Usnesení Evropského parlamentu ze dne 23. května 2007 o dopadu a důsledcích vyjmutí zdravotnických služeb z působnosti směrnice o službách na vnitřním trhu (2006/2275(INI))



Úřední věstník 102 E , 24/04/2008 S. 0279 - 0286



P6_TA(2007)0201 Dopad a důsledky vyjmutí zdravotnických služeb z působnosti směrnice o službách na vnitřním trhu Usnesení Evropského parlamentu ze dne 23. května 2007 o dopadu a důsledcích vyjmutí zdravotnických služeb z působnosti směrnice o službách na vnitřním trhu (2006/2275(INI)) Evropský parlament, - s ohledem na články 16, 49, 50, na čl. 95 odst. 1 a na článek 152 Smlouvy o ES, - s ohledem na článek 35 Listiny základních práv Evropské unie, - s ohledem na rozsudky Soudního dvora Evropských společenství (dále jen "Soudní dvůr") ze dne 28. dubna 1998 ve věci C-120/95, Decker [1], dne 28. dubna 1998 ve věci C-158/96, Kohll [2], dne 12. července 2001 ve věci C-157/99, Geraets-Smits a Peerbooms [3], dne 12. července 2001 ve věci C-368/98, Vanbraekel [4], dne 25. února 2003 ve věci C-326/00, IKA [5], dne 13. května 2003 ve věci C-385/99, Müller-Fauré a van Riet [6], dne 23. října 2003 ve věci C.56/01, Inizan [7], dne 18. března 2004 ve věci C-8/02, Leichtle [8], a ze dne 16. května 2006 ve věci C-372/04, Watts [9], - s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady č. 2006/123/ES ze dne 12. prosince 2006 o službách na vnitřním trhu [10], a zejména na čl. 2 odst. 2 písm. f) a body odůvodnění 22 a 23 této směrnice, - s ohledem na sdělení Komise ze dne 26. září 2006 nazvaném "Konzultace týkající se působení Společenství v oblasti zdravotnických služeb" (SEK(2006)1195/4), - s ohledem na své usnesení ze dne 9. června 2005 o pohybu pacientů a vývoji zdravotní péče v Evropské unii [11], - s ohledem na závěry Rady o společných hodnotách a zásadách ve zdravotních systémech Evropské unie [12], - s ohledem na čl. 152 odst. 5 Smlouvy, který zakotvuje zásadu subsidiarity v oblasti veřejného zdraví, a s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodiny pohybující se v rámci Společenství [13], na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 ze dne 29. dubna 2004 o koordinaci systémů sociálního zabezpečení [14], - s ohledem na článek 45 jednacího řádu, - s ohledem na zprávu Výboru pro vnitřní trh a ochranu spotřebitelů a stanoviska Výboru pro zaměstnanost a sociální věci a Výboru pro životní prostředí, veřejné zdraví a bezpečnost potravin (A6-0173/2007), A. vzhledem k tomu, že členské státy odpovídají za organizaci, řízení, poskytování a financování systémů zdravotní péče, které se v jednotlivých členských státech liší, B. vzhledem k tomu, že Soudní dvůr vynesl řadu rozsudků, např. o dostupnosti lékařské péče a o stanovení kritérií pro předchozí povolení náhrady nákladů na lékařskou péči, které občany EU opravňují, aby se svobodně pohybovali při vyhledávání lékařské péče v jiném členské státě, C. vzhledem k tomu, že ve výše zmíněných závěrech přijala Rada prohlášení 25 ministrů zdravotnictví Evropské unie o společných hodnotách a zásadách, na kterých jsou založeny evropské zdravotní systémy, Zásady 1. domnívá se, že přeshraniční pohyb pacientů a zdravotnických pracovníků se bude v příštích letech zvyšovat, takže pacienti budou mít větší možnost volby, domnívá se, že je třeba zaručit všem evropským občanům bez ohledu na úroveň jejich příjmu a jejich místo pobytu včasný přístup k rovné a dostupné zdravotní péči s ohledem na zásady univerzálnosti, kvality, bezpečnosti, kontinuity, solidarity, což přispívá k sociální a územní soudržnosti Unie a zároveň to zajišťuje finanční udržitelnost vnitrostátních systémů zdravotní péče; domnívá se, že v souladu s těmito zásadami může pohyb pacientů a zdravotnických pracovníků přispět ke zlepšení dostupnosti a kvality zdravotní péče; 2. konstatuje, že členské státy nepodporují