[pic] | KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ |

V Bruselu dne 18.10.2006

SEK(2006) 1314

PRACOVNÍ DOKUMENT ÚTVARŮ KOMISE

doprovázející

Návrh

NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY,

kterým se zřizuje Evropský technologický institut

POSOUZENÍ DOPADŮ doplněné o požadavky na hodnocení ex ante

SHRNUTÍ

{KOM(2006) 604 v konečném znění}{SEK (2006) 1313}

SHRNUTÍ

Úvod

Návrh na vytvoření Evropského technologického institutu (ETI) Komise poprvé předložila ve své jarní zprávě z roku 2005. Na základě rozsáhlého konzultačního procesu, který se uskutečnil v roce 2005, přijala Komise první sdělení o ETI dne 22. února 2006, v němž popsala cíle a možnou oblast působnosti tohoto institutu. Evropská rada v březnu 2006 uznala, že ETI bude významným krokem k vyplnění stávající mezery mezi vysokým školstvím, výzkumem a inovacemi, a vyzvala Komisi, aby do poloviny června 2006 předložila návrh dalších kroků, které je třeba podniknout.

Po rozsáhlých konzultacích s evropskými zúčastněnými stranami a členskými státy Komise dne 8. června 2006 předložila druhé sdělení o ETI, v němž poskytla další informace o několika konkrétních otázkách a popsala další kroky k jeho vytvoření. Evropská Rada v červnu 2006 znovu potvrdila význam ETI a vyzvala Komisi, aby předstoupila s oficiálním návrhem, který by měl být předložen na podzim roku 2006. Toto posouzení dopadů je nedílnou součástí tohoto návrhu[1].

Definice problému

Globálním problémem, kterým se zabývá návrh na vytvoření ETI, je nízká úroveň a koncentrace investic v oblasti vysokého školství a výzkumu a vývoje v Evropě a malá míra převádění znalostí a výsledků výzkumu a vývoje do hospodářské činnosti a zaměstnanosti v porovnání s hlavními konkurenty, zejména s Japonskem a USA. Tato mezera v oblasti inovací mezi Evropou a hospodářstvími klíčových konkurentů je označována jako jeden z hlavních problémů, s nimiž se Evropa musí vypořádat v souvislosti s lisabonskou strategií růstu a zaměstnanosti. Důkazy dokládají, že se tato mezera nijak nezmenšuje.

Za činitele, které k tomuto stavu přispívají, je možno označit nejméně pět hlavních problémů:

- Nedostatečné soustředění zdrojů v místech excelence, která jsou schopná konkurovat na globální scéně;

- Nedostatečný transdisciplinární a interdisciplinární výzkum a vzdělávání zaměřené na střednědobé a dlouhodobé úkoly v oblasti inovací;

- Nedostatečná integrace tří prvků trojúhelníku znalostí;

- Nedostatek inovační správy a organizačních modelů v evropských institucích výzkumu a vysokého školství;

- Nadměrný počet překážek, které přispívají k ceně „neevropských položek“ v oblasti inovací.

Stávající iniciativy a evropská přidaná hodnota navrhované iniciativy

Odpovědnost za politiku vzdělávání, výzkumu a inovací spočívá především na členských státech. Mezi zeměmi EU existují značné rozdíly v přístupech k inovacím a jejich mnohé pozitivní vnitrostátní iniciativy a vývojové trendy by se měly zachovat a posílit. Povaha a rozsah problému v oblasti inovací nicméně svědčí o tom, že akce na evropské úrovni pravděpodobně přinese dodatečné výhody, kterých nemůže být dosaženo samostatnými akcemi členských států.

Společenství je v každém případě zapojeno do podpory členských států v jejich úsilí o zlepšení inovací a trojúhelníku znalostí. Komise v souvislosti s lisabonskou strategií a s ní spojenými otevřenými metodami koordinace, které se týkají programu Vzdělávání a odborná příprava 2010 a 3% cíle, usnadňuje výměnu politik zaměřených na zjišťování osvědčených postupů a povzbuzuje k lepší tvorbě politiky v otázce vyplnění mezery v oblasti inovací. V rámci lisabonského programu Společenství funguje několik programů, které se týkají trojúhelníku znalostí. Tyto programy nabízejí finanční podporu rovněž zaměřenou na vytvoření rámce, v němž by mohly evropské univerzity, výzkumná střediska, podniky a jiní aktéři v rámci trojúhelníku znalostí maximalizovat svůj přínos ke strategii růstu a zaměstnanosti. Evropská unie řídí několik programů Společenství, které přímo nebo nepřímo podporují různé stránky trojúhelníku znalostí, jako je například 7. rámcový program pro výzkum a technický rozvoj, program pro konkurenceschopnost a inovaci, program integrovaného celoživotního vzdělávání a strukturální fondy.

