Na provoz Agentury pro spolupráci energetických regulačních orgánů (ACER) finančně přispívají státy ESVO EHP. Jejich finanční příspěvek bude v souladu s čl. 82 odst. 1 písm. a) Dohody o EHP, který stanoví, že státy ESVO EHP finančně přispívají na činnosti EU, a to na základě úměrnosti. Příspěvky států ESVO EHO se připočítávají do příslušných položek rozpočtu EU na dotčené aktivity. Je třeba zdůraznit, že další příjmy v této souvislosti neznamenají, že Agentura pro spolupráci energetických regulačních orgánů získává další prostředky na zaměstnance.

Provozovatel přenosové soustavy na Islandu je v současné době z právního i funkčního hlediska oddělen v souladu se směrnicí 2003/54/ES. Za stávajících podmínek by bylo oddělení vlastnictví provozovatele přenosové soustavy na Islandu problematické. Odchylky od článku 9 směrnice 2009/72/ES, která byla udělena Kypru, Lucembursku a /nebo Maltě, by proto měla být udělena také Islandu.

Island je i ve smyslu nové směrnice o elektřině izolovaným systémem (směrnice 2009/72/ES), jelikož nemá přeshraniční propojení. Spotřeba elektrické energie na Islandu je v současné době vyšší, než je spotřeba, jíž se vyznačuje malý izolovaný systém ve smyslu definice v čl. 2 odst. 26 směrnice 2009/72/ES. Současná roční spotřeba činí 17 TWh, zatímco prahová hodnota pro malé izolované systémy v roce 1996 dosahovala 3 TWh. Nicméně část systému, která slouží domácnostem a menším podnikům, je poměrně malá, jelikož na Island má přibližně 320 000 obyvatel a 124 000 domácností, které společně s malými podniky spotřebují přibližně 20 % celkové výroby elektrické energie. Systém tedy sestává z malých provozovatelů distribuční soustavy s poměrně malým počtem zaměstnanců provozujících tomu odpovídající malé soustavy, což je situace podobná situaci podle směrnice 2003/54/ES. Stále tedy platí, že by pro případ závažných problémů při provozování těchto soustav po vstupu směrnice v platnost měla existovat možnost požádat o odchylky od odpovídajících ustanovení, jako je tomu u Islandu podle směrnice 2003/54/ES. Možnost odchylky od článků 26, 32 a 33, která byla udělena Maltě, by tedy měla být udělena i Islandu.

Požadavek oddělení by však mohl být považován za základní požadavek vnitřního trhu s energií. V zájmu zajištění dobrého fungování Dohody o EHP by se tento požadavek měl uplatňovat také na provozovatele ze třetích zemí, kteří žádají o certifikaci státem ESVO. Je však důležité, že se tento požadavek nebude vztahovat na provozovatele ze třetích zemí v zeměpisně vymezených oblastech, které byly uvedeny v úpravách čl. 49 odst. 4 a čl. 49 odst. 5 směrnice 2009/73/ES, a to do skončení vymezených lhůt.

Rovněž je třeba připomenout, že nezačlenění směrnice 2009/73/ES do Dohody o EHP by tak jako tak nemělo na Island žádný dopad, jelikož na Islandu trh s plynem ani podniky v této oblasti nejsou. Potřeba investic do infrastruktury by nebyla z hlediska konkurenčního tržního prostředí rentabilní. Island využívá jako alternativní a dostupné řešení svůj geotermický potenciál, a pro případný budoucí trh s plynem proto není na Islandu žádná perspektiva.

Island nemá zdroje zemního plynu, a tudíž ani infrastrukturu k jeho distribuci. Komise se proto domnívá, že absence zemního plynu na Islandu spolu s jeho zeměpisnou odlehlostí, v jejímž důsledku by byla výstavba plynovodu příliš nákladná, představují „zeměpisný důvod“, jak je definován v příslušné judikatuře Evropského soudního dvora (věc C-214/98). Island proto lze zprostit povinnosti provést směrnici 2009/73/ES do svého právního systému.

