Pokrok v provádění doporučení z předchozích let je podstatně vyšší než u doporučení z doby před méně než jedním rokem. To jen potvrzuje skutečnost, že provádění reforem je časově náročné a že je důležité posuzovat jejich pokrok ze střednědobé, nikoli pouze krátkodobé perspektivy. Z víceleté perspektivy byl největší reformní pokrok zaznamenán v oblastech, které se týkají fiskální politiky a fiskálního řízení, a dále pak ve finančních službách. To z velké části odráží snahu překonat hospodářskou a finanční krizi, kdy bylo nutné řešit vysoké zadlužení a vysoké rozpočtové schodky a stabilizovat finanční sektor. V mnoha zemích byla přijata významná opatření na zlepšení udržitelnosti důchodového systému. Pomalejší pokrok byl sledován v oblastech jako zdravotní a dlouhodobá péče, rozšiřování daňové základny, zlepšování podnikatelského prostředí, přístup k financování a konkurence ve službách. Některé z nich jsou dlouhodobé priority, které se ve světle zhoršujících se demografických problémů stanou naléhavějšími a které by se mohly vystupňovat, pokud by růst zůstal mírný. Od roku 2011, kdy byl evropský semestr zaveden, se tempo pokroku – na základě posouzení provedeného jeden rok po přijetí doporučení – mírně zpomaluje. Důvodem může částečně být to, že politicky průchodnější reformy byly uskutečněny nejdříve, ale i pocit větší naléhavosti během krize. S prováděním doporučení pro jednotlivé země z roku 2016 se ovšem tento trend zastavil.

U zhruba dvou třetin doporučení pro jednotlivé země vydaných do roku 2016 bylo dosaženo alespoň „určitého pokroku“. Od roku 2011 vydává Rada každoročně soubor doporučení pro každý členský stát. Cílené reformy bývají často dalekosáhlé a žádají si čas na přípravu i provedení v souladu s vnitrostátní praxí. Vlády, vnitrostátní parlamenty, sociální partneři a další zainteresované strany a občané musí investovat čas, vést diskuse a provádět analýzy, chtějí-li dospět k co nejlepším výsledkům při řešení problémů vytknutých v doporučeních. Ta si totiž mnohdy žádají kompromisní řešení, která nalézají střední cestu mezi různými hospodářskými, sociálními, institucionálními a politickými zřeteli.

Komise přijala konkrétní kroky ke zlepšení a na podporu provádění reforem a vlastní odpovědnosti členských států za reformy. Tak jako v předchozích letech jsou doporučení založena na komplexním dialogu na mnoha úrovních s Evropským parlamentem, vnitrostátními parlamenty, orgány veřejné moci, sociálními partnery, občanskou společností a dalšími klíčovými zúčastněnými stranami v členských státech. Komise vůbec poprvé konzultovala s členskými státy návrhy zpráv o jednotlivých zemích, které byly zveřejněny v únoru, a přispěla tak ke společnému porozumění klíčovým ekonomickým a sociálním prioritám. Komise rovněž pravidelně konzultuje se sociálními partnery na unijní i vnitrostátní úrovni a vyzvala členské státy, aby věnovaly více pozornosti tomu, co říkají domácí sociální partneři. To znamená mimo jiné, že by je měly více zapojovat do přípravy národních programů reforem a konzultovat s nimi klíčové milníky semestru. V návrzích letošních doporučení pro jednotlivé země se Komise zaměřuje také na otázky, které vyžadují okamžitou pozornost.

Evropský semestr a doporučení pro jednotlivé země jsou pro členské státy každoročním vodítkem k reformám. Doporučení členským státům, která jsou každoročně upravována s ohledem na pokrok a měnící se prostředí, jsou pevně zakotvena v širších prioritách, tak jak byly nastíněny v projevu předsedy Komise o stavu Unie a v roční analýze růstu. U zemí eurozóny navíc obsahují doporučení pro hospodářskou politiku zemí eurozóny. Mezi doporučeními pro eurozónu a doporučeními pro jednotlivé země musí existovat koherence a konzistentnost, aby na úrovni eurozóny mohlo být dosaženo vhodné kombinace politických opatření a aby už během jejich tvorby mohly být náležitě zohledněny vedlejší účinky v eurozóně. Širší a dlouhodobější vize strategie Evropa 2020 a cíle udržitelného rozvoje do roku 2030 jsou důležitým a klíčovým vodítkem pro každoroční činnost a jsou plně začleněny do evropského semestru.