Žádná iniciativa EU se dosud plně nezabývala všemi třemi složkami trojúhelníku znalostí plně integrovaným a vzájemně se posilujícím způsobem; stávající nástroje se vypořádávají buď s jednou částí trojúhelníku znalostí odděleně, nebo maximálně začleňují dvě části, a to tak, že většinou podporují rozvoj na vnitrostátní úrovni. Žádná iniciativa dodnes nepodnítila rozvoj celoevropské instituce světové třídy, která by si kladla za cíl dosáhnout nezbytných vynikajících výsledků zaměřených na výzkum, vzdělávání a inovace a kritického množství v konkrétní oblasti působnosti. Tento potenciál zůstává nenaplněn.

K překlenutí rozdílu v oblasti inovací mezi EU a jejími hlavními konkurenty bude nezbytné podporovat strategická partnerství usilující o excelenci na úrovni EU, a to mezi aktéry zapojenými do všech tří částí trojúhelníku znalostí na interdisciplinárním a transdisciplinárním základě. Evropský technologický institut (ETI) bude usilovat o to, aby se stal subjektem světové třídy v této oblasti a příkladem schopným podněcovat další evropské aktéry a sítě v trojúhelníku znalostí k lepší výkonnosti. Tímto způsobem může doplnit stávající iniciativy v oblasti politiky na úrovni EU a na vnitrostátní úrovni a finanční nástroje, které slouží k překonání rozdílu v inovacích mezi EU a jejími hlavními konkurenty.

Cíle ETI

Obecné cíle ETI jsou:

- Přispívat ke zlepšování inovační schopnosti Evropy zapojováním partnerských organizací do integrovaných činností v oblasti inovací, výzkumu a vzdělávání na nejvyšších mezinárodních úrovních.

- Stát se vzorem a příkladem pro integrovaný evropský výzkum a vzdělávání tak, že bude vytvářet inovace v oblastech klíčového hospodářského a společenského zájmu a poskytovat referenční model pro řízení inovací.

ETI především:

- Provádí a / nebo podporuje transdisciplinární a interdisciplinární strategický výzkum v oblastech klíčového hospodářského a společenského zájmu.

- Působí jako referenční model, který bude podporovat zásadnější prospěšné změny a „modernizaci“ vysokého školství a výzkumu v EU, a to jak přímo prostřednictvím výsledných činností, tak i nepřímo.

- Podporuje využití výsledků činností ETI ku prospěchu EU.

- Dosahuje „kritického množství“ lidských a materiálních zdrojů ve strategických transdisciplinárních a interdisciplinárních oblastech znalostí od partnerských organizací, a tím přitahuje a udržuje si výzkumné pracovníky na vysoké úrovni a investice soukromého sektoru do výzkumu a vývoje.

- Podporuje nové formy spolupráce mezi různými typy partnerských organizací, které jsou zapojeny do trojúhelníku znalostí.

- Posiluje součinnost (a vyhýbá se zdvojení) s ostatními politikami a programy EU v oblasti vzdělávání a výzkumu a vývoje.

Možnosti politiky

V posouzení dopadů bylo zvažováno pět možností přístupu k vytvoření ETI, který by sledoval tyto cíle. První tři z nich zajišťují nové operační mechanismy pro provádění inovací, výzkumu a vzdělávání, ale liší se v míře centralizace a organizaci shora dolů / zdola nahoru. Podle čtvrté možnosti není ETI subjektem, ale usiluje o dosažení náležitého dopadu prostřednictvím udělování grantů stávajícím subjektům a sítím. Pátá možnost (zachování současného stavu) stanovuje kritérium, podle něhož se mají poměřovat ostatní možnosti.

1. Centralizovaný ETI. Tato možnost by obnášela vytvoření ETI, který vybírá a řídí znalostní a inovační komunity ve strategických transdisciplinárních a interdisciplinárních oblastech a vykonává vzdělávací, výzkumnou a inovační činnost. Znalostní a inovační komunity by byly vytvořeny ze zdrojů, které by byly pro ETI schváleny a které by ETI využíval. Zdroje by poskytovaly partnerské organizace, přičemž by se právně stávaly součástí ETI, který by byl utvářen jako samostatná nová instituce. V rámci této možnosti by ETI uděloval postgraduální tituly. Řídila by ho ústřední správní rada, která by měla velkou míru autonomie, pokud jde o vybírání znalostních a inovačních komunit, odměňování členů personálu, začleňování částí stávajících institucí prostřednictvím vyjednávání a spolupráci s ostatními stranami. Tento subjekt by sehrával přímou správní úlohu, přičemž by stanovoval společný rámec a pravidla pro organizaci činností znalostních a inovačních komunit a pro hodnocení a odměňování jednotlivců. Počáteční financování by poskytla EU.

