[pic] | KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ | V Bruselu dne 17.7.2006 KOM(2006) 398 v konečném znění SDĚLENÍ KOMISE RADĚ A EVROPSKÉMU PARLAMENTU Integrovaná prevence a omezování chemického znečištění povrchových vod v Evropské unii {SEK(2006) 947}{KOM(2006) 397 v konečném znění} SDĚLENÍ KOMISE RADĚ A EVROPSKÉMU PARLAMENTU Integrovaná prevence a omezování chemického znečištění povrchových vod v Evropské unii (Text s významem pro EHP) ÚčEL SDěLENÍ Úvod Rámcová směrnice o vodě (RSV)[1] přijatá v roce 2000 zavádí nový režim prevence a omezování chemického znečištění povrchových a podzemních vod. RSV dále od Komise požaduje předkládání konkrétních návrhů ohledně prioritních látek v povrchových vodách. Potenciálních znečišťujících látek, které mohou snižovat kvalitu našich řek, jezer, pobřežních a mořských vod, je mnoho. Znečištění vod může být způsobeno organickými hmotami, živinami a velkým počtem chemických látek, které jsou vyrobeny buď k záměrnému využívání (např. pesticidy) nebo které vznikají nezáměrně při výrobních procesech (např. polycyklické aromatické uhlovodíky vznikající spalovacími procesy). V našich sladkých vodách se vyskytují tisíce jednotlivých vysledovatelných látek, z nichž mnohé se nakonec dostanou do mořských vod. V povrchových vodách EU byl identifikován omezený počet chemických znečišťujících látek jako předmět zvláštních obav vzhledem k jejich širokému využívání a vysokým koncentracím v řekách, jezerech a pobřežních vodách. Tyto látky jsou definovány jako „prioritní látky“.[2] Existuje rovněž podmnožina „prioritních nebezpečných látek“, na které se vztahují přísnější environmentální cíle vzhledem k jejich perzistenci, schopnosti bioakumulace a toxicitě. Kromě prioritních látek musí členské státy identifikovat ostatní chemické znečišťující látky, které ohrožují cíle RSV. Přístup k řešení chemického znečištění je zakotven v širším strategickém pojetí zavedeném v sedmdesátých letech. RSV plně začleňuje a aktualizuje tuto dlouhodobou politiku do integrované, flexibilní a moderní odezvy na přetrvávající ohrožení způsobené nadměrnými koncentracemi chemických látek ve vodách EU. Toto sdělení, provázené návrhem směrnice o normách environmentální kvality v oblasti vodní politiky[3], uvádí širší koncepční rámec a důvody politického přístupu zvoleného Komisí. Co je celkovým koncepčním rámcem? Při těžbě, výrobě nebo zpracování chemických látek může docházet k emisím, vypouštění nebo únikům do ovzduší, vody a půdy. Zneškodňování odpadního materiálu vznikajícího těmito činnostmi může rovněž vést ke vnikání do prostředí. Přímá vypouštění do vod z dolů nebo továren představují zřejmou příčinu znečištění. Méně zřejmé jsou depozice látek z atmosféry. Jakmile je látka na trhu, může být využívána výrobními procesy k výrobě spotřebního zboží a může docházet k jejímu vypouštění, emisím a únikům do prostředí. K dalším únikům dochází opět při používání výrobků (např. čisticích prostředků, pesticidů, stavebních materiálů). Další úniky mohou nastávat při odstraňování materiálů jako tuhých nebo kapalných odpadů. Opatření prevence a omezování chemického znečištění vody musí brát v úvahu tyto různé způsoby působení látek. Omezování emisí a řízení procesů může snížit úniky během výroby chemických látek a během jejich následného začleňování do dalších výrobků. Omezování na trhu a využívání chemických látek, včetně postupů povolování a schvalování, může dále snížit potenciální kontaminaci prostředí. Ke snižování znečištění jsou účinná rovněž opatření zpracování a likvidaci odpadů. Opatření