Klíčovou složkou reformního úsilí musí být sociální priority. Jak bylo vyzdviženo v bílé knize o budoucnosti Evropy a v diskusním dokumentu o sociálním rozměru Evropy do roku 2025, oživení je dosud napříč společností a jednotlivými regiony nerovnoměrné. Řešení pozůstatků krize – od dlouhodobé nezaměstnanosti po vysokou míru veřejného i soukromého zadlužení – zůstává naléhavou prioritou. Zapotřebí jsou strukturální reformy, které podpoří sociální spravedlnost, sníží příjmové nerovnosti a posílí konvergenci směrem k lepším výsledkům. Při navrhování a provádění reformního programu by měly být zohledňovány sociální priority a důsledky.

Reformy musí zároveň zajistit dlouhodobější udržitelnost hospodářského oživení a posílit odolnost vůči budoucím hospodářským a společenským výzvám. Proto je třeba více se zaměřit na reformy, které napomáhají investicím do sociální infrastruktury, vzdělávání, předškolního vzdělávání a péče a celoživotního učení. Nutné jsou také další reformy, které podporují výzkumné a inovační kapacity a zvyšují produktivitu. Takové reformy by mohly prospět zaostávajícím členským státům, které jsou pod stále větším tlakem, aby se specializovaly na odvětví založená na znalostech. Pomoci by mohly i zemím s chronicky nízkým růstem produktivity. Zvláštní pozornost je kromě toho třeba věnovat celkové účinnosti systémů sociálního zabezpečení a systémů daňového zvýhodnění. V zemích s přebytkem úspor a nízkými investicemi jsou pak pro zajištění budoucích hospodářských úspěchů zapotřebí další investice, zejména vzhledem ke stárnoucí populaci.

Aby mohlo dojít k posílení pozitivních trendů a konvergencí v EU, musí ekonomiky jejích členských států být konkurenceschopnější, odolnější, inkluzivnější a inovativnější. To je cílem doporučení formulovaných v rámci evropského semestru koordinace hospodářských politik. Reformy se uskutečňují snáz v prostředí, které jim je nakloněno, a jsou velmi potřebné nejen k udržení současných pozitivních ekonomických a sociálních trendů, ale i na podporu modernizace našich ekonomik. Dobře koncipované reformy ve vhodném pořadí, které berou v potaz i distribuční dopady, by měly občanům i podnikům EU umožnit podílet se na růstu i z něj těžit, přispívat ke konvergenci a minimalizovat negativní účinky změny. Provádění takových reforem také přispěje ke zvýšení konvergence v rámci EU a eurozóny, a to i posílením jejich odolnosti.

Evropské hospodářství prokázalo v reakci na významné výzvy svoji odolnost. EU i eurozóna v roce 2016 zaznamenaly růst o téměř 2 %. Zaměstnanost v EU dosáhla úrovně 232,9 milionu osob, což je dosud nejvyšší zaznamenaný počet. Hospodářská prognóza Evropské komise z jara 2017 dokládá, že veřejné finance se nadále zlepšují: schodek veřejných financí v eurozóně, který byl před několika lety vyšší než 6 %, má letos dle očekávání klesnout na 1,4 % a poměr dluhu k HDP by se po řadě let prudkého růstu měl podle prognózy pomalu snižovat a příští rok klesnout pod 90 %. Hospodářský růst těží z odolnosti domácích tahounů ekonomiky, příznivých hospodářských politik jako akomodativní měnová politika a nerestriktivní fiskální politiky, postupného zlepšování světového obchodu a relativně příznivého směnného kurzu eura. Hospodářský vývoj však zůstává zatížen slabou produktivitou a pozůstatky krize, jako je přetrvávající nerovnost a rozdíly mezi zeměmi. Nejistota pramenící především z vnějších faktorů je i nadále vysoká a je zapotřebí oživit možný růst.

