka lidské důstojnosti.“ Požadavek na ochranu osobních údajů se však neomezuje na Evropu. Spotřebitelé po celém světě v rostoucí míře střeží své soukromí a cení si je. Společnosti zase uznávají, že silná ochrana soukromí jim poskytuje konkurenční výhodu, jelikož se zvyšuje důvěra v jejich služby. Mnoho společností, zejména společností s globálním dosahem, přizpůsobuje své zásady ochrany soukromí obecnému nařízení o ochraně osobních údajů, a to jednak z toho důvodu, že chtějí podnikat v EU, ale rovněž i kvůli tomu, že je považují za vzor, jímž se chtějí řídit. Stejně tak přijímá i řada zemí a regionálních organizací mimo EU (jak v bezprostředním sousedství, tak i v Asii, Latinské Americe a Africe) nové právní předpisy v oblasti ochrany údajů nebo upravuje stávající předpisy s cílem využít příležitosti, které nabízí globální digitální ekonomika, a reagovat na rostoucí požadavek po větší bezpečnosti údajů a ochraně soukromí. Ačkoliv mezi jednotlivými zeměmi existují rozdíly, pokud jde o jejich přístup a úroveň legislativního vývoje, existují náznaky konvergence směrem k vyšší úrovni dodržování důležitých zásad ochrany údajů, zejména v některých regionech světa. Větší kompatibilita mezi různými systémy ochrany údajů usnadní mezinárodní toky osobních údajů, a to i pro komerční účely, nebo spolupráci mezi orgány veřejné moci (např. prosazování práva). EU by měla tuto příležitost využít na podporu svých hodnot v oblasti ochrany údajů a na usnadnění toků údajů podněcováním sbližování právních systémů. Jak bylo oznámeno v pracovním programu Komise, toto sdělení tudíž stanoví strategický rámec Komise pro „rozhodnutí o odpovídající ochraně“, jakož i jiné nástroje pro předávání údajů a mezinárodní nástroje ochrany údajů. 2. Balíček opatření EU pro reformu ochrany údajů – moderní legislativní rámec, který podporuje mezinárodní toky údajů s vysokou úrovní ochrany Reforma právních předpisů EU v oblasti ochrany údajů, která byla schválena v dubnu 2016, zavádí systém, jenž zajišťuje vysokou úroveň ochrany a současně je otevřený příležitostem, které nabízí globální informační společnost. Reforma posiluje důvěru spotřebitelů v digitální ekonomiku tím, že fyzickým osobám dává větší kontrolu nad jejich osobními údaji. Harmonizací a zjednodušením právního prostředí usnadňuje a zjednodušuje domácím i zahraničním společnostem podnikání v EU, včetně prostřednictvím mezinárodních výměn údajů. EU v současnosti spojuje otevřenost vůči mezinárodním tokům údajů s nejvyšší úrovní ochrany fyzických osob. EU má potenciál stát se centrem datových služeb, které vyžadují jak volné toky, tak i důvěru. 2.1 Komplexní, jednotný a zejdnodušený rámec EU pro ochranu údajů Reforma EU stanoví komplexní rámec, jímž se řídí zpracovávání osobních údajů v soukromém i veřejném sektoru a v komerčním sektoru i v oblasti prosazování práva (obecné nařízení o ochraně osobních údajů resp. policejní směrnice). Podle obecného nařízení o ochraně osobních údajů bude od května 2018 existovat jediný celoevropský soubor pravidel na rozdíl od 28 vnitrostátních právních úprav v současnosti. Nově vytvořený mechanismus jediného kontaktního místa zajistí, že za dozor nad přeshraničními operacemi zpracování údajů, které provádí společnost v EU, bude odpovídat pouze jeden úřad pro ochranu údajů. Bude zaručen jednotný výklad nových pravidel. Zejména v přeshraničních věcech, jimiž se zabývá několik vnitrostátních úřadů pro ochranu údajů, bude přijato jediné rozhodnutí, aby bylo zajištěno, že společné problémy mají společná řešení. Obecné nařízení o ochraně osobních údajů mimoto vytváří rovné podmínky mezi společnostmi v EU a zahraničními společnostmi, jelikož společnosti se sídlem mimo EU budou muset uplatňovat stejná pravidla jako evropské společnosti, pokud nabízejí zboží a služby nebo sledují chování fyzických osob v EU. Komerční provozovatelé v EU