V Bruselu dne 14.1.2011 KOM(2011) 2 v konečném znění ZPRÁVA KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU, RADĚ, EVROPSKÉMU HOSPODÁŘSKÉMU A SOCIÁLNÍMU VÝBORU A VÝBORU REGIONŮ o dosažených výsledcích a o kvalitativních a kvantitativních aspektech provádění Evropského uprchlického fondu za období 2005 až 2007 (zpráva předložena v souladu s čl. 54 odst. 5 rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 573/2007/ES ze dne 23. května 2007) ZÁVĚREČNÉ HODNOCENÍ Závěrečné hodnocení Evropského uprchlického fondu za období 2005 až 2007 Úvod Evropský uprchlický fond byl zřízen v roce 2000 na období 2000 až 2004, poté jeho činnost pokračovala na základě rozhodnutí Rady 2004/904/ES ze dne 2. prosince 2004. Ačkoliv nové prováděcí období mělo původně zahrnovat období od roku 2005 do roku 2010, bylo zkráceno do roku 2007, a to v důsledku zavedení nového právního a finančního základu jako součásti obecného programu „Solidarita a řízení migračních toků“, který se pro zbývající část původního období a další období vztahuje na Evropský uprchlický fond a další tři fondy. V návaznosti na první prováděcí období fondu od roku 2000 do roku 2004 je cílem Evropského uprchlického fondu na období 2005–2007 i nadále „podpora a povzbuzení úsilí členských států při přijímání uprchlíků a vysídlených osob a při nesení důsledků tohoto přijímání s ohledem na právní předpisy Společenství v těchto věcech“. Fond je navržen jako nástroj pro spravedlivé přidělování zdrojů úměrně zátěži každého členského státu v důsledku jeho úsilí při přijímání uprchlíků a vysídlených osob. Cílovými skupinami při operacích fondu jsou: - státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, které mají právní postavení vymezené Ženevskou úmluvou a kterým je povoleno pobývat jako uprchlík v některém z členských států; - státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, kteří požívají některou z forem podpůrné ochrany poskytnuté některým členským státem v souladu s platnými evropskými právními předpisy; - státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, kteří požádali o některou z výše uvedených forem ochrany; - státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, kteří v určitém členském státě požívají dočasné ochrany v souladu s platnými evropskými právními předpisy. Akce , které mohou být z fondu podporovány, zahrnují jednu či více z těchto tří oblastí: – podmínky přijímání a azylové řízení; – integrace osob náležejících do cílových skupin, které mají v určitém členském státě trvalý nebo stálý pobyt; – dobrovolný návrat osob náležejících do cílových skupin, pokud tyto osoby nezískaly novou státní příslušnost a neopustily území členského státu. Akce podporované fondem mají zejména prosazovat uplatňování ustanovení příslušných stávajících a budoucích evropských právních předpisů upravujících společný evropský azylový systém. Mimoto musí zohledňovat zvláštní situaci zranitelných osob, jako jsou nezletilé osoby, starší osoby, osoby, které se staly oběťmi mučení, znásilnění nebo jiných forem hrubého psychického, fyzického nebo sexuálního násilí atd. 93 % rozpočtových prostředků bylo členským státům přiděleno na provádění národních programů, které jsou spolufinancovány Unií a prováděny v rámci sdíleného řízení. Zbývající část, tj. až 7 % prostředků, byla k dispozici na akce Společenství prováděné přímo Komisí za účelem financování nadnárodních akcí nebo akcí v zájmu Evropské unie jako celku, pokud jde o azylovou politiku a opatření vztahující se na uprchlíky a vysídlené osoby. Na provádění fondu se podílely všechny členské státy Unie kromě Dánska v souladu s Protokolem o postavení Dánska připojeným ke Smlouvě o Evropské unii. Bulharsko a Rumunsko, které vstoupily do Evropské unie dne 1. ledna 2007, se účastnily provádění pouze v posledním roce, tj. v roce 2007. Po dokončení programů na období 2005–2007 předložil každý členský stát hodnotící zprávu o výsledcích a dopadech akcí spolufinancovaných z fondu. Ve všech členských státech bylo hodnocení provedeno na úrovni financovaných projektů; toto hodnocení zahrnovalo všechny projekty, nebo – v případě vysokého počtu projektů – reprezentativní vzorek. Jelikož většina členských států využila externího hodnocení, podávají vnitrostátní hodnotící zprávy přiměřený a nezávislý přehled o úspěších programů a jejich možných nedostatcích. Tato hodnotící zpráva vychází z informací poskytnutých jednotlivými členskými státy, pokud jde o provádění národních programů. Vychází rovněž z řady dalších údajů a informací, které měla Komise k dispozici. Je nutno zdůraznit, že údaje shromážděné v této hodnotící zprávě jsou průměrnými hodnotami, které ne vždy zohledňují odchylky od tendence. Je-li to možné, jsou uvedeny rozdíly nebo odchylky od průměrných výsledků. PLNěNÍ ROZPOčTU FONDU OD ROKU 2005 DO ROKU 2007 Níže uvedený souhrnný popis plnění rozpočtu vychází z přidělených finančních prostředků, jelikož ještě nebyly provedeny všechny platby. Vnitrostátní programy Přehled rozpočtu Rozpočtové prostředky fondu určené na