Reformní program Itálie pro rok 2017 předkládá krátkodobé a střednědobé závazky v návaznosti na předchozí programy. Mezi opatření, která mají být přijata do poloviny roku 2017, patří konečné přijetí projednávaných zákonů o hospodářské soutěži, reformě trestního řízení a institutu promlčení a provedení zákona proti chudobě. Dále se plánují opatření týkající se vyjednávání na úrovni podniků, přesunu daňového zatížení a privatizace. Ve střednědobém horizontu cílí program zejména na veřejné finance, zdanění, trh práce, bankovní a úvěrový systém, hospodářskou soutěž, veřejnou správu a soudnictví a dále na investice. Řada reformních závazků sice vypadá dostatečně ambiciózně na to, aby problémy Itálie vhodně vyřešila, jejich věrohodnost však závisí na tom, zda budou zrealizovány.

Program Kypru podrobně popisuje krátkodobé a střednědobé iniciativy k vyřešení dalších hospodářských a strukturálních problémů. Tyto problémy budou řešeny především zefektivněním veřejného sektoru, zlepšením fungování insolvenčního rámce, zjednodušením vydávání a převodu vlastnických titulů a modernizací soudnictví. Kyperský program dále předkládá politická opatření ke zvýšení konkurenceschopnosti a odstraňování investičních překážek, a to zejména prostřednictvím pokračující realizace akčního plánu pro růst. Řada reformních závazků sice vypadá dostatečně ambiciózně na to, aby problémy Kypru vyřešily, obecně však chybějí detailnější informace o časovém rámci jejich přijetí a provádění.

Pokračující korekce makroekonomických nerovnováh odráží pokrok při provádění příslušných reforem, zůstává však napříč EU poměrně asymetrická v tom smyslu, že dalšího pokroku dosáhly země se schodkem běžného účtu nebo zadlužením. Jiné země přitom drží vysoké přebytky běžného účtu. Výsledný přetrvávající vysoký přebytek běžného účtu eurozóny odráží dynamiku celkové poptávky, která nadále zaostává za hospodářskou činností. Jádrová inflace se přitom dostala na historický nízkou úroveň. Pro země, které musí snížit domácí i zahraniční dluh, je to nelehké prostředí. Výsledkem je, že snižování soukromého i veřejného zadlužení pokračuje kvůli nízkému nominálnímu růstu pomalu a nerovnoměrně. Obnově vnější rovnováhy v eurozóně by pomohlo posílení cenové a necenové konkurenceschopnosti. Členské státy se schodkem běžného účtu nebo vysokým vnějším zadlužením mohou přispět k obnovení rovnováhy v eurozóně zavedením opatření ke zvýšení produktivity. Členské státy s vysokým přebytkem běžného účtu pak mohou k obnovení rovnováhy v eurozóně přispět strukturálními reformami a dalšími opatřeními, která přebytky úspor pomohou odvést do domácí poptávky. Toho lze dosáhnout především posílením investic a podporou růstu mezd. Další příležitosti nabízí momentální prostředí nízkých úrokových sazeb, zejména v zemích s významným fiskálním prostorem.

Pro vyřešení úvěrů v selhání a zvýšení jejich výtěžnosti jsou zásadní účinné insolvenční rámce, které zejména zahrnují účinnou mimosoudní restrukturalizaci. Mezi tato opatření patří zvýšení transparentnosti a otevřenější poskytování informací, posílení datových infrastruktur pro zjednodušení transakcí a jejich obsluha specializovanými nebankovními institucemi a prodej těmto institucím. Aby bylo možné vypořádat se s velkým objemem úvěrů v selhání, je třeba zvážit přístupy, které umožní rychlejší ozdravování rozvah bank. To by mohlo znamenat například proaktivnější využití pravomocí dohledu nebo usnadnění prodeje takových aktiv. Komise tato opatření doporučila Bulharsku, Irsku, Itálii, Kypru, Portugalsku a Slovinsku.

