P7_TA(2014)0159

Společná evropská právní úprava prodeje ***I

Legislativní usnesení Evropského parlamentu ze dne 26. února 2014 o návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o společné evropské právní úpravě prodeje (COM(2011)0635 – C7-0329/2011 – 2011/0284(COD))

(Řádný legislativní postup: první čtení)

(2017/C 285/64)

Evropský parlament,

(1) Úř. věst. C 181, 21.6.2012, s. 75.

P7_TC1-COD(2011)0284

Postoj Evropského parlamentu přijatý v prvním čtení dne 26. února 2014 k přijetí nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. …/2014 o společné evropské právní úpravě prodeje

EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,

s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 114 této smlouvy,

s ohledem na návrh Evropské komise,

po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,

s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),

v souladu s řádným legislativním postupem (2),

vzhledem k těmto důvodům:

(1) Stále existují značná omezení přeshraniční ekonomické činnosti, která zabraňují tomu, aby vnitřní trh využil svůj skutečný potenciál v oblasti růstu a vytváření pracovních míst. V současné době pouze jeden z deseti obchodníků v Unii vyváží v rámci Unie a většina těch, kteří tak činí, vyváží pouze do malého počtu členských států. Z celé řady překážek přeshraničního obchodu, počítaje v to daňovou úpravu, administrativní požadavky, obtíže s dodáním, jazyk a kulturu, obchodníci řadí problémy se zjišťováním ustanovení cizích právních řádů mezi hlavní překážky v transakcích mezi podnikateli a spotřebiteli a v transakcích mezi podnikateli navzájem. Vede to také ke znevýhodňování spotřebitelů vyplývajícího z omezeného přístupu ke zboží. Různé vnitrostátní systémy smluvního práva proto narušují uplatňování základních svobod, jako je svoboda poskytování zboží a služeb, a představují překážku fungování a trvalému vytváření vnitřního trhu. Jejich důsledkem je také omezení hospodářské soutěže, zejména na trzích menších členských států.

(2) Smlouvy jsou nepostradatelným právním nástrojem pro každou ekonomickou transakci. Skutečnost, že obchodníci musí zvolit a sjednat rozhodné právo, zjistit ustanovení cizího použitelného práva, což často zahrnuje i pořízení překladu, vyhledání právního poradenství, aby se seznámili s požadavky tohoto práva, a přizpůsobení smluv jednotlivým vnitrostátním systémům, které se mohou na přeshraniční transakci vztahovat, však způsobuje to, že je přeshraniční obchod oproti domácímu obchodu složitější a nákladnější. Překážky související se smluvním právem jsou jedním z hlavních faktorů podílejících se na tom, že obchodníci, kteří se zaměřují na vývoz, se zdráhají zahájit přeshraniční obchod nebo rozšiřovat své operace do dalších členských států. Jejich odrazující účinek je zvláště silný pro malé a střední podniky (MSP), pro něž jsou často náklady na vstup na více zahraničních trhů ve srovnání s jejich obratem značně vysoké. V důsledku toho obchodníci přicházejí o úspory nákladů, jež by mohly dosáhnout, kdyby bylo možné uvádět na trh zboží a služby na základě jednotného smluvního práva použitelného na všechny jejich přeshraniční transakce a, pokud jde o online prostředí, na jedinou internetovou stránku.

(3) Náklady na transakci související se smluvním právem, které tvoří prokazatelně značný podíl, a právní překážky vyplývající z rozdílů mezi kogentními pravidly na ochranu spotřebitele jednotlivých členských států mají přímý dopad na fungování vnitřního trhu, pokud jde o transakce uzavírané mezi podnikatelem a spotřebitelem. Podle článku 6 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 593/2008 (3) kdykoli obchodník zaměřuje svou činnost na spotřebitele v jiném členském státě, řídí se právem na ochranu spotřebitele členského státu, v němž má spotřebitel obvyklé bydliště, které poskytuje větší úroveň ochrany spotřebitele, a nemůže se od tohoto práva smluvně odchýlit; toto právo se uplatní i v případě, že si strany zvolily jiné rozhodné právo. Obchodníci proto musí dopředu zjistit, zda právo na ochranu spotřebitele poskytuje vyšší úroveň ochrany, a zajistit, aby jejich smlouvy byly v souladu s těmito požadavky. Pokud jde o elektronický obchod, musí být navíc pozměněny i internetové stránky, aby odrážely závazné požadavky rozhodného cizího práva při uzavírání smluv se spotřebitelem, což znamená další náklady. Stávající harmonizace práva na ochranu spotřebitele na úrovni Unie vedla v některých oblastech ke sblížení právních předpisů. Rozdíly mezi jednotlivými členskými státy jsou však i nadále podstatné; stávající harmonizace ponechává členským státům širokou škálu možností, jak splnit požadavky vyplývající z právních předpisů Unie a jak stanovit úroveň ochrany spotřebitele.

(4) Překážky související se smluvním právem, které obchodníkům znesnadňují úplné využít potenciálu vnitřního trhu, znevýhodňují také spotřebitele. Menší míra přeshraničního obchodu vede k menšímu počtu dovozů a slabší hospodářské soutěži. Spotřebitelé mohou být znevýhodněni omezeným výběrem zboží za vyšší ceny, obojí z toho důvodu, že jim své výrobky a služby přímo nabízí menší počet zahraničních obchodníků, a nepřímo také jako důsledek omezeného obchodu mezi podnikateli na velkoobchodní úrovni. I když by přeshraniční nakupování mohlo přinést podstatnou ekonomickou výhodu, pokud jde o větší počet nabídek a jejich lepší kvalitu, řada spotřebitelů se zapojením do přeshraničního nakupování váhá vzhledem k nejistotě ohledně svých práv. Některé hlavní obavy spotřebitelů souvisejí se smluvním právem; zda by například spotřebitelé měli k dispozici odpovídající ochranu v případě koupě vadných výrobků. Podstatná část spotřebitelů v důsledku toho upřednostňuje domácí nákupy, i když to znamená, že mají menší výběr za vyšší ceny.

(5) Snaha těch spotřebitelů, kteří hodlají využít cenových rozdílů mezi jednotlivými členskými státy tím, že nakupují v jiném členském státě, je navíc podkopána odmítnutím obchodníka takové zboží prodat. I když elektronický obchod značně zjednodušil hledání nabídek, jakož i porovnávání cen a dalších podmínek bez ohledu na místo, kde je obchodník usazen, objednávky od spotřebitelů ze zahraniční jsou velmi často odmítány, protože obchodníci nehodlají vstupovat do přeshraničních transakcí.

(6) Rozdíly ve vnitrostátních systémech smluvního práva proto představují překážky, které spotřebitelům a obchodníkům znemožňují plně využívat výhod vnitřního trhu. Tyto překážky související se smluvním právem by se podstatně snížily, pokud by smlouvy mohly vycházet z jediného a jednotného souboru pravidel smluvního práva použitelného bez ohledu na to, kde jsou smluvní strany usazeny. Tento jednotný soubor pravidel smluvního práva by se měl vztahovat na celou dobu platnosti smlouvy, a měl by proto upravovat oblasti, které jsou při uzavírání smlouvy nejdůležitější. Rovněž by měl obsahovat plně harmonizovaná ustanovení o ochraně spotřebitele.

(7) Rozdíly mezi vnitrostátními systémy smluvního práva a jejich účinky na přeshraniční obchod rovněž způsobují omezení hospodářské soutěže. Jestliže je objem přeshraničního obchodu malý, je omezená i hospodářská soutěž, a obchodníci tak mají méně pobídek k tomu, aby byli inovativnější a aby zlepšovali kvalitu svých výrobků nebo snižovali ceny. Zejména v menších členských státech s omezeným počtem domácích konkurentů může rozhodnutí zahraničních obchodníků nevstupovat na tyto trhy z důvodu nákladů a složitosti omezovat hospodářskou soutěž, což má značný dopad na možnosti volby a cenové úrovně dostupných výrobků. Překážky přeshraničního obchodu mohou navíc narušovat hospodářskou soutěž mezi MSP a většími společnostmi. S ohledem na značný dopad nákladů na transakci ve vztahu k obratu je více pravděpodobné, že na zahraniční trh nevstoupí spíše MSP než jeho větší konkurent.

(8) Překážky související se smluvním právem znesnadňují spotřebitelům a obchodníkům úplné využití potenciálu vnitřního trhu a jsou zvlášť patrné zejména v oblasti prodeje na dálku, který by měl být jedním z hmatatelných výsledků vnitřního trhu. Zejména digitální rozměr vnitřního trhu se stává důležitým pro spotřebitele i obchodníky, neboť spotřebitelé stále více nakupují po internetu a čím dál větší počet obchodníků prodává on-line. Jelikož se prostředky informačních a komunikačních technologií neustále vyvíjejí a stávají se stále dostupnějšími, je růstový potenciál internetového prodeje velmi vysoký. Z těchto důvodů, jakož i k překonání těchto překážek souvisejících se smluvním právem by smluvní strany měly mít možnost sjednat, že se jejich smlouva uzavřená na dálku, a zejména on-line, bude řídit jediným a jednotným souborem pravidel smluvního práva, která mají stejný význam a výklad ve všech členských státech, tj. společnou evropskou právní úpravou prodeje. Tato společná evropská právní úprava prodeje by měla představovat další možnost pro prodej na dálku, a zejména internetový obchod , která zlepšuje volbu, jež mají strany k dispozici, a je otevřená k použití kdykoli se strany shodně domnívají, že je to prospěšné k tomu, aby došlo ke zjednodušení přeshraničního obchodu a zamezení vzniku nákladů na transakci a na využití příležitosti. Tato právní úprava by se měla stát základem pro smluvní vztahy pouze tehdy, když se smluvní strany dohodnou na jejím použití. [pozm. návrh 1]

(9) Nařízení zavádí společnou evropskou právní úpravu prodeje v oblasti smluv uzavřených na dálku, zejména prostřednictvím internetu . Harmonizuje Sbližuje smluvní právo členských států, aniž by bylo nutné změnit platné vnitrostátní smluvní právo primární systém vnitrostátního smluvního práva , ale ve vnitrostátním právu jednotlivých členských států vytváří sekundární systém smluvního práva pro smlouvy v rámci jeho oblasti působnosti. Tento přímo použitelný sekundární systém by měl být stejný by měl být nedílnou součástí právního řádu platného na území členských států . Pokud to umožňuje oblast působnosti společné evropské právní úpravy prodeje a pokud se smluvní strany platně dohodly na jejím použití, měla by se tato úprava uplatnit namísto primárního vnitrostátního systému smluvního práva v rámci tohoto právního řádu. Měla by být stejná v rámci celé Unie a měl měla by existovat vedle platných vnitrostátních pravidel smluvního práva. Společná evropská právní úprava prodeje by se měla používat na dobrovolném základě a vycházet z dohody smluvních stran uzavírajících přeshraniční smlouvu. [pozm. návrh 2]

(10) Dohoda o použití společné evropské právní úpravy prodeje by měla představovat volbu provedenou v rámci příslušného vnitrostátního práva, které právního řádu , který je použitelné určen jako rozhodné právo podle nařízení (ES) č. 593/2008, nebo ve vztahu k informačním povinnostem před uzavřením smlouvy podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 864/2007 (4), nebo podle jakékoli jiné příslušné kolizní normy. Dohoda o používání společné evropské právní úpravy prodeje by proto neměla představovat je proto výsledkem volby mezi dvěma různými systémy téhož vnitrostátního právního řádu. Tato volba proto nepředstavuje volbu rozhodného práva mezi dvěma vnitrostátními právními systémy ve smyslu kolizních norem, neměla by být s touto volbou zaměňována a neměla by být těmito kolizními normami dotčena. Toto nařízení proto nebude mít dopad na stávající kolizní normy , jako jsou například normy obsažené v nařízení (ES) č. 593/2008 . [pozm. návrh 3]

(11) Společná evropská právní úprava prodeje by měla obsahovat ucelený soubor plně harmonizovaných jednotných kogentních pravidel na ochranu spotřebitele. V souladu s čl. 114 odst. 3 Smlouvy by tato pravidla měla zajistit vysokou úroveň ochrany spotřebitele s cílem posílit důvěru spotřebitele ve společnou evropskou právní úpravu prodeje, čímž spotřebitel bude na základě této úpravy pobízen uzavírat smlouvy. Tato pravidla by měla zachovávat nebo zlepšovat úroveň ochrany, která je spotřebitelům poskytována podle práva Unie na ochranu spotřebitele. Přijetí tohoto nařízení by rovněž nemělo předem vylučovat revizi směrnice o právech spotřebitelů, aby bylo možné v plném rozsahu a na vysoké úrovni harmonizovat ochranu spotřebitelů v členských státech. [pozm. návrh 4]

(11a) Definice spotřebitele by měla zahrnovat fyzické osoby, které jednají mimo rámec své obchodní činnosti, podnikání, řemesla nebo povolání. Pokud je však v případě smluv majících dvojí účel smlouva uzavřena za účelem částečně spadajícím do rámce a částečně mimo rámec obchodní činnosti dané osoby a účel této činnosti je natolik okrajový, že nepřevažuje v celkovém kontextu dotčené transakce, tato osoba by rovněž měla být považována za spotřebitele. S cílem stanovit, zda fyzická osoba jedná zcela nebo částečně za účelem své obchodní nebo výrobní činnosti či provozování svého řemesla nebo povolání, je třeba zohlednit, jak tato osoba vystupuje vůči dané smluvní straně; [pozm. návrh 5]

(12) Jakmile bylo platně sjednáno použití společné evropské právní úpravy prodeje, měly by se touto úpravou řídit všechny záležitosti spadající do oblasti její působnosti. Vzhledem k tomu, že společná evropská právní úprava prodeje obsahuje úplný ucelený soubor jednotných harmonizovaných kogentních pravidel na ochranu spotřebitele, nebudou se vyskytovat rozdíly mezi právními systémy členských států v této oblasti, jestliže se smluvní strany rozhodnou pro použití společné evropské právní úpravy prodeje. V důsledku toho nemá ustanovení čl. 6 odst. 2 nařízení (ES) č. 593/2008, které předpokládá existenci různé úrovně ochrany spotřebitele v členských státech, žádný praktický dopad význam na záležitosti, na něž se vztahuje společná evropská právní úprava prodeje , neboť by vedlo ke srovnávání mezi kogentními ustanoveními dvou totožných sekundárních systémů smluvního práva . [pozm. návrh 6]

(13) Společná evropská právní úprava prodeje by měla být k dispozici pro účely přeshraničních smluv, protože v souvislosti s jejich uzavíráním vedou rozdíly mezi vnitrostátními právními systémy ke složitosti a vzniku dodatečných nákladů a odrazují strany od navazování smluvních vztahů a protože prodej na dálku, zejména prostřednictvím internetu, má velký potenciál . Přeshraniční povaha smlouvy by měla být ve smlouvách uzavíraných mezi podnikateli posouzena na základě obvyklého bydliště stran. Ve smlouvách uzavíraných mezi podnikateli a spotřebiteli by měl být přeshraniční požadavek splněn za předpokladu, že je buď obecná adresa uvedená spotřebitelem, nebo adresa pro dodání zboží, nebo fakturační adresa uvedená spotřebitelem na území členského státu, ale mimo stát, v němž má obchodník své obvyklé bydliště. [pozm. návrh 7]

(14) Používání společné evropské právní úpravy prodeje by nemělo být omezeno na přeshraniční situace zahrnující pouze členské státy, ale mělo by být k dispozici k usnadnění obchodu mezi členskými státy a třetími zeměmi. Jestliže jsou do smluvního vztahu zapojeni spotřebitelé z třetí země, na dohodu o používání společné evropské právní úpravy prodeje, což by znamenalo volbu cizího práva, by se měly vztahovat použitelné kolizní normy.