národní programy v roce 2005 činily 43 200 593 EUR, v roce 2006 46 288 323 EUR a v roce 2007 pak 63 302 688 EUR. Částky vyčleněné na programy, které byly schváleny Komisí, v roce 2005 činily 43 169 204 EUR, v roce 2006 45 200 066 EUR a v roce 2007 63 302 688 EUR (všechny údaje jsou zaokrouhleny). Využity byly téměř veškeré rozpočtové prostředky dostupné pro národní programy. Nepatrný rozdíl mezi rozpočtovými prostředky a využitými částkami je zapříčiněn skutečností, že v roce 2005 nevyužila Slovenská republika malou část přidělené částky, tak tomu bylo i v případě Irska a Spojeného království v roce 2006. Celkové náklady na veškeré operace financované prostřednictvím národních programů v období 2005–2007 činily téměř 300 milionů EUR. Finanční příspěvek fondu představoval více než polovinu této částky.[1] Dodatečné zdroje byly poskytnuty z vnitrostátních rozpočtů a příjemci. Tabulka č. 1 – Celkové náklady programů Evropského uprchlického fondu (ERF) a zdroje financování na úrovni EU pro období 2005–2007 (Konsolidace finančních plánů pro národní programy všech členských států) Zdroje financování | Částky v EUR | % | Přidělené prostředky z Evropského uprchlického fondu | A | 151 671 959,34 | 51,1 % | Přidělené prostředky státu | B | 88 331 906,23 | 29,8 % | Přidělené prostředky regionů | C | 10 360 468,64 | 3,5 % | Přidělené prostředky místních orgánů | D | 16 295 722,46 | 5,5 % | Vnitrostátní veřejné přidělené prostředky | B+C+D | 114 988 097,33 | 38,7 % | Veřejné přidělené prostředky celkem | A+ B+C+D | 266 660 056.67 | 89.9 % | Soukromé přidělené prostředky | E | 30 125 122,27 | 10,1 % | Náklady celkem | A+B+C+D+E | 296 785 178,94 | 100 % | [pic] Rozdělení finančních prostředků z ERF mezi členské státy a jednotlivé akce Komise přidělila dostupné finanční prostředky pro národní programy členským státům podle rozdělovacího klíče stanoveného v rozhodnutí Rady o zřízení Evropského uprchlického fondu. Tento klíč vychází z počtu osob v cílových skupinách fondu s použitelnými váhovými koeficienty. Tento rozdělovací klíč je hmatatelným projevem zásady solidarity a sdílení zátěže, na níž je fond založen. Jak je patrné z obrázku č. 1, třemi hlavními příjemci fondu v období 2005–2007 byly Spojené království, Německo a Francie s podíly v rozmezí od přibližně 12 % (Francie) do 17 % (Spojené království); za nimi následovalo Švédsko a Rakousko (každé 7,7 %) a Nizozemsko (5,4 %). Tři největší přijímající členské státy byly v průběhu předchozího programového období (2000–2004) stejné a zaujímaly stejné pořadí, zatímco pořadí ostatních členských států se může v jednotlivých letech měnit, a to zejména v závislosti na azylových tocích v daném roce. Obr. č. 1 – Rozdělení finančních prostředků z ERF mezi členské státy (EU-26) v období 2005–2007 [pic] | Z členských států, které do EU vstoupily v roce 2004 a 2007, byly hlavními přijímajícími členskými státy v období 2005–2007 Česká republika, Polsko a Slovenko a za nimi následovalo Maďarsko. V roce 2004, v prvním roce provádění v nových členských státech, bylo největším příjemcem Maďarsko před Polskem a Slovenskem. Česká republika se však rozhodla, že se v roce 2004 nebude na provádění fondu podílet. V porovnání s předchozím programovým obdobím (2000–2004) členské státy v období 2005–2007 významně změnily rozdělení finančních prostředků ERF mezi zmíněné tři akce (přijímání a azylové řízení, integrace a dobrovolný návrat), viz obr. č. 2. Došlo ke snížení podílu první oblasti (ze 46 % na 41 %), k malému poklesu podílu druhé oblasti a poměrně velkému nárůstu podílu třetí oblasti (z 22 % na 28 %). Ačkoliv akce „dobrovolný návrat“ byla ze všech tří oblastí nejmenší a její provádění bylo složitější než v případě ostatních dvou, strategie členských států se na tuto oblast více zaměřily. Tato tendence souvisí s podílem každé oblasti, nikoli s částkami; členské státy proto nesnížily své rozpočty přidělené na opatření v oblasti přijímání nebo integrace, nýbrž významně zvýšily částky přidělené na dobrovolný návrat. Obr. č. 2 – Rozdělení finančních prostředků EU na úrovni EU podle jednotlivých akcí (zaokrouhlené údaje) [pic] Jak je patrné z tabulky č. 2, mezi jednotlivými členskými státy existovaly značné rozdíly v podílu jednotlivých oblastí v závislosti na situaci a strategii každého členského státu. Ačkoliv většina členských států vyčlenila na zlepšení podmínek přijímání žadatelů o azyl a azylového řízení značné finanční prostředky, v řadě členských států s poměrně velkými azylovými toky (Kypr, Francie, Řecko, Itálie a zejména Malta) byly patrné vyšší než průměrné podíly. Stejně tak byly v mnoha členských státech, které vstoupily do EU v roce 2004, vynaloženy z ERF poměrně vysoké částky na to, aby přijímací zařízení pro žadatele o azyl a azylová řízení odpovídala normám platných právních předpisů EU. Ačkoliv částky přidělené na akce zaměřené na integraci uprchlíků a osob, které požívají jiné formy mezinárodní ochrany, nevykazovaly celkově tak velké rozdíly, v některých národních programech na ně byl kladen