zdravotní péči dostatečným způsobem, a proto jsou práva pacientů omezena; 3. připomíná, že členské státy, které provedly existující judikaturu Soudního dvora, nezaznamenaly žádné výrazné zvýšení rozpočtu na zdravotní péči v důsledku pohybu pacientů; 4. bere v úvahu, že členské státy mohou zavést systém udělování předchozího povolení, jakmile se prokáže, že přeshraniční pohyb pacientů má negativní účinek na finanční rovnováhu vnitrostátního rozpočtu na zdravotnictví; naléhavě žádá členské státy, aby vzaly na vědomí možnost zavést zkušební období, během něhož se nepoužívá předchozí povolení; 5. zdůrazňuje, že mobilita pacientů a profesní mobilita by neměly fungovat jako výmluva pro členské státy, které neinvestují do svého vlastního systému zdravotní péče; 6. zdůrazňuje, že přístup k přeshraniční péči je podmínkou k dosažení volného pohybu občanů ve Společenství a pomáhá zvyšovat zaměstnanost a konkurenceschopnost v členských státech; 7. zdůrazňuje potřebu odstranit byrokratické překážky spojené jak s využíváním, tak poskytováním přeshraničních zdravotnických služeb; 8. poukazuje na to, že aby se snížily byrokratické překážky při využívání přeshraničních zdravotnických služeb, je nezbytné zlepšit elektronické systémy identifikace pacientů a žádosti pacientů o úhradu nákladů; 9. žádá Komisi, aby podněcovala vlády členských států k aktivní podpoře zavedení elektronického zdravotnictví a telemedicíny; 10. připomíná, že členské státy mají v souladu s ustanoveními Smlouvy hlavní odpovědnost za poskytování účinné a vysoce kvalitní zdravotní péče svým občanům; zdůrazňuje, že za tímto účelem musí být schopny používat vhodné regulační nástroje k řízení vnitrostátních systémů a orgánů ve zdravotnictví, jak na úrovni EU, tak na multilaterální a bilaterální úrovni, a při vykonávání této pravomoci musí vždy dodržovat ustanovení Smluv a zásadu subsidiarity; 11. zdůrazňuje, že na zdravotnické služby se vztahují pravidla Smlouvy, a to jak ustanovení o službách obecného hospodářského zájmu, tak judikatura Soudního dvora, a zdůrazňuje, že poskytovatelé zdravotnických služeb jsou plně oprávněni k působení a poskytování služeb v jakémkoliv členském státě, dodržují-li vnitrostátní pravidla a pravidla EU; zdůrazňuje rovněž, že pacienti jsou plně oprávněni k tomu, aby využili zdravotní péče v jakémkoliv členském státě; 12. konstatuje, že zatímco systémy zdravotnictví nespadají do působnosti Společenství, otázky spojené se systémy zdravotnictví mají přeshraniční povahu, například přístup k léčivům a léčbě, informování pacientů a přesun pojišťoven a zdravotnických odborníků; konstatuje, že těmito otázkami se Unie musí zabývat; 13. připomíná, že pacienti musí mít v každém případě rovný přístup k odpovídajícímu ošetření co nejblíže svému bydlišti a ve svém jazyce; má za to, že směrnice Rady 89/105/EHS ze dne 21. prosince 1988 o průhlednosti opatření upravujících tvorbu cen u humánních léčivých přípravků a jejich začlenění do oblasti působnosti vnitrostátních systémů zdravotního pojištění [15] by měla být používána lépe, aby byly léky dodávány na trh rychleji, byla podporována inovace a bezpečnost léků a aby byl silněji prosazován centralizovaný postup povolování uvádění na trh; 14. zdůrazňuje, že by členské státy měly zajistit rovnoprávné zacházení s rezidenty jiného členského státu při přístupu k zdravotnickým službám, bez ohledu na to, zda se jedná o soukromé nebo veřejné pacienty; 15. zdůrazňuje, že by pacienti měli mít přístup k informacím o tom, který poskytovatel zdravotní péče je držitelem mezinárodní akreditace, a akreditovaní poskytovatelé zdravotnických služeb by měli bez ohledu na to, kde v se EU nacházejí, zajistit, aby byla zdravotní péče spolehlivá, přičemž tato spolehlivost by měla být hodnocena na základě měřitelných mezinárodních ukazatelů kvality; 