Je potřeba přijmout kroky jednak s ohledem na vysoký objem existujících úvěrů v selhání, jednak ve snaze předejít tomu, aby se někdy v budoucnu opět nahromadily. Poněvadž ekonomické a finanční systémy jsou v EU vysoce propojené, vysoký objem úvěrů v selhání v několika členských státech má širší dopad, který se přelévá do dalších členských států. Politické nástroje drží sice v rukou především členské státy, ovšem strategie na úrovni EU by mohla zajistit komplexnější přístup a soustředěnější úsilí jak na vnitrostátní, tak na unijní úrovni. Doporučení pro eurozónu vyzývá například k vypracování efektivní strategie pro celou eurozónu, která by řešila rizika ohrožující životaschopnost subjektů v bankovním sektoru.

Mají-li se zlepšit vyhlídky občanů na trhu práce a udržet inovace a růst produktivity, jsou zapotřebí lepší dovednosti. Zaměstnanci s nízkou úrovní dovedností jsou častěji nezaměstnaní a tvoří značnou část dlouhodobě nezaměstnaných. Investice do dovedností, do podpory přechodu ze zaměstnání vyžadujícího nižší úroveň dovedností do zaměstnání vyžadujícího vyšší kvalifikaci a do podpory kariérních příležitostí jsou důležité také pro zvládání technologického pokroku, udržení růstu produktivity a řešení otázek spojených se stárnutím populace. Reformy musí zahrnovat kroky ke zvýšení dovedností nebo k rekvalifikaci obyvatel se základními dovednostmi a ke zvýšení významu vzdělání, odborného vzdělávání a přípravy, terciárního vzdělání a celoživotního učení pro uplatnění na trhu práce. Úsilí je třeba dále zaměřit na snižování nerovností v přístupu ke kvalitnímu vzdělání, zejména u znevýhodněných skupin jako Romové a studenti z přistěhovaleckého prostředí. Všechna tato opatření rovněž podtrhují důležitou roli, kterou sehrávají sociální partneři v nabídce vysoce kvalifikované, vysoce produktivní práce a příležitostí k celoživotnímu učení. Doporučení ohledně problémů týkajících se vzdělání byla letos předložena Belgii, Bulharsku, Španělsku, Francii, Litvě, Kypru, Chorvatsku, Maďarsku, Rakousku, Rumunsku, Slovensku a Spojenému království.

Systémy sociální ochrany musí nabízet podpůrné služby všem a přiměřenou podporu příjmu těm, kteří to potřebují, a přitom podporovat zaměstnanost a účast těch, kteří mohou pracovat, na trhu práce. Je zapotřebí náležitá rovnováha mezi schopností přizpůsobit se a zabezpečením pracovníků, a to včetně přiměřené úrovně, pokrytí a délky sociální ochrany. Na podporu přechodu do zaměstnání jsou dále zapotřebí reformy, které zajistí, aby se vyplatilo pracovat.

Řada členských států provedla reformy na posílení výkonnosti trhu práce, je však třeba dále řešit vysokou nezaměstnanost. Dřívější reformy již nesou své ovoce, pokud jde o vytváření pracovních míst a zlepšování podmínek na trhu práce. Urgentními prioritami však i nadále zůstávají nezaměstnanost mladých lidí a dlouhodobá nezaměstnanost a je třeba dalšího úsilí při podpoře odolných a inkluzivních trhů práce. Toto úsilí zahrnuje řešení segmentace trhu práce a zvýšení účinnosti aktivních politik na trhu práce (např. v Belgii, Bulharsku, Irsku, Itálii, Litvě, Maďarsku, Portugalsku a Rumunsku) a sociálních politik (např. v Bulharsku, Litvě a Španělsku). Podobně je zde potřeba vyvinout systémy kolektivního vyjednávání, které více napomáhají tvorbě pracovních míst a zvyšování růstu produktivity. V některých zemích, kde je plná nebo téměř plná zaměstnanost, by mohl zrychlit růst reálných mezd, což by mělo související pozitivní vliv na celkovou spotřebu. To by pak mohlo přispět ke snížení vysokých přebytků běžného účtu v Německu a Nizozemsku.