2. Rozptýlený ETI. Tato možnost by podobně jako možnost 1 obnášela vytvoření řady znalostních a inovačních komunit, které by však byly zcela nezávislé, a to jak na ústředním řízení, tak na sobě navzájem. Evropský technologický institut by byl financujícím subjektem schopným přidělovat zdroje těmto nový právnickým subjektům. Znalostní a inovační komunity by měly možnost udělovat postgraduální tituly za použití pružnějších modelů, jako jsou například společné tituly. Stávající instituce by byly vyzvány k předkládání návrhů a ETI by jim nabídnul finanční prostředky „do začátku“. Správa by byla z velké části delegována na úroveň znalostních a inovačních společenství a zastoupených organizací. Ústřední koordinační subjekt by předem nestanovoval ani oblasti zájmu, ani konkrétní rámce činnosti. Ty by si určovala každá znalostní a inovační komunita sama.

3. Integrovaný ETI. Tato možnost je kombinací možnosti 1 a 2. Tak jako možnost 2 předpokládá vytvoření nových právnických subjektů, do kterých partnerské organizace z akademického, výzkumného a podnikatelského odvětví přispívají lidskými a materiálními zdroji (znalostní a inovační komunity). Tyto „společné podniky“ by měly vysokou míru autonomie v otázce sdružování partnerů, ovšem za dodržení společného rámce zásad a pokynů stanovených správní radou ETI. Ve skutečnosti by znalostní a inovační komunity podobně jako u možnosti 1 koordinoval jiný právnický subjekt – správní rada ETI, která stanovuje celkovou strategii (např. do kterých oblastí se má investovat), vybírá a hodnotí kandidátská partnerství, přiděluje jim statut znalostní a inovační komunity ETI a příslušné finanční prostředky a sleduje jejich činnost. Narozdíl od možnosti 2 by si však znalostní a inovační komunity ponechaly vysokou míru autonomie. V tomto rámci by si znalostní a inovační komunity samosprávně organizovaly svou práci a činnost včetně přijímání členů a udělování titulů.

4. ETI, který poskytuje finanční prostředky a uděluje značku. Podle této možnosti ETI jako financující subjekt uděluje značku ETI a přiděluje zdroje stávajícím organizacím, které splňují kritéria pro vynikající výsledky. Stávající organizace, které splňují kritéria pro vynikající výsledky, by vybíral a financoval na základě výzev k předkládání návrhů. Některé z financovaných organizací by mohly být zapojeny do mezinárodní spolupráce, té by se však docilovalo prostřednictvím stávajících mechanismů spolupráce. Vybrané instituce by přejímaly značku ETI.

5. Současný stav. Současný stav znamená, že žádný ETI neexistuje a namísto něj se s problémy, o nichž je pojednáno výše, vypořádávají stávající programy a politiky. Tato možnost poskytuje kritérium, podle kterého lze poměřovat ostatní možnosti.

Srovnání mezi možnostmi politiky

Posouzení se zakládá na celé řadě příspěvků různých zúčastněných stran, které poskytly rozmanitými prostředky, jako jsou veřejné konzultace, prohlášení, články a setkání. Předpokládá se, že výše vyhrazených finančních prostředků (z EU a ostatních zdrojů), které by ETI dostal k dispozici podle možností přístupu 1, 2, 3 a 4, by byla totožná. Možnost zachování současného stavu (možnost 5) však nepočítá s žádnými vyhrazenými finančními prostředky EU. Předpokládaná výše činí 2,4 miliard eur na období 2008–2013, jak je rozvedeno v oddíle 8 zprávy o posouzení dopadů.

Analýza svědčí o tom, že tři možnosti politiky mají významnější celkový dodatečný dopad v porovnání s možností zachování současného stavu. Jedná se o možnosti 1, 2 a 3. Tento dopad souvisí s jejich schopností vypořádat se s potřebou shromáždit zdroje k dosažení kritického množství ve vybraných oblastech a také zajistit nové modely, které by byly schopny začlenit tři aspekty trojúhelníku znalostí.

