Pozorovatelé na rozdíl od členů nemají právo volit, jsou však oprávněni vystupovat na veřejných zasedáních výkonného výboru. Pokud jde o mezivládní organizace, které mají ve výkonném výboru status pozorovatele, čl. 38 odst. 2 jednacího řádu výkonného výboru ve znění naposledy pozměněném v říjnu 2016 stanoví: „Výbor může na doporučení stálého výboru každoročně rozhodnout, že vyzve mezivládní organizace, které mají status pozorovatele ve výboru, aby se zúčastnily neveřejných zasedání týkajících se záležitostí azylu a uprchlíků spadajících do jejich pravomoci.“ Na základě uvedeného ustanovení vyzval výkonný výbor dne 5. května 2017 Evropskou unii, aby se účastnila jeho neveřejných zasedání týkajících se záležitostí azylu a uprchlíků spadajících do její pravomoci.

1. zahrnutí obětí sexuálního a genderově podmíněného násilí mezi „osoby, které jsou předmětem zájmu UNHCR,“ v rámci výzvy, aby státy prosazovaly dostupnost podpory v oblasti duševního zdraví a psychosociální podpory v mimořádných situacích pro tyto osoby a dále tato opatření posilovaly, mimo jiné prostřednictvím mezinárodní podpory (OP6);

2. odstavec navržený Íránem, který důrazně žádá všechny státy, aby se zdržely přijímání jakýchkoli jednostranných donucovacích opatření, která by mohla mít nepříznivý dopad na schopnost hostitelských zemí chránit uprchlíky a mohla by zužovat humanitární prostor, zejména v průběhu probíhající pandemie (OP7terAlt). Tento návrh byl předložen Íránem ve velice pozdní fázi vyjednávacího procesu a stále ještě může být zamítnut z procesních důvodů;

3. výslovné zahrnutí služeb péče o sexuální a reprodukční zdraví, jakož i očkovacích látek do humanitárních potřeb osob, které jsou předmětem zájmu UNHCR, a jejich hostitelských komunit, k jejichž posouzení a řešení coby součástí humanitární reakce při mimořádných situacích v oblasti veřejného zdraví závěr státy vyzývá (nově OP13);

4. výslovné doplnění služeb péče o sexuální a reprodukční zdraví ke službám základní zdravotní péče a psychosociální podpoře, k nimž by členské státy, ve spolupráci s UNHCR a za podpory ostatních zúčastněných stran, měly pro osoby, které jsou předmětem zájmu UNHCR, bezodkladně zajistit bezpečný a spolehlivý přístup (OP 14).

3.Postoj, který má být zaujat jménem Unie

Unie by měla podpořit přijetí závěru výkonného výboru o mezinárodní ochraně a trvalých řešeních v souvislosti s mimořádnou situací v oblasti veřejného zdraví.

Unie by měla podpořit již dohodnuté části závěru a zaujmout postoj k dosud otevřeným otázkám, které spadají do její pravomoci.

EU by měla podpořit požadavek, aby v souvislosti s mimořádnou zdravotní událostí byly zachovány zásady mezinárodního uprchlického práva, zejména zásada nenavracení, která je zároveň zásadou azylového práva EU, zakotvenou v článku 78 Smlouvy o fungování Evropské unie, jakož i ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2013/32/EU o společných postupech pro přiznávání a odnímání statusu mezinárodní ochrany ze dne 26. června 2013 (dále jen „směrnice o azylovém řízení“) a směrnici Evropského parlamentu a Rady 2011/95/EU ze dne 13. prosince 2011 o normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli požívat mezinárodní ochrany, o jednotném statusu pro uprchlíky nebo osoby, které mají nárok na doplňkovou ochranu, a o obsahu poskytnuté ochrany (dále jen „kvalifikační směrnice“), a zaručenou jako základní právo článkem 18 a čl. 19 odst. 2 Listiny základních práv Evropské unie.

EU by rovněž měla v souladu se svým stávajícím acquis a politikou podpořit požadavek, aby omezení vstupu a další opatření přijímaná pro omezení vstupu na hranicích v souvislosti mimořádnými situacemi v oblasti veřejného zdraví byla uplatňována způsobem, který chrání veřejné zdraví, ale současně zajišťuje dodržování práva žádat o azyl a požívat jej a zásady nenavracení. EU by také měla uvítat a podpořit skutečnost, že státy přijaly adaptační opatření pro zajištění nepřetržitého přístupu k azylovému řízení a postupům pro určování osob bez státní příslušnosti, registraci, vystavování dokladů a dalším příslušným postupům pro osoby, které jsou předmětem zájmu UNHCR, včetně využívání technologií pro pohovory na dálku, a pro zajištění jejich nepřetržitého fungování.