jednoznačný důraz (ve Finsku a Irsku). Akce týkající se dobrovolného návratu, které v prvním programovém období Evropského uprchlického fondu (2000–2004) realizovalo jen několik málo členských států, byly v druhém programovém období s výjimkou tří zemí pevnou součástí programů všech členských států. Ve Spojeném království jeden velký a úspěšný projekt v této oblasti skutečně spotřeboval většinu prostředků. To zajistilo vyváženější přístup zahrnující lepší přijímání žadatelů o azyl, integraci osob, kterým byla poskytnuta ochrana, a rovněž zajištění lepších vyhlídek na opětovné začlenění v zemi původu v případě osob, jejichž žádosti byly odmítnuty. Další informace jsou uvedeny v následujících kapitolách této zprávy. Tabulka č. 2 – Rozdělení finančních prostředků ERF podle jednotlivých akcí na úrovni členských států (2005–2007) (Pokud jde o vymezení akcí A, B a C, viz obr. č. 2) [pic] Akce Společenství Akce Společenství byly prováděny prostřednictvím tří ročních pracovních programů Komise, které odkazovaly na politické dokumenty – a to na Haagský program a sdělení o praktické spolupráci (KOM(2006)67 v konečném znění). Pracovní programy zajistily spolufinancování opatření k zavedení struktur, které v zájmu usnadnění praktické spolupráce spojují vnitrostátní azylové orgány s ohledem na tři hlavní cíle: vytvoření jednotného postupu v rámci celé EU; společného pořizování, vyhodnocování a užití informací o zemi původu; a užší spolupráci členských států při řešení konkrétních tlaků na azylové systémy nebo přijímající kapacity vyplývajících z takových faktorů, jako je zeměpisná poloha. Vybrané projekty se obecně zaměřovaly na provádění právních předpisů Společenství a osvědčených postupů a na zřizování nadnárodních sítí spolupráce. Většinu projektů řídily nevládní organizace a cílovými skupinami byli mladí lidé, zranitelné osoby a osoby, které byly znovuusídleny. Projekty se vyznačovaly inovačními aspekty, pokud jde o obsah, cílovou skupinu a partnerství. V tabulce č. 3 je uvedeno shrnutí vybraných projektů a jejich důsledků pro rozpočet. Tabulka č. 3 – Akce Společenství v rámci ERF v roce 2005, 2006 a 2007 Počet vybraných projektů a důsledky pro rozpočet Akce Společenství v rámci ERF | Rok | Celkový dostupný rozpočet (pro granty) € | Počet obdrže-ných návrhů | Počet financova-ných návrhů | U vybraných projektů | % plnění rozpočtu | % vybraných návrhů z celkové-ho počtu obdrže-ných návrhů | Celkové způsobilé náklady € | Příspěvek ERF € | Spolu-financo-vání % | 2005 | 2 250 000 | 26 | 8 | 31% | 2 067 166 | 1 576 038 | 76% | 70% | 2006 | 3 144 067 | 18 | 10 | 56% | 2 685 093 | 1 820 310 | 68% | 58% | 2007 | 4 204 996 | 35 | 17 | 49% | 5 278 476 | 4 150 101 | 78% | 99% | Důvodem nepřidělených částek byla nedostatečná kvalita návrhů. Bylo rozhodnuto, že projekty, které nedosahují určité úrovně technické kvality, nebudou vybrány; některé přidělené částky proto nebyly včas využity. Existuje však určitý prostor pro účinnější využívání akcí Společenství. Je například nutné zlepšit mechanismy shromažďování a šíření informací o akcích Společenství jak v rámci útvarů Komise, které spravují fond, tak i v rámci odpovědných orgánů v každém členském státě. Rovněž je třeba lépe vzájemně sladit akce Společenství a národní programy. Kromě výše popsaných grantů využila Komise v roce 2007 určité zdroje na veřejné zakázky, například studii proveditelnosti týkající se Evropského podpůrného úřadu pro otázky azylu (138 800 EUR). 2. PROVÁDěNÍ NÁRODNÍCH PROGRAMů OD ROKU 2005 DO ROKU 2007 2.2 Provádění strategických pokynů Komise Národní programy členských států musely být v souladu se strategickými pokyny Komise. Pokyny, které zahrnovaly pět priorit, stanovily rámec pro provádění v souladu s určitými cíli stanovenými na evropské úrovni, neomezovaly však způsobilost opatření naplánovaných členskými státy, byla-li tato opatření v souladu s právním základem Evropského uprchlického fondu. V následujícím textu je posouzeno provedení pokynů při uzavření programů. – Priorita 1: uplatňování zásad a opatření stanovených v acquis Společenství v oblasti azylu, včetně zásad a opatření souvisejících s cílem integrace Cílem priority 1 bylo podporovat uplatňování acquis Společenství v oblasti azylu prostřednictvím opatření a projektů financovaných z Evropského uprchlického fondu. Tuto prioritu bez výjimky provedly všechny členské státy. – Priorita 2: příprava provádění zásad a opatření stanovených ve směrnici Rady o minimálních normách týkajících se postupu přiznání a odebrání postavení uprchlíka v členských státech Priorita 2 byla do značné míry prováděna ve všech členských státech kromě Lucemburska a Spojeného království. Důležitým tématem při provádění priority 2 byla právní pomoc poskytovaná žadatelům o azyl, což byla jedna z hlavních kategorií operací financovaných jako součást akce „podmínky přijímání a azylové řízení“. – Priorita 3: provádění akcí, jejichž cílem je zlepšení kvality postupů pro přezkoumání nároků na mezinárodní ochranu v členských státech Priorita 3 byla