i zahraniční komerční provozovatelé budou mít prospěch z vyšší úrovně důvěry spotřebitelů. Policejní směrnice stanoví společná pravidla pro zpracovávání osobních údajů fyzických osob, které jsou účastníky trestního řízení, ať už jako podezřelí, oběti nebo svědci, přičemž současně přihlíží ke zvláštní povaze policejní oblasti a oblasti trestního soudnictví. Harmonizace pravidel pro ochranu údajů v oblasti prosazování práva, včetně pravidel vztahujících se na mezinárodní předávání údajů, usnadní přeshraniční spolupráci mezi policejními a justičními orgány, a to v rámci EU i s mezinárodními partnery, a vytvoří tak podmínky pro účinnější boj proti trestné činnosti. To představuje významné přispění k Evropskému programu pro bezpečnost. 2.2 Nový a diverzifikovaný soubor nástrojů pro mezinárodní předávání údajů Právní předpisy EU v oblasti ochrany údajů od svého vzniku poskytují řadu mechanismů umožňujících mezinárodní předávání údajů. Prvořadým cílem těchto pravidel je zajistit, aby při předávání osobních údajů Evropanů do zahraničí byla současně zajištěna i ochrana těchto údajů. V průběhu let stanovila tato pravidla standard pro mezinárodní toky údajů v mnoha jurisdikcích. Ačkoliv struktura je v zásadě stejná jako podle směrnice z roku 1995, reforma pravidel týkajících se mezinárodního předávání údajů objasňuje a zjednodušuje jejich používání a zavádí nové nástroje pro předávání údajů. Podle práva EU se jeden ze způsobů předávání osobních údajů do zahraničí uskutečňuje na základě „rozhodnutí o odpovídající ochraně“, jež vydá Komise a v němž se stanoví, že třetí země zajišťuje úroveň ochrany údajů, která je „v zásadě rovnocenná“ úrovni ochrany v EU. Toto rozhodnutí má umožnit volný tok osobních údajů do dané třetí země, aniž by vývozce údajů musel poskytnout další záruky či získat povolení. Pro země nebo mezinárodní organizace, které projeví zájem, je k dispozici přesný a podrobný soupis prvků, jež musí Komise vzít v úvahu při posuzování odpovídající úrovně ochrany v případě zahraničního systému. Komise může nyní přijímat rozhodnutí o odpovídající ochraně i pro oblast prosazování práva. V návaznosti na zkušenosti se směrnicí z roku 1995 reforma výslovně umožňuje určit odpovídající úroveň ochrany s ohledem na konkrétní území třetí země nebo konkrétní sektor či průmyslové odvětví ve třetí zemi (tzv. „částečná“ odpovídající ochrana“). Není-li rozhodnutí o odpovídající ochraně vydáno, může se mezinárodní předávání údajů uskutečnit na základě řady alternativních nástrojů pro předávání, které poskytují vhodné záruky ochrany údajů. Reforma formalizuje a rozšiřuje možnosti využití stávajících nástrojů, jako jsou standardní smluvní ustanovení a závazná podniková pravidla. Standardní smluvní ustanovení mohou být nyní zahrnuta například ve smlouvě uzavřené mezi zpracovateli se sídlem v EU a zpracovateli ve třetí zemi (tzv. vzorové doložky „mezi zpracovateli“). Co se týká závazných podnikových pravidel, která byla až dosud omezena na ujednání mezi subjekty v téže skupině společností, nyní je může použít uskupení podniků vykonávajících společnou hospodářskou činnost, jež však nemusí být součástí stejné skupiny společností. Reforma snižuje rovněž byrokracii, jelikož zrušuje obecné požadavky na předchozí oznámení a povolení předání údajů do třetí země na základě standardních smluvních ustanovení nebo závazných podnikových pravidel ze strany úřadů pro ochranu údajů. To představuje důležité zjednodušení systému EU pro mezinárodní předávání údajů, jelikož existence takovýchto požadavků, jež se v současnosti mezi jednotlivými členskými státy liší, je často vnímána jako významná překážka toků údajů, zejména u menších podniků. Reforma mimoto zavádí nové nástroje pro mezinárodní předávání údajů. Správci a zpracovatelé údajů budou moci za účelem poskytnutí „vhodných záruk“ používat za určitých podmínek schválené