Tyto tři možnosti se liší hlavně v modelu řízení, jehož prostřednictvím se tohoto začlenění dosahuje. Možnost 1 zdůrazňuje potřebu koordinace, a tím připisuje důležitější úlohu řídící struktuře při stanovování priorit a organizaci práce znalostních a inovačních komunit. To vede k větší součinnosti mezi znalostními a inovačními komunitamimi a vytváří podmínky pro inovativnější modely zapojování soukromých partnerů, pro jasnější vyjádření potřeby překonávat evropské překážky mobility a spolupráce a pro to, aby ETI představoval viditelnější příklad pro ostatní a symbol znalostní Evropy. Silná centralizace může na druhou stranu vést k byrokratizaci a nedostatku pružnosti, která je potřebná pro vypořádání se s novými oblastmi znalostí. Kromě toho může tatáž centralizace bránit ochotě partnerů přispívat, čímž omezuje schopnost dosáhnout kritického množství sdílením toho, co již existuje.

Možnost 2 deleguje většinu strategických a operativních úkolů na znalostní a inovační komunity, které jsou více otevřeny vlivu a krokům ze strany partnerů. Tato možnost vyvažuje slabé stránky možnosti 1 a teoreticky představuje přizpůsobivější a lákavější model pro účastníky, v porovnání s možností 1 má ovšem řadu nevýhod. Znalostní a inovační komunity by byly méně koordinované, což by mohlo vést k riziku překrývání činností. Modely, které by si tyto komunity vytvořily pro organizaci své práce, by byly méně inovační v porovnání se současnými praktikami. Dále by se s menší jasností vypořádávaly s potřebou přinášet řešení na úrovni EU, pokud jde o překonávání překážek mobility a spolupráce. A nakonec by neměly stejnou úroveň viditelnosti ani symbolický dopad.

Upřednostňovaná možnost 3 představuje model, který přináší kompromis. Zaměřuje se na vyvážení řady protikladných potřeb – potřeby koordinace k zajištění součinnosti a strategické orientace spojené s autonomií, kterou znalostní a inovační komunity potřebují k tomu, aby byla přizpůsobivá; potřeby být dostatečně nezávislý k provádění vlastní agendy ETI a zároveň dostatečně lákavý pro partnerské organizace; potřeby experimentovat s novými metodami začleňování výzkumu, vzdělávání a inovací se způsoby, které spoléhají na stávající osvědčené metody. Dosažení správné rovnováhy mezi těmito kompromisy bude velmi záviset na konkrétním uskutečňování tohoto modelu.

Hlavní výzvy upřednostňované možnosti politiky

Možnost 3 představuje několik výzev, které v podstatě vyplývají z potřeby zvládnout řadu kompromisů. V hodnocení dopadu jsou tyto výzvy a kompromisy rozpracovány, je v něm navrženo několik pokynů pro vypořádání se s nimi, zejména pokud jde o správu, výběr znalostních a inovačních komunit, lidské zdroje, duševní vlastnictví, udělování titulů a financování.

Opodstatněnost nákladů

S ohledem na úroveň cílů stanovených v návrhu by celkové výdaje ETI a znalostních a inovačních komunit během období 2007–2013 mohly být odhadnuty na 2 367,1 milionu EUR. Většina zdrojů EU by byla vynaložena na financování produktivních schopností znalostních a inovačních komunit. Zdroje potřebné na úrovni znalostních a inovačních komunit budou odrážet jejich celkový profil příjmů a výdajů a měly by být srovnatelné s nákladově nejefektivnějšími univerzitami a výzkumnými institucemi v EU. Pokud jde o zdroje vynaložené na produktivní kapacitu znalostních a inovačních komunit, kladou si za cíl být efektivní vzhledem k vynaloženým nákladům, jelikož se ETI chce vyvarovat zdvojeného úsilí a chce vytvářet součinnost mezi stávajícími zdroji.

Správní náklady a náklady na řízení ETI jako celku by měly představovat poměrně malou částku z celkových nákladů. Tyto náklady představují náklady na koordinaci celkového procesu integrace inovací, výzkumu a vzdělávání. Tyto náklady je zapotřebí porovnávat s přidanou hodnotou, kterou lze získat zajištěním nové a pevné institucionální základny pro spolupráci na evropské úrovni a na základě schopnosti vytvořit kritické množství a vynikající výsledky, které zvýší konkurenceschopnost EU. Bude-li navrhovaný model ETI úspěšný, tento institut se ukáže jako vysoce nákladově efektivní.

[1] Tato zpráva vyjadřuje stanovisko pouze těch útvarů Komise, které se zapojily do její přípravy; je připravena jako základ pro připomínky a předem neodsuzuje konečnou podobu jakéhokoli rozhodnutí, které učiní Komise.