prováděna ve všech členských státech s výjimkou Francie, Německa, Řecka, Maďarska, Irska, Lucemburska, Malty a Portugalska. Tato priorita byla v rámci projektů realizována několikerým způsobem: zlepšením postupů; změnou pracovních metod dotčených orgánů; prováděním výzkumu s cílem pomoci určit tlaky vyvíjené na azylový systém; pořizováním zařízení (například počítačových systémů za účelem zlepšení kvality řízení) atd. – Priorita 4: provádění opatření, která se týkají žadatelů o azyl, uprchlíků nebo příjemců dočasné či doplňkové ochrany a nezletilých osob při dodržování zásady nejlepších zájmů dítěte Deset členských států (Bulharsko, Kypr, Finsko, Francie, Německo, Řecko, Lucembursko, Malta, Slovinsko a Španělsko) mělo projekty, které byly zcela věnovány nezletilým osobám, a čtyři členské státy (Belgie, Maďarsko, Polsko a Slovensko) měly různé projekty zaměřené na žadatele o azyl nebo uprchlíky, přičemž zvláštní pozornost byla věnována dětem. V Německu, Řecku a Irsku byl na tuto prioritu kladen zvláštní důraz. – Priorita 5: akce, které se týkají zejména přijímání a informování osob, které byly v rámci programů znovuusídlení přijaté do členských států, a řízení takových programů (pro členské státy, které takové programy již zavedly či tak hodlají učinit) Prioritu 5 provedly pouze tři členské státy: Finsko (integrace znovuusídlených osob na základě programu znovuusídlení Vysokého komisaře OSN pro uprchlíky), Portugalsko (znovuusídlení dvanácti uprchlíků převzatých od Malty) a Španělsko (hloubkové analýzy postupů znovuusídlování). 2.2 Hlavní údaje Národní programy byly obvykle prováděny prostřednictvím otevřených výzev k předkládání návrhů (ve většině členských států byla každý rok zveřejněna jedna výzva), které celkově přilákaly pozoruhodný počet 2 492 návrhů. Z tohoto celkového počtu bylo vybráno a financováno 1 403 návrhů. Celkový počet projektů financovaných v každém členském státě byl v rozmezí od jednoho v Rumunsku a šesti v Bulharsku (jelikož tyto země se na provádění fondu podílely až v roce 2007) do 441 v Německu. Průměrný roční počet financovaných projektů (467 v EU) je vyšší než v předchozím programovém období (410 v průběhu období 2000–2004), nárůst počtu projektů je však menší než zvýšení rozpočtových prostředků. V průběhu období 2005–2007 proto v průměru existoval vyšší počet relativně menších projektů: průměrný příspěvek EU činil přibližně 108 000 EUR na projekt. Příjemci podpory pro projekty byly většinou nevládní organizace a místní orgány (82 % všech projektů). Významnými příjemci byly rovněž státní orgány (9 % všech projektů), zejména v členských státech, v nichž fond podporoval modernizaci státních zařízení (například přijímacích středisek pro žadatele o azyl). Ze zbývajících kategorií příjemců je nejvýznamnější Mezinárodní organizace pro migraci, které z národních programů v 15 členských státech obdržela finanční prostředky na celkem 31 projektů. Právní základ Evropského uprchlického fondu na období 2005–2007 zavedl dvě významné změny, pokud jde o charakteristiku projektů, které jsou způsobilé pro podporu: a sice možnost podporovat víceleté projekty a možnost financovat projekty zahrnující více než jednu akci. Devět členských států (Belgie, Estonsko, Německo, Maďarsko, Irsko, Nizozemsko, Slovinsko, Švédsko a Spojené království) podporovalo víceleté projekty a deset členských států (Belgie, Estonsko, Finsko, Německo, Maďarsko, Irsko, Itálie, Lotyšsko, Malta a Polsko) financovalo projekty zahrnující několik akcí. Zejména Itálie využila plně možnost financovat projekty zahrnující více akcí. Téměř všechny projekty se zaměřily jak na zlepšení podmínek přijímání žadatelů o azyl, tak i na integraci uprchlíků na úrovni obcí. V obou ohledech vyniká Německo, kde jednu třetinu všech projektů tvořily víceleté projekty, téměř dvě třetiny všech projektů zahrnovaly více než jednu akci a 45 % všech německých projektů zahrnovalo všechny tři akce, jež jsou na základě fondu způsobilé pro podporu. Mnoho projektů se neomezilo na jednu činnost. Projekty spíše zahrnovaly řadu činností (dále jen „operace“) v rámci stejné akce či v rámci více akcí. Celkový počet financovaných operací (3 259) proto významně přesáhl počet projektů. V následujících kapitolách je představena analýza provádění všech tří akcí. Je založena na podrobném popisu těchto operací, jak byly při uzavření projektu oznámeny v prováděcích zprávách předložených příjemci podpory pro projekty. 