kodexy chování nebo mechanismy pro vydávání osvědčení (např. pečetě a známky dokládající ochranu údajů). To by mělo umožnit rozvoj řešení, která jsou více přizpůsobena mezinárodnímu předávání údajů a která zohledňují například zvláštní charakteristiky a potřeby daného sektoru nebo průmyslového odvětví či konkrétních toků údajů. Umožňuje to rovněž poskytnout vhodné záruky při předávání údajů mezi orgány veřejné moci nebo veřejnými subjekty na základě mezinárodních dohod nebo správních ujednání. Obecné nařízení o ochraně osobních údajů objasňuje rovněž používání tzv. „výjimek“ (např. souhlas, splnění smlouvy nebo důležité důvody veřejného zájmu), na nichž mohou subjekty v určitých situacích založit předání údajů v případě absence rozhodnutí o odpovídající ochraně a bez ohledu na použití jednoho z výše uvedených nástrojů. Nařízení obsahuje zejména novou (ačkoli omezenou) výjimku týkající se předávání údajů, k němuž může dojít při sledování oprávněných zájmů společnosti. Reforma Komisi rovněž zmocňuje k rozvíjení mechanismů pro mezinárodní spolupráci, aby se usnadnilo prosazování pravidel pro ochranu údajů, včetně prostřednictvím ujednání o vzájemné pomoci. To uznává možné přispění užších forem spolupráce mezi dozorovými úřady na mezinárodní úrovni k zajištění účinnější ochrany práv jednotlivců i větší právní jistoty pro podniky. 3. Mezinárodní předávání údajů v komerčním sektoru: usnadnění obchodu ochranou soukromí Respektování soukromí je podmínkou pro stálé, bezpečné a konkurenceschopné globální obchodní toky. Soukromí není komoditou, s níž se obchoduje. Internet a digitalizace výrobků a služeb světovou ekonomiku přeměnily a přeshraniční předávání údajů (včetně osobních údajů) je součástí každodenních činností evropských společností všech velikostí a ve všech odvětvích. Jelikož se obchodní výměny v rostoucí míře spoléhají na toky osobních údajů, stalo se soukromí a bezpečnost těchto údajů hlavním faktorem důvěry spotřebitelů. Dvě třetiny Evropanů například uvádějí, že jsou znepokojeni kvůli tomu, že nemají žádnou kontrolu nad informacemi, které poskytují na internetu, zatímco polovina respondentů se obává, že se stane obětí podvodu. Evropské společnosti působící v některých třetích zemí současně stále více čelí protekcionistickým omezením, která nemohou být odůvodněna oprávněnými aspekty ochrany soukromí.

V digitální éře musí tudíž jít prosazování vysokých standardů ochrany údajů a usnadnění mezinárodního obchodu nutně ruku v ruce. Zatímco při ochraně osobních údajů není možné v rámci obchodních dohod ustoupit, režim EU pro mezinárodní předávání údajů poskytuje (jak bylo uvedeno výše) široký a rozmanitý soubor nástrojů, které umožňují toky údajů v různých situacích, přičemž je současně zajištěna vysoká úroveň ochrany. 3.1 Rozhodnutí o odpovídající ochraně V minulých letech přijímalo stále více zemí z celého světa nové právní předpisy v oblasti ochrany údajů a soukromí, nebo tak činí v současnosti. V roce 2015 činil počet zemí, které schválily právní předpisy v oblasti ochrany soukromí, 109, což představuje významný nárůst oproti 76 v polovině roku 2011. Přibližně 35 zemí v současnosti vypracovává právní předpisy v oblasti ochrany údajů. Tyto nové nebo aktualizované právní předpisy bývají založeny na základním souboru společných zásad, včetně mimo jiné uznávání ochrany údajů jako základního práva, přijetí obecných právních předpisů v této oblasti, existence vymahatelného práva jednotlivce na ochranu soukromí a vytvoření nezávislého dozorového úřadu. To nabízí nové příležitosti (zejména prostřednictvím závěrů ohledně odpovídající ochrany) k dalšímu usnadnění toků údajů, přičemž je současně zaručeno zachování vysoké úrovně ochrany osobních údajů. Podle práva EU vyžaduje závěr ohledně odpovídající ochrany existenci pravidel pro ochranu údajů, která jsou srovnatelná s pravidly v