(15) Obchodníci zapojení jak do čistě domácích, tak do přeshraničních transakcí mohou považovat za užitečné používat pro všechny své transakce jedinou a jednotnou smlouvu. Členské státy by proto měly mít možnost rozhodnout, že strany mohou používat společnou evropskou právní úpravu prodeje i v čistě domácím prostředí.

(16) Společná evropská právní úprava prodeje by měla být k dispozici zejména za účelem prodeje movitého zboží, včetně výroby a produkce takového zboží, protože se jedná o hospodářsky samostatný a nejdůležitější typ smlouvy, který by mohl mít značný potenciál růstu v přeshraničním obchodě, zejména pokud jde o elektronický obchod.

(17) Oblast působnosti společné evropské právní úpravy by se měla vztahovat i na smlouvy o dodání digitálního obsahu, aby se zohlednil rostoucí význam digitálního hospodářství. Převod digitálního obsahu za účelem uchování, zpracování nebo přístupu a opakovaného použití, jako je např. stahování hudby, rychle roste a má značný potenciál k dalšímu růstu, ale je stále obklopen značným stupněm rozmanitosti, pokud jde o vnitrostátní právní systémy a právní nejistotu. Společná evropská právní úprava prodeje by se měla proto vztahovat i na dodání digitálního obsahu bez ohledu na to, zda byl tento obsah dodán na hmotném nosiči.

(17a) Tzv. cloud computing se rychle rozvíjí a má velký růstový potenciál. Společná evropská právní úprava prodeje poskytuje ucelený soubor pravidel upravených pro poskytování služeb na dálku a zejména pro poskytování digitálního obsahu prostřednictvím internetu a souvisejících služeb. Mělo by být možné uplatňovat tato pravidla také v případě digitálního obsahu a souvisejících služeb poskytovaných prostřednictvím cloudu, zejména pokud lze digitální obsah stáhnout z cloudu prodávajícího nebo dočasně uložit v cloudu poskytovatele. [pozm. návrh 8]

(18) Digitální obsah je často dodáván nikoli výměnou za zaplacení ceny, ale v souvislosti se samostatně zaplaceným zbožím nebo službou, které zahrnují nepeněžní plnění, jako je poskytnutí přístupu k osobním údajům, nebo bezplatně v souvislosti s marketingovou strategií, která vychází z očekávání, že spotřebitel později koupí výrobek s dodatečným nebo propracovanějším digitálním obsahem. S ohledem na tuto specifickou strukturu trhu a na skutečnost, že vady poskytnutého digitálního obsahu mohou poškodit ekonomické zájmy spotřebitele bez ohledu na podmínky, za nichž byl digitální obsah dodán, použitelnost společné evropské právní úpravy prodeje by neměla záviset na tom, zda za daný digitální obsah byla zaplacena kupní cena. V takových případech by však prostředky nápravy pro kupujícího měly být omezeny na náhradu škody. Na druhou stranu by kupující měl mít možnost využít všech prostředků nápravy s výjimkou snížení ceny, i když není povinen za dodání digitálního obsahu platit, pokud jeho protiplnění, jako je například poskytnutí osobních údajů či jiné plnění s komerční hodnotou pro dodavatele, nahrazuje platbu ceny a digitální obsah není tedy v takových případech ve skutečnosti dodáván bezplatně. [pozm. návrh 9]

(19) S cílem maximálně využít přidanou hodnotu společné evropské právní úpravy prodeje by se její věcná působnost měla vztahovat na služby poskytované prodávajícím, které přímo a úzce souvisejí s dotyčným zbožím nebo digitálním obsahem dodaným na základě společné evropské právní úpravy prodeje a které jsou v praxi často kombinovány v téže nebo související smlouvě ve stejné době; jedná se nejčastěji o opravu, údržbu a instalaci zboží nebo digitálního obsahu nebo o dočasné uložení takového obsahu v cloudu poskytovatele . [pozm. návrh 10]

(19a) Společnou evropskou právní úpravu prodeje lze použít i na smlouvu, která má spojitost s jinou smlouvou mezi stejnými stranami, nejde-li o kupní smlouvu, smlouvu o dodání digitálního obsahu nebo smlouvu o poskytování souvisejících služeb. Na související smlouvu se vztahuje příslušná vnitrostátní právní úprava použitelná podle příslušné kolizní normy. Společnou evropskou právní úpravu prodeje lze rovněž použít na smlouvu, která obsahuje jiný prvek než prodej zboží, dodání digitálního obsahu nebo poskytnutí souvisejících služeb, pokud jde o oddělitelné prvky a jejich cenu je možné vyčlenit. [pozm. návrh 11]

(20) Společná evropská právní úprava prodeje by se neměla vztahovat na jakékoli související smlouvy, na základě nichž kupující získává zboží nebo službu od třetí osoby. Nebylo by to vhodné z toho důvodu, že tato třetí osoba není součástí dohody uzavřené mezi smluvními stranami o používání pravidel obsažených ve společné evropské právní úpravě prodeje. Na související smlouvu uzavřenou s třetí osobou by se měla vztahovat příslušná vnitrostátní právní úprava, která je podle nařízení (ES) č. 593/2008 a (ES) č. 864/2007 použitelná, nebo jakékoli jiné příslušné kolizní normy.

(21) Aby se cíleným a přiměřeným způsobem vyřešily aktuální problémy v oblasti vnitřního trhu a hospodářské soutěže, měla by se osobní působnost společné evropské právní úpravy prodeje zaměřit na strany, které v současné době od obchodování v zahraničí odrazují rozdíly ve vnitrostátních systémech smluvního práva, což vede ke značnému negativnímu dopadu na přeshraniční obchod. Tato úprava by se proto měla vztahovat na transakce mezi obchodníky a spotřebiteli a na smlouvy mezi obchodníky, pokud je alespoň jeden z těchto obchodníků MSP podle definice vyplývající z doporučení Komise 2003/361/ES (5). Tím by však neměla být dotčena možnost členských států přijmout právní předpisy, které umožní použití společné evropské právní úpravy prodeje i na smlouvy mezi obchodníky, z nichž ani jeden není MSP. V transakcích mezi podnikateli však obchodníci mají v každém případě úplnou smluvní svobodu a jsou vyzýváni, aby při navrhování vlastních smluvních podmínek načerpali inspiraci ze společné evropské právní úpravy prodeje.

(22) Pro použití společné evropské právní úpravy prodeje je nezbytná dohoda smluvních stran o použití společné evropské právní úpravy prodeje . Pokud jde o transakce mezi podnikatelem a spotřebitelem, měly by se na tuto dohodu vztahovat přísné požadavky. Vzhledem k tomu, že to bude obvykle obchodník, kdo navrhuje použití společné evropské právní úpravy prodeje, spotřebitelé si musí být plně vědomi skutečnosti, že souhlasí s používáním pravidel, která jsou odlišná od platné vnitrostátní právní úpravy. Souhlas spotřebitele s použitím společné evropské právní úpravy prodeje by proto měl být přípustný pouze ve formě výslovného vyjádření, které je jasně odděleno od vyjádření souhlasu s uzavřením smlouvy. Nemělo by proto být možné nabízet používání společné evropské právní úpravy prodeje jako podmínku ve smlouvě, která má být uzavřena, a zejména nikoli jako součást standardních podmínek daného obchodníka. Obchodník by měl spotřebiteli poskytnout na trvalém nosiči potvrzení týkající se této dohody o používání společné evropské právní úpravy prodeje. [pozm. návrh 12]

(23) Vedle toho, že musí jít o vědomou volbu používání společné evropské právní úpravy prodeje ze strany spotřebitele, jeho souhlas by měl vycházet z informovaného rozhodnutí. Obchodník by proto neměl spotřebitele pouze upozornit na zamýšlené používání společné evropské právní úpravy prodeje, ale měl by mu rovněž poskytnout informace o jeho povaze a nejvýraznějších rysech. Aby bylo plnění tohoto úkolu obchodníkům co nejvíce usnadněno a zamezilo se nadbytečné administrativní zátěži a aby se zajistila jednotnost v míře a kvalitě informací poskytovaných spotřebiteli, obchodníci by jim měli poskytnout standardní informační oznámení uvedené v tomto nařízení, které je tak k dispozici ve všech úředních jazycích Unie. Jestliže není možné spotřebiteli poskytnout informační oznámení, je-li smlouva např. uzavírána telefonicky, nebo jestliže obchodník neposkytl spotřebiteli toto informační oznámení, dohoda o používání společné evropské právní úpravy prodeje by neměla být pro spotřebitele závazná až do doby, než obdrží informační oznámení a potvrzení této dohody a následně vyjádří svůj souhlas.

(23a) Pokud je dohoda smluvních stran o používání společné evropské právní úpravy prodeje neplatná nebo pokud nebyly splněny požadavky na standardní informační oznámení, měla by být otázka, zda byla dohoda uzavřena a za jakých podmínek, řešena v rámci příslušného vnitrostátního práva, které se použije na základě příslušných kolizních norem. [pozm. návrh 13]

(24) Aby se zamezilo selektivnímu používání některých prvků společné evropské právní úpravy prodeje, které by mohlo narušit rovnováhu mezi právy a povinnostmi smluvních stran a mít negativní vliv na míru ochrany spotřebitelů, volba by se měla vztahovat na společnou evropskou právní úpravu prodeje jako celek, nikoli na její jednotlivé části.

(25) Pokud by se jinak na danou smlouvu uplatnila Úmluva Organizace spojených národů o smlouvách o mezinárodní koupi zboží, volba používání společné evropské právní úpravy prodeje by měla implikovat dohodu smluvních stran o vyloučení této úmluvy.

(26) Pravidla vyplývající ze společné evropské právní úpravy prodeje by se měla vztahovat na záležitosti smluvního práva, které mají praktický význam po dobu platnosti všech typů smluv, které spadají do jejich věcné i osobní působnosti, zejména smluv uzavřených on-line. Společnou evropskou právní úpravou prodeje by se proto vedle práv a povinností stran a prostředků nápravy, které jsou k dispozici v případě neplnění, měly řídit i povinnosti poskytovat informace před uzavřením smlouvy, uzavírání smluv včetně formálních požadavků na uzavírání smluv, právo odstoupit od smlouvy a jeho důsledky, zrušení smlouvy z důvodu omylu, podvodu, hrozby nebo zneužití postavení a důsledky takového zrušení smlouvy, výklad, obsah a účinky smlouvy, posuzování a důsledky nepřiměřených smluvních podmínek, navrácení po zrušení nebo ukončení smlouvy a promlčení a prekluzi práv. Měla by rovněž upravovat sankce, které jsou k dispozici v případě porušení povinností vyplývajících z jejího používání.

(27) Veškeré záležitostí smluvní i mimosmluvní povahy, které nejsou společnou evropskou právní úpravou prodeje upraveny, se řídí platnými pravidly vnitrostátního práva stojícími mimo společnou evropskou právní úpravu prodeje, které je použitelné podle nařízení (ES) č. 593/2008 a (ES) č. 864/2007 nebo podle jakékoli jiné příslušné kolizní normy. Tyto záležitosti zahrnují právní subjektivitu, neplatnost smlouvy v důsledku nedostatečné způsobilosti, protiprávnost nebo rozpor s dobrými mravy , pokud důvody protiprávnosti či rozporu s dobrými mravy neřeší společná evropská právní úprava prodeje , stanovení smluvního jazyka, záležitosti zákazu diskriminace, zastoupení, existenci více dlužníků nebo více věřitelů, výměnu smluvních stran včetně právního nástupnictví, započtení a spojení, vlastnická práva včetně převodu vlastnictví, práv duševního vlastnictví a mimosmluvní odpovědnosti , a otázku Otázka, zda lze společně uplatňovat souběžné nároky vyplývající ze smluvní i mimosmluvní odpovědnosti, nespadá do oblasti působnosti společné evropské právní úpravy prodeje. V zájmu jasnosti a právní jistoty by společná evropská právní úprava prodeje měla jednoznačně odkazovat na otázky, které upravuje, a otázky, jimiž se nezabývá. [pozm. návrh 14]

(27a) Na nekalé obchodní praktiky uvedené ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES (6) by se společná evropská právní úprava prodeje vztahovala v míře, v jaké se překrývají s pravidly smluvního práva, včetně pravidel týkajících se nekalých obchodních praktik, jež mohou vést ke zrušení smlouvy v důsledku omylu, podvodu, hrozby či zneužití postavení, nebo prostředků nápravy porušení povinností poskytovat informace . Jiné nekalé obchodní praktiky, než jsou ty, které se překrývají s pravidly smluvního práva, by neměly spadat do oblasti působnosti společné evropské právní úpravy prodeje. [pozm. návrh 15]

(28) Záležitosti, které nespadají do působnosti smluvního práva, by se neměly řídit společnou evropskou právní úpravou prodeje. Tímto nařízením by neměla být dotčena právní úprava Unie nebo členských států týkající se těchto záležitostí. Například informační povinnosti, které jsou uloženy za účelem ochrany zdraví a bezpečnosti nebo z důvodů souvisejících se životním prostředí, by měly zůstat mimo oblast působnosti společné evropské právní úpravy prodeje. Tímto nařízením by dále neměly být dotčeny požadavky na poskytování informací podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/123/ES (7).