16. zastává názor, že jakákoliv inovativní politika v oblasti zdravotnických služeb by měla být v co nejvyšší míře předmětem parlamentní legislativy, a nikoliv ad hoc přístupu založeného na výrocích Soudního dvora; 17. je toho názoru, že při přeshraničním poskytování zdravotní péče není v současnosti zajištěna bezpečnost a práva pacientů a že v souvislosti s mechanismy úhrady nákladů, povinnostmi vnitrostátních úřadů poskytovat informace o předpisech, povinností péče u počáteční i následné léčby a ustanoveními pro řízení rizik u soukromých pacientů panuje právní nejistota; Výklad pojmů 18. žádá jasnou definici zdravotnických služeb, aby se upřesnila a jasně vymezila oblast působnosti budoucích právních předpisů v této oblasti; žádá o vyjasnění toho, jaké prvky systému zdravotní péče jsou v této souvislosti relevantní; 19. konstatuje, že zdravotnické služby sledují cíle srovnatelné s jinými sociálními službami obecného zájmu v tom smyslu, že jsou založeny na zásadě solidarity, často jsou zabudovány do vnitrostátních systémů sociální ochrany, zaměřují se na jednotlivé osoby, zajišťují, aby mohli občané využívat svá základní práva a vysokou úroveň sociální ochrany, a posilují sociální a územní soudržnost; 20. je toho názoru, že jakékoli kroky Společenství týkající se zdravotnických služeb by měly být v souladu s kroky Společenství týkajícími se sociálních služeb obecného zájmu; 21. žádá, aby žádné další vyjasňování pojmů používaných v judikatuře Soudního dvora nenarušilo rovnováhu mezi nezadatelnými právy členských států v oblasti veřejného zdraví a právy jednotlivých pacientů, které dosáhl Soudní dvůr; v této souvislosti připomíná, že pokud jde o pojem "přiměřená čekací lhůta", Soudní dvůr jasně uvedl, že tato lhůta by měla být stanovena výhradně na základě posouzení léčebné situace každého pacienta a že by při tomto hodnocení neměla hrát žádnou úlohu ekonomická hlediska; 22. žádá o další upřesnění pojmu "přiměřená čekací lhůta" a o definici nemocniční péče a péče mimo nemocnici; 23. zdůrazňuje, že pokud jde o nemocniční služby v jiném členském státě, postup pro udělování povolení musí poskytovat pacientům záruku, která je bude chránit před svévolným rozhodnutím vnitrostátních orgánů; zdůrazňuje, že s cílem usnadnit volný pohyb pacientů, aniž by byly dotčeny plánovací cíle v členských státech a s ohledem na judikaturu Soudního dvora, by měla být nemocniční lékařská péče definována více specificky, pokud jde o léčbu, která může být poskytována pouze v nemocničním zařízení, a o léčbu, která může být poskytována i mimo nemocniční infrastrukturu, například u praktického chirurga nebo v pacientově domově; zdůrazňuje zvláště, že každé odmítnutí udělit povolení musí být otevřené soudnímu přezkumu a kvazisoudním řízením a že pro účely zhodnocení léčebné situace každého pacienta by měl být vyžádán zcela objektivní a nezaujatý posudek nezávislého odborníka; Mobilita pacientů 24. bere na vědomí velkou rozdílnost v mobilitě pacientů a různé důvody, kvůli nimž pacienty poslal jejich vnitrostátní zdravotní systém do zahraničí, a v mobilitě pacientů vyhledávající lékařské ošetření v zahraničí ze své vlastní vůle - turistů, kteří onemocněli, migrujících pracovníků, studentů, důchodců a všech osob pobývajících v jiném členském státě, než je jejich země původu, nebo kteří žijí v příhraničních regionech a zdůrazňuje, že tyto rozdíly by se měly brát v úvahu při tvorbě politik; 25. zdůrazňuje, že je žádoucí rozlišovat mezi přeshraničními zdravotními službami, tj. službami, které jsou poskytovány na obou stranách společné hranice mezi dvěma členskými státy s cílem udržet a nabídnout pacientům vysoký standard dostupnosti péče, a mezi mezinárodními zdravotními službami v rámci Evropské unie, které musejí nabízet zdravotní péči pro léčbu zřídka se vyskytujících a