uvedená v předchozím odstavci jsou zaměřena na snižování nebo omezování vypouštění, emisí a úniků, ale představují pouze polovinu problému. Článek 10 RSV stanovuje „sdružený přístup“ zahrnující uplatňování norem environmentální kvality (NEK). Na základě údajů o toxicitě, perzistenci a schopnosti bioakumulace látek, spolu s údaji o vývoji dotyčných chemických látek v prostředí, lze stanovit prahové koncentrace k ochraně lidí, flory a fauny. Jsou-li stanoveny NEK pro vodu nebo sedimenty nebo pro rostlinné / živočišné tkáně, představují referenční hodnotu pro zajištění ekologické integrity vodního ekosystému nebo pro ochranu lidského zdraví při využívání vody (např. ke koupání nebo odběru pitné vody). Konečně, mají-li být omezující opatření nebo NEK účinné, musí být spojeny s účinným systémem monitorování zajišťujícím, že dotyčná opatření jsou provedena a že hodnoty NEK jsou respektovány. Tento koncepční rámec se vztahuje na všechny typy znečištění vody. Následující úvahy se však týkají výlučně regulačního rámce prioritních látek, který určuje znečištění všemi chemickými látkami, jež nepříznivě ovlivňují kvalitu povrchových vod.[4] Ostatní znečišťující látky (například živiny nebo organická hmota) jsou regulovány zvláštními právními předpisy Společenství (například směrnicí o čištění městských odpadních vod[5] a směrnice o dusičnanech[6]). Jak bylo chemické znečištění povrchových vod regulováno v minulosti? Počátkem sedmdesátých let byly vydány poplašné zprávy o Rýnu a dalších evropských tocích, dokumentující vysoké úrovně chemického znečištění, které vedly k pravidelným úhynům ryb. V reakci na to přijala Rada směrnici o znečišťování některými nebezpečnými látkami vypouštěnými do vodního prostředí Společenství (směrnice 76/464/EHS)[7], která stanovuje náročný program prevence a omezování znečištění nebezpečnými látkami. Chemické znečišťující látky byly seskupeny do seznamu I pro látky, které byly pokládány za zvláště toxické, perzistentní a bioakumulativní a které měly být regulovány Společenstvím, a do seznamu II pro méně problémové látky, u kterých byla regulace ponechána členským státům. V roce 1982 Komise předložila 132 látek navržených pro seznam I. Do roku 1990 byly stanoveny mezní hodnoty emisí a normy kvality pro 18 z těchto 132 látek v pěti „dceřiných směrnicích“[8]. Následně Rada ukončila regulaci dalších látek navržených Komisí[9] s odůvodněním, že legislativní proces je pomalý a neúčinný. Rada požádala Komisi o přehodnocení politiky ve světle probíhajících diskusí o nové politice integrované prevence a omezování znečištění (IPPC). V roce 1996 byla přijata směrnice o IPPC[10]. Ta částečně převzala regulační rámec ze směrnice 76/464/EHS, zachováním mezních hodnot emisí jako minimálních požadavků. Protože se však směrnice IPPC vztahovala jen na určitá zařízení, Komise začlenila zbývající relevantní ustanovení směrnice 76/464/EHS do svého pozměněného návrhu rámcové směrnice o vodě[11]. Během 25 let od přijetí směrnice 76/464/EHS, Generální ředitelství Komise pro životní prostředí zveřejnilo několik zpráv o jejím provádění[12]. Celkové zhodnocení úspěchu této politiky je smíšené. Navzdory jasným a prokazatelným úspěchům při snižování znečištění z průmyslových bodových zdrojů se při provádění vyskytla řada významných problémů.[13] RSV, která je založena na pojmu integrovaného omezování znečištění, překonala tyto překážky a nyní řeší chemické znečištění více celostním, účinnějším a diferencovanějším způsobem. V současném návrhu směrnice Komise navrhuje, že by dotyčných pět dceřinných směrnic mělo být nyní zrušeno. Tím tento balík napomůže ke zmodernizování a zjednodušení environmentálních právních předpisů. Přístup navržený Komisí Celkový přístup stanovený v RSV musí být převeden do konkrétních opatření, která zajistí odpovědi na následující otázky (vycházejí z článku 16). 1. Které látky by měly být regulovány na úrovni Společenství? 2. Jaká jsou kritéria nebo ukazatele (NEK) pro kontrolu splnění cílů RSV? 3. Jaká dodatečná opatření musí být přijata na úrovni Společenství k dosažení těchto cílů? V odpovědi na první otázku byl v roce 2001 dohodnut seznam 33 (skupin) prioritních látek pro regulaci na úrovni EU.[14] Některé z těchto látek jsou identifikovány jako „prioritní nebezpečné látky“ a cílem RSV je pro uvedené látky do 20 let zastavit nebo postupně odstranit jejich emise, vypouštění a úniky. Hlavním cílem současného návrhu směrnice je zajistit odpověď na další dvě otázky, tj. stanovit sjednocené normy environmentální kvality a navrhnout dodatečná omezující opatření. Komise zahájila přípravu tohoto návrhu v roce 2001 prostřednictvím intenzivních a rozsáhlých konzultací. Hlavní formou konzultací byla pravidelná výměna s odborným poradním fórem zástupců ze členských a dalších států (Norsko, Bulharsko, Rumunsko), průmyslových aktérů a nevládních organizací. Dále byly návrhy NEK odborně přezkoumány Vědeckým výborem pro toxicitu, ekotoxicitu a životní prostředí (Scientific Committee for Toxicity, Ecotoxicity and the Environment, SCTEE). Písemné konzultace o předloze směrnice proběhly od června do srpna roku 2004. Jako součást této přípravy byly vypracovány dvě studie, které tvoří základ pro posouzení dopadů[15]. V dotyčném posouzení dopadů byly zváženy tři hlavní možnosti a mnoho jejich dílčích variant. Možnost 1: Nevznášet vůbec žádný návrh a ponechat regulaci zcela na členských státech. Možnost 2: Předložit pouze návrh sjednocených NEK a ponechat konkretizaci dodatečných omezujících opatření na členských státech. Možnost 3: Navrhnout jak NEK, tak dodatečná opatření omezující emise, na úrovni Společenství. Tyto možnosti jsou podrobněji rozvedeny níže. Normy environmentální kvality Normy environmentální kvality (NEK) jsou koncentrace znečišťujících látek, které by neměly být překročeny, aby bylo chráněno lidské zdraví a životní prostředí. V kontextu rámcové směrnice o vodě definují normy environmentální kvality environmentální cíl „dobrého chemického stavu povrchových vod“ a tím představují kritérium pro posouzení, zda členské státy tento cíl plní (viz čl. 2 odst. 24). Některé NEK pro vodu byly na úrovni Společenství stanoveny v minulosti (viz oddíl 1.3). Dále, většina členských států zavedla komplexní soubor NEK na úrovni vnitrostátní, regionální nebo na úrovni povodí. V současnosti se vnitrostátní normy kvality pro prioritní látky v rámci EU značně liší. To vede k různé úrovni ochrany a k odlišným podmínkám pro uživatele vod (např. průmyslu) v různých členských státech. Zájmem Komise je, aby zavedením NEK pro prioritní látky, které jsou z definice záležitostí celé EU, bylo zajištěno, aby provádění směrnice bylo v souladu se povinnostmi vyplývajícími z právních textů a bylo srovnatelné v různých členských státech. Dále je nutné mít sjednocený základ pro posuzování, zejména pro mezinárodní povodí. Kromě toho je při stanovení NEK nutné brát v úvahu další příslušné oblasti politiky, např. chemické látky nebo pesticidy, a zajistit součinnost při posuzování rizik. Nejlepším způsobem zajištění těchto cílů je sjednotit NEK pro prioritní látky na úrovni Společenství, takže možnost 1 - žádný návrh - byla zamítnuta. Opatření k omezování znečištění Kromě NEK požaduje RSV od Komise omezující opatření na úrovni Společenství ke snížení znečištění prioritními látkami nebo postupné odstranění, vypouštění a úniků prioritních nebezpečných látek. K tomu je k dispozici a zavedeno široké spektrum nástrojů, od regulace výrobků (např. omezování na trhu nebo využívání) k omezování procesů (např. na nejlepší dostupné technologie, mezní hodnoty emisí) a ekonomické nástroje (např. daně z pesticidů). Již před přijetím RSV platily právní předpisy Společenství, které napomáhaly dosažení cílů RSV. Významně přispěly zejména politiky týkající se chemických látek (včetně pesticidů a biocidů) a průmyslového znečištění. Navíc od roku 2000 Komise učinila četné návrhy a rozhodnutí, která představují opatření omezující znečištění jednotlivými prioritními látkami v souladu s čl. 16 odst. 6 RSV.[16] Kromě toho k dosažení cílů RSV významně přispěje současná novelizace chemických právních předpisů[17]. Všechny tyto právní předpisy EU a politiky jsou podrobněji uvedeny v posouzení dopadů. Většina z těchto právních předpisů ještě není úplně provedena. Proto nelze posoudit, zda budou cíle RSV dosaženy prováděním těchto politik nebo zda zbývá prostor pro zásah Společenství. Tento úkol byl rovněž zjištěn při analýze sociálně-ekonomických dopadů různých možností. Možnost 3 je spojena s řadou předpokladů přijímaných s cílem definovat konkrétní opatření EU (včetně mezních hodnot emisí) pro nejvíce zasažená průmyslová odvětví, totiž chemické látky (chlor a pesticidy), ocel a železo, neželezné kovy, konverzi PVC a rafinérie. Studie pro tuto možnost odhaduje vysoké náklady (viz podrobnosti v posouzení dopadů). Studie rovněž zjišťuje potenciální dopady na zaměstnanost. Z dostupných údajů vyplývá, že by bylo nákladově účinnější, flexibilnější a přiměřenější ponechat zavádění dodatečných opatření (včetně mezních hodnot emisí) na členských státech. Vzhledem k neúměrným nákladům byla proto vyloučena možnost 3. Závěr: Komise má za to, že stávající právní předpisy Společenství by měly ve většině případů umožnit dosažení cílů RSV. Posouzení dopadů současně prokazuje, že nákladově nejúčinnějším a nejpřiměřenějším přístupem k prioritním látkám je stanovení jasných a sjednocených norem a ponechání co největší volnosti členským státům v tom, jak je splnit. Pokud členské státy zajistí dostatečné důkazy o nutnosti dodatečných opatření na úrovni Společenství, existují různé mechanismy v rámci stávajících nástrojů, které jim umožní předložit je Komisi jako základ pro diskusi. Dopady návrhu Studie dopadů se zabývala sociálně-ekonomickými náklady vybrané politické možnosti 2. Odhadnuté náklady činily přibližně 700 milionů EUR ročně, což je podstatně méně, než je tomu pro možnost 3. Posouzení dopadů jasně prokázalo, že možnost 2, stanovení sjednocených NEK na úrovni EU, je nejlepší politickou možností. Po této studii byla provedena další posouzení. Zaprvé odhady současné úrovně souladu s navrženými NEK nasvědčují tomu, že je vyšší, než bylo předpokládáno ve studii nákladů. Pro organické látky by úroveň souladu měla být většinou nad 75 % a pro kovy mezi 50 % a 80 %. Značně se však nedostává údajů v důsledku chybějících výsledků monitorování pro EU-10 a pro určité prioritní látky. Úrovně souladu s NEK pro nikl, olovo a některé organické látky byly nižší, než je uvedeno výše. S cílem zlepšit volby a přístupy při stanovení sjednocených NEK byla zvážena řada dílčích možností. Nejdůležitějším rozhodnutím bylo, že převládající zásadou by mělo být propojení s posuzováním rizika podle jiných právních předpisů EU s cílem zajistit konzistentnost mezi různými politickými oblastmi. Některá z těchto posouzení rizika stále ještě probíhají a, zejména pro nikl a olovo, je obtížné odhadnout, kdy budou dokončena. Komise je proto zavázána pozměnit svůj návrh NEK, pokud dojde k podstatným odlišnostem mezi konečným posuzování rizika a současným návrhem. Další dílčí varianty zahrnují úvahy o přístupech ke stanovení NEK pro sedimenty, biotu, kovy a odběr pitné vody v chráněných oblastech. Diskuse se týkaly také aspektů analýz a monitorování spojených s dodržováním. Obecně byly vybírány dílčí varianty z hlediska minimalizace dopadů návrhu zachováním vysoké úrovně ochrany životního prostředí. Podrobné přezkoumání NEK vědeckým výborem SCTEE a širší písemné konzultace o předloze návrhu pomohly zmodernizovat návrh, např. vyloučením některých závazných cílů pro omezování emisí. Navíc navržené NEK pro několik prioritních látek byly aktualizovány na základě nových údajů a připomínek vědeckého výboru SCTEE. Ve většině případů (například u niklu, olova, rtuti, nonylfenolu a polyaromatických uhlovodíků) vedlo vědecké přezkoumání k méně přísným NEK. Tyto změny by měly zvýšit současnou úroveň souladu a snížit ekonomické dopady návrhu. Přínosy návrhu Posouzení dopadů bere zřetel rovněž na navržená opatření co do jejich přínosů, a to jak jejich přímých ekonomických přínosů, tak přínosů z nevyužívání. Podobně jako u jiných posouzení dopadů není skutečně možné v tomto stádiu kvantifikovat přínosy a vyjádřit je určitým celkovým číslem. Přímé ekonomické přínosy zahrnují např. snížení nákladů na úpravu pitné vody a nižší depozici kontaminovaných sedimentů, kdy by mohly úspory nákladů dosáhnout případně 100 až 400 milionů EUR ročně. Nepředpokládá se však, že daný návrh plně využije tento potenciál, neboť určitá úprava pitné vody k odstranění prioritních látek může být nutná ještě i po úplném provedení tohoto návrhu. Navíc jsou očekávány přínosy pro odvětví rybolovu a lovu korýšů a zvýšení příležitostí pro odvětví zajišťující čistší technologie. Mělo by docházet také k řadě dalších environmentálních a sociálních přínosů, jako je ochrana a zvýšení biologické rozmanitosti, snížení expozice pro koupající se a surfující, čistší sedimenty a nižší akumulace v potravním řetězci, např. napájením hospodářských zvířat a zvěře z řek a jezer. Návrh by měl významně snížit administrativní zátěž. Sjednocené NEK ušetří všem členským státům povinnost uskutečnit podobné přípravné práce k stanovení rozumných vědeckých norem. Návrh rovněž modernizuje a zjednodušuje povinnosti podávat zprávy, zejména zrušením pěti stávajících směrnic. Opatření cílená na prioritní látky v rámci stávajících oblastí politiky Jak je uvedeno výše, navržená směrnice nezahrnuje dodatečná opatření k omezování emisí. Komise má za to, že již existuje úplný soubor právních nástrojů, které mohou členské státy využívat ke splnění cílů RSV pro prioritní látky. S cílem zlepšit zaměření a účinnost příslušných právních předpisů EU pro účely RSV však Komise navrhuje řadu konkrétních opatření . Opatření 1: Pozměňování směrnic V období let 2006-2007 má být řada směrnic přezkoumána a pozměněna, zejména směrnice 96/61/ES a 91/414/EHS. Komise zamýšlí využít tato přezkoumání k posouzení, zda by tyto nástroje mohly být učiněny ještě účinnějšími pro předcházení a omezování znečištění způsobované prioritními látkami. Pro směrnici IPPC by mohl mj. být zahrnut výslovný odkaz na prioritní látky v povolovacích postupech. U směrnice o pesticidech zahrnují prvky, které mají být posíleny, mj. uvážení rizik pro mořské prostředí. Kromě toho pokračuje úsilí k vypracování modelů expozice na úrovni povodí, které by braly v úvahu další rizika, jako jsou rizika ovlivňující odběr pitné vody. Takové modely by byly v budoucnosti využívány při postupech vyhodnocování rizik. Opatření 2: Posilování provádění a prosazování Členské státy buď mohou nebo musí již podle stávajícího práva Společenství omezovat emise, vypouštění a úniky prioritních látek, ačkoli bohužel nedochází k důslednému a porovnatelnému uplatňování těchto ustanovení. Například normy environmentální kvality by mohly a měly být stanoveny pro znečišťující látky regulované směrnicí 76/464/EHS. Jestliže jsou tyto normy kvality pravidelně překračovány, mohou členské státy uplatnit široké spektrum opatření podle různých politik, včetně směrnice 91/414/EHS (např. přezkoumání oprávnění) nebo směrnice 96/61/ES (např. přezkoumání povolení), v závislosti na důvodech tohoto překračování. Ačkoli na evropské úrovni bylo regulováno omezování výroby, uvádění na trh a využívání některých nebezpečných látek a to by mělo z velké míry pokračovat v budoucnosti, členské státy mohou také, za určitých přísných podmínek stanovených ve Smlouvě, zavést vnitrostátní předpisy k omezování uvádění na trh a používání uvedených látek v důsledku rizika pro vodní prostředí. [18] S cílem zlepšit provádění a prosazování stávajících právních předpisů EU Komise zavede výměnu informací mezi Komisí a členskými státy v kontextu společné prováděcí strategie RSV ke sdílení informací a stanovisek o stávajících možnostech a předávání „úspěšných případů“ a „osvědčených postupů“. Opatření 3: Stanovení postupů pro předkládání důkazů členskými státy o nutnosti opatření Společenství Komise stanoví jasné a průhledné postupy ke stanovení moderního a cíleného rámce pro členské státy pro poskytování významných údajů o prioritních látkách pro rozhodování Společenství. Tyto postupy by mohly být založeny na článku 12 RSV a měly by specifikovat harmonogram, postup a formát pro předkládání důkazů příslušným výborům nebo rozhodujícím orgánům podle dotyčného nástroje. Opatření 4: Zlepšení dostupnosti údajů Výše uvedenou nedostatečnou úroveň poznatků bude nutno v nadcházejících letech doplnit. Realizace evropského registru úniků a přenosů znečišťujících látek[19] k tomu nepochybně napomůže. Kromě údajů o vypouštění, emisích a únicích bude Komise usilovat o zlepšení údajů o prioritních látkách, zejména o jejich environmentální kvalitě, trendech, a uvolňováních a způsobech působení ve vodním prostředí. K tomuto účelu Komise, společně s Evropskou agenturou pro životní prostředí (EEA), Společným výzkumným střediskem a generálním ředitelstvím ESTAT již rozvíjí společný „Evropský vodní informační systém“ (Water Information System for Europe, WISE).[20] ZÁVĚR Rámcová směrnice o vodě spolu se stávajícím návrhem Komise na směrnici o normách environmentální kvality v oblasti vodohospodářské politiky stanovuje jasné, náročné a udržitelné cíle pro prioritní látky v povrchových vodách. Tyto cíle jsou zaměřeny na vysokou úroveň ochrany vodního prostředí a lidského zdraví, pokud jde o expozici koncentracím těchto chemických látek ve vodě. Navíc zlepšují srovnatelnost podmínek pro průmyslová odvětví na vnitřním trhu. Aby byla zajištěna co nejúčinnější opatření z hlediska nákladů a jejich nejpřiměřenější úroveň, jakož i kombinace opatření k dosažení těchto cílů, Komise má za to, že členským státům by měla být ponechána v souladu se zásadou subsidiarity co největší volnost. Proto nenavrhuje specifická dodatečná opatření v této směrnici, ale místo toho se zaměřuje na využívání širokého spektra stávajících nástrojů Společenství a na zvýšení jejich účinnosti, jak je vysvětleno v tomto sdělení. Stávající právní předpisy EU, jsou-li v úplnosti uplatněny, představují spolehlivý systém provázaných politik k řešení daného vícerozměrového a složitého problému. S růstem poznatků o environmentálních tlacích, o stavu životního prostředí a dopadech na něj však bude v tomto komplexním systému nevyhnutelně nutno identifikovat oblasti, které mohou být zlepšeny, a opomenutí, která mohou být napravena. [1] Směrnice 2000/60/ES ze dne 23. října 2000, kterou se stanoví rámec pro činnost Společenství v oblasti vodní politiky (Úř. věst. L 327, 22.12.2000, s. 1) ve znění rozhodnutí č. 2455/2001/ES ze dne 20. listopadu 2001, kterým se stanoví seznam prioritních látek v oblasti vodní politiky a mění směrnice 2000/60/ES (Úř. věst L 331, 15.12.2001, s. 1). [2] Článek 16 RSV: 33 jednotlivých prioritních látek nebo jejich skupin bylo vybráno do prvního seznamu prioritních látek přijatého rozhodnutím 2455/2001/ES (viz poznámku 1). Více údajů o metodě a výsledcích udělování priorit viz http://europa.eu.int/comm/environment/water/water-dangersub/pri_substances.htm [3] KOM(2006) 397 v konečném znění. [4] Definovány jako jednotlivé látky, které tvoří část skupin nebo tříd identifikovaných v bodech 1 až 9 přílohy VIII RSV. [5] Směrnice Rady 91/271/EHS (Úř. věst. L 135, 30.5.1991, s. 40). [6] Směrnice Rady 91/676/EHS (Úř. věst. L 375, 31.12.1991, s. 1). [7] Úř. věst. L 129, 18.5.1976, s. 23. [8] Směrnice 82/176/EHS, 83/513/EHS, 84/156/EHS, 84/491/EHS a 86/280/EHS (ve znění směrnic 88/347/EHS a 90/415/EHS). [9] KOM(90) 9 v konečném znění ze dne 8.2.1990 (ISBN 92-77-57387-2). [10] Směrnice 96/61/ES (Úř. věst. L 257, 10.10.1996, s. 26). [11] Viz KOM(98) 76 v konečném znění (Úř. věst. C 108, 7.4.1998, s. 94), kterým se mění KOM(97) 614 v konečném znění (Úř. věst. C 16, 20.1.1998, s. 14) a KOM(97)49 v konečném znění (Úř. věst. C 184, 17.6.1997, s. 20). [12] europa.eu.int/comm/environment/water/water-framework/library.htm [13] Hlavní překážkou byl koncepční přístup založený na dvou možnostech, buď na mezních hodnotách emisí nebo na environmentálních cílech. RSV zavedla tzv. „sdružený přístup“, který využívá přednosti obou těchto přístupů. Navíc chyběly jasně stanovené termíny provedení a minimální prahové hodnoty zanedbatelného znečišťování. Dále byl nejasný podíl odpovědnosti Komise a členských států. Některé z těchto otázek by mohly být zodpovězeny prováděcími pokyny, které v té doby nebyly poskytnuty. [14] Viz poznámky 1 a 2. [15] SEK(2006) 947. [16] Např. rozhodnutí o nezařazení určitých pesticidů do přílohy I směrnice 91/414/EHS (viz rozhodnutí 2004/247/ES pro simazin, 2004/248/ES pro atrazin) nebo návrh směrnice o důlních odpadech (KOM (2003) 319 v konečném znění) nebo návrhy na omezení uvádění na trh a používání podle směrnice 76/769/EHS (např. pro pentachlordifenylether nebo trichlorbenzeny) nebo strategii rtuti (KOM(2005) 20 v konečném znění) nebo nařízení (EHS) č. 850/2004 o perzistentních organických znečišťujících látkách. [17] Návrh REACH (KOM(2003) 644 v konečném znění). [18] Viz např. rozhodnutí Komise 2002/884/ES ze dne 31. října 2002 (Úř. věst. L 308, 9.11.2002, s. 30). [19] Nařízení (ES) č. 166/2006 (Úř. věst. L 33, 4.2.2006, s.1). [20] Viz koncepční článek o informačním systému WISE na adrese: http://europa.eu.int/comm/environment/water/water-framework/transposition.html