EU. To se týká hmotněprávní ochrany vztahující se na osobní údaje i příslušného dozoru a nápravných mechanismů, které jsou dostupné ve třetí zemi. Na základě rámce pro závěry ohledně odpovídající ochrany se Komise domnívá, že při posuzování toho, se kterými zeměmi by se měl vést dialog o odpovídající ochraně, je nutno zohlednit tato kritéria: i) rozsah obchodních vztahů (skutečných nebo potenciálních) EU s danou třetí zemí, včetně existence dohody o volném obchodu nebo probíhajících jednání; ii) rozsah toků osobních údajů z EU s přihlédnutím ke geografickým a/nebo kulturním vazbám; iii) průkopnická úloha, kterou třetí země hraje v oblasti ochrany soukromí a údajů a jež může sloužit jako vzor pro ostatní země v daném regionu, a iv) celkové politické vztahy s dotyčnou třetí zemí, zejména co se týká prosazování společných hodnot a sdílených cílů na mezinárodní úrovni. Na základě těchto aspektů bude Komise aktivně spolupracovat s klíčovými obchodními partnery ve východní a jihovýchodní Asii, počínaje Japonskem a Koreou v roce 2017, a v závislosti na pokroku při modernizaci právních předpisů v oblasti ochrany údajů i s Indií, avšak rovněž se zeměmi v Latinské Americe, zejména Mercosurem, a zeměmi evropského sousedství, které projevily zájem o získání rozhodnutí „o odpovídající ochraně“. Komise mimoto vítá projevy zájmu ostatních třetích zemí, které jsou ochotny podílet se na těchto záležitostech. Diskuse o možném závěru ohledně odpovídající ochrany představuje obousměrný dialog, který zahrnuje poskytnutí případných potřebných objasnění pravidel EU pro ochranu údajů a přezkoumání možností zvýšení konvergence právních předpisů a postupů třetích zemí. V určitých případech může být místo přijetí přístupu zahrnujícího celou zemi vhodnější využít jiné možnosti, například částečnou nebo odvětvovou odpovídající ochranu (např. pro odvětví finančních služeb nebo informačních technologií), která se může týkat zeměpisných oblastí či průmyslových odvětví, jež jsou důležitou součástí hospodářství určité třetí země. To je nutno posoudit na základě prvků, jako je například povaha a stav rozvoje režimu ochrany soukromí (samostatný právní předpis, více právních předpisů nebo odvětvové právní předpisy atd.), ústavní struktura třetí země nebo to, zda jsou určitá hospodářská odvětví obzvláště vystavena tokům údajů z EU. Přijetí rozhodnutí o odpovídající ochraně zahrnuje zavedení zvláštního dialogu a úzkých forem spolupráce s dotčenou třetí zemí. Rozhodnutí o odpovídající ochraně jsou „živé“ dokumenty, které musí Komise podrobně sledovat a přizpůsobit je v případě vývoje, jenž ovlivňuje úroveň ochrany, kterou dotyčná třetí země zajišťuje. Za tímto účelem se budou provádět pravidelné přezkumy, a to nejméně každé čtyři roky, s cílem zabývat se novými záležitostmi a vyměňovat si mezi blízkými partnery osvědčené postupy. Tento dynamický přístup se vztahuje i na již existující rozhodnutí o odpovídající ochraně, která byla přijata podle směrnice z roku 1995 a která bude nutné revidovat, pokud již neodpovídají platným normám. Dotčené třetí země se proto vyzývají, aby Komisi informovaly o případných změnách právních předpisů a postupů, k nimž došlo od přijetí rozhodnutí o odpovídající ochraně, které se jich týká. To je nezbytné, aby byla zajištěna kontinuita těchto rozhodnutí podle nových pravidel reformy. Pravidla EU pro ochranu údajů nemohou být předmětem jednání v rámci dohody o volném obchodu. Ačkoliv dialogy o ochraně údajů a obchodní jednání se třetími zeměmi musí být vedena samostatně, rozhodnutí o odpovídající ochraně, včetně částečného nebo odvětvového rozhodnutí, je nejlepším způsobem budování vzájemné důvěry, zaručení neomezeného toku osobních údajů, a tudíž usnadnění obchodních výměn zahrnujících předávání osobních údajů do dotyčné třetí země. Tato rozhodnutí mohou proto usnadnit obchodní jednání nebo