vzácných nemocí nebo nemocí, jež vyžadují neobvyklé a velmi nákladné technologie (referenční střediska péče), či poskytovat přístup k péči, kterou pacientům jejich členský stát či země trvalého pobytu nemůže v současnosti nabídnout; 26. vyzývá Komisi k poskytování každoročních statistik pohybu pacientů a počtu případů odmítnutí proplacení spolu s důvody takového odmítnutí za každý členský stát; 27. uznává, že politika v oblasti zdravotní péče sice spadá v první řadě do působnosti členských států, a zdůrazňuje, že je třeba pacientům poskytovat velmi kvalitní zdravotní péči v zemi jejich původu, přesto však vítá iniciativu Komise zahájit postup konzultace o nejvhodnějším způsobu akce na úrovni Společenství s cílem zlepšit přístup pacientů k bezpečnému, velmi kvalitnímu a účinnému rámci pro přeshraniční aspekty zdravotní péče v přijatelné lhůtě a vyzývá Komisi, aby předložila konkrétní návrhy na podporu a sledování postupu v této oblasti; 28. poznamenává, že značný počet pacientů z několika členských států nemůže získat nezbytné lékařské ošetření ve vlastní zemi v přiměřeném časovém rámci kvůli dlouhým čekacím listinám a konstatuje, že tito pacienti jsou proto závislí na lékařském ošetření v cizině; Zlepšení informovanosti pacientů 29. konstatuje, že pro pacienty je obtížné získat jasné a přesné informace týkající se zdravotní péče, obzvláště pokud jde o přeshraniční zdravotní péči, a o komplexnosti všech procedur, které je třeba podstoupit; konstatuje, že tento problém, který není způsoben pouze jazykovou bariérou, může zvyšovat riziko ohrožení bezpečnosti pacienta; 30. má za to, že EU musí sehrát důležitou roli v oblasti zlepšování přístupu pacientů k informacím o dosažitelnosti přeshraniční zdravotní péče; 31. poznamenává, že účinné a transparentní sdílení a výměna informací týkajících se zdravotnictví je zásadním požadavkem pro zajištění konsistence a udržení vysoce kvalitní zdravotní péče při využívání služeb zdravotní péče v různých členských státech; 32. domnívá se, že je důležité poskytnout pacientům právo vybrat si zdravotní péči v jiném členském státě, pokud jim tato volba umožní odpovídající léčbu, a že je třeba plně je informovat jak o podmínkách, tak o předchozím povolení nutném pro dostupnost a uplatnění této volby; domnívá se, že podle výše uvedené judikatury Soudního dvora, by předchozí povolení mělo být snadno dostupné, mělo by být ihned zpracováno, zhodnoceno na základě objektivních a nestranných kritérií; je toho názoru, že zamítnutí povolení by mělo být odůvodněno na základě objektivních kritérií, které musí být transparentně a řádně ověřeny, a že každé zamítnutí by mělo být odůvodněno s odvoláním na stanovisko nezávislých odborných lékařů; 33. žádá, aby byla přijata Evropská listina práv pacientů na základě stávajících listin členských států a na základě práce, kterou vykonávají nevládní organizace; Úhrada 34. bere na vědomí stávající rozdíly mezi zdravotními systémy v členských státech a komplikované právní rámce, které regulují úhrady; vyzývá ke kodifikaci stávající judikatury v oblasti úhrad za přeshraniční zdravotní péči, aby bylo zajištěno řádné používání judikatury všemi členskými státy a zlepšení informací dostupných pacientům, vnitrostátním systémům nemocenského pojištění a poskytovatelům péče, aniž to bude pro členské státy znamenat další byrokratickou zátěž; 35. žádá Komisi, aby podporovala členské státy v používání stávajících postupů, pokud jde o úhradu přeshraniční zdravotní péče; je toho názoru, že by v případě nutnosti mělo být možné, aby Komise žalovala členské státy, které tak neučiní; 36. žádá o vytvoření evropského systému doporučení týkajících se úhrad, aby občané mohli srovnávat a zvolit možnost, která je pro ně nejvhodnější; 37. vyzývá k přezkoumání způsobů aktivní podpory a propagování toho, aby se používání evropské karty zdravotního pojištění (EHIC) se standardizovanými elektronickými údaji o pacientovi stalo běžnou praxí, a zjednodušily se tak postupy poskytování zdravotní péče evropským občanům v jiných členských státech; domnívá se, že držitelé této karty se musí sami rozhodnout, které údaje budou na kartě uvedeny tak, aby se systému dalo využívat co nejefektivněji; vyzývá k přijetí evropských zdravotních ukazatelů, domnívá se, že kvůli bezpečnosti pacientů je nezbytně nutné podporovat vnitrostátní orgány ve výměně informací o registračních a disciplinárních záležitostech týkajících se poskytovatelů zdravotní péče působících v zahraničí; věří, že je žádoucí rozšířit systém evropské karty zdravotního pojištění tak, aby zahrnoval systém mezinárodní výměny údajů o pojištění pacienta; 38. vyzývá členské státy k zajištění toho, aby poskytovatelé zdravotnických služeb vyvěšovali (způsobem podobným označení kreditních karet v hotelích, restauracích apod.) jasně viditelný symbol znamenající, že v daném členském státě lze přijímat kartu EHIC pacienta v souladu s nařízením (ES) č. 883/2004, vyzývá k vysoké úrovni ochrany osobních údajů pacientů při přeshraniční spolupráci v oblasti zdravotnických služeb tak, aby byla zajištěna důvěrnost citlivých lékařských údajů; Mobilita zdravotnických pracovníků 39. připomíná, že směrnice Evropského parlamentu a Rady č. 2005/36/ES ze dne 7. září 2005 o uznávání odborných kvalifikací [16] neřeší všechny stávající nedostatky v právních předpisech na úrovni EU týkající se volného pohybu zdravotnických pracovníků, zejména pokud jde o další vzdělávání, právo usazování a poskytování záruk aktuální způsobilosti zdravotních odborníků; zdůrazňuje, že všechny budoucí právní předpisy v této oblasti by měly výrazně usnadňovat poskytování přeshraničních zdravotnických služeb a usazování poskytovatelů služeb z jiných členských států; 40. konstatuje, že ačkoli v EU existuje vzájemné uznávání odborné kvalifikace, přetrvává nedostatečná jednotnost kvality obsahu odborného vzdělávání a způsobů výkonu povolání nebo nedostatečné zajištění takové jednotnosti; 41. zdůrazňuje, že článek 35 Listiny základních práv Evropské unie uvádí, že Unie musí zajistit vysokou úroveň ochrany zdraví, a v tomto ohledu poukazuje na to, že kvalita zdravotnických služeb a schopnost zdravotnictví udržet si zaměstnance je podmíněna kvalitou práce a pracovních podmínek zdravotnických pracovníků, včetně dostatečné doby odpočinku a rozvoje kvalifikace; poukazuje na to, že by další opatření, např. kontrola kvality, dozor a využívání nových informačních technologií, měly pacientům zajistit co nejlepší zdravotnickou péči; 42. považuje za velmi důležité, aby poskytovatelé zdravotní péče, kteří jsou v přímém kontaktu s pacienty, dostatečně ovládali jazyk používaný v hostitelském členském státě; 43. žádá Komisi o vytvoření systému sběru dat a výměny informací mezi různými vnitrostátními orgány ohledně poskytovatelů péče a také vytvoření evropské karty, která by obsahovala informace o kompetencích zdravotnických pracovníků, a zpřístupnění těchto informací pacientům, jakož i vytvoření spolehlivého zdravotnického informačního systému pro poskytovatele služeb včetně povinnosti, aby tyto informace měly k dispozici i vnitrostátní orgány; 44. vyzývá Komisi, aby v souvislosti se zvyšující se profesní mobilitou v Evropě uložila vnitrostátním orgánům, v zájmu zajištění bezpečnosti pacientů, právní povinnost předávat si registrační a disciplinární informace o pracovnících v oblasti zdravotní péče; 45. oceňuje práci iniciativy Health Professionals Crossing Borders jako dobrý příklad těsné mnohostranné spolupráce mezi regulátory zdravotnictví v členských státech; 46. zdůrazňuje potřebu lépe informovat zdravotnické pracovníky o jejich právu na pohyb v rámci EU prostřednictvím stávajících nástrojů vytvořených Komisí, jako je EURES (Evropské služby zaměstnanosti); Právní odpovědnost 47. trvá na tom, že mobilita pacientů musí být zaručena souběžnými a jasnými pravidly, která regulují odpovědnost za poskytování přeshraničních zdravotnických služeb a výsledné potřeby snadné dostupnosti mechanismů odškodnění a spravedlnosti, zejména tehdy, když se různé etapy ošetření uskuteční ve více než jedné zemi; 48. konstatuje, že kombinace současných mezinárodních právních pravidel o jurisdikci a použitelném právu a různých nástrojů Společenství založených na zásadě země původu nepodporuje snadnou dostupnost spravedlnosti; zdůrazňuje, že to je v souvislosti se zdravotnickými službami velmi vážné, jelikož tyto služby jsou osobního a individuálního charakteru; navíc poznamenává, že pacient, který usiluje o odškodnění je pravděpodobně zranitelný a sám vede řízení proti instituci či odbornému subjektu; 49. zdůrazňuje proto, že je nezbytné zaručit právní jistotu pacientů a zdravotnických pracovníků, žádá o vyjasnění odpovědnosti v případě, že by došlo k poškození zdraví, a o zavedení povinného pojištění odpovědnosti pro všechny zdravotnické pracovníky za přiměřené náklady; 50. zdůrazňuje potřebu posílení ochrany pacientů tím, že se bude vyžadovat od zdravotnických pracovníků, aby uzavírali pojištění profesní odpovědnosti; konstatuje však, že prostředky této záruky i definice zdravotnického pracovníka by měly určovat příslušné úpravy pojištění či jiných finančních záruk v každém členském státě; 51. upřesňuje, že zdravotní péče často vyžaduje následný léčebný postup; žádá o vyjasnění pravidel týkajících se rozdělení odpovědnosti mezi poskytovatele péče v jednotlivých etapách lékařské péče, aby byla zajištěna kontinuita péče; poukazuje na to, že telemedicína a elektronické zdravotnictví se rozvíjejí v takovém měřítku, že je třeba se dohodnout na nových pravidlech v oblasti sociální ochrany, financování a dostupnosti této péče; Spolupráce mezi členskými státy 52. domnívá se, že zvýšená spolupráce mezi zdravotnickými systémy na místní, regionální, mezivládní a evropské úrovni by měla umožnit dosažení odpovídající léčby v jiných členských státech, lepší kvality služeb a že by tak zvýšila důvěru občanů; 53. poukazuje na to, že přeshraniční spolupráce mezi dotčenými subjekty může vést k nalezení vhodných řešení, jak ukazuje příklad Euroregis; 54. očekává, že členské státy budou při nabízení zdravotnických služeb uplatňovat přeshraniční spolupráci, aby byly schopny provozovat své příslušné systémy zdravotnictví hospodárněji; 55. vyzývá Komisi, aby navrhla technické standardy, a vyzývá vlády členských států, aby aktivně podporovaly zavedení interoperabilních informačních systémů umožňujících účinnou výměnu a sdílení informací týkajících se veřejného zdraví mezi jednotlivými poskytovateli zdravotní péče v členských státech; 56. podporuje rozvoj sítí referenčních středisek, včetně elektronických referenčních středisek zabývajících se některými vzácnými, specifickými a chronickými onemocněními, a výměnu znalostí o osvědčených postupech léčby a o organizaci systémů zdravotní péče mezi různými členskými státy; žádá proto Komisi, aby optimalizovala přeshraniční administrativní spolupráci; 57. domnívá se, že EU může významně přispět ke zlepšení dostupnosti informací určených pacientům o přeshraniční mobilitě mimo jiné prostřednictvím podpory evropských zdravotních ukazatelů; 58. konstatuje, že existuje poptávka po řádně regulovaných, kvalitních zdravotních a farmaceutických přeshraničních službách a po spolupráci a výměně vědeckých a technologických zkušeností mezi vysoce specializovanými lékařskými středisky; zdůrazňuje však, že průzkumy dokazují, že většina lidí by dala přednost kvalitní léčbě v blízkosti svého bydliště; domnívá se, že v zájmu