F.

vzhledem k tomu, že panují obavy mimo jiné ohledně toho, že: i) v rámcovém rozhodnutí 2002/584/SVV a dalších nástrojích vzájemného uznávání není obsaženo ustanovení, které by výslovně umožňovalo odmítnout v případě, že existují podstatné důvody domnívat se, že provedení daného opatření by bylo neslučitelné s plněním povinností členského státu podle článku 6 Smlouvy o EU a Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listiny“); ii) rámcové rozhodnutí 2002/584/SVV ani ostatní nástroje vzájemného uznávání neobsahují ustanovení týkající se práva na účinné prostředky nápravy ve smyslu článku 47 Listiny, přičemž toto právo se má i nadále řídit pouze vnitrostátním právem, což vede k nejistotě a nejednotné praxi v členských státech; iii) neprobíhá pravidelný přezkum záznamů v Schengenském informačním systému (SIS II) a v databázi Interpolu a ani neexistuje automatické propojení mezi stažením EZR a odstraněním příslušných záznamů a není jisté, jaký má odmítnutí vykonat EZR dopad na pokračující platnost EZR a souvisejících záznamů, přičemž výsledkem je, že osoby, na které se EZR vztahuje, se nemohou volně pohybovat po prostoru svobody, bezpečnosti a práva, aniž by riskovaly budoucí zadržení a předání; iv) není dostatečně přesně definován seznam závažných trestných činů související s EZR, ale i s jinými nástroji Unie, které na tento seznam ustavičně odkazují, a do tohoto seznamu jsou zahrnuty i trestné činy, jejichž závažnost není stanovena ve všech trestních zákonících členských států EU a které nemusí projít testem proporcionality; v) EZR se nepřiměřeně používá na méně závažné trestné činy nebo v případě okolností, kdy by bylo možné použít ohleduplnější prostředky, což vede k neoprávněným zatčením, neodůvodněné a často nepřiměřené době strávené ve vyšetřovací vazbě, a tedy k nepřiměřeným zásahům do základních práv podezřelých a obžalovaných osob a zátěži pro finanční zdroje členských států; vi) rámcové rozhodnutí 2002/584/SVV ani ostatní nástroje vzájemného uznávání neobsahují vymezení pojmu „soudní orgán“, což je příčinou proměnlivé praxe mezi členskými státy, která způsobuje nejistotu, škodí vzájemné důvěře a vedou se kvůli ní soudní spory; vii) neexistují minimální standardy, které by zaručovaly účinný soudní dohled nad opatřeními v oblasti vzájemného uznávání, což ve k nejednotné praxi členských států, pokud jde o právní záruky a ochranu před porušováním základních práv, včetně náhrady škody pro oběti justičních omylů, jako je například záměna totožnosti, což je v rozporu se standardy stanovenými Evropskou úmluvou o ochraně lidských práv a základních svobod (EÚLP) a zavedenou judikaturou Soudního dvora Evropské unie (ESD); viii) ačkoli je třeba uznat, že vyšetřovací vazba může být za splnění určitých kritérií nezbytná, neexistence minimálních standardů týkajících se takové vazby, včetně pravidelného přezkumu, jejích využívání jakožto krajního prostředku a zvažování alternativních opatření, společně s nedostatkem řádného přezkoumání toho, zda je daný případ připraven k soudnímu projednání, může vést k neodůvodněné a přehnané době zadržování podezřelých a obžalovaných ve vyšetřovací vazbě; ix) podmínky v mnoha zajišťovacích zařízeních napříč Unií jsou nepřijatelné, což ovlivňuje jak základní práva dotčených osob, zejména na ochranu před nelidským nebo ponižujícím zacházením či trestem podle článku 3 EÚLP, tak účinnost a fungování unijních nástrojů vzájemného uznávání; x) osobám hledaným na základě EZR není ve vydávajícím ani ve vykonávajícím členském státě poskytováno právní zastoupení; xi) v rámcovém rozhodnutí 2002/584/SVV chybí lhůty pro doručení přeloženého EZR, což vede k různým postupům a nejistotě; xii) chybí řádná definice trestných činů, na něž se již nevztahuje ověřování oboustranné trestnosti; xiii) nejsou využívány ostatní existující nástroje soudní spolupráce a vzájemného uznávání v Unii;