mohou doplňovat stávající obchodní dohody, umožňují tudíž rozšířit jejich přínosy. Podporou sbližování úrovně ochrany v EU a ve třetí zemi závěr ohledně odpovídající ochrany současně snižuje riziko uplatňování důvodů ochrany osobních údajů ze strany dotyčné země k uložení neopodstatněných požadavků na lokalizaci nebo ukládání údajů. Jak je uvedeno ve sdělení o obchodu pro všechny, Komise bude mimoto usilovat o využití obchodních dohod EU ke stanovení pravidel elektronického obchodu a přeshraničních toků údajů a k řešení nových forem digitálního protekcionismu, přičemž budou plně dodržována pravidla EU pro ochranu údajů. Komise: Upřednostní diskuse o možných rozhodnutích o odpovídající ochraně s klíčovými obchodními partnery ve východní a jihovýchodní Asii, počínaje Japonskem a Koreou v roce 2017, zváží však rovněž diskuse s dalšími strategickými partnery, jako je Indie a země v Latinské Americe, zejména Mercosur, a zeměmi evropského sousedství. Bude podrobně sledovat fungování stávajících rozhodnutí o odpovídající ochraně. To zahrnuje zejména uplatňování rámce pro štít EU–USA na ochranu soukromí, především prostřednictvím mechanismu každoročních společných přezkumů. Bude spolupracovat se zeměmi, které projeví zájem o přijetí robustních právních předpisů v oblasti ochrany údajů, napomáhat jim a podporovat jejich konvergenci k zásadám ochrany údajů v EU. 3.2 Alternativní mechanismy předávání údajů Pravidla EU pro ochranu údajů vždy uznávala, že ohledně mezinárodního předávání údajů neexistuje jeden univerzální přístup. V případě pravidel vyplývajících z reformy to platí o to více. Ačkoli závěry ohledně odpovídající úrovně ochrany budou dostupné pouze pro třetí země, které splňují příslušná kritéria, obecné nařízení o ochraně osobních údajů stanoví rozmanitý soubor mechanismů, jež jsou dostatečně pružné, aby se přizpůsobily celé škále různých situací při předávání údajů. Lze vyvíjet nástroje k zohlednění zvláštních potřeb či podmínek konkrétních průmyslových odvětví, obchodních modelů a/nebo hospodářských subjektů. To může mít například podobu standardních smluvních ustanovení zaměřujících se na požadavky určitého odvětví, například zvláštní záruky při zpracovávání citlivých údajů ve zdravotnictví, nebo zvláštní druh činností zpracování hojně se vyskytující v určitých třetích zemí, například externí zajištění služeb, jež jsou prováděny pro evropské společnosti. To se může uskutečnit přijetím nových souborů standardních doložek, nebo doplněním stávajících doložek o dodatečné záruky, jež mohou sahat od technických řešení po organizační řešení či řešení související s obchodním modelem. Některé zvláštní odvětvové potřeby lze uspokojit rovněž prostřednictvím závazných podnikových pravidel vztahujících se na skupiny společností vykonávajících společnou hospodářskou činnost, například v odvětví cestovního ruchu. Mezinárodní předávání údajů mezi zpracovateli může mít prospěch z rozvoje standardních smluvních ustanovení mezi zpracovateli a/nebo závazných podnikových pravidel pro zpracovatele. Nové mechanismy pro předávání údajů, například schválené kodexy chování a osvědčení akreditované třetí strany, průmyslovému odvětví umožňují zavést řešení přizpůsobená mezinárodnímu předávání údajů a současně využít konkurenčních výhod spojených například s pečetěmi a známkami dokládajícími ochranu údajů. Některé tyto nástroje lze vyvinout jako mechanismy pro konkrétní předávání údajů, nebo v rámci obecnějších nástrojů k prokázání souladu se všemi ustanoveními obecného nařízení o ochraně osobních údajů, například v případě schváleného kodexu chování. Komise bude spolupracovat s průmyslovým odvětvím, občanskou společností a úřady pro ochranu údajů s cílem využít plně potenciál nástrojů pro mezinárodní předávání údajů podle obecného nařízení o ochraně osobních údajů. Probíhající dialog se zúčastněnými stranami