V Dohodě o EHP je v současné době schválená úprava přecházejícího nařízení o příhraničním obchodu s elektřinou (nařízení (ES) č. 1228/2003), která uvádí, že by se státy ESVO měly vyzvat k plné účasti na činnosti Výboru pro elektrickou energii, avšak neměly by mít právo hlasovat. Jelikož bude mít tento výbor, zřízený v rámci třetího energetického balíčku, úlohu rovnocennou úloze předcházejícího Výboru pro elektrickou energii, měla by být současná úprava použita i v novém nařízení.

Členské státy v rámci postupů stanovených v článku 11 požádají Komisi o stanovisko k tomu, zda jsou požadavky oddělení splněny a zda udělení certifikace ohrožuje bezpečnost dodávek do Společenství. Podle odst. 4 písm. d) protokolu 1 k Dohodě o EHP se funkce Komise v rámci postupů ověřování nebo schvalování, informování, oznamování nebo konzultací a dalších obdobných postupů pro státy ESVO vykonávají postupy mezi nimi stanovenými. V oblasti energetiky je úkolem Kontrolního úřadu ESVO provádět postupy stanovené právem EU.

Jelikož se plánuje úprava, která by vyňala zohlednění ustanovení čl. 11 odst. 3 písm. b) o bezpečnosti dodávek energie v Dohodě o EHP, nemůže toto kritérium Kontrolní úřad ESVO zohledňovat při vydávání svého stanoviska státům ESVO. Navrhuje se proto také úprava v tomto smyslu.

Navržená úprava zní:

Ustanovení čl. 11 odst. 3 písm. b), čl. 11 odst. 5 písm. b) a čl. 11 odst. 7 se nepoužijí na státy ESVO.

Čl. 49 odst. 2, 4, 5 a 6 – Vznikající a izolované trhy

Odůvodnění:

Norsko: První bod navrhované úpravy objasňuje, že ve vztahu ke státům ESVO bude úlohu Komise plnit Kontrolní úřad ESVO.

Druhý bod navrhované úpravy obsahuje zvláštní přizpůsobení stávající infrastruktuře v Norsku. Tato úprava odráží skutečnost, že Norsko bylo až do dubna 2014 klasifikováno jako vznikající trh podle směrnice 2003/55. I když Norsko již tento status již nemá, je norský domácí trh se zemním plynem malý a stále ve fázi vzniku. Infrastruktura pro zemní plyn se rozvinula jen v několika zeměpisně vymezených oblastech, které nejsou navzájem propojeny.

Pro dvě zeměpisně vymezené oblasti se požaduje výjimka v souladu s čl. 49 odst. 4 a 5. V těchto dvou oblastech byly v době trvání statusu Norska jako vznikajícího trhu provedeny investice do infrastruktury, a o odchylky tedy nebylo požádáno. Kromě toho se v těchto dvou oblastech zkoumají možnosti nových investic a růstu trhu. Plné provedení směrnice by tudíž působilo značné potíže tím, že by oslabilo pobídky pro další investice do nové plynárenské infrastruktury. Úpravy zajistí předvídatelné a stabilní rámcové podmínky pro nové investice do plynárenské infrastruktury. Stáří infrastruktury v obou oblastech spadá do časových limitů pro odchylku stanovenou v čl. 49 odst. 5.

V těchto dvou zeměpisně vymezených oblastech se považují za nebytné výjimky z ustanovení týkajících se distribuce. Odchylka od článku 32 se navrhuje, jelikož by plný přístup třetí strany narušil pobídky pro investice do dalšího rozvoje infrastruktury. Vzhledem k situaci vznikajícího trhu, což s sebou nese omezenou velikost a nízké stáří dotčené infrastruktury, a k nepřiměřené zátěži pro provozovatele distribuční soustavy plynoucí z uložených pravidel se navrhuje výjimka z povinnosti určit provozovatele podle článku 24, přičemž se zohledňuje i to, že dotčený provozovatel distribuční soustavy by v souladu s návrhem provozoval systém bez přístupu třetí strany. V důsledku odchylky o článku 24 nebudou platit povinnosti plynoucí z článku 25, 26 a 27. V důsledku odchylky od článku 32 se navrhuje odchylka od článku 31.