nejvhodnější legislativní reakce by Komise měla před posouzením dopadu mobility pacientů na systémy zdravotní péče vypracovat vyčerpávající studii o skutečné potřebě mobility pacientů a dále o veřejnosti, které se tato mobilita může týkat; 59. očekává, vzhledem ke stávajícím rozdílům, že členské státy mezi sebou vyřeší problémy jako jsou přístup a kvalita péče, a kontrola nákladů; 60. je přesvědčen, že otevřená metoda koordinace je jedním z vhodných nástrojů pro organizaci užší spolupráce mezi členskými státy; 61. přeje si rozvoj dvoustranných nebo mnohostranných dohod mezi členskými státy, regiony a místními orgány a mezi subjekty působícími v oblasti zdravotní péče, což by stimulovalo vytvoření společných hmotných a lidských zdrojů v příhraničních oblastech, a zejména v oblastech s vysokým počtem návštěvníků, jejichž pobyt je krátkodobý, a k a výměně kompetencí a znalostí; 62. žádá o vytvoření jednotných kontaktních míst v každém členském státě na základě již existujících nástrojů Společenství v souladu se specifickým charakterem uspořádání každého zdravotnického systému, které by zajišťovaly přístup k objektivním a nezávislým informacím pro pacienty, zdravotnické pracovníky, instituce zdravotní péče a příslušné orgány; domnívá se, že zdravotničtí pracovníci mohou pacientům pomáhat při vyhledávání těchto informací; 63. doporučuje Komisi, aby využila veškeré stávající nástroje, jako jsou postupy SOLVIT a řízení pro nesplnění povinnosti, a to s cílem pomoci pacientům, kterým byla odepřena úhrada (u jiné než nemocniční péče) nebo povolení (u nemocniční péče), přestože byly splněny podmínky, které vyžaduje judikatura; 64. podporuje Komisi v dalším shromažďování údajů od členských států a další analýze trendů a výzev v souvislosti s přeshraničním pohybem pacientů a zdravotnických pracovníků; Závěry 65. žádá Komisi o posílení politiky postihů porušení práva EU za účelem zajištění toho, aby všechny členské státy dodržovaly rozsudky Soudního dvora a aby všichni evropští pacienti bez ohledu na zemi původu mohli využívat práv, která jim dává Smlouvou; 66. vyzývá Komisi, aby Parlamentu a také Radě předložila návrh vhodného nástroje s cílem, zejména, kodifikovat judikaturu Soudního dvora; 67. vyzývá Komisi, aby předložila návrh, v němž zohlední toto usnesení a rozsudky Soudního dvora o právech pacientů; vyzývá, aby byl pacientům zaručen co největší přístup ke zdravotnickým službám v celé Evropě a poskytovatelům zdravotnických služeb zajištěno volné poskytování těchto služeb a svoboda usazování; 68. vzhledem k tomu, že návrh Komise na řešení otázek zdravotní péče v rámci směrnice 2006/123/ES nebyl Evropským parlamentem a Radou přijat, trvá na tom, aby byly učiněny další kroky k zachování stávajících práv; v této souvislosti vyzývá Komisi jakožto strážkyni smluv, aby ochranu těchto práv zaručila; 69. domnívá se, že nový evropský regulační rámec pro přeshraniční zdravotní péči by měl především v případě nemoci zlepšit přístup k velmi kvalitní zdravotní péči, přispět k bezpečnosti pacientů a rozšířit nabídku pro všechny pacienty v Evropské unii, aniž to povede k nerovnoměrným výsledkům v oblasti zdravotní péče; * * * 70. pověřuje svého předsedu, aby předal toto usnesení Radě a Komisi. [1] Sbírka 1998, s. I-1831. [2] Sbírka 1998, s. I-1931. [3] Sbírka 2001, s. I 5473. [4] Sbírka 2003, s. I-5363. [5] Sbírka 2003, s. I-1703. [6] Sbírka 2003, s. I-4509. [7] Sbírka 2003, s. I-12403. [8] Sbírka 2004, s. I-2641. [9] Sbírka 2006, s. I-4325. [10] Úř. věst. L 376, 27.12.2006, s. 36. [11] Úř. věst. C 124 E, 25.5.2006, s. 543. [12] Úř. věst. C 146, 22.6.2006, s. 1. [13] Úř. věst. L 149, 5.7.1971, s. 2. [14] Úř. věst. L 166, 30.4.2004, s. 1. [15] Úř. věst. L 40, 11.2.1989, s. 8. [16] Úř. věst. L 255, 30.9.2005, s. 22. --------------------------------------------------