v rámci provádění reformy pomůže určit prioritní oblasti činnosti v tomto ohledu. To může zahrnovat dokončení práce, která již byla zahájena, například na vypracování standardních smluvních ustanovení mezi zpracovateli ve spolupráci s pracovní skupinou podle článku 29 (která bude v roce 2018 nahrazena Evropským sborem pro ochranu osobních údajů). Může to zahrnovat i vypracování nových prvků infrastruktury EU pro zajištění dodržování předpisů, například prostřednictvím požadavků a technických norem stanovených Komisí s ohledem na zřízení a fungování mechanismů pro vydávání osvědčení, včetně aspektů souvisejících s mezinárodním předáváním údajů. Některá tato opatření mohou být doplněna činností na mezinárodní úrovni, zejména s organizacemi, které vyvinuly podobné mechanismy pro předávání údajů. Lze například přezkoumat možnosti prosazování konvergence mezi závaznými podnikovými pravidly podle práva EU a přeshraničními pravidly ochrany soukromí, která byla vyvinuta Asijsko-tichomořskou hospodářskou spoluprací (APEC), co se týká platných norem i postupu uplatňování v rámci každého systému. To by mělo přispět k prosazování vysokých standardů ochrany údajů v celosvětovém měřítku a současně odstranit rozdíly v přístupech k ochraně soukromí a údajů a pomoci komerčním provozovatelům pohybovat se mezi různými systémy a navrhnout zásady, které jsou s nimi v souladu.

Komise: Bude spolupracovat se zúčastněnými stranami na rozvoji alternativních mechanismů pro předávání osobních údajů, které jsou přizpůsobeny zvláštním potřebám nebo podmínkám konkrétních průmyslových odvětví, obchodních modelů a/nebo hospodářských subjektů. 3.3 Mezinárodní spolupráce v zájmu ochrany osobních údajů 3.3.1 Prosazování norem ochrany údajů prostřednictvím mnohostranných nástrojů a fór Právní rámec EU pro ochranu údajů často slouží jako vodítko při vypracovávání právních předpisů třetích zemí v této oblasti. EU se bude nadále aktivně zapojovat do dialogu se svými mezinárodními partnery, a to na dvoustranné i mnohostranné úrovni, s cílem podpořit konvergenci vypracováním vysokých a interoperabilních standardů ochrany údajů na globální úrovni. To přispěje k účinnější ochraně práv jednotlivců a současně to sníží překážky přeshraničního toku údajů jako důležitého prvku volného obchodu. Komise zejména třetí země vybízí, aby přistoupily k Úmluvě Rady Evropy č. 108 a jejímu dodatkovému protokolu. Úmluva, která je otevřená i nečlenům Rady Evropy a kterou již ratifikovalo 50 zemí, včetně afrických a jihoamerických států, je jediným závazným mnohostranným nástrojem v oblasti ochrany údajů. V současnosti je tato úmluva revidována a Komise bude aktivně podporovat rychlé přijetí aktualizovaného znění, aby se EU mohla stát její stranou. Revidované znění bude zohledňovat stejné zásady, jaké jsou zakotveny v nových pravidlech EU pro ochranu údajů, a přispěje tudíž ke konvergenci směrem k souboru vysokých standardů ochrany údajů. Schůzka G20 v roce 2017 poskytne EU další příležitost usilovat o konvergenci na základě zásady, že vysoké standardy ochrany údajů jsou nezbytným prvkem dalšího rozvoje globální informační společnosti, která je schopna podporovat inovace, růst a společenskou prosperitu. Komise usiluje rovněž o spolupráci s důležitými novými subjekty, jako je zvláštní zpravodaj OSN pro právo na soukromí, a o další rozvoj svých pracovních vztahů s regionálními organizacemi, například APEC, na podporu kultury dodržování práva na soukromí a ochranu osobních údajů na celosvětové úrovni. Při svém širším úsilí o zlepšení informovanosti o ochraně soukromí a posílení záruk ochrany údajů v mezinárodním měřítku schválila Evropská komise dne 15. listopadu 2016 projekt v rámci nástroje partnerství k posílení spolupráce s partnerskými zeměmi v této oblasti. To bude zahrnovat financování činností, jako je odborná příprava a osvěta. V rámci provádění reformy může mít EU prospěch z výměny osvědčených postupů a zkušeností ostatních systémů, pokud jde o nové problémy v oblasti ochrany soukromí a nově vznikající právní nebo technická řešení, včetně (v oblasti prosazování) nástrojů pro dodržování předpisů (např. mechanismy pro vydávání osvědčení, posouzení dopadů na soukromí) nebo ochrany určitých konkrétních souborů údajů (např. údajů dětí). 