2.3 Provádění akce „podmínky přijímání a azylové řízení“ Ze tří akcí způsobilých pro podporu byla akce „podmínky přijímání a azylové řízení“ nejdůležitější, pokud jde o počet financovaných operací. Tato akce zahrnovala širokou škálu témat spadajících do osmi obecných kategorií: ubytovací infrastruktura nebo služby; materiální pomoc; lékařská a psychologická péče; sociální pomoc, pomoc při vyřizování správních formalit a právní pomoc; jiná pomoc, včetně jazykové pomoci, tlumočení; vzdělávání, jazyková příprava, další iniciativy, které jsou v souladu s postavením dotyčné osoby; informace pro místní společenství, která budou v kontaktu s osobami přijímanými hostitelskou zemí; zlepšení účinnosti a kvality azylového řízení. Akce „podmínky přijímání a azylové řízení“ byla náležitě provedena ve všech členských státech, jednotlivé státy jí však přikládaly jiný význam. Členskými státy s nejnižším počtem operací v rámci této akce byly Spojené království, Rumunsko, Bulharsko a Estonsko. V případě Bulharska a Rumunska bylo důvodem to, že se tyto členské státy podílely pouze na jednom ročním programu. Spojené království se rozhodlo, že svůj program zaměří na ostatní akce způsobilé pro podporu, a to „integraci“, a zejména „dobrovolný návrat“. Německo, Itálie a Francie se na druhou stranu jednoznačně zaměřily především na tuto akci. Součástí většiny projektů financovaných v daném období byla sociální pomoc, pomoc při vyřizování administrativních formalit a právní pomoc. Jednalo se mj. o právní, správní a sociální poradenství pro žadatele o azyl v souvislosti s azylovým řízením, které bylo poskytováno individuálně nebo během skupinových či osobních schůzek, jakož i šíření informačních materiálů. Další kategorií, jejíž význam rostl se zvyšujícím se počtem žadatelů o azyl, kteří v důsledku násilí a mučení trpí zdravotními a psychologickými problémy, pak byla lékařská a psychologická péče (poskytována ve 21 členských státech). Ze zbývajících kategorií byly v patnácti členských státech podporovány ubytovací infrastruktura a služby. Zejména v členských státech, které k Unii přistoupily od roku 2004, hrál Evropský uprchlický fond velmi významnou úlohu při přizpůsobování zařízení ve vlastnictví státu, v nichž jsou ubytováni žadatelé o azyl, normám EU a podporoval nejen jejich rozšíření či rekonstrukci, nýbrž rovněž zlepšení služeb poskytovaných žadatelům o azyl (potraviny, oděvy, činnosti, správní/právní pomoc atd.). Ve většině členských států se u organizací provádějících projekty objevovala rostoucí tendence poskytovat žadatelům o azyl balíček opatření, který zahrnuje různé druhy pomoci (sociální, právní, správní, lékařskou, materiální, vzdělávací atd.), a tato opatření případně přizpůsobit situaci každé osoby či skupiny osob. Nejméně časté byly operace související se zlepšením účinnosti a kvality azylového řízení, jež byly v 11 členských státech financovány pouze z vnitrostátních zdrojů, tj. mimo programy. V členských státech, v nichž byly tyto operace prováděny, však bylo provádění úspěšné: můžeme jmenovat např. vývoj databází zemí původu a informačních systémů potřebných pro azylové řízení, lepší fungování nařízení Dublin II a lepší spolupráci mezi členskými státy a celkové zlepšení a zkrácení azylového řízení. [pic] 2.4 Provádění akce „integrace“ Na základě počtu financovaných operací zaujímala akce „integrace“ – která je zaměřena pouze na osoby, které mají stálý nebo trvalý pobyt (osoby, kterým bylo přiznáno postavení uprchlíka, osoby, kterým byly poskytnuty jiné formy mezinárodní ochrany) – mezi třemi akcemi způsobilými pro podporu v rámci fondu druhé místo. Témata, která tato akce zahrnovala, lze shrnout do těchto kategorií: pomoc při ubytování a poskytování prostředků na živobytí; lékařská a psychologická péče; sociální pomoc, pomoc při vyřizování správních formalit, právní pomoc, jazyková pomoc; vzdělávání, odborné vzdělávání, získávání dovedností; jiné akce zaměřené na přístup k zaměstnání; jiné akce na podporu soběstačnosti těchto osob; akce umožňující příjemcům zařadit se do společnosti daného členského státu; akce na podporu účasti v občanském a kulturním životě a podpora rovného přístupu a rovných výsledků, pokud jde o jednání s veřejnými institucemi. Operace v rámci této akce byly náležitě zastoupeny ve všech členských státech. Itálie byla členským státem s nejvyšším počtem operací (více než 40 % všech operací v oblasti integrace financovaných v EU); přičemž důvodem je to, že většina italských projektů na místní úrovni spojovala přijímání žadatelů o azyl s integrací osob, kterým byla poskytnuta ochrana. V některých členských státech byl počet operací poměrně nízký, jelikož lidem v tísni (například uprchlíkům) již poskytoval podporu vnitrostátní systém pomoci, který nezahrnoval financování EU. Ze všech zmíněných oblastí podpory byl nejdůležitější přístup k zaměstnání, včetně vzdělávání, odborného vzdělávání, získávání dovedností, akcí na podporu soběstačnosti a všech nezbytných forem pomoci. V řadě členských států byla poskytnuta významná pomoc rovněž při hledání ubytování, a to prostřednictvím různých druhů podpory. Je uznávanou skutečností, že mít co nejdříve po přiznání postavení uprchlíka práci a ubytování jsou nezbytné předpoklady pro urychlení integrace uprchlíků a osob, jimž byla poskytnuta mezinárodní ochrana, do společnosti v hostitelské zemi. Lékařská a psychologická péče, základní součást opatření pro žadatele o azyl, byla zapotřebí i po poskytnutí ochrany. Náležitě byly podporovány operace zaměřené na účast v hostitelské společnosti, na komunikaci s touto společností a na zapojení hostitelské