(29) Jakmile bylo platně sjednáno použití společné evropské právní úpravy prodeje, měly by se touto úpravou řídit všechny záležitosti spadající do oblasti její působnosti. Pravidla společné evropské právní úpravy prodeje by měla být vykládána samostatně v souladu se zavedenými zásadami pro výklad práva Unie. Otázky týkající se záležitostí spadajících do oblasti působnosti společné evropské právní úpravy prodeje, které nejsou výslovně upraveny, by měly být vyřešeny pouze výkladem pravidel této úpravy bez odkazu na jakékoli jiné právo. Pravidla společné evropské právní úpravy prodeje by měla být vykládána na základě zásad a cílů, z nichž všechna její ustanovení vycházejí. [pozm. návrh 16]

(30) Smluvní svoboda by měla představovat hlavní zásadu, na níž je společná evropská právní úprava prodeje založena. Autonomie smluvních stran by měla být omezena jen tehdy a v tom rozsahu, v jakém je to nezbytné, zejména z důvodu ochrany spotřebitele. Pokud taková potřeba existuje, je zapotřebí jasně informovat o kogentní povaze daných pravidel.

(31) Obecné zásady dobré víry a poctivého jednání by měly představovat vzor, jak mají smluvní strany spolupracovat. Vzhledem k tomu, že některá pravidla představují specifické projevy obecné zásady dobré víry a poctivého jednání, měla by mít přednost před obecnou zásadou. Obecná zásada by proto neměla být používána jako nástroj pro změnu práv a povinností smluvních stran, které vyplývají ze specifických pravidel. Požadavky vyplývající z obecné zásady dobré víry a poctivého jednání by měly mimo jiné záviset na relativní úrovni odbornosti smluvních stran, a proto by měly být stanoveny jinak v transakcích mezi podnikatelem a spotřebitelem a jinak v transakcích mezi podnikateli navzájem. V transakcích mezi obchodníky by měl být v této souvislosti relevantním faktorem i poctivý obchodní styk v daném odvětví. Obecná zásada dobré víry a poctivého jednání by měla být normou chování zajišťující poctivý, transparentní a spravedlivý vztah. Ačkoli tyto zásady brání smluvní straně v uplatňování práv, opravných opatření nebo obranných prostředků, jež by jinak měla, a znemožňuje jí na ně spoléhat, neměly by jako takové vést k vznášení obecného nároku na náhradu škody. Pravidla společné evropské právní úpravy prodeje představují zvláštní projev obecné zásady dobré víry a poctivého jednání, jako je zabránění podvodu nebo nesplnění povinnosti uložené obsaženým ustanovením, a tudíž mohou zakládat právo na náhradu škody, avšak pouze ve velmi specifických případech. [pozm. návrh 17]

(32) Obecným cílem společné evropské právní úpravy prodeje by měla být ochrana platné smlouvy, kdykoli to je možné a vhodné s ohledem na oprávněný zájem smluvních stran.

(33) Společná evropská právní úprava prodeje by měla identifikovat vyvážená řešení a zohlednit oprávněné zájmy smluvních stran na stanovení a používání dostupných prostředků nápravy v případě neplnění smlouvy. Ve smlouvách uzavíraných mezi podnikatelem a spotřebitelem by systém prostředků nápravy měl odrážet skutečnost, že nedostatek shody zboží, digitálního obsahu nebo služeb se smlouvou spadá do odpovědnosti obchodníka.

(34) Komise by měla vytvořit databázi obsahující judikaturu Soudního dvora Evropské unie a vnitrostátních soudů týkající se výkladu společné evropské právní úpravy prodeje nebo jakéhokoli jiného ustanovení tohoto nařízení, aby zpřístupnění těchto relevantních pravomocných rozsudků veřejnosti posilovalo právní jistotu. Členské státy by měly plnění tohoto úkolu umožnit a zajistit, aby tyto vnitrostátní rozsudky byly rychle sdělovány Komisi. Měla by být vytvořena snadno dostupná a plně systematizovaná databáze, jež by umožňovala snadné vyhledávání. Aby se vyřešily problémy související s různými přístupy k rozsudkům v rámci Unie a umožnilo se účinné a hospodárné provozování databáze, mělo by každý rozsudek doprovázet standardní shrnutí rozsudku. Mělo by být stručné, což by vedlo k jeho snadné dostupnosti. Mělo by být rozděleno do pěti oddílů, které by měly stanovit hlavní prvky zveřejněného rozsudku, tj.: téma a příslušný článek společné evropské právní úpravy prodeje; stručné shrnutí skutečností; stručné shrnutí hlavních argumentů; rozhodnutí; důvody rozhodnutí s jasně uvedenou zásadou, na jejímž základě se k rozhodnutí dospělo. [pozm. návrh 18]

(34a) Cenným nástrojem ke společné evropské právní úpravě prodeje by mohl být komentář, neboť by tuto úpravu vyjasnil a poskytl k ní návodné pokyny. Tento komentář by měl obsahovat jasný a celistvý výklad článků společné evropské právní úpravy prodeje a měl by případně obsahovat vysvětlení k volbě politiky, z níž vycházejí konkrétní články. Jasné vysvětlení ohledně takové volby by soudům všech členských států umožnilo náležitě vykládat a uplatňovat společnou evropskou právní úpravu prodeje a umožnilo by jim to rovněž odstranit veškeré nejasnosti. Komentář jako takový usnadní rozvoj uceleného a jednotného uplatňování společné evropské právní úpravy prodeje. Komise by měla prozkoumat možnosti, jak takový komentář vytvořit. [pozm. návrh 19]

(34b) Další překážkou pro přeshraniční obchod je nedostatečný přístup k účinnému a levnému mechanismu nápravy. Spotřebitel a obchodník, kteří uzavřou smlouvu na základě společné evropské právní úpravy prodeje, by tudíž měli zvážit předložení sporů vyplývajících ze smlouvy existujícímu subjektu pro alternativní řešení sporů, jak je vymezen v čl. 4 odst. 1 písm. h) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/11/EU (8) . Tím by neměla být nijak dotčena možnost smluvních stran zahájit jednání u příslušných soudů, aniž by musely nejprve využít alternativního řešení sporů. [pozm. návrh 20]

(34c) Pro snadnější používání společné evropské právní úpravy prodeje by Komise měla za pomoci pracovních skupin složených převážně ze zástupců spotřebitelů a podniků a podporovaných akademickou sférou a lidmi z praxe pracovat na vývoji evropských modelových smluvních podmínek. Tyto modelové smluvní podmínky by mohly účelně doplňovat pravidla společné evropské právní úpravy prodeje tím, že popíší specifické prvky dané smlouvy a měly by brát v potaz zvláštnosti příslušných obchodních odvětví. Měly by odpovídat potřebám zúčastněných stran a odrážet ponaučení z počáteční praktické zkušenosti s používáním společné evropské právní úpravy prodeje. Modelové smluvní podmínky by měly být zpřístupněny veřejnosti, neboť by obchodníkům poskytly přidanou hodnotu, pokud se rozhodnou uzavřít přeshraniční smlouvu za použití společné evropské právní úpravy prodeje. Aby mohly tyto vzorové smluvní podmínky účinně doprovázet společnou evropskou právní úpravu prodeje, měla být práce Komise začít co nejdříve. [pozm. návrh 21]

(35) Je také vhodné přezkoumat fungování společné evropské právní úpravy prodeje nebo jakékoli jiné ustanovení tohoto nařízení po pěti letech jeho fungování. Tento přezkum by měl mimo jiné zohledňovat potřebu dalšího rozšíření oblasti působnosti ve vztahu ke smlouvám mezi podnikateli zahrnutí dalších pravidel týkajících se doložek o výhradě vlastnictví , tržní a technický rozvoj týkající se digitálního obsahu a budoucí vývoj acquis Unie. Zvláštní pozornost by měla být věnována také otázce, zda omezení na smlouvy uzavřené na dálku, zejména prostřednictvím internetu, je i nadále vhodné nebo zda by nebylo možné rozšířit působnost tak, aby zahrnovala smlouvy uzavřené v obchodních prostorách. [pozm. návrh 22]

(36) Vzhledem k tomu, že cílů tohoto nařízení, a sice přispět řádnému fungování vnitřního trhu vytvořením jednotného souboru pravidel smluvního práva, který bude možné používat při přeshraničních transakcích v rámci Unie, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni jednotlivých členských států a lze jej lépe dosáhnout na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity podle článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle.

(37) Toto nařízení dodržuje základní práva a zachovává zásady uznávané zejména Listinou základních práv Evropské unie, a sice články 16, 38 a 47 této listiny.

PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:

Obsah (*1)

[pozm. návrh 23]

Hlava I

Obecná ustanovení [pozm. návrh 24]

Část -I: Uplatňování tohoto předpisu [pozm. návrh 25]

Článek 1

Cíl a předmět

1. Účelem tohoto nařízení je zlepšit podmínky pro vytvoření a fungování vnitřního trhu poskytnutím jednotného souboru pravidel smluvního práva stanoveného v hlavě II („společná evropská právní úprava prodeje“) v rámci právního řádu každého členského státu . Tato pravidla lze používat na přeshraniční transakce týkající se prodeje zboží, dodání digitálního obsahu a poskytování souvisejících služeb na dálku, zejména on-line , jestliže se tak smluvní strany dohodnou. [pozm. návrh 26]

2. Toto nařízení umožňuje obchodníkům, zejména malým a středním podnikům („MSP“), aby se spoléhali na společný soubor pravidel a používali stejné smluvní podmínky při svých přeshraničních transakcích, čímž se sníží zbytečné náklady a zároveň poskytne vysoký stupeň právní jistoty. [pozm. návrh 27]

3. Pokud jde o smlouvy mezi obchodníky a spotřebiteli, toto nařízení obsahuje ucelený soubor pravidel na ochranu spotřebitele s cílem zajistit vysokou míru této ochrany, posílit důvěru spotřebitele ve vnitřní trh a podnítit spotřebitele k přeshraničním nákupům.

Článek 2

Definice

Pro účely tohoto nařízení se rozumí:

a) „smlouvou“ dohoda směřující k tomu, aby z ní vyplývaly povinnosti nebo jiné právní účinky;

b) „dobrou vírou a poctivým jednáním“ norma chování charakterizovaná poctivostí, otevřeností a zohledněním zájmů druhé strany příslušné transakce nebo vztahu; [pozm. návrh 28]

c) „ztrátou“ ekonomická ztráta a neekonomická ztráta v podobě bolesti a utrpení, s výjimkou jiných forem neekonomické ztráty, jako je zhoršení životních podmínek a ztráta radosti; [pozm. návrh 29]

d) „standardními smluvními podmínkami“ smluvní podmínky, které byly dopředu navrženy pro několik transakcí, na nichž se podílejí různé strany, a které nebyly stranami individuálně sjednány ve smyslu článku 7 společné evropské právní úpravy prodeje; [pozm. návrh 30]

e) „obchodníkem“ jakákoli fyzická osoba nebo jakákoli právnická osoba , bez ohledu na to, zda je v soukromém či veřejném vlastnictví , která činí právní úkony týkající se smluv v souvislosti se svou živností, podnikáním, řemeslem nebo povoláním; [pozm. návrh 31]

f) „spotřebitelem“ fyzická osoba, která jedná za účelem, jejž nelze považovat za její živnost, podnikání, řemeslo nebo povolání; pokud je smlouva uzavřena za účelem částečně spadajícím do rámce a částečně mimo rámec obchodní činnosti dané osoby a účel této činnosti je natolik omezený, že nepřevažuje v celkovém kontextu dotčené transakce, tato osoba je rovněž považována za spotřebitele. [pozm. návrh 32]

fa) „poskytovatelem služeb“ osoba, která prodává zboží nebo dodává digitální obsah a která se zaváže k tomu, že spotřebiteli poskytne služby související s tímto zbožím nebo digitálním obsahem; [pozm. návrh 33]

fb) „zákazníkem“ jakákoli osoba, která související službu kupuje; [pozm. návrh 34]

fc) „věřitelem“ osoba, která má právo na to, aby vůči ní jiná osoba, dlužník, splnila peněžní či nepeněžní povinnost; [pozm. návrh 35]

fd) „dlužníkem“ osoba, která má peněžní či nepeněžní povinnost vůči jiné osobě, věřiteli; [pozm. návrh 36]

fe) „dobrou vírou a poctivým jednáním“ norma chování charakterizovaná poctivostí, otevřeností a případně rozumným zohledněním zájmů druhé strany příslušné transakce nebo vztahu; [pozm. návrh 37]

ff) „standardními smluvními podmínkami“ smluvní podmínky, které byly dopředu navrženy pro několik transakcí, na nichž se podílejí různé strany, a které nebyly stranami individuálně sjednány ve smyslu článku 7 společné evropské právní úpravy prodeje; [pozm. návrh 38]

fg) „ztrátou“ ekonomická ztráta a neekonomická ztráta v podobě bolesti a utrpení, s výjimkou jiných forem neekonomické ztráty, jako je zhoršení životních podmínek a ztráta radosti; [pozm. návrh 39]

g) „náhradou škody“ peněžní částka, k jejímuž vyplacení může být osoba oprávněna z důvodu způsobené ztráty, újmy na zdraví nebo škody;