3.3.2 Spolupráce v oblasti prosazování práva Posilování spolupráce s příslušnými orgány pro prosazování ochrany soukromí a dozorovými úřady ve třetích zemích je stále nezbytnější vzhledem ke globálnímu dosahu nadnárodních společností, které zpracovávají obrovské objemy soukromých údajů ve vysokém počtu zemí. Problémy spojené s nedodržováním pravidel pro ochranu údajů nebo porušením zabezpečení údajů se často dotýkají osob ve více než jedné jurisdikci. V těchto případech může být ochrana fyzických osob v důsledku společných opatření účinnější. Hospodářské subjekty budou mít současně prospěch z jasnějšího právního prostředí, v němž jsou společné nástroje pro výklad a postupy prosazování předpisů vyvíjeny na globální úrovni. V propojeném světě toků údajů bez hranic nastal proto čas pro zvýšení spolupráce mezi donucovacími orgány. EU je připravena hrát svou úlohu. Jak bylo připomenuto výše, obecné nařízení o ochraně osobních údajů Komisi umožňuje rozvíjet mechanismy pro mezinárodní spolupráci s cílem usnadnit prosazování právních předpisů v oblasti ochrany údajů, včetně prostřednictvím ujednání o vzájemné pomoci. V této souvislosti je nutno přezkoumat možnost vypracování rámcové dohody o spolupráci mezi úřady pro ochranu údajů v EU a donucovacími orgány v určitých třetích zemích, která vychází také ze zkušeností, jež Komise získala při prosazování právních předpisů v jiných oblastech, jako je hospodářská soutěž a ochrana spotřebitele. Komise: Bude prosazovat rychlé přijetí aktualizovaného znění Úmluvy Rady Evropy č. 108, aby se EU mohla stát stranou této úmluvy a vybízet k přistoupení třetí země. Bude využívat mnohostranná fóra, jako je OSN, G20 a APEC, k podpoře globální kultury dodržování práva na ochranu údajů. Vyvine mechanismy pro mezinárodní spolupráci s klíčovými mezinárodními partnery, aby se usnadnilo účinné prosazování právních předpisů. 4. Účinnější spolupráce v oblasti prosazování práva se silnými zárukami ochrany údajů Výměny osobních údajů jsou nedílnou součástí prevence, vyšetřování a stíhání trestných činů. V propojeném světě, v němž se trestná činnost jen málokdy zastaví na státních hranicích, je rychlá výměna osobních údajů nezbytná pro úspěšnou spolupráci v oblasti prosazování práva a účinnou reakci na trestnou činnost. Tyto výměny se musí opírat o silné záruky ochrany údajů. To přispívá rovněž k budování důvěry mezi donucovacími orgány a k posílení právní jistoty při shromažďování a/nebo výměně informací. Pravidla pro mezinárodní předávání údajů obsažená v policejní směrnici upravují výměny údajů mezi donucovacími orgány v EU a ve třetích zemích a ve zvláštních případech i předávání údajů donucovacími orgány jiným subjektům. Směrnice zavádí možnost přijetí závěrů ohledně odpovídající ochrany v oblasti prosazování trestního práva. Komise bude prosazovat možnost takovýchto závěrů ohledně odpovídající ochrany v případě způsobilých třetích zemí, zejména zemí, s nimiž je v boji proti trestné činnosti a terorismu nezbytná úzká a rychlá spolupráce a v nichž již dochází k významným výměnám osobních údajů. Komise na tomto základě upřednostní diskuse o rozhodnutích o odpovídající ochraně se třetími zeměmi, které jsou v tomto úsilí klíčovými partnery. Jiným úspěšným příkladem posílení spolupráce s důležitým mezinárodním partnerem v oblasti prosazování práva sjednáním silného souboru záruk ochrany údajů je „zastřešující“ dohoda o ochraně údajů, která byla v prosinci 2016 uzavřena mezi EU a USA. „Zastřešující“ dohoda tím, že automaticky doplňuje stávající právní nástroje, na nichž je výměna údajů založena (zejména dvoustranné dohody na úrovni EU i jednotlivých členských států), přináší jednotlivcům okamžité a přímé výhody, a usnadněním výměny informací posiluje spolupráci v oblasti prosazování práva. Stanovením základu pro budoucí ujednání s USA ohledně předávání údajů se „zastřešující“ dohoda vypořádává rovněž s potřebou opakovaného sjednávání týchž záruk. „Zastřešující“ dohoda představuje první dvoustrannou mezinárodní dohodu s komplexním souborem práv a povinností v oblasti ochrany údajů v souladu s acquis EU. Může proto sloužit jako základ pro sjednávání podobných dohod se třetími zeměmi nejen v oblasti justiční a policejní spolupráce, nýbrž také v jiných oblastech veřejnoprávního prosazování (např. politika hospodářské soutěže, ochrana spotřebitele). To bude zahrnovat výměny údajů mezi vládami i předávání údajů mezi soukromými společnostmi a donucovacími orgány. Může to usnadnit rovněž uzavírání dohod týkajících se výměny údajů mezi příslušnými agenturami EU (zejména Europolem a Eurojustem) a třetími zeměmi ze strany Unie. Komise tudíž prozkoumá možnost uzavření podobných rámcových dohod s důležitými partnery v oblasti prosazování práva. Policejní směrnice mimoto předpokládá, že na základě přísných záruk a ve zvláštních případech si donucovací orgány v EU mohou vyžádat informace přímo od soukromé společnosti ve třetí zemi a uvést v této žádosti osobní údaje (obvykle jméno nebo IP adresu). Obecné nařízení o ochraně osobních údajů se naopak výslovně zabývá případy, kdy soukromé subjekty v EU předávají na základě žádosti osobní údaje donucovacím orgánům třetí země: toto předání údajů mimo EU je přípustné pouze za určitých podmínek, například na základě mezinárodní dohody nebo v případě, je-li jejich zpřístupnění nezbytné z důležitého důvodu veřejného zájmu, jenž je uznán v právu Unie nebo členského státu. Tato spolupráce, která má zásadní význam pro úspěšné vyšetřování a stíhání trestné činnosti a terorismu, je vyzdvižena v závěrech Rady o zlepšeních v oblasti trestního soudnictví v kyberprostoru. Rada Komisi vyzvala, aby na základě společného přístupu EU přijala konkrétní opatření k zlepšení spolupráce s poskytovateli služeb, zefektivnění postupů vzájemné právní pomoci a navržení řešení problémů souvisejících s určením a prosazováním pravomoci v kyberprostoru. Tato opatření se vztahují na výměny mezi donucovacími orgány a poskytovateli služeb usazenými v EU i na výměny s orgány a společnostmi ze třetích zemí. Komise v červnu 2017 nastíní možnosti přístupu k elektronické evidenci s přihlédnutím k potřebě rychlé a spolehlivé spolupráce, která se při předávání údajů v rámci EU i při mezinárodním předávání údajů opírá o silné záruky ochrany údajů podle policejní směrnice a obecného nařízení o ochraně osobních údajů. V souladu s novým právním základem Europolu Komise posoudí rovněž ustanovení obsažená v operačních dohodách o spolupráci mezi Europolem a třetími stranami, které byly uzavřeny podle rozhodnutí Rady 2009/371/SVV, včetně ustanovení o ochraně údajů. Jak je stanoveno v Evropském programu pro bezpečnost z roku 2015, budoucí přístup Unie k výměně údajů jmenné evidence cestujících zohlední potřebu uplatňování jednotných norem a zvláštní ochrany základních práv. Komise bude pracovat na právně podložených a udržitelných řešeních pro výměnu údajů jmenné evidence cestujících se třetími zeměmi, včetně uvážení vzorové dohody o jmenné evidenci cestujících, která stanoví požadavky, jež musí třetí země splňovat, aby mohly od EU obdržet údaje jmenné evidence cestujících. Budoucí politika v této oblasti však bude záviset zejména na připravovaném stanovisku Soudního dvora Evropské unie k plánované dohodě EU a Kanady o sdílení osobních údajů o cestujících (PNR).