společnosti. Zvyšovala se podpora soběstačnosti uprchlíků a osob, jimž byla poskytnuta mezinárodní ochrana, jakožto účinného způsobu podpory jejich integrace. Cílem přitom bylo umožnit uprchlíkům, aby realizovali svůj hospodářský, sociální, kulturní či dokonce politický potenciál, s cílem integrovat je do hostitelské společnosti a vytvořit kladné vzory. Podobně jako u operací financovaných v rámci akce „podmínky přijímání a azylové řízení“ zahrnovala většina projektů financovaných v rámci akce „integrace“ několik témat (ubytování, práce, sociální pomoc, lékařská péče atd.). Projekty byly spojeny do balíčků opatření v oblasti integrace s různým zaměřením (zaměstnání; komunikace mezi uprchlíky a místním společenstvím; přímá podpora ve zvláštních případech, jako je ubytování, právní pomoc atd.), a tak s pomocí celé škály vhodných opatření přizpůsobovaly podporu integrace zvláštní situaci dotčených osob a jejich prostředí. [pic] 2.5 Provádění akce „dobrovolný návrat“ Akce „dobrovolný návrat“ byla ze všech tří akcí zastoupena nejméně (méně než 10 % všech operací financovaných z fondu). Financované operace patřily do těchto kategorií: informování a poradenství týkající se dobrovolného návratu; informování o situaci v zemi původu či dřívějším obvyklém bydlišti; pomoc s přípravami na cestu; podpora – včetně finanční podpory – pro opětovné začlenění v zemi původu nebo v dřívějším obvyklém bydlišti; jiné akce, které usnadňují organizování a provádění národních programů dobrovolného návratu. Akci „dobrovolný návrat“ neprováděly čtyři členské státy, avšak v členských státech, v nichž byly tyto operace podporovány, se jejich počet oproti začátku prováděcího období (2000–2004) významně zvýšil. Při přípravě programu Komise členské státy vybízela, aby prováděly také akci „dobrovolný návrat“. Co je důležité, nevládní organizace poskytující podporu žadatelům o azyl v rostoucí míře uznávaly, že by kromě opatření týkajících se poskytování pomoci žadatelům o azyl během azylového řízení a usnadnění integrace osob, kterým bylo přiznáno postavení uprchlíka, bylo užitečné poskytnout těmto žadatelům, jejichž žádosti byly odmítnuty, pomoc při opětovném začlenění v jejich zemi původu. Ze všech členských států v EU se nárůst ohledně provádění této akce nejvíce projevil v Německu (45 % všech operací v oblasti dobrovolného návratu), jelikož většina operací v oblasti dobrovolného návratu byla provedena jako součást projektů zahrnujících dvě či všechny tři akce způsobilé v rámci fondu. Provádějící organizace se snažily poskytnout žadatelům o azyl, o něž pečovaly, náležité vyhlídky bez ohledu na výsledek žádosti o azyl: ať už to byla integrace do německé společnosti v případě přiznání postavení uprchlíka nebo nový začátek v zemi původu a každopádně poskytování pomoci až do odjezdu, pokud podmínky pro přiznání postavení uprchlíka nebyly splněny. Operace v oblasti dobrovolného návratu byly s ohledem na provádění nejobtížnější, jelikož závisí na ochotě žadatelů o azyl vrátit se do země původu a vzdát se lepšího života v prosperující hostitelské zemi. Obtížné provádění dobrovolného návratu však může být důvodem, proč byly některé úspěšné financované operace považovány za dobře promyšlené a dokonce inovativní. Tak tomu bylo v případě nejúspěšnějšího projektu Spojeného království v programovém období 2005–2007, který byl proveden v rámci této akce. V řadě členských států byla dalším faktorem úspěchu účast Mezinárodní organizace pro migraci, a to jako provádějící organizace, nebo jako partnera. [pic] 3. ÚčELNOST, ÚčINNOST A PřIDANÁ HODNOTA NÁRODNÍCH PROGRAMů V OBDOBÍ OD ROKU 2005 DO ROKU 2007 3.1 Účelnost Výsledky, jichž bylo dosaženo na úrovni operací, byly ve většině členských států v porovnání s plánovanými výsledky uspokojivé. Jako nejúspěšnější se však ukázaly operace v oblasti integrace, za nimi následovaly operace zaměřené na přijímání žadatelů o azyl, zatímco operace týkající se dobrovolného návratu přinesly nejméně uspokojivé výsledky. Hlavní příčiny toho, proč některé operace dosáhly lepších výsledků, než se plánovalo, či naopak těchto výsledků nedosáhly, nesouvisely s druhem dotyčné činnosti (s výjimkou dobrovolného návratu), nýbrž spíše s vnějšími faktory, zejména nepředvídatelností azylových toků. Projekty týkající se přijímání žadatelů o azyl proto mohly v určitém roce s velkými azylovými toky docílit vyššího počtu osob, než se předpokládalo, a v jiném roce, kdy byly azylové toky oproti očekáváním nižší, naopak zaostaly za očekáváními. Další vysvětlení pro dosažení vyššího počtu očekávaných výsledků či naopak jejich nedosažení je nutno hledat: v kvalitě přípravy, řízení a organizace projektů; v jednoznačném pochopení zvláštností konkrétní skupiny žadatelů o azyl ze strany provádějící organizace; v intenzitě partnerství s ostatními organizacemi a v osobním nasazení organizátorů jednotlivých projektů. Důležitým faktorem úspěchu či neúspěchu byl rozsah, v jakém se do přípravy projektů a jejich provádění zapojili žadatelé o azyl, uprchlíci a osoby, jimž byly