Problémy jednotlivých členských států jsou značně rozdílné. V některých členských státech, například v těch s nadměrnými nerovnováhami, vyžadují zjištěné problémy komplexní a často urgentní politický zásah. U jiných pak, například tam, kde je hospodářská výkonnost celkově uspokojivá a problémy jsou specifičtější, se doporučují cílenější politická opatření. Tyto rozdílnosti se odrážejí v počtu doporučení adresovaných každému členskému státu a v jejich rozsahu a formulaci. Členské státy by měly přijmout kroky k řešení všech problémů zjištěných při komplexní analýze v rámci zpráv o jednotlivých zemích zveřejněných v únoru, a to i pokud v doporučeních pro jednotlivé země uvedeny nejsou. Zvláštní pozornost je třeba věnovat vhodnému pořadí reforem a případně také doprovodným opatřením na základě posouzení distribučního dopadu reforem.

Ekonomická stabilita a provádění reforem přispěly k oživení investic, které v některých zemích dokonce překročily objem z období před krizí. Je však nutné další úsilí k navýšení základního investičního vybavení, nehmotného kapitálu a infrastruktury a ke kompenzování investiční mezery naakumulované od začátku krize. Komise v posouzení probíhajících prioritních reforem a pokroku dosaženého při odstraňování vnitrostátních překážek investicím potvrdila, že v těchto oblastech nebyla významná část doporučení pro jednotlivé země dosud plně provedena. Chtějí-li členské státy urychlit tempo reforem a vytvořit podmínky pro soukromé investice, měly by využít současné příznivé makroekonomické podmínky a navýšit veřejné investice. Zároveň by členské státy – zvláště ty, které mají fiskální prostor – měly udržet vzestupný trend veřejných investic.

V zemích, kde existuje prostor pro navýšení veřejných výdajů, by měla vzrůst míra veřejných investic do vzdělání, infrastruktury a výzkumu a inovací. V řadě členských států je zapotřebí kvalitnější veřejná infrastruktura s dopadem na produktivitu, např. širokopásmové sítě, komunikace nebo inovace. V mnoha jiných jsou pak zapotřebí investice do sociálního bydlení, vzdělávání, zdravotnictví a sociálních služeb. Ve všech případech by přitom transparentní a řádné uplatňování zadávacích řízení mělo pomoci maximalizovat účinnost rozpočtových prostředků veřejného sektoru.

Rychlost a síla oživení je nicméně podmíněna rozhodnějším navýšením soukromých investic. Optimálnímu využívání veřejných investic napomáhá investiční plán pro Evropu, který funguje i jako katalyzátor soukromých investic. V mnoha částech Evropy zesiluje dopad evropských strukturálních a investičních fondů. Strukturální reformy pomáhají vytvářet podnikatelské prostředí, které podporuje investice soukromého sektoru v členských státech. V zemích, které nejvíce potřebují správní reformy, došlo ke zrychlení těchto reforem. Je však zapotřebí mnohem více úsilí. Stabilní přísun projektů v klíčových sektorech se stále připravuje.

Je nutné další úsilí ke zlepšení účinnosti soudnictví a k prevenci korupce a boji proti ní. V řadě členských států jsou toto klíčové problémy, které brání investicím a efektivnímu rozdělování prostředků a zpomalují hospodářskou výkonnost a růst. Řešení těchto problémů je zásadní pro zvýšení podnikatelské důvěry a zlepšení investičního klimatu, zefektivnění veřejných výdajů, podporu spravedlnosti a hospodářské, sociální a územní soudržnosti. Tato situace si žádá pokračující, vytrvalé a koherentní kroky zejména v sektorech, které jsou vůči korupci nejzranitelnější: veřejné zakázky, veřejná správa, podnikatelské prostředí, zdravotnictví. Mezi zbývající problémy patří: roztříštěné rámce pro prevenci korupce a neadekvátní kontrolní mechanismy; mezery v právním rámci boje proti korupci či ve vymáhání stávajících antikorupčních předpisů; nedostatečné iniciativy v oblasti whistleblowingu a společností typu poštovní schránka; nedostatečné stíhání za velkou korupci; neformální platby ve zdravotnictví; nízká konkurence a malá transparentnost v oblasti veřejných zakázek.

Trhy produktů a služeb

Ve většině zemí dosud reformy trhů produktů a služeb nepokročily dostatečně. Země, které se do nich ještě nepustily, by k nim měly přikročit. Reformy byly ve většině případů předloženy nebo oznámeny, ale je třeba je posílit, uzákonit a rázně uskutečnit. Tam, kde byly reformy již schváleny a realizují se, je třeba zajistit jejich neochvějné uskutečňování, ale zejména je nutné je konsolidovat, aby země neslevovaly z reformních cílů.

Reformy jsou důležité zejména v oblasti podnikatelských služeb a maloobchodní distribuce, neboť tato odvětví mají významný dopad na produktivitu ostatních výrobních odvětví a odvětví služeb. V těchto oblastech byly zahájeny specifické odvětvové iniciativy a v předchozích semestrálních cyklech bylo členským státům doporučeno, aby v těchto odvětvích zavedly reformy. Nalezení doplňkových způsobů realizace těchto opatření a reforem spolu s dalším úsilím ke zvýšení konkurenceschopnosti na těchto trzích bude zásadní pro posílení růstu produktivity v odvětvích služeb i v dalších odvětvích, pro něž jsou tyto služby vstupem. To by pomohlo zlepšit konkurenceschopnost v primárních a uživatelských odvětvích. Malým a středním podnikům by zejména prospěla větší konkurence a nižší ceny odborných služeb. Tyto reformy by měly rovněž umožnit rozvoj nových obchodních modelů a inovace.

Veřejné finance

Očekává se, že veřejné finance jak v eurozóně, tak v celé EU se budou nadále zlepšovat. Schodek veřejných financí a veřejné zadlužení v roce 2016 s přispěním pokračujícího mírného hospodářského rozmachu a výjimečně nízkých úrokových sazeb nadále klesaly jak v eurozóně, tak v celé EU (schodek 1,5 % a 1,7 % HDP a zadlužení 91,3 % a 85,1 % HDP). Při předpokladu, že nedojde ke změně politiky, se očekává, že schodek veřejných financí bude v letech 2017 a 2018 v obou oblastech nadále klesat a v roce 2018 dosáhne 1,3 % HDP v eurozóně a 1,5 % HDP v EU. Také veřejné zadlužení v eurozóně i EU má v letech 2017 a 2018 klesat. Dle prognóz by v eurozóně mělo v roce 2017 dosáhnout 90,3 % (84,7 % v EU) a v roce 2018 pak 88,8 % (83,6 % v EU). Jde o vůbec nejnižší úrovně od roku 2012. Za snižováním dluhu stojí především primární přebytky, snížené výdaje na úroky, růst reálného HDP (i když nízký) a očekáváný růst inflace.

Po několika letech rozpočtové konsolidace zůstala v roce 2016 orientace fiskální politiky v eurozóně i v EU zhruba neutrální a stejná má zůstat i v roce 2017. Díky navrhovaným doporučením pro jednotlivé země je fiskální korekce vyžadovaná u členských států, na které se vztahuje preventivní složka a které dosud nedosáhly svého střednědobého rozpočtového cíle, ve shodě s Paktem o stabilitě a růstu. U členských států, které podléhají nápravné složce, opakují navrhovaná doporučení potřebu splnit požadavky postupu při nadměrném schodku. Nastavení stabilního sestupného trendu míry veřejného zadlužení je důležité zejména v zemích s vysokým zadlužením, kde může být zranitelnost vůči výkyvům na finančních trzích výraznější. Celkově vzato by tyto úpravy, jejichž cílem je dosáhnout plného souladu s paktem, znamenaly pro eurozónu jako celek v roce 2018 mírně restriktivní celkovou orientaci fiskální politiky.

V rámci existujících pravidel Paktu o stabilitě a růstu je tedy členským státům eurozóny, které mají fiskální prostor, doporučeno, aby jej využily na podporu domácí poptávky, zejména investicemi do infrastruktury, výzkumu a inovací. To by posílilo jejich růstový potenciál a vedlo k lepší distribuci fiskální korekce napříč eurozónou. Přispělo by to také k dosažení obecně přiměřenější orientace fiskální politiky eurozóny jako celku v roce 2018. To by bylo důležité k nalezení správné rovnováhy mezi dosažením udržitelnosti veřejných financí a zabezpečením probíhajícího oživení hospodářské činnosti a zaměstnanosti. Při přijímání politických opatření k dosažení doporučených rozpočtových korekcí v rámci preventivní složky paktu by členské státy měly navíc zvážit potřebu podpory oživení a možný dopad na zaměstnanost. Při budoucích posouzeních je Komise připravena využít svůj prostor pro uvážení v případech, kdy by dopad velké fiskální korekce na růst a zaměstnanost byl obzvláště významný. V tomto kontextu využije veškeré aktualizované informace o předpokládané pozici každého členského státu v hospodářském cyklu a bude v této věci úzce spolupracovat s Radou. Toto je v souladu s přístupem, který Komise stanovila ve sdělení z ledna 2015 o optimálním využití flexibility v rámci současných pravidel Paktu o stabilitě a růstu a dále ve sdělení z listopadu 2016 o pozitivní orientaci fiskální politiky pro eurozónu.

Aby členské státy nalezly prostředky k financování středně- až dlouhodobých investičních projektů, měly by se soustředit na kvalitnější složení svých veřejných financí. Pozornost by měly věnovat vhodné alokaci veřejných příjmů a výdajů do různých oblastí politik a hledání takové kombinace, která může přispět k růstu. Zapotřebí je další úsilí ke zlepšení efektivnosti a účelnosti veřejných daní a výdajů na všech úrovních státní správy. To může pomoci dále omezit celkové náklady veřejného sektoru a poskytnout prostor podpoře opatření, která posilují růst a produktivitu a sociální začlenění, např. investováním do sociální infrastruktury a zvyšování dovedností pracovníků. Efektivní, dobře fungující veřejná správa a adekvátní úroveň sociálních služeb a veřejných statků by byla prospěšná jak pro podnikatelskou činnost, tak pro sociální spravedlnost.

Rámeček 2. Aktualizace týkající se sledování v rámci Paktu o stabilitě a růstu Na základě posouzení programů stability a konvergenčních programů z roku 2016 přijala Komise také řadu kroků v rámci Paktu o stabilitě a růstu. Komise doporučuje ukončení postupu při nadměrném schodku v případě Chorvatska a Portugalska. Tím by nápravné složce paktu podléhaly pouze čtyři členské státy. Komise přijala zprávy o Belgii a Finsku podle čl. 126 odst. 3 Smlouvy o fungování EU, v nichž přezkoumala dodržení dluhového kritéria podle Smlouvy. V obou případech je závěr ten, že by kritérium dluhu mělo být považováno za momentálně splněné. V případě Belgie mají být v roce 2017 přijata další fiskální opatření k zajištění obecného splnění postupu korekce k dosažení střednědobého rozpočtového cíle v letech 2016 a 2017 dohromady. V případě Finska bylo konstatováno, že klíčové pro zlepšení vyhlídek na růst ve střednědobém horizontu a posílení fiskální udržitelnosti je urychlené přijetí a provedení strukturálních reforem zvyšujících produktivitu a nabídku pracovních sil. Komise dále varovala Rumunsko, že se významně odchýlilo od postupu korekce vedoucího k dosažení střednědobého rozpočtového cíle v roce 2016, a doporučila Radě, aby přijala doporučení pro Rumunsko, aby v roce 2017 podniklo vhodná opatření vedoucí ke korekci tohoto významného odchýlení. Je to vůbec poprvé, kdy byl použit tento postup unijního rámce pro správu ekonomických záležitostí. Tento postup dává orgánům možnost podniknout nápravná opatření, aby nemuselo dojít k zahájení postupu při nadměrném schodku. Na základě posouzení programů stability z roku 2017 se Komise vyjádřila kladně k žádostem Litvy a Finska o flexibilitu. V případě Finska se flexibilita uděluje s ohledem na plánovanou realizaci rozsáhlých strukturálních reforem, zejména paktu pro konkurenceschopnost a důchodové reformy, a na investice. V případě Litvy se flexibilita uděluje s ohledem na plánovanou realizaci reforem, které díky zlepšené indexaci a postupnému zvyšování věku odchodu do důchodu zvýší udržitelnost důchodového systému.

4. Závěr