ga) „kogentním ustanovením“ jakékoli ustanovení, jehož uplatnění nemohou strany vyloučit, nebo se od něj odchýlit a jehož účinky nemohou měnit; [pozm. návrh 40]

gb) „závazkem“ povinnost plnit to, co je jedna strana právního vztahu povinna plnit druhé straně a čeho se tato druhá strana má právo domáhat jako takového; [pozm. návrh 41]

gc) „výslovným“ v souvislosti s prohlášením nebo souhlasem, že byly provedeny odděleně od jiných prohlášení nebo souhlasů, a to formou aktivního a jednoznačného jednání, zahrnujícího zaškrtnutí políčka nebo kliknutí na tlačítko či podobnou funkci; [pozm. návrh 42]

h) „zbožím“ jakákoli hmotná věc movitá; s výjimkou: i) elektřiny a zemního plynu; a ii) vody a jiných druhů plynu, pokud nejsou prodávány v omezeném objemu nebo v určitém množství;

i) „cenou“ peněžní částka, která má být zaplacena za prodané zboží, dodaný digitální obsah nebo poskytnutou související službu;

j) „digitálním obsahem“ data, která jsou vyprodukována a dodána v digitální podobě bez ohledu na to, zda k tomu došlo podle požadavků kupujícího, včetně video, audio, obrazového a psaného digitálního obsahu, digitálních her, softwaru a digitálního obsahu, který umožňuje personalizaci stávajícího hardwaru nebo softwaru; s výjimkou: i) finančních služeb, včetně internetového bankovnictví; ii) právního nebo finančního poradenství poskytovaného v elektronické podobě; iii) elektronických služeb v oblasti zdravotní péče; iv) služeb a sítí elektronických komunikací a s nimi spojených zařízení a služeb; v) hazardních her; vi) vytvoření nového digitálního obsahu a změny stávajícího digitálního obsahu ze strany spotřebitelů nebo jakoukoli jinou interakcí s tvorbou dalších uživatelů;

k) „kupní smlouvou“ jakákoli smlouva, na základě níž obchodník („prodávající“) převádí nebo se zavazuje k tomu, že převede svá vlastnická práva ke zboží na jinou osobu („kupujícího“), a kupující se zavazuje k tomu, že zaplatí kupní cenu; patří sem i smlouva o dodání zboží, které má být vyrobeno nebo vyprodukováno, a nepatří sem smlouvy o prodeji souvisejícím s exekucí nebo smlouvy, které jinak souvisejí s výkonem veřejné moci;

l) „spotřebitelskou kupní smlouvou“ kupní smlouva, kde je prodávajícím obchodník a kupujícím spotřebitel;

m) „související službou“ služba související se zbožím nebo digitálním obsahem, jako např. uchovávání nebo jakékoli další zpracování včetně instalace, údržby nebo opravy nebo jakékoli jiné zpracování, kterou poskytuje prodávající zboží nebo dodavatel digitálního obsahu na základě kupní smlouvy, smlouvy o dodání digitálního obsahu nebo na základě samostatné smlouvy o poskytování související služby, která byla uzavřena ve stejnou dobu jako kupní smlouva nebo smlouva o dodání digitálního obsahu nebo uvedená, byť pouze jako možnost, v kupní smlouvě nebo ve smlouvě o dodání digitálního obsahu ; s výjimkou: [pozm. návrh 44] i) služeb v oblasti dopravy; ii) služeb v oblasti vzdělávání; [pozm. návrh 45] iii) služeb v oblasti telekomunikační podpory; a iv) finančních služeb , včetně platebních služeb a vydávání elektronických peněz a veškerého pojištění zboží a digitálního obsahu nebo jiné povahy ; [pozm. návrh 46]

n) „poskytovatelem služeb“ osoba, která prodává zboží nebo dodává digitální obsah a která se zaváže k tomu, že spotřebiteli poskytne služby související s tímto zbožím nebo digitálním obsahem; [pozm. návrh 47]

o) „zákazníkem“ jakákoli osoba, která související službu kupuje; [pozm. návrh 48]

p) „smlouvou uzavřenou na dálku“ jakákoli smlouva mezi obchodníkem a spotřebitelem nebo jiným obchodníkem uzavřená v rámci organizovaného režimu prodeje na dálku bez současné fyzické přítomnosti obchodníka nebo, jestliže je obchodník právnickou osobou, fyzické osoby, která jej zastupuje, a spotřebitele nebo jiného obchodníka za výlučného použití jednoho nebo více prostředků komunikace na dálku až do doby, kdy byla smlouva uzavřena; [pozm. návrh 49]

q) „smlouvou uzavřenou mimo obchodní prostory“ jakákoli smlouva mezi obchodníkem a spotřebitelem: i) uzavřená za současné fyzické přítomnosti obchodníka nebo, pokud je obchodník právnickou osobou, fyzické osoby, která jej zastupuje, a spotřebitele v místě, které nepředstavuje obchodní prostory obchodníka, nebo uzavřená na základě nabídky předložené spotřebitelem za týchž okolností; nebo ii) uzavřená v obchodních prostorách obchodníka nebo pomocí jakýchkoli prostředků komunikace na dálku okamžitě poté, co byl spotřebitel osobně a individuálně osloven v místě, které nepředstavuje obchodní prostory obchodníka, a za současné přítomnosti obchodníka nebo, pokud je obchodník právnickou osobou, fyzické osoby, která jej zastupuje, a spotřebitele; nebo iii) uzavřená během zájezdu organizovaného obchodníkem nebo, pokud je obchodník právnickou osobou, fyzickou osobou, která jej zastupuje, s cílem nebo účinkem propagace a prodeje zboží nebo dodání digitálního obsahu či poskytnutí souvisejících služeb spotřebiteli; [pozm. návrh 50]

r) „obchodními prostorami“: i) jakékoli nemovité maloobchodní prostory, kde obchodník vykonává svou činnost trvale, nebo ii) jakékoli movité maloobchodní prostory, kde obchodník vykonává svou činnost obvykle; [pozm. návrh 51]

s) „obchodní zárukou“ jakýkoli závazek obchodníka nebo výrobce (dále jen „poskytovatel záruky“) vůči spotřebiteli poskytovaný vedle jejich právních povinností vyplývajících z článku 106 vůči spotřebiteli přesahující jeho záruční povinnost vyplývající ze zákona a spočívající v tom, že v případě nedostatku shody obchodník nebo výrobce vrátí spotřebiteli zaplacenou cenu nebo že zboží nebo digitální obsah vymění, opraví nebo zařídí jeho servis, pokud zboží nebo digitální obsah neodpovídá požadavkům jiným než vztahujícím se na shodu, uvedeným v záručním listě nebo v příslušné reklamě dostupné v době uzavření smlouvy nebo před jejím uzavřením; [pozm. návrh 52]

sa) „opravou“, v případě nedostatku shody, uvedení zboží nebo digitálního obsahu, které jsou v rozporu se smlouvou, v soulad se smlouvou; [pozm. návrh 53]

t) „trvalým nosičem“ každý nosič, který umožňuje straně ukládat informace určené jí osobně, a to způsobem vhodným pro jejich budoucí využití, po dobu přiměřenou pro jejich účel, a který umožňuje reprodukci uložených informací v nezměněném stavu;

u) „veřejnou dražbou“ způsob prodeje, kdy obchodník nabízí zboží nebo digitální obsah spotřebiteli, který se dražby osobně účastní nebo je mu dána možnost se jí osobně účastnit, prostřednictvím transparentního konkurenčního nabídkového řízení prováděného dražitelem, a osoba, která podá úspěšnou nabídku, je zavázána k nákupu zboží nebo digitálního obsahu;

v) „kogentním ustanovením“ jakékoli ustanovení, jehož uplatnění nemohou strany vyloučit, nebo se od něj odchýlit a jehož účinky nemohou měnit; [pozm. návrh 54]

w) „věřitelem“ osoba, která má právo na to, aby vůči ní jiná osoba, dlužník, splnila peněžní či nepeněžní povinnost; [pozm. návrh 55]

x) „dlužníkem“ osoba, která má peněžní či nepeněžní povinnost vůči jiné osobě, věřiteli; [pozm. návrh 56]

y) „závazkem“ povinnost plnit to, co je jedna strana právního vztahu povinna plnit druhé straně. [pozm. návrh 57]

(ya) „bezplatným uvedením“ náklady nezbytné pro znovuuvedení nebo uvedení zboží do stavu shody se smlouvou, zejména náklady spojené se zasláním a náklady na vynaloženou práci a materiál. [pozm. návrh 58]

Článek 3

Fakultativní povaha společné evropské právní úpravy prodeje

Smluvní strany si mohou za podmínek stanovených v článcích 8 a 9 sjednat, že se jejich přeshraniční smlouvy o prodeji zboží, dodání digitálního obsahu a poskytování souvisejících služeb bude řídit společnou evropskou právní úpravou prodeje, a to v rámci územní, věcné a osobní působnosti stanovené v článcích 4 až 7. [pozm. návrh 59]

Článek 4

Přeshraniční smlouvy

1. Společnou evropskou právní úpravu prodeje lze použít na smlouvy uzavřené na dálku, přeshraniční smlouvy jež jsou přeshraničními smlouvami . [pozm. návrh 60]

2. Pro účely tohoto nařízení je smlouva uzavřená mezi obchodníky přeshraniční smlouvou, pokud mají smluvní strany své obvyklé bydliště v různých zemích, z nichž alespoň jedna je členským státem.

3. Pro účely tohoto nařízení je smlouva uzavřená mezi obchodníkem a spotřebitelem přeshraniční smlouvou, jestliže:

a) adresa uvedená spotřebitelem, adresa pro dodání zboží, nebo fakturační adresa se nachází v jiném členském státě, než je stát obvyklého bydliště obchodníka; a

b) alespoň jedna z těchto zemí je členským státem.

4. Pro účely tohoto nařízení se za obvyklé bydliště obchodních společností nebo jiných zapsaných nebo nezapsaných subjektů považuje místo jejich ústřední správy. Obvyklým bydlištěm obchodníka, který je fyzickou osobou, je jeho hlavní místo podnikání.

5. Jestliže je smlouva uzavřena v souvislosti s operacemi pobočky, agentury nebo jiného zařízení obchodníka, je místo, kde se pobočka, agentura nebo jiné zařízení nachází, považováno za místo obvyklého bydliště obchodníka.

6. Relevantním okamžikem pro účely stanovení toho, zda se jedná o přeshraniční smlouvu, je okamžik uzavření dohody o použití společné evropské právní úpravy prodeje.

Článek 5

Smlouvy, na něž lze uplatnit společnou evropskou právní úpravu prodeje

Společnou evropskou právní úpravu prodeje lze uplatnit na tyto smlouvy uzavřené na dálku, včetně prostřednictvím internetu : [pozm. návrh 61]

a) kupní smlouvy;

b) smlouvy o dodání digitálního obsahu, který je buď dodáván na hmotném nosiči, či nikoli nebo jiným způsobem , a který uživatel může ukládat, zpracovávat, mít k němu přístup nebo znovu používat bez ohledu na to, zda byl digitální obsah dodáván oproti zaplacení kupní ceny, nebo výměnou za protiplnění jiné, než je zaplacení kupní ceny, nebo který není dodáván výměnou za jakékoli jiné protiplnění ; [pozm. návrh 62]

c) smlouvy o poskytování související služby bez ohledu na to, zda byla za související službu sjednána samostatná cena.

Článek 6

Vyloučení smluv se smíšeným účelem a smluv souvisejících se spotřebitelským úvěrem Související smlouvy a smlouvy se smíšeným účelem [pozm. návrh 63]

1. Společnou evropskou právní úpravu prodeje ne lze rovněž uplatnit na:

a) případy, kdy smlouva, jež se řídí společnou evropskou právní úpravou prodeje, souvisí s jinou smlouvou než s kupní smlouvou, smlouvou o dodání digitálního obsahu nebo smlouvou o související službě nebo

b) případy, kdy smlouva obsahuje používat na smlouvy se smíšeným účelem, které obsahují jakékoli jiné prvky, než jsou prodej zboží, dodání digitálního obsahu a nebo poskytnutí souvisejících služeb ve smyslu článku 5, pokud lze tyto prvky oddělit a pokud lze stanovit poměrnou část ceny . [pozm. návrh 64]

1a. V případech uvedených v odst. 1 písm. a) se související smlouva řídí rozhodným právem, které by se použilo za jiných okolností. [pozm. návrh 65]

1b. V případech uvedených v odst. 1 písm. a):

a) pokud v souvislosti se smlouvou, která se řídí společnou evropskou právní úpravou prodeje, jedna ze smluvních stran uplatní jakékoli právo, nárok nebo obranu, nebo pokud je tato smlouva neplatná či nezávazná, stanoví účinky na související smlouvu rozhodné vnitrostátní právo; [pozm. návrh 66]

b) pokud v souvislosti se související smlouvou jedna ze smluvních stran uplatní jakékoli právo, nárok nebo obranu nebo pokud je tato smlouva neplatná či nezávazná podle vnitrostátního práva, které se na ni vztahuje, nejsou povinnosti smluvních stran vyplývající ze smlouvy, jež se řídí společnou evropskou právní úpravou prodeje, dotčeny, pokud by smluvní strana neuzavřela smlouvu, jež se řídí společnou evropskou právní úpravou prodeje, bez existence související smlouvy nebo pokud by takovou smlouvu uzavřela za podstatně odlišných podmínek; v takovém případě je tato smluvní strana oprávněna smlouvu, jež se řídí společnou evropskou právní úpravou prodeje, ukončit. [pozm. návrh 67]

1c. V případech uvedených v odst. 1 písm. b) se má za to, že ostatní prvky začleněné do smlouvy byly dohodnuty na základě související smlouvy. [pozm. návrh 68]

2. Společnou evropskou právní úpravu prodeje nelze používat na smlouvy uzavírané mezi obchodníkem a spotřebitelem, v rámci nichž obchodník poskytuje nebo se zavazuje, že poskytne, spotřebiteli úvěr ve formě odložené platby, půjčky nebo jiného podobného finančního ujednání. Společnou evropskou právní úpravu prodeje lze použít na smlouvy uzavírané mezi obchodníkem a spotřebitelem, jestliže jsou zboží, digitální obsah nebo související služby téhož druhu dodávány na trvalém základě a spotřebitel za toto zboží, digitální obsah nebo související služby platí po dobu trvání těchto dodávek ve formě splátek. [pozm. návrh 69]

Článek 7

Smluvní strany

1. Společnou evropskou právní úpravu prodeje lze použít pouze v případě, že prodávajícím zboží nebo dodavatelem digitálního obsahu je obchodník. Jsou-li všechny smluvní strany obchodníky, lze společnou evropskou právní úpravu prodeje použít, pokud je alespoň jedna z těchto stran malým nebo středním podnikem („MSP“).

2. Pro účely tohoto nařízení je obchodníkem MSP, který

a) zaměstnává méně než 250 osob; a

b) má roční obrat nepřesahující 50 milionů EUR nebo bilanční sumu roční rozvahy nepřesahující 43 milionů EUR nebo, v případě MSP, jenž má své obvyklé sídlo v členském státě, jehož měnou není euro, nebo ve třetí zemi, odpovídající částku v měně tohoto členského státu nebo třetího země. [pozm. návrh 70]

Článek 8

Dohoda o použití společné evropské právní úpravy prodeje

1. Použití společné evropské právní úpravy prodeje vyžaduje dohodu stran. Existence této dohody a její platnost se stanoví na základě odstavců 2 a 3 tohoto článku, článku 9 a všech ostatních příslušných ustanovení společné evropské právní úpravy prodeje.

2. Ve vztazích mezi obchodníkem a spotřebitelem je dohoda o použití společné evropské právní úpravy prodeje platná pouze tehdy, jestliže spotřebitel svůj souhlas vyjádřil výslovně a odděleně od vyjádření dohody směřující k uzavření smlouvy a pokud jsou splněny požadavky uvedené v článku 9 . Obchodník poskytne spotřebiteli potvrzení o této dohodě na trvalém nosiči. [pozm. návrh 71]

3. Ve vztazích mezi obchodníkem a spotřebitelem nelze sjednat, že se společná evropská právní úprava prodeje použije částečně, ale vždy jako celek. Ve vztazích mezi obchodníky se může společná evropská právní úprava prodeje použít částečně, pokud tato úprava vyloučení příslušného opatření nezakazuje. [pozm. návrh 72]

Článek 9

Standardní informační oznámení v případě smluv mezi obchodníkem a spotřebitelem

1. Ve smlouvách uzavíraných mezi obchodníkem a spotřebitelem musí obchodník vedle splnění informačních povinností před uzavřením smlouvy stanovených ve společné evropské právní úpravě prodeje spotřebitele upozornit na zamýšlené použití společné evropské právní úpravy prodeje, a to před uzavřením smlouvy tím, že spotřebiteli jasným způsobem poskytne informační oznámení obsažené v příloze. Jestliže byla dohoda o použití společné právní úpravy prodeje uzavřena telefonicky nebo jiným způsobem, který neumožňuje poskytnout spotřebiteli informační oznámení, nebo jestliže obchodník neposkytl toto informační oznámení, spotřebitel není touto dohodou vázán do doby, než obdrží potvrzení vyplývající z čl. 8 odst. 2, které bylo doplněno o informační oznámení, a vyjádří svůj souhlas s použitím společné evropské právní úpravy prodeje.

2. Informační oznámení podle odstavce 1, je-li poskytováno v elektronické podobě, obsahuje hyperlink a ve všech ostatních případech odkaz na internetovou stránku, kde lze zdarma získat znění společné evropské právní úpravy prodeje.

Článek 10

Sankce za porušení specifických požadavků

Členské státy stanoví sankce pro případy, kdy obchodník ve vztahu k spotřebiteli poruší požadavky vyplývající z článků 8 a 9, a přijmou všechna opatření, která jsou zapotřebí pro ukládání těchto sankcí. Takto stanovené sankce musí být účinné, vhodné a odrazující. Členské státy oznámí Komisi příslušná ustanovení právních předpisů, a to nejpozději do … (*2), a jakékoli následné změny oznámí bez zbytečného odkladu.

Článek 11

Důsledky použití společné evropské právní úpravy prodeje

1. Jestliže si smluvní strany platně sjednaly použití společné evropské právní úpravy prodeje na smlouvu, řídí se záležitosti upravené touto smlouvou pouze společnou evropskou právní úpravou prodeje. Jestliže byla smlouva skutečně uzavřena, společnou evropskou právní úpravou prodeje se řídí i otázky související s dodržováním povinností v oblasti poskytování informací před uzavřením smlouvy a prostředky nápravy v případě nesplnění těchto povinností., namísto systému smluvního práva, který by se na smlouvu použil v případě neexistence takové dohody v rámci právního řádu stanoveného jako rozhodné právo. [pozm. návrh 73]

1a. Pokud smluvní strany zahájí jednání nebo učiní přípravné kroky k uzavření smlouvy a odkáží na společnou evropskou právní úpravu prodeje, použije se tato úprava také na otázky související s dodržováním povinností v oblasti poskytování informací před uzavřením smlouvy a s prostředky nápravy v případě nesplnění těchto povinností, jakož i na další otázky, které vyvstávají před uzavřením smlouvy.

Použitím společné evropské právní úpravy prodeje v souladu s prvním pododstavcem není dotčeno právo rozhodné v souladu s příslušnými kolizními normami, pokud obchodník odkázal také na jiné právní systémy. [pozm. návrh 74]

Článek 11a

Otázky, na něž se vztahuje společná evropská právní úprava prodeje

1. Společná evropská právní úprava prodeje řeší v rámci svých pravidel tyto otázky:

a) povinnost poskytovat informace před uzavřením smlouvy;

b) uzavírání smluv včetně formálních požadavků na uzavírání smluv;

c) právo odstoupit od smlouvy a důsledky tohoto odstoupení;

d) zrušení smlouvy z důvodu omylu, podvodu, hrozby nebo zneužití postavení a důsledky takového zrušení smlouvy;

e) výklad;

f) obsah a účinky, a to i pokud jde o příslušnou smlouvu;

g) posuzování a důsledky nepřiměřených smluvních podmínek;

h) práva a povinnosti stran;

i) prostředky nápravy v případě neplnění;

j) navrácení plnění po zrušení, ukončení smlouvy nebo v případě nezávazné smlouvy;

k) promlčení a prekluze práv;

l) sankce, které je možné udělit v případě porušení povinností vyplývajících z jejího uplatnění. [pozm. návrh 75]

2. Záležitosti, které společnou evropskou právní úpravou prodeje upraveny nejsou, se řídí příslušnými pravidly vnitrostátního práva rozhodného podle nařízení (ES) č. 593/2008 a (ES) č. 864/2007 nebo podle jakékoliv jiné příslušné kolizní normy. Tyto záležitosti zahrnují:

a) právní subjektivitu;

b) neplatnost smlouvy v důsledku nedostatečné způsobilosti, protiprávnosti nebo rozporu s dobrými mravy – pokud se důvody protiprávnosti či rozporu s dobrými mravy nezabývá společná evropská právní úprava prodeje;

c) stanovení smluvního jazyka;

d) zákaz diskriminace;

e) zastoupení;

f) existenci více dlužníků nebo více věřitelů a výměnu smluvní stran včetně právního nástupnictví;

g) započtení nebo spojení;

h) vznik, nabývání či převod nemovitého majetku nebo práv k němu;

i) práva duševního vlastnictví; a

j) mimosmluvní odpovědnost včetně otázky, zda lze společně uplatňovat souběžné nároky vyplývající ze smluvní i mimosmluvní odpovědnosti. [pozm. návrh 76]

3. Tímto článkem nejsou dotčena žádná kogentní pravidla nečlenské země, jež mohou být použitelná v souladu s příslušnými kolizními normami. [pozm. návrh 77]

Článek 12

Požadavky na poskytování informací vyplývající ze směrnice o službách

Tímto nařízením nejsou dotčeny požadavky na poskytování informací vyplývající z vnitrostátních právních předpisů, jimiž se provádí směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/123/ES a které doplňují požadavky na poskytování informací vyplývající ze společné evropské právní úpravy prodeje.

Článek 13

Možnosti členských států

Členský stát se může rozhodnout, že společná evropská právní úprava prodeje bude k dispozici pro:

a) smlouvy, kde se obvyklé bydliště obchodníků, nebo v případě smluv uzavíraných mezi obchodníkem a spotřebitelem, obvyklé bydliště obchodníka, adresa uvedená spotřebitelem, adresa pro dodání zboží a fakturační adresa, nachází na území tohoto členského státu; a/nebo

b) smlouvy, jejichž všechny smluvní strany jsou obchodníci, ale žádný z nich není MSP ve smyslu čl. 7 odst. 2.

Článek 14

Oznamování rozsudků aplikujících toto nařízení

1. Členské státy zajistí, aby byly pravomocné rozsudky jejich soudů, ve kterých dochází k aplikaci pravidel tohoto nařízení, sděleny Komisi bez zbytečného odkladu.

2. Komise zřídí systém, který umožní konzultovat informace týkající se rozsudků uvedených v odstavci 1, jakož i příslušných rozsudků Soudního dvora Evropské unie. Tento systém bude veřejně přístupný. [pozm. návrh 78]

Článek 15

Přezkum

1. Členské státy poskytnou do … [ 4 let ode dne použitelnosti tohoto nařízení ] Komisi informace týkající se používání tohoto nařízení, zejména pokud jde o úroveň přijetí společné evropské právní úpravy prodeje, rozsah, v němž její ustanovení vyvolala právní spory, a aktuální stav u rozdílů v úrovni ochrany spotřebitele mezi společnou evropskou právní úpravou a vnitrostátním právem. Tyto informace budou obsahovat ucelený přehled judikatury vnitrostátních soudů, která vykládá ustanovení společné evropské právní úpravy prodeje.

2. Komise předloží do … [ 5 let ode dne použitelnosti tohoto nařízení ] Evropskému parlamentu, Radě a Hospodářskému a sociálnímu výboru podrobnou zprávu o přezkumu fungování tohoto nařízení, v níž mimo jiné zohlední potřebu rozšířit rozsah působnosti nařízení v souvislosti se smlouvami mezi podnikateli, tržní a technický rozvoj týkající se digitálního obsahu a budoucí vývoj acquis Unie. [pozm. návrh 79]

Článek 16

Vstup v platnost a použitelnost

1. Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie .

2. Použije se ode dne [6 měsíců po vstupu v platnost].

Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech. [pozm. návrh 80]

PŘÍLOHA I

SPOLEČNÁ EVROPSKÁ PRÁVNÍ ÚPRAVA PRODEJE

OBSAH

Část I: Úvodní ustanovení 36

Kapitola 1: Obecné zásady a použití 36

Oddíl 1: Obecné zásady 36

Oddíl 2: Použití 36

Část II: Uzavírání závazné smlouvy 42

Kapitola 2: Informace poskytované před uzavřením smlouvy 42

Oddíl 1: Informace, které obchodník poskytuje spotřebiteli před uzavřením smlouvy 42

Oddíl 2: Informace, které obchodník poskytuje jinému obchodníkovi před uzavřením smlouvy 48

Oddíl 3: Smlouvy uzavírané elektronickými prostředky 48

Oddíl 4: Povinnost zajistit správnost poskytovaných informací 50

Oddíl 5: Prostředky nápravy při porušení informačních povinností 50

Kapitola 3: Uzavření smlouvy 52

Kapitola 4 Právo na odstoupení od smlouvy uzavřené mezi obchodníkem a spotřebitelem na dálku nebo mimo obchodní prostory 56

Kapitola 5: Nedostatky ve vyjádření souhlasu 62

Část III: Posuzování obsahu smlouvy 65

Kapitola 6: Výklad 65

Kapitola 7: Obsah a účinky 67

Kapitola 8: Nepřiměřené smluvní podmínky 72

Oddíl 1: Obecná ustanovení 72

Oddíl 2: Nepřiměřené smluvní podmínky ve smlouvách mezi obchodníkem a spotřebitelem 72

Oddíl 3: Nepřiměřené podmínky ve smlouvách mezi obchodníky 76

Část IV: Povinnosti a prostředky nápravy stran kupní smlouvy a smlouvy o dodání digitálního obsahu 78

Kapitola 9: Obecná ustanovení 78

Kapitola 10: Povinnosti prodávajícího 81

Oddíl 1: Obecná ustanovení 81

Oddíl 2: Dodání 5 81

Oddíl 3: Shoda zboží a digitálního obsahu 84

Kapitola 11: Prostředky nápravy, které má kupující k dispozici 87

Oddíl 1: Obecná ustanovení 87

Oddíl 2: Možnost prodávajícího poskytnout náhradní plnění 88

Oddíl 3: Právo vyžádat plnění 89

Oddíl 4: Odmítnutí plnění povinností kupujícího 90

Oddíl 5: Ukončení smlouvy 90

Oddíl 6: Snížení ceny 92

Oddíl 7: Požadavky na přezkoumání a oznámení ve smlouvě mezi obchodníky 92

Kapitola 12: Povinnosti kupujícího 94

Oddíl 1: Obecná ustanovení 94

Oddíl 2: Zaplacení ceny 94

Oddíl 3: Převzetí zboží 96

Kapitola 13: Prostředky nápravy, které má prodávající k dispozici 98

Oddíl 1: Obecná ustanovení 98

Oddíl 2: Právo vyžádat plnění 98

Oddíl 3: Odmítnutí plnění povinností prodávajícího 99

Oddíl 4: Ukončení smlouvy 99

Kapitola 14: Přechod nebezpečí 101

Oddíl 1: Obecná ustanovení 101

Oddíl 2: Přechod nebezpečí v kupních smlouvách uzavřených se spotřebiteli 101

Oddíl 3: Přechod nebezpečí ve smlouvách mezi obchodníky 102

Část V: Povinnosti a prostředky nápravy stran smlouvy o poskytování souvisejících služeb 104

Kapitola 15: Povinnosti a prostředky nápravy smluvních stran 104

Oddíl 1: Použití některých obecných pravidel o kupní smlouvě

Oddíl 2: Povinnosti poskytovatele služeb 104

Oddíl 3: Povinnosti zákazníka 106

Oddíl 4: Prostředky nápravy 106

Část VI: Náhrada škody a úrok 109

Kapitola 16: Náhrada škody a úrok 109

Oddíl 1: Náhrada škody 109

Oddíl 2: Úroky z prodlení: obecná ustanovení 110

Oddíl 3: Prodlení obchodníků 111

Část VII: Navrácení plnění 114

Kapitola 17: Navrácení plnění 114

Část VIII: Promlčení 117

Kapitola 18: Promlčení 117

Oddíl 1: Obecná ustanovení 117

Oddíl 2: Promlčecí doby a počátek jejich běhu 117

Oddíl 3: Prodloužení promlčecí doby 118

Oddíl 4: Obnovení promlčecí doby 119

Oddíl 5: Účinky promlčení 119

Oddíl 6: Změna na základě dohody 119

Dodatek 1 119

Dodatek 2 121

[pozm. návrh 81]

Hlava II

Ustanovení společné evropské právní úpravy prodeje [pozm. návrh 82]

Část I:

Úvodní ustanovení

Kapitola 1

Obecné zásady a použití

Oddíl 1

Obecné zásady

Článek 1

Smluvní svoboda

1. Strany mohou uzavřít smlouvu a určit její obsah s výhradou použitelných kogentních pravidel.

2. Strany mohou vyloučit použití jakýchkoli ustanovení společné evropské právní úpravy prodeje nebo omezit či měnit jejich účinky, pokud v těchto ustanoveních není stanoveno jinak.

Článek 2

Dobrá víra a poctivé jednání

1. Smluvní strany mají povinnost postupovat v souladu se zásadami dobré víry a poctivého jednání.

2. Pokud jedna strana tuto povinnost poruší, může to pro ni znamenat nemožnost uplatňovat práva, nároky nebo obrany, které by jinak měla k dispozici, nebo vznik odpovědnosti za škodu, která tím byla způsobena druhé straně , avšak nezakládá to přímé nároky z důvodu neplnění povinnosti . [pozm. návrh 83]

3. Strany nemohou vyloučit použití tohoto článku, odchýlit se od něj nebo pozměnit jeho účinky.

Článek 3

Spolupráce

Strany mají povinnost vzájemně spolupracovat v rozsahu, v jakém je to zapotřebí pro plnění jejich smluvních povinností.

Oddíl 2

Použití

Článek 4

Výklad

1. Společná evropská právní úprava prodeje se vykládá samostatně a v souladu s jejími cíli a se zásadami, z nichž vychází.

2. Záležitosti, na něž se společná evropská právní úprava prodeje vztahuje, ale které výslovně neupravuje, se řeší v souladu s cíli a zásadami, z nichž tato úprava vychází, a v souladu se všemi jejími ustanoveními bez přihlédnutí k vnitrostátnímu právu, které by bylo použitelné v případě neexistence dohody o použití společné evropské právní úpravy prodeje, nebo k jiné právní úpravě.

3. Pokud se na určitou situaci v rámci obecného pravidla vztahuje obecné i zvláštní pravidlo, v případě rozporu se přednostně použije pravidlo zvláštní.

Článek 5

Přiměřenost

1. Přiměřenost se objektivně zjišťuje s ohledem na povahu a účel smlouvy, na okolnosti daného případu a na příslušné zvyklosti a praktiky dané živnosti nebo povolání.

2. Jakýkoli odkaz na to, co může být od osoby nebo osobou očekáváno nebo co může být očekáváno v určité situaci, představuje odkaz na to, co lze přiměřeně očekávat.

Článek 6

Forma

Pokud společná evropská právní úprava prodeje nestanoví jinak, nemusí mít smlouva, vyjádření vůle nebo jiný právní akt, na něž se tato úprava vztahuje, nebo jejich zachycení určitou formu.

Článek 7

Smluvní podmínky, které nebyly individuálně sjednány

1. Smluvní podmínka není individuálně sjednána, pokud byla navržená jednou smluvní stranou a druhá strana neměla možnost ovlivnit její obsah.

2. Smluvní podmínka se nepovažuje za individuálně sjednanou pouze z toho důvodu, že jedna strana navrhne seznam podmínek a druhá strana si některou z navržených podmínek vybere.

3. Strana, která tvrdí, že smluvní podmínka navržená v rámci standardních smluvních podmínek byla mezitím individuálně sjednána, musí prokázat, že tomu tak skutečně bylo.

4. Ve smlouvě mezi obchodníkem a spotřebitelem musí obchodník prokázat, že smluvní podmínky, které navrhl, byly individuálně sjednány.

5. Ve smlouvě mezi obchodníkem a spotřebitelem se smluvní podmínky navržené třetí osobou považují za podmínky předložené obchodníkem, pokud jejich zapracování do smlouvy nenavrhl spotřebitel.

Článek 8

Ukončení smlouvy

1. „Ukončení smlouvy“ představuje ukončení práv a povinností smluvních stran s výjimkou práv a povinností, které vyplývají ze smluvní podmínky upravující řešení sporů nebo jiné smluvní podmínky, která se má uplatnit i po ukončení smlouvy.

2. Platby a náhrada škody za neplnění, které byly splatné v době před ukončením smlouvy, zůstávají splatné i nadále. Pokud je smlouva ukončena z důvodu neplnění nebo předpokládaného neplnění, strana, která smlouvu ukončila, má na místo budoucího plnění, jež měla poskytnout druhá strana, nárok na náhradu škody.

3. Účinky ukončení smlouvy související s vrácením kupní ceny, zboží a digitálního obsahu a další účinky navrácení se řídí pravidly o navrácení uvedenými v kapitole 17.

Článek 9

Smlouvy se smíšeným účelem Smlouvy zahrnující poskytování souvisejících služeb [pozm. návrh 84]

1. Upravuje-li smlouva prodej zboží nebo dodání digitálního obsahu i poskytování související služby, na povinnosti a prostředky nápravy stran jako prodávajícího a kupujícího zboží nebo digitálního obsahu se vztahují pravidla vyplývající z části IV a na povinnosti a prostředky nápravy stran jako poskytovatele služeb a zákazníka se vztahují pravidla vyplývající z části V.

2. Jestliže v případě smlouvy podle odstavce 1 mají být povinnosti prodávajícího a poskytovatele služeb podle této smlouvy plněny v oddělených částech nebo jsou jinak oddělitelné a pokud má být smlouva ukončena z důvodu neplnění povinností týkajících se jedné části smlouvy, u níž lze stanovit poměrnou cenu, může kupující a zákazník ukončit smlouvu pouze ve vztahu k této části.

3. Odstavec 2 se nepoužije v případě, že od kupujícího a zákazníka nelze očekávat, že přijme plnění ostatních částí, nebo že je neplnění povinností takové povahy, že odůvodňuje ukončení smlouvy jako celku.

4. Nejsou-li povinnosti prodávajícího a poskytovatele služeb na základě smlouvy oddělitelné nebo nelze-li stanovit poměrnou část ceny, kupující a zákazník mohou smlouvu ukončit pouze v případě, že je neplnění povinností takové povahy, že odůvodňuje ukončení smlouvy jako celku.

Článek 10

Oznámení

1. Tento článek se použije na oznámení pro jakékoli účely v souladu s pravidly vyplývajícími ze společné evropské právní úpravy prodeje a ze smlouvy.„Oznámení“ zahrnuje sdělení libovolného projevu vůle, který má mít právní účinky nebo má předávat informace pro právní účely. [pozm. návrh 85]

2. Oznámení může být provedeno jakýmkoli způsobem odpovídajícím daným okolnostem.

3. Oznámení nabývá účinnosti, jakmile dojde adresátovi, pokud z něj nevyplývá pozdější účinnost.

4. Oznámení dojde adresátovi:

a) jakmile je adresátovi doručeno;

b) jakmile je doručeno do místa podnikání adresáta nebo, pokud adresát nemá místo podnikání nebo oznámení je adresováno spotřebiteli, na adresu obvyklého bydliště adresáta;

c) v případech, kdy je prováděno elektronickou poštou nebo jiným individuální sdělením, jakmile k němu může mít adresát přístup; nebo

d) jakmile je jinak adresátovi zpřístupněno na takovém místě a takovým způsobem, že od adresáta lze očekávat, že k němu získá přístup bez zbytečného odkladu.

Oznámení došlo adresátovi, je-li splněn jeden z požadavků vyplývajících z písmen a), b), c) nebo d), cokoli z toho nastane nejdříve.

5. Oznámení nemá účinky, pokud jeho odvolání dojde adresátovi před doručením oznámení nebo současně s ním.

6. Ve vztazích mezi obchodníkem a spotřebitelem nemohou strany k tíži spotřebitele vyloučit použití odstavců 3 a 4, odchýlit se od nich nebo pozměnit jejich účinky.

Článek 11

Počítání času

1. Ustanovení tohoto článku se použije pro účely počítání času podle společné evropské právní úpravy prodeje. [pozm. návrh 86]

1a. Pokud se běh lhůty určené podle dní, týdnů, měsíců nebo let počítá od určité události, právního úkonu nebo doby, má se za to, že den, kdy k události nebo právnímu úkonu došlo nebo kdy nastala daná doba, nespadá do běhu předmětné lhůty. [pozm. návrh 87]

2. S výjimkou případů uvedených v odstavcích 4, 5 a 7:

a) lhůta určená podle dní počíná začátkem první hodiny prvního dne a končí uplynutím poslední hodiny posledního dne této lhůty;

b) lhůta určená podle týdnů, měsíců nebo let počíná začátkem první hodiny prvního dne lhůty a končí uplynutím poslední hodiny dne, který se v posledním týdnu, měsíci nebo roku pojmenováním nebo číslem shoduje se dnem, kterým lhůta počíná; pokud je lhůta určená podle měsíců nebo let a pokud den, kdy měla lhůta končit v posledním měsíci není, lhůta končí uplynutím poslední hodiny posledního dne tohoto měsíce.

3. Pokud se běh lhůty určené podle dní, týdnů, měsíců nebo let počítá od určité události, právního úkonu nebo doby, den, kdy k události nebo právnímu úkonu došlo nebo kdy nastala daná doba, se do běhu předmětné lhůty nezapočítává. [pozm. návrh 88]

4. Do běhu lhůt se započítávají soboty, neděle a svátky, s výjimkou případů, kdy jsou tyto dny výslovně vyňaty nebo kdy je lhůta vyjádřena v pracovních dnech.

5. Připadne-li poslední den lhůty na sobotu, neděli nebo svátek v místě, kde má být daný právní úkon učiněn, lhůta končí uplynutím poslední hodiny následujícího pracovního dne. Toto ustanovení se nevztahuje na lhůty počítané zpětně od určitého data nebo události.

6. Pokud osoba zašle jiné osobě dokument, který uvádí lhůtu, během níž má adresát odpovědět nebo učinit jiný právní úkon, ale nestanoví počátek běhu této lhůty, lhůta počíná běžet od okamžiku, nevyplývá-li z dokumentu něco jiného, kdy dokument dojde adresátovi. [pozm. návrh 89]

7. Pro účely tohoto článku se rozumí:

a) „svátkem“ s odkazem na členský stát Evropské unie nebo jeho část jakýkoli den, který je pro tento členský stát nebo jeho část označen jako svátek v seznamu zveřejněném v Úředním věstníku Evropské unie; a

b) „pracovními dny“ všechny dny s výjimkou sobot, nedělí a svátků.

7a. Pokud osoba zašle jiné osobě dokument, který uvádí lhůtu, během níž má adresát odpovědět nebo učinit jiný právní úkon, ale nestanoví počátek běhu této lhůty, lhůta počíná běžet od okamžiku, nevyplývá-li z dokumentu něco jiného, kdy dokument dojde adresátovi. [pozm. návrh 90]

Článek 12

Jednostranná vyjádření nebo jednání

1. Jednostranné vyjádření obsahující úmysl se vykládá s ohledem na to, jak mu mohla pravděpodobně rozumět osoba, jíž je určeno.

2. Jestliže osoba činící vyjádření měla v úmyslu, aby použitý výraz, jímž byl tento úmysl vyjádřen, měl určitý význam, a druhá strana o tomto významu věděla nebo měla vědět, vykládá se tento výraz tak, jak to zamýšlela osoba činící vyjádření.

3. Články 59 až 65 se použijí s patřičnými úpravami na výklad jednostranných vyjádření obsahujících úmysl. [pozm. návrh 91]

4. Pravidla o neexistenci souhlasu vyplývající z kapitoly 5 se použijí s patřičnými úpravami na jednostranná vyjádření obsahující úmysl. [pozm. návrh 92]

5. Jakýkoli odkaz na vyjádření uvedené v tomto článku obsahuje odkaz na jednání, jež lze považovat za rovnocenné tomuto vyjádření.

Část II

Uzavírání závazné smlouvy

Kapitola 2

Informace poskytované před uzavřením smlouvy

Oddíl 1

Informace, které obchodník poskytuje spotřebiteli před uzavřením smlouvy

Článek 13

Povinnost poskytnout informace v případě smluv uzavřených na dálku nebo mimo obchodní prostory [pozm. návrh 93]

1. Obchodník, který uzavírá smlouvu na dálku nebo tuto smlouvu uzavírá mimo obchodní prostory, má povinnost poskytnout spotřebiteli před uzavřením smlouvy nebo před tím, než je spotřebitel vázán jakoukoli nabídkou, jasným a srozumitelným způsobem informace o:

a) hlavních znacích zboží nebo digitálního obsahu, které mají být dodány, nebo souvisejících služeb, které mají být poskytnuty, v rozsahu přiměřeném způsobu komunikace a danému zboží, digitálnímu obsahu nebo související službě;

b) celkové ceně, dodatečných poplatcích a nákladech podle článku 14;

c) totožnosti a adrese obchodníka podle článku 15;

d) smluvních podmínkách podle článku 16;

e) právech na odstoupení od smlouvy podle článku 17;

f) případně existenci a podmínkách poprodejní asistenční služby, kterou obchodník poskytuje zákazníkům, poprodejních službách, obchodních zárukách a zásadách vyřizování reklamací;

g) případně možnosti přístupu k systému alternativního řešení sporů, který se na obchodníka vztahuje, a o způsobu přístupu k tomuto systému;

h) případně funkčnosti digitálního obsahu, včetně příslušných technických ochranných opatření; a

i) případně informace o jakékoli příslušné interoperabilitě digitálního obsahu s hardwarem a softwarem, o nichž obchodník věděl nebo měl vědět. [pozm. návrh 94]

2. Poskytnuté informace tvoří, s výjimkou adresy požadované podle odst. 1 písm. c), nedílnou součást smlouvy a bez výslovného souhlasu smluvních stran nemohou být měněny.

3. V případě smluv uzavíraných na dálku musí informace Informace požadované tímto článkem musí být:

a) poskytnuty nebo zpřístupněny způsobem, který odpovídá použitým prostředkům komunikace na dálku;

b) poskytnuty jasným a srozumitelným jazykem; a

c) čitelné, jsou-li poskytovány na trvalém nosiči dat. [pozm. návrh 95]

4. V případě smluv uzavíraných mimo obchodní prostory musí informace požadované tímto článkem být:

a) poskytnuty v tištěné podobě nebo, pokud s tím spotřebitel souhlasí, na jiném trvalém nosiči; a

b) být čitelné a zformulované jasným a srozumitelným jazykem. [pozm. návrh 96]

5. Tento článek se nepoužije, jedná-li se o smlouvu:

a) na dodávku potravin, nápojů a jiného zboží, které je určeno pro běžnou spotřebu v domácnosti a které obchodník fyzicky doručuje spotřebiteli domů, do místa jeho bydliště nebo na jeho pracoviště formou častých a pravidelných dodávek;

b) uzavřenou za použití prodejního automatu nebo automatizovaných obchodních prostor; [pozm. návrh 97]

c) uzavřenou mimo obchodní prostory, pokud smluvní cena, nebo v případě více smluv uzavřených ve stejnou dobu, jejich celková cena, nepřesáhne 50 EUR nebo odpovídající částku v měně, která byla sjednána pro účely smluvní ceny. [pozm. návrh 98]

ca) podle právních předpisů členských států uzavíraná za spoluúčasti státního úředníka, který musí být ze zákona nezávislý a nestranný a musí prostřednictvím vyčerpávajícího právního prohlášení zajistit, že spotřebitel smlouvu uzavírá výhradně po zralé úvaze a s vědomím jejího právního dosahu; [pozm. návrh 99]

Článek 14

Informace o ceně, dodatečných poplatcích a nákladech

1. Informace, které mají být poskytnuty podle čl. 13 odst. 1 písm. b), musí uvádět:

a) celkovou cenu za zboží, digitální obsah nebo související službu, včetně daní, nebo pokud z povahy zboží, digitálního obsahu nebo služeb vyplývá, že cenu nelze rozumně stanovit předem, způsob jejího výpočtu; a

b) případně jakékoli další poplatky za dopravu, dodání nebo poštovné a jakékoli další náklady, nebo pokud tyto poplatky nebo náklady nelze rozumně stanovit předem, skutečnost, že k ceně mohou být účtovány takové dodatečné poplatky a náklady.

2. V případě smlouvy s platností na dobu neurčitou nebo smlouvy obsahující předplatné představuje celková cena celkovou cenu za jedno zúčtovací období. Pokud takové smlouvy stanoví pevnou sazbu, obsahuje celková cena také celkovou měsíční cenu. Pokud celkovou cenu nelze rozumně stanovit předem, musí být určen způsob výpočtu této ceny.

3. Obchodník musí případně informovat spotřebitele o nákladech na využití prostředků komunikace na dálku pro účely uzavření smlouvy, pokud jsou tyto náklady počítány jinak než za použití základní sazby.

Článek 15

Informace o totožnosti a adrese obchodníka

Informace, které mají být poskytnuty podle čl. 13 odst. 1 písm. c), musí uvádět:

a) totožnost obchodníka, například jeho obchodní firmu;

b) zeměpisnou adresu, na níž je obchodník usazen;

c) telefonní číslo, číslo faxu a e-mailovou adresu obchodníka, jsou-li k dispozici, aby spotřebitel mohl obchodníka rychle kontaktovat a účinně s ním komunikovat;

d) případně totožnost a zeměpisnou adresu jakéhokoli jiného obchodníka, jehož jménem obchodník jedná; a

e) pokud se liší od zeměpisné adresy uvedené podle písmen b) a d) tohoto článku, zeměpisnou adresu obchodníka, případě obchodníka, jehož jménem jedná, na kterou může spotřebitel zasílat jakékoli reklamace.

Článek 16

Informace o smluvních podmínkách

Informace, které mají být poskytnuty podle čl. 13 odst. 1 písm. d), musí uvádět:

a) podmínky platby, dodání zboží, digitálního obsahu nebo poskytnutí souvisejících služeb a lhůtu, do níž se obchodník zavazuje dodat zboží, digitální obsah nebo poskytnout související služby;

b) případně dobu, na níž byla smlouva uzavřena, a minimální dobu trvání povinností spotřebitele nebo, je-li smlouva uzavřena na dobu neurčitou nebo má-li být její platnost automaticky prodlužována, podmínky pro ukončení smlouvy; a

c) případně informace o existenci a podmínkách pro poskytnutí zálohy nebo jiné finanční záruky, které spotřebitel musí na žádost obchodníka zaplatit nebo poskytnout;

d) případně existenci příslušných kodexů chování a způsob, jakým lze získat jejich kopie.

Článek 17

Informace o právu na odstoupení od smlouvy v případě smluv uzavřených na dálku nebo mimo obchodní prostory [pozm. návrh 100]

1. Pokud má spotřebitel právo odstoupit od smlouvy podle kapitoly 4, musí informace, které se poskytují podle čl. 13 odst. 1 písm. e) uvádět podmínky, lhůty a postupy pro výkon tohoto práva v souladu s dodatkem 1, jakož i vzorovým formulářem uvedeným v dodatku 2.

2. Informace, které se mají poskytnout podle čl. 13 odst. 1 písm. e), musí případně obsahovat skutečnost, že spotřebitel ponese náklady na vrácení zboží v případě odstoupení od smlouvy a, jedná-li se o smlouvu uzavřenou na dálku, spotřebitel ponese náklady na vrácení zboží, jestliže a zboží vzhledem k jeho povaze nelze vrátit poštou.

3. Pokud spotřebitel může uplatnit své právo na odstoupení od smlouvy poté, co požádal o poskytnutí související služby, k němuž má dojít ve lhůtě pro odstoupení od smlouvy, musí informace poskytované podle čl. 13 odst. 1 písm. e) uvádět skutečnost, že by měl spotřebitel povinnost zaplatit obchodníkovi částku uvedenou v čl. 45 odst. 5.

4. Povinnost poskytnout informace požadované v odstavcích 1, 2 a 3 lze splnit tím, že spotřebiteli budou předány vzorové pokyny o odstoupení od smlouvy uvedené v dodatku 1. Pokud obchodník spotřebiteli poskytl tyto správně vyplněné pokyny, má se za to, že požadavky na poskytnutí informací splnil.

5. Pokud není v souladu s čl. 40 odst. 2 písm. c) až i) a odst. 3 uvedeného článku upraveno právo odstoupit od smlouvy, informace, které mají být poskytnuty podle čl. 13 odst. 1 písm. e) musí uvádět prohlášení, že spotřebitel nemá právo odstoupit od smlouvy nebo případně okolnosti, za nichž spotřebitel právo odstoupit od smlouvy pozbývá.

Článek 18

Smlouvy uzavřené mimo obchodní prostory: dodatečné požadavky na poskytování informací a potvrzení

1. Obchodník musí poskytnout spotřebiteli kopii podepsané smlouvy nebo potvrzení o uzavřené smlouvě, případně včetně potvrzení souhlasu spotřebitele a potvrzení o přijetí podmínek podle čl. 40 odst. 3 písm. d), v tištěné podobě, nebo pokud s tím spotřebitel souhlasí, na jiném trvalém nosiči.

2. Pokud spotřebitel požaduje, aby poskytování souvisejících služeb začalo během lhůty pro odstoupení od smlouvy stanovené v čl. 42 odst. 2, obchodník musí požádat spotřebitele, aby podal žádost na trvalém nosiči. [pozm. návrh 101]

Článek 19

Smlouvy uzavřené na dálku: Dodatečné informace a jiné požadavky [pozm. návrh 102]

1. Pokud obchodník telefonicky kontaktuje spotřebitele s cílem uzavřít smlouvu na dálku, musí tento obchodník na začátku telefonického hovoru se spotřebitelem uvést svou totožnost a případně totožnost osoby, jejímž jménem telefonuje, a obchodní účel telefonického hovoru.

2. Pokud se smlouva uzavírá prostřednictvím prostředku komunikace na dálku, který poskytuje jen omezený prostor nebo čas pro uvedení informací, obchodník musí poskytnout přinejmenším informace požadované odstavcem 3 tohoto článku, a to před uzavřením takové smlouvy . Ostatní informace podle článku 13 poskytne obchodník spotřebiteli vhodným způsobem v souladu s čl. 13 odst. 3.

3. Informace požadované podle odstavce 2 jsou:

a) hlavní znaky zboží, digitálního obsahu nebo souvisejících služeb, jak požaduje čl. 13 odst. 1 písm. a);

b) totožnost obchodníka, jak požaduje čl. 15 písm. a);

c) celková cena, včetně položek uvedených v čl. 13 odst. 1 písm. b) a čl. 14 odst. 1 a 2;

d) právo na odstoupení od smlouvy; a

e) případně doba platnosti smlouvy, nebo, jedná-li se o smlouvu na dobu neurčitou, požadavky na ukončení smlouvy podle čl. 16 písm. b).

4. Smlouva uzavřená na dálku po telefonu je platná pouze v případě, že spotřebitel podepsal nabídku nebo zaslal svůj písemný souhlas, z něhož vyplývá dohoda uzavřít smlouvu. Obchodník musí poskytnout spotřebiteli potvrzení o této dohodě na trvalém nosiči.

5. Obchodník musí spotřebiteli poskytnout potvrzení o uzavřené smlouvě, a to případně včetně souhlasu a vědomí spotřebitele uvedené v čl. 40 odst. 3 písm. d), a veškeré informace uvedené v článku 13 na trvalém nosiči. Obchodník musí tyto informace poskytnout v přiměřené lhůtě po uzavření smlouvy uzavřené na dálku a nejpozději v okamžiku dodání zboží nebo před dodáním digitálního obsahu nebo před zahájením poskytování související služby, jestliže nebyly tyto informace spotřebiteli poskytnuty na trvalém nosiči již před uzavřením smlouvy uzavřené na dálku.

6. Pokud spotřebitel požaduje, aby poskytování souvisejících služeb začalo během lhůty pro odstoupení od smlouvy stanovené v čl. 42 odst. 2, obchodník musí požádat spotřebitele, aby podal výslovnou žádost na trvalém nosiči.

Článek 20

Povinnost poskytnout informace při uzavírání jiných smluv, než jsou smlouvy uzavřené na dálku nebo mimo obchodní prostory

1. V případě jiných smluv, než jsou smlouvy uzavřené na dálku nebo mimo obchodní prostory, má obchodník povinnost poskytnout spotřebiteli jasným a srozumitelným způsobem před uzavřením smlouvy nebo před tím, než je spotřebitel vázán jakoukoli nabídkou, tyto informace, pokud již tyto informace nejsou patrné ze souvislostí:

a) hlavních znaky zboží nebo digitálního obsahu, které mají být dodány, nebo souvisejících služeb, které mají být poskytnuty, v rozsahu přiměřeném způsobu komunikace a danému zboží, digitálnímu obsahu nebo související službě;

b) celková cena, dodatečné poplatky a náklady podle čl. 14 odst. 1;

c) totožnost obchodníka, například jeho obchodní firmu, zeměpisnou adresu, na níž je usazen a jeho telefonní číslo;

d) smluvní podmínky podle čl. 16 písm. a) a b);

e) případně existence a podmínky poprodejních asistenčních služeb obchodníka, obchodních záruk a zásady vyřizování reklamací;

f) případně funkčnost digitálního obsahu, včetně příslušných technických ochranných opatření; a

g) případně informace o jakékoli příslušné interoperabilitě digitálního obsahu s hardwarem a softwarem, o nichž obchodník věděl nebo měl vědět.

2. Tento článek se neuplatní na smlouvy, které zahrnují transakce probíhající ze dne na den a které musí být plněny bezprostředně po jejich uzavření. [pozm. návrh 103]

Článek 21

Důkazní břemeno

Důkazní břemeno ohledně poskytnutí veškerých informací podle tohoto oddílu nese obchodník.

Článek 22

Kogentní povaha

Strany nemohou k tíži spotřebitele vyloučit použití tohoto oddílu, odchýlit se od jeho ustanovení nebo pozměnit jeho účinky.

Oddíl 2

Informace, které obchodník poskytuje jinému obchodníkovi před uzavřením smlouvy

Článek 23

Povinnost poskytnout informace o zboží a souvisejících službách

1. Před uzavřením smlouvy o prodeji zboží, dodání digitálního obsahu nebo poskytnutí souvisejících služeb obchodníkem jinému obchodníkovi má dodavatel povinnost poskytnout jinému obchodníkovi vhodným způsobem veškeré informace, které se týkají hlavních znaků zboží, digitálního obsahu nebo souvisejících služeb, které má dodavatel k dispozici nebo by je měl mít k dispozici a jejichž nesdělení druhé straně bylo v rozporu s dobrou vírou a poctivým jednáním.

2. Při určování toho, zda odstavec 1 vyžaduje, aby dodavatel zveřejnil některou informaci, je zapotřebí přihlížet ke všem okolnostem, včetně:

a) toho, zda měl dodavatel zvláštní odborné znalosti;

b) nákladů dodavatele na získání příslušných informací;

c) toho, jak snadno by jiný obchodník mohl příslušné informace získat jinými prostředky;

d) povahy informace;

e) pravděpodobného významu informace pro jiného obchodníka; a

f) poctivých obchodních zvyklostí v dané situaci.

Oddíl 3

Smlouvy uzavírané elektronickými prostředky

Článek 24

Dodatečné informační povinnosti ve smlouvách uzavíraných na dálku elektronickými prostředky

1. Tento článek se použije na případy, kdy obchodník poskytuje prostředky pro uzavření smlouvy a jedná se o elektronické prostředky, které nepředstavují výlučnou výměnu elektronické pošty nebo jinou individuální komunikaci.

2. Obchodník musí druhé straně poskytnout dostatečné, účinné a přístupné technické prostředky pro identifikaci a nápravu vstupních chyb před tím, než druhá strana učiní nabídku nebo ji přijme.

3. Obchodník musí před tím, než druhá strana učiní nabídku nebo ji přijme, poskytnout informace o následujících záležitostech:

a) technické kroky, které jsou zapotřebí k uzavření smlouvy;

b) zda obchodník bude archivovat smluvní dokument a zda jej zpřístupní;

c) technické prostředky k identifikaci a nápravě vstupních chyb před tím, než druhá strana učiní nabídku nebo ji přijme;

d) jazyky nabízené pro uzavření smlouvy;

e) smluvní podmínky , na jejichž základě je obchodník připraven uzavřít smlouvu . [pozm. návrh 104]

4. Aniž jsou dotčeny jakékoli přísnější požadavky pro jednání obchodníka se spotřebitelem podle oddílu I, musí obchodník zajistit, aby smluvní podmínky uvedené v odst. 3 písm. e) byly k dispozici v písemném vyjádření nebo byly vyjádřeny jinými srozumitelnými znaky na trvalém nosiči, který umožňuje čtení, záznam informací obsažených v textu a reprodukci těchto informací v materiální podobě. [pozm. návrh 105]

5. Obchodník musí elektronickými prostředky a bez zbytečných odkladů potvrdit, že obdržel nabídku nebo přijetí nabídky, které zaslala druhá strana. V tomto potvrzení musí být uveden obsah nabídky nebo obsah přijetí nabídky. [pozm. návrh 106]

Článek 25

Dodatečné požadavky ve smlouvách uzavíraných na dálku elektronickými prostředky

1. Pokud by smlouva uzavíraná na dálku elektronickými prostředky zavazovala spotřebitele k provedení platby, obchodník musí upozornit spotřebitele jasným a výrazným způsobem, a to bezprostředně před tím, než spotřebitel podá objednávku, na informace požadované podle čl. 13 odst. 1 písm. a), čl. 14 odst. 1 a 2 a čl. 16 písm. b).

2. Obchodník musí zajistit, aby spotřebitel při podání objednávky výslovně uvedl, že se objednávkou zavazuje k povinnosti zaplatit. Pokud se objednávka podává kliknutím na tlačítko nebo podobnou funkcí, musí být na tomto tlačítku či funkci snadno čitelným způsobem uvedeno „objednávka zavazující k platbě“ nebo podobná jednoznačná formulace, která upozorní na skutečnost, že podáním objednávky vzniká povinnost k provedení platby ve prospěch obchodníka. Nejsou-li ustanovení tohoto odstavce obchodníkem splněna, není spotřebitel smlouvou nebo objednávkou vázán.

3. Obchodník na svých internetových stránkách elektronického obchodu nejpozději na počátku postupu vytváření objednávky jasně a čitelně uvede, zda platí nějaká omezení pro dodání a jaké způsoby platby jsou přijímány.

Článek 26

Důkazní břemeno

Ve vztazích mezi obchodníkem a spotřebitelem nese důkazní břemeno ohledně poskytnutí veškerých informací podle tohoto oddílu obchodník.

Článek 27

Kogentní povaha

Ve vztazích mezi obchodníkem a spotřebitelem nemohou strany k tíži spotřebitele vyloučit použití tohoto oddílu, odchýlit se od něj nebo pozměnit jeho účinky.

Oddíl 4

Povinnost zajistit správnost poskytovaných informací

Článek 28

Povinnost zajistit správnost poskytovaných informací

1. Strana, která sděluje informace před uzavřením smlouvy nebo současně s ním, a plní tak povinnosti vyplývající z této kapitoly či jinak uložené, má povinnost vynaložit přiměřenou péči na to zajistit, aby poskytované informace byly správné a nebyly zavádějící.

2. Strana, jíž byly nesprávné nebo zavádějící informace poskytnuty v rozporu s povinností vyplývající z odstavce 1 a která z těchto informací odůvodněně vychází při uzavírání smlouvy se stranou, jež tyto informace poskytla, má k dispozici prostředky nápravy podle článku 29.

3. Ve vztazích mezi obchodníkem a spotřebitelem nemohou strany k tíži spotřebitele vyloučit použití tohoto článku, odchýlit se od něj nebo pozměnit jeho účinky.

Oddíl 5

Prostředky nápravy při porušení informačních povinností

Článek 29

Prostředky nápravy při porušení informačních povinností

1. Strana, která nesplnila jakoukoli povinnost vyplývající z této kapitoly, odpovídá za škodu kterou tím způsobila druhé straně v souladu s kapitolou 16 . [pozm. návrh 107]

2. Jestliže obchodník nesplnil své informační povinnosti týkající se dodatečných poplatků nebo jiných nákladů podle článku 14 nebo nákladů na vrácení zboží podle čl. 17 odst. 2, spotřebitel nemá povinnost tyto dodatečné poplatky a jiné náklady platit.

3. Prostředky nápravy podle tohoto článku nejsou dotčeny jakékoli prostředky nápravy, které mohou být k dispozici podle čl. 42 odst. 2, článku 48 nebo článku 49.

4. Ve vztazích mezi obchodníkem a spotřebitelem nemohou strany k tíži spotřebitele vyloučit použití tohoto článku, odchýlit se od něj nebo pozměnit jeho účinky.

Kapitola 3

Uzavření smlouvy

Článek 30

Požadavky při uzavírání smlouvy

1. Smlouva je uzavřena, pokud:

a) strany dosáhnou vzájemné dohody;

b) strany projeví vůli, aby tato dohoda měla právní účinky; a

c) dohoda, případně doplněná pravidly vyplývajícími ze společné evropské právní úpravy prodeje, obsahuje všechny náležitosti a je dostatečně určitá, aby byla způsobilá vyvolat právní účinky.

2. Dohody je dosaženo přijetím nabídky. Nabídku lze přijmout výslovně nebo jiným vyjádřením nebo jednáním. [pozm. návrh 108]

3. Právní účinky dohody smluvních stran se dovozují z jejich vyjádření a jednání.

4. Jestliže jedna strana považuje dohodu o určité záležitosti za podmínku pro uzavření smlouvy, smlouva není uzavřena, dokud nebylo dosaženo dohody ohledně této záležitosti.

Článek 31

Nabídka

1. Návrh na uzavření smlouvy je nabídkou, jestliže:

a) je zamýšlen tak, aby jeho přijetí vedlo ke vzniku smlouvy; a

b) obsahuje všechny náležitosti a je dostatečně určitý, aby smlouva vznikla. Ve vztazích mezi obchodníkem a spotřebitelem se má za to, že nabídka obsahuje všechny náležitosti a je dostatečně určitá pouze tehdy, pokud obsahuje předmět, množství či trvání a cenu. [pozm. návrh 109]

2. Nabídka může být určena jedné nebo více určitým osobám.

3. Návrh učiněný veřejně není nabídkou, pokud z daných okolností nevyplývá něco jiného.

Článek 32

Odvolání nabídky

1. Nabídka může být odvolána, jestliže odvolání dojde adresátovi nabídky, dříve než tato osoba odeslala přijetí nabídky, nebo v případech konkludentního projevu vůle, dříve než byla smlouva uzavřena.

2. Je-li návrh učiněný veřejně nabídkou, lze jej odvolat stejnými prostředky, jakými byl učiněn.

3. Odvolání nabídky je neúčinné, pokud:

a) je v nabídce vyjádřena její neodvolatelnost;

b) nabídka obsahuje lhůtu pro její přijetí; nebo

c) adresát nabídky se oprávněně domníval, že nabídka je neodvolatelná, a jednal v dobré víře v nabídku.

Článek 33

Odmítnutí nabídky

Nabídka zaniká, jakmile odmítnutí nabídky dojde navrhovateli.

Článek 34

Přijetí nabídky

1. Jakékoli prohlášení nebo jednání adresáta nabídky, z něhož lze dovodit jeho souhlas, je přijetím nabídky.

2. Mlčení nebo nečinnost samy o sobě neznamenají přijetí nabídky. Zejména v případech nevyžádané zásilky zboží, dodávky nebo digitálního obsahu nebo poskytnutí souvisejících služeb, neznamená nepřítomnost odpovědi spotřebitele přijetí nabídky. [pozm. návrh 110]

Článek 35

Okamžik uzavření smlouvy

1. Pokud adresát nabídky zasílá její přijetí navrhovateli nabídky, je smlouva uzavřena okamžikem, kdy toto přijetí dojde navrhovateli.

2. Je-li přijetí nabídky učiněno konkludentně, je smlouva uzavřena okamžikem, kdy oznámení o tomto přijetí dojde navrhovateli.

3. Aniž je dotčen odstavec 2, jestliže z nabídky, praxe, jež si strany vzájemně sjednaly, nebo zvyklostí vyplývá, že adresát nabídky může přijmout nabídku konkludentně, aniž by bylo takové přijetí navrhovateli oznamováno, je smlouva uzavřena okamžikem, kdy adresát nabídky začal jednat.

Článek 36

Lhůta pro přijetí nabídky

1. Přijetí nabídky je účinné pouze tehdy, dojde-li navrhovateli ve lhůtě, kterou navrhovatel pro přijetí nabídky stanovil.

2. Nestanovil-li navrhovatel lhůtu pro přijetí nabídky, je toto přijetí účinné pouze tehdy, dojde-li navrhovateli v přiměřené lhůtě poté, co byla nabídka učiněna.

3. Může-li být nabídka přijata jednáním, které není třeba oznamovat navrhovateli, je toto přijetí účinné pouze tehdy, pokud je tento úkon učiněn ve lhůtě stanovené navrhovatelem pro přijetí nabídky nebo, nebyla-li tato lhůta stanovena, v přiměřené lhůtě.

Článek 37

Pozdní přijetí nabídky

1. Pozdní přijetí nabídky má účinky včasného přijetí, jestliže navrhovatel bez odkladu vyrozumí adresáta nabídky, že přijetí považuje za účinné.

2. Jestliže z dopisu nebo z jiného sdělení, jež obsahuje pozdní přijetí nabídky, vyplývá, že bylo odesláno za takových okolností, že by došlo navrhovateli včas, kdyby jeho doprava probíhala obvyklým způsobem, má pozdní přijetí účinky včasného přijetí, ledaže navrhovatel bez odkladu vyrozumí adresáta nabídky o zániku nabídky.

Článek 38

Přijetí nabídky se změnami

1. Odpověď adresáta nabídky, která obsahuje nebo vyvolává dodatečné nebo odlišné smluvní podmínky, jež podstatně mění podmínky nabídky, je odmítnutím nabídky a představuje novou nabídku.

2. Má se za to, že dodatečné nebo odlišné smluvní podmínky, které se mimo jiné týkají ceny, jejího zaplacení, kvality a množství zboží, místa a doby dodání, rozsahu odpovědnosti jedné ze stran vůči druhé nebo řešení sporů, podstatně mění nabídku.

3. Odpověď, z níž vyplývá konečný souhlas s nabídkou, je jejím přijetím, i když obsahuje nebo vyvolává dodatečné nebo odlišné smluvní podmínky, za předpokladu, že tyto podmínky podstatně nemění podmínky nabídky. Dodatečné nebo odlišné podmínky se pak stanou součástí smlouvy.

4. Odpověď, která obsahuje nebo vyvolává dodatečné nebo odlišné smluvní podmínky, představuje vždy odmítnutí nabídky, pokud:

a) nabídka výslovně uvádí, že se její přijetí omezuje jen na podmínky v ní uvedené;

b) navrhovatel bez zbytečného odkladu odmítne dodatečné nebo odlišné podmínky; nebo

c) adresát nabídky váže přijetí návrhu na splnění podmínky, že navrhovatel vyjádří souhlas s dodatečnými nebo odlišnými podmínkami, a tento souhlas nedojde adresátovi nabídky v přiměřené lhůtě.

4a. Mezi obchodníkem a spotřebitelem představuje odpověď adresáta nabídky, která výslovně obsahuje nebo automaticky vyvolává dodatečné nebo odlišné smluvní podmínky, odmítnutí nabídky a novou nabídku. [pozm. návrh 111]

Článek 39

Rozpor ve standardních smluvních podmínkách

1. Smlouva je uzavřena i v případě, kdy strany dosáhly dohody, ale nabídka a její přijetí odkazují na vzájemně si odporující standardní smluvní podmínky. Tyto standardní smluvní podmínky jsou součástí smlouvy jen v tom rozsahu, v jakém se věcně shodují.

2. Aniž je dotčen odstavec 1, k uzavření smlouvy nedojde, pokud jedna strana:

a) dopředu výslovně, a nikoli formou standardních smluvních podmínek, oznámila, že nehodlá být vázána smlouvou uzavřenou podle odstavce 1; nebo

b) bez zbytečného odkladu tento svůj záměr oznámí druhé straně.

Kapitola 4

Právo na odstoupení od smlouvy uzavřené mezi obchodníkem a spotřebitelem na dálku nebo mimo obchodní prostory [pozm. návrh 112]

Článek 40

Právo na odstoupení od smlouvy

1. Ve lhůtě stanovené v článku 42 má spotřebitel právo, bez udání důvodů a aniž by mu byly účtovány jakékoli náklady, s výjimkou přípa