poskytnuty jiné formy ochrany. V rámci operací v oblasti dobrovolného návratu nastaly různé problémy. Mnoho žadatelů o azyl a osob, jimž byla poskytnuta mezinárodní ochrana, vyvinulo značné úsilí, aby se dostalo do hostitelské země, a nemělo zájem o návrat, třebaže obdrželo informace o možnostech návratu a o podpoře. Od podání žádosti o pomoc při návratu je mohla odradit rovněž nepříznivá situace v některých zemích původu. Na úrovni národních programů byla míra dosažení plánovaných výsledků ještě rozdílnější: cíle stanovené na začátku programů nebyly v některých členských státech zcela splněny, zatímco v jiných byly překročeny. Provádění národních strategií se ukázalo jako poměrně úspěšné v případě podmínek přijímání žadatelů o azyl, ale jako méně úspěšné v případě integrace uprchlíků. Pokud jde o dobrovolný návrat, provádění strategií zaostalo za očekáváním (s výjimkou Spojeného království). Ačkoliv se mělo za to, že by akce nebo opatření, jež nebyly financovány, nemohly být účelnější, obecně se připouští, že projekty mohly být ještě účelnější. Užší spolupráce a sdílení poznatků a zkušeností mezi provádějícími organizacemi by umožnily vznik synergií, spojení zdrojů a pomohly by zamezit případné dvojí práci. Operace v oblasti dobrovolného návratu mohly být účelnější rozvíjením kontaktů s partnery ze zemí původu, vzděláváním zaměstnanců nebo výměnou osvědčených postupů mezi členskými státy. Co se týká plánování a řízení projektů, podporovat dlouhodobější projekty nebo navazovat na předchozí projekty mohlo být účelnější než zahajovat nové iniciativy. Bylo zjištěno, že překážkou účinného provádění projektů je administrativní zátěž organizací provádějících projekty, a proto by měla být přezkoumána. 3.2 Účinnost Zdroje potřebné k provedení projektů se celkově považovaly za dostatečné. V průběhu výběrového řízení v členských státech byly za účelem posouzení rozpočtu návrhů využity příslušné odborné znalosti, čímž bylo zajištěno, že předpokládané náklady byly reálné a že zdroje přidělené vybraným projektům byly dostatečné. V řadě členských států však bylo spolufinancování projektů z vnitrostátního rozpočtu, poskytované navíc k financování EU, problematické, či nebylo v důsledku rozpočtových omezení dokonce vůbec možné; to přivedlo malé a střední organizace do velmi složité situace. Méně uspokojivá byla včasná dostupnost finančních prostředků. Bylo zjištěno, že finanční prostředky měly provádějící organizace k dispozici později, než se očekávalo; to bylo způsobeno tím, že ne všechny předpisy EU byly zavedeny do jednoho roku po začátku programového období, avšak rovněž prodlevami na vnitrostátní úrovni. Podpisy smluv a první platby po podpisu smlouvy s provádějícími organizacemi byly proto opožděny, což mělo v řadě členských států nepříznivý dopad. V některých případech vedly prodlevy k zrušení projektů či jejich částí, zatímco v jiných případech si musely organizace finanční prostředky vypůjčit, aby mohly zahájit činnost. Obdobně považovaly provádějící organizace časový interval mezi první platbou a následnými platbami v průběhu provádění projektů za příliš dlouhé a zdroje organizací byly příliš omezené, než aby bylo možno provést v tomto období všechny činnosti. Náklady na dosažení výsledků projektů se jevily jako přiměřené. Bylo-li toto hodnocení založeno na srovnání s ostatními finančními nástroji či zdroji financování, nebo pokud vycházelo ze známých jednotkových cen, bylo zjištěno, že projekty byly stejně účinné či dokonce ještě účinnější než podobné projekty financované z jiných zdrojů. Například ve Spojeném království dospěl Národní kontrolní úřad (National Audit Office) k závěru, že průměrné náklady na rozsáhlé projekty týkající se dobrovolného návratu byly na základě potřeb významně nižší než v případě nuceného návratu a že přinesly lepší výsledky, jelikož zajistily opětovné začlenění v zemi původu. Existoval však prostor pro zlepšení. Na úrovni projektů představovaly některé výdaje na technickou pomoc, náklady na řízení, workshopy, semináře, kulaté stoly atd. náklady, u nichž bylo možno dosáhnout úspor. Ačkoliv se v některých případech usuzovalo, že by náklady na zaměstnance měly být zachovány na co nejnižší úrovni, vyvstala otázka, zda by toho bylo možné dosáhnout využitím dobrovolníků. Navzdory svému vysokému nasazení nemusí mít dobrovolníci vždy čas a možnost věnovat se plně provádění projektu, což je nezbytné, aby byly projekty úspěšné. V rámci programů jako celku by bylo možno dosáhnout dalších úspor snížením administrativních úkolů uložených vnitrostátním orgánům odpovědným za provádění programů a požadavků na oznamování uložených provádějícím organizacím, které většina z nich považovala za obzvláště náročné. V některých případech mohly být náklady na program sníženy např. zadáním veřejné zakázky namísto dotování projektu. Užší spolupráce mezi projekty, projekty s delší dobou trvání a případně větší projekty (přiměřené z rozpočtového hlediska) mohly zajistit účinnější využití dostupných zdrojů. 