Zeměpisně vymezené oblasti, kde jsou zapotřebí odchylky, jsou uvedeny v textu úpravy. Dočasné odchylky pro vyjmenované oblasti se vztahují jak na stávající, tak na budoucí projekty v uvedených oblastech po dobu 20 let od okamžiku první dodávky plynu prostřednictvím infrastruktury v dané oblasti. Potřebnost odchylek norský státní regulační orgán každých pět let přezkoumá a Norsko bude o výsledku revize informovat Smíšený výbor EHP a Kontrolní úřad ESVO. Kontrolní úřad ESVO může během dvou měsíců přijmout rozhodnutí, v němž bude požadovat, aby norský regulační orgán své rozhodnutí změnil nebo zrušil. Norský regulační orgán splní požadavky rozhodnutí Kontrolního úřadu ESVO do jednoho měsíce a informuje o tom příslušným způsobem Smíšený výbor EHP a Kontrolní úřad ESVO.

Popis dvou zeměpisně vymezených oblastí v Norsku

Hordaland: V oblasti Hordaland je zemní plyn k dispozici pro domácí použití v prvotním zpracovatelském závodě natural v Kollsnes. V době trvání norského statusu vznikajícího trhu podle směrnice 2003/55/ES rozvíjel infrastrukturu napojenou na tento přístupový bod plynárenský podnik Gasnor, který je také jejím současným provozovatelem. Připojeno je a zemní plyn ke svému provozu využívá jen několik málo průmyslových zákazníků.

Jæren and Ryfylke: V oblastech Jæren a Ryfylke vybudoval plynárenský podnik Lyse Neo distribuční soustavu sestávající z 620 km plynovodu se zhruba 1 700 napojenými spotřebiteli. Soustava je zásobována plynem z prvotního zpracovatelského závodu v Kårstø a slouží zejména průmyslovým zákazníkům a několika uživatelům z odvětví služeb. Tato distribuční soustava se vyvinula v době, kdy bylo Norsko vznikajícím trhem podle směrnice 2003/55. Provozovatelem soustavy je Lyse Neo.

Lichtenštejnsko: Lichtenštejnsko má v současné době odchylku od ustanovení týkajících se právního oddělení provozovatelů v článku 9 směrnice 2003/55/ES. Je tomu tak v důsledku zvláštností Lichtenštejnska jakožto velmi malé, avšak vysoce průmyslové země s přibližně 36 000 obyvateli, 14 000 domácnostmi a 33 000 pracovními místy a také kvůli zvláštní situaci na lichtenštejnském trhu s plynem.

Lichtenštejnsko disponuje jediným plynárenským podnikem, LGV, který má přístup pouze k jednomu 26 km dlouhému vysokotlakému rozvodu (určenému pro 70 barů). Podnik LGV čerpá z tohoto plynovodu, využívá místní plynárenskou soustavu a slouží zhruba 4 045 konečných spotřebitelů. Činnost podniku LGV je omezena na obchod s plynem a na výstavu rozvodné sítě, jelikož Lichtenštejnsko samo zdroj zemního plynu nemá.

Za současných okolností by bylo právní oddělení provozovatele přepravní soustavy v Lichtenštejnsku nepřiměřené, zejména pak s přihlédnutím k čl. 26 odst. 4 směrnice 2009/73/ES. Podle tohoto ustanovení se oddělení provozovatelů přepravní soustavy nemusí provést, pokud je počet napojených spotřebitelů nižší než 100 000. Ustanovení článku 9 směrnice 2009/73/ES se tedy nepoužije na Lichtenštejnsko.

Navržená úprava zní:

„V čl. 49 odst. 4 a 5 se slovem „Komise“ v případě států ESVO rozumí „Kontrolní úřad ESVO“.“