Přístup k azylovému řízení je upraven směrnicí o azylovém řízení (2013/32/EU) jako základní zásada a záruka, zejména článkem 3, týkajícím se oblasti působnosti směrnice, podle něhož se vztahuje na veškeré žádosti podané na území členských států, a to i na hranici, v teritoriálních vodách nebo v tranzitních prostorech, a článkem 6, týkajícím se poskytnutí přístupu k tomuto řízení na základě registrace a zajištění příležitosti k účinnému podání žádosti. Uvedená směrnice znovu potvrzuje zásadu nenavracení podle Ženevské úmluvy o právním postavení uprchlíků ze dne 28. července 1951ve znění Newyorského protokolu ze dne 31. ledna 1967 (dále jen „úmluva z roku 1951 a její protokol z roku 1967“), která by měla být dodržována zejména v případech, kdy jsou činěny výjimky z práva setrvat během přezkoumávání žádostí nebo při uplatnění konceptu bezpečné země původu nebo bezpečné třetí země. V roce 2016 předložila Komise návrh, jímž stanovila společný postup pro mezinárodní ochranu v Unii a zrušila směrnici 2013/32/EU prosazující stejné zásady a záruky.

Přestože podmínky legálního vstupu státních příslušníků třetích zemí do schengenského prostoru obsažené v Schengenském hraničním kodexu zahrnují požadavek, aby daná osoba nepředstavovala hrozbu pro veřejné zdraví v žádném z členských států, touto skutečností nejsou nijak dotčena práva uprchlíků a osob žádajících o mezinárodní ochranu, zejména pokud jde o nenavracení. Dne 16. března 2020 přijala Komise sdělení Evropskému parlamentu, Evropské radě a Radě, v němž vyzývá k dočasnému omezení cest do EU, jež nejsou nezbytně nutné, s ohledem na onemocnění COVID-19, a dne 30. června 2020 přijala Rada doporučení o dočasném omezení cest do EU, jež nejsou nezbytně nutné, a o možném zrušení tohoto omezení, které stanoví výjimky z těchto dočasných omezení pro osoby, které potřebují mezinárodní ochranu nebo které musí být přijaty na území členských států z jiných humanitárních důvodů. Pokyny Komise ze dne 16. dubna 2020 stanoví, že opatření přijatá členskými státy za účelem zpomalení a omezení dalšího šíření onemocnění COVID-19 by měla být založena na posouzení rizik a vědeckých poznatcích a musí zůstat přiměřená. Veškerá omezení v oblasti azylu, navracení a přesídlování musí být přiměřená, musí být prováděna nediskriminačním způsobem a musí zohledňovat zásadu nenavracení a závazky vyplývající z mezinárodního práva.

EU by měla podpořit připomenutí významu zajištění toho, aby jakákoli omezení pohybu osob, která jsou předmětem zájmu UNHCR, pro účely ochrany veřejného zdraví byla nediskriminační, byla stanovena právními předpisy a byla nezbytná, za daných okolností přiměřená a jinak v souladu s mezinárodním právem, a měla by uvítat alternativy k zajištění. Zajištění a omezení volného pohybu je upraveno směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2013/33/EU ze dne 26. června 2013, kterou se stanoví normy pro přijímání žadatelů o mezinárodní ochranu (dále jen „směrnice o podmínkách přijímání“)– na niž odkazuje článek 26 směrnice o azylovém řízení, týkající se zajištění – a zejména článkem 7, týkajícím se pobytu a svobody pohybu, a články 8 až 11, týkajícími se zajištění. Před nařízením zajištění žadatelů o azyl jsou členské státy povinny zvážit nejprve méně donucovací alternativní opatření. Ustanovení čl. 8 odst. 3 písm. e) uvedené směrnice umožňuje zajištění v případech, kdy je nezbytné z důvodu ochrany národní bezpečnosti nebo veřejného pořádku.

EU by měla v souladu se svými stávajícími pravidly podpořit požadavek, aby státy zajistily spolehlivý a bezpečný přístup osob, které jsou předmětem zájmu UNHCR, ke službám základní zdravotní péče a psychosociální podpoře. Pokud jde o podmínky přijímání, mohou členské státy v souladu se směrnicí o podmínkách přijímání 2013/33/EU výjimečně, v řádně odůvodněných případech a na přiměřenou dobu, která by měla být co nejkratší, stanovit pro materiální podmínky přijetí jiné možné způsoby provádění, než jsou obvykle vyžadovány. Tyto způsoby provádění musí v každém případě pokrývat základní potřeby včetně zdravotní péče, pro něž jsou stanovena podrobná pravidla podle článku 19 směrnice o podmínkách přijímání.

Pokud jde o trvalá řešení, v souladu se stávajícími pravidly a politikou EU – zejména různými závěry Evropské rady a Rady pro spravedlnost a vnitřní věci, paktem o migraci a azylu, strategií EU pro dobrovolný návrat a opětovné začlenění, akčním plánem pro integraci a začleňování na období 2021–2027, návrhem nařízení o zřízení rámce Unie pro znovuusídlení – by EU měla podpořit vyjádření obav ohledně dopadu pandemie COVID-19 na hledání trvalých řešení, zdůraznění jejich významu a výzvu k další angažovanosti v a) prosazování vhodných podmínek v zemích původu, včetně snahy o řešení prvotních příčin, a provádění dobrovolného navracení uprchlíků do vlasti; b) podpoře přesídlování a c) usnadňování přístupu k doplňkovým možnostem včetně opětovného sloučení rodiny, pracovního trhu a studijních příležitostí, v souladu s vnitrostátním právem, a d) napomáhání soběstačnosti a poskytování příležitostí k začlenění.

Pokud jde o dosud neuzavřené otázky, měla by EU:

1. podpořit zahrnutí obětí sexuálního a genderově podmíněného násilí mezi „osoby, které jsou předmětem zájmu UNHCR,“ v rámci výzvy, aby státy prosazovaly dostupnost podpory v oblasti duševního zdraví a psychosociální podpory při mimořádných událostech pro tyto osoby a dále tato opatření posilovaly, mimo jiné prostřednictvím mezinárodní podpory (OP6).

Jak je uvedeno ve strategii EU pro rovnost žen a mužů na období 2020–2025, Evropská unie učiní vše, co bude v jejích silách, aby předcházela genderově podmíněnému násilí, bojovala s ním, podpořila a ochránila oběti takových zločinů a pohnala jejich pachatele k odpovědnosti.

Navržený operativní odstavec č. 6 (OP6) nezakládá právní povinnost, pouze vybízí členské státy, aby se v rámci své reakce na pandemii zabývaly duševním zdravím a dobrými psychosociálními podmínkami a prosazovaly dostupnost podpory v oblasti duševního zdraví a psychosociální pohody při mimořádných událostech pro osoby, které jsou předmětem zájmu UNHCR. Členské státy jsou již povinny zajistit základní léčbu onemocnění a vážných duševních poruch pro žadatele o mezinárodní ochranu podle směrnice o podmínkách přijímání a přihlížet ke specifickým nebezpečím spojeným s jejich pohlavím a věkem. Podle kvalifikační směrnice by měl být pro osoby požívající mezinárodní ochrany zajištěn přístup ke zdravotní péči, kam patří péče o tělesné i duševní zdraví. To v případě potřeby zahrnuje i léčbu duševních poruch pro osoby požívající mezinárodní ochrany, které mají zvláštní potřeby, například osoby, které zažily mučení, znásilnění nebo byly podrobeny jiným formám hrubého psychického, fyzického nebo sexuálního násilí.

2. podpořit zahrnutí služeb péče o sexuální a reprodukční zdraví, jakož i očkovacích látek do humanitárních potřeb osob, které jsou předmětem zájmu UNHCR, a jejich hostitelských komunit, k jejichž posouzení a řešení coby součástí humanitární reakce při mimořádných situacích v oblasti veřejného zdraví závěr státy vyzývá (nově OP13).

Vzhledem k navrženému postoji EU (podle bodu 1), že osoby, které se staly obětí sexuálního a genderově podmíněného násilí, by měly být považovány za „osoby, které jsou předmětem zájmu UNHCR“, zahrnují potřeby ochrany u těchto osob i podporu v podobě služeb péče o sexuální a reprodukční zdraví.