3.3 Adicionalita a evropská přidaná hodnota Ukázalo se, že využívání Evropského uprchlického fondu v období 2005–2007 doplňovalo vnitrostátní finanční prostředky. Existovalo pouze velmi málo případů, kdy projekty mohly být financovány prostřednictvím vnitrostátní podpory. Fond navíc ani v jednom případě nenahradil financování z jiných evropských fondů, jako je Evropský sociální fond nebo program EQUAL. Proto by v případě neexistence Evropského uprchlického fondu bylo provedeno jen velmi málo z celkem 1 403 financovaných projektů (pokud vůbec nějaké). Do svých výzev k předkládání návrhů členské státy zahrnuly ustanovení uvádějící, že z Evropského uprchlického fondu nelze financovat projekty, které jsou již financovány z vnitrostátních či z jiných evropských zdrojů. V praxi uplatňovaly členské státy různé strategie k zajištění adicionality fondu: fond byl využíván k doplnění vnitrostátních zdrojů s cílem zvýšit počet stávajících projektů a činností; jako doplněk k financování činností souvisejících se stávajícími projekty, který však má jinou povahu a neslouží nutně k zvýšení počtu projektů; nebo zcela nezávisle na ostatních nástrojích financování k financování projektů nového druhu, obsahu nebo velikosti, mimo jiné inovativních projektů, které nebyly vzaty v úvahu v ostatních dotačních programech. 4. ÚčINKY A DOPADY NÁRODNÍCH PROGRAMů V OBDOBÍ OD ROKU 2005 DO ROKU 2007 Odhaduje se, že 1 403 financovaných projektů přineslo přímý prospěch celkovému počtu více než 350 000 osob z cílových skupin. Z tohoto počtu se v rámci operací akce dobrovolný návrat do své země původu vrátilo 26 200 osob. Kromě osob z cílových skupin získalo podporu z fondu více než 6 500 osob patřících k organizacím provádějícím projekty (například podporu na odborné vzdělávání nebo prostřednictvím náboru dalších zaměstnanců). Vzhledem k poměrně omezeným zdrojům fondu (přibližně 50 milionů EUR ročně) to jsou pozoruhodné úspěchy. Kromě přímých výsledků projektů byly zjištěny významné dopady na vnitrostátní úrovni v níže uvedených oblastech. 4.1 Zlepšení podmínek přijímání a azylového řízení v členských státech Ve většině členských států, které vstoupily do Evropské unie od roku 2004, jakož i v ostatních členských státech přispěly projekty zejména k rekonstrukci nebo rozšíření přijímacích středisek pro žadatele o azyl nebo ke kvalitě služeb, které tato střediska poskytují žadatelům o azyl. Jelikož tato střediska obvykle ubytovávají všechny žadatele o azyl v těchto členských státech, výsledkem bylo celkové zlepšení podmínek přijímání na vnitrostátní úrovni. V Lotyšsku byly mimoto vytvořeny podmínky pro dočasné přijímání v případě náhlého azylového toku. V Nizozemsku, v němž za přijímání žadatelů o azyl odpovídá pouze jedna organizace, se prostřednictvím rozsáhlého projektu ve všech místech, kde jsou přijímáni uprchlíci, zvýšila informovanost o sociální ochraně. Na mnoha místech bylo osobám, které zde žijí, poskytnuto příslušné školení a všechna místa obdržela informační materiály. Obdobně ve Francii poskytovaly „přijímací platformy“ řízené nevládními orgány ve většině regionů žadatelům o azyl na celém území země širokou škálu kvalitních služeb, které byly navzdory velkým azylovým tokům v prováděcím období 2005–2007 zachovány. Ve Španělsku měla téměř polovina všech žadatelů o azyl prospěch ze služeb, které sahají od lepších podmínek přijímání po lékařskou/psychologickou péči, právní pomoc a uspokojení základních potřeb. V řadě členských států se kladl zvláštní důraz na zranitelné skupiny, přičemž bylo na vnitrostátní úrovni dosaženo pozoruhodných výsledků. V Itálii byly vytvořeny specializované postupy přijímání. V Rakousku a Belgii byla na celém území země poskytována psychologická péče. Kypr zřídil službu poskytující péči obětem mučení. V Belgii, Francii a Portugalsku se provádějící organizace začaly zabývat zvláštními potřebami nezletilých osob bez doprovodu, jimž nebyla ve stávajících programech, jak vyplývá ze zpráv, věnována přiměřená péče. V řadě členských států, například v Bulharsku, Německu, na Slovensku a ve Španělsku, se v důsledku provádění programů na vnitrostátní úrovni zlepšila právní pomoc poskytovaná žadatelům o azyl. Například v Německu měla z projektů v této oblasti prospěch přibližně jedna třetina všech žadatelů o azyl. Vzhledem k poměrně nízkému počtu operací týkajících se azylového řízení jsou dopady v této oblasti omezenější. Na Kypru byla provedena řada operací. V Rakousku byl na celostátní úrovni pro azylové řízení zaveden systém řízení kvality. V Polsku byla vytvořena databáze s informacemi o zemích původu. Ve Slovinsku bylo financováno zřízení systému EURODAC a systému pro průkazy totožnosti, jakož i rejstříku žadatelů o azyl. Spojené království jmenovalo v Itálii styčného úředníka pro azyl, který na základě dublinského nařízení účinně řídil vztahy mezi oběma členskými státy. 4.2 Lepší integrace uprchlíků do společnosti v členských státech Dopady na integraci uprchlíků byly na vnitrostátní úrovni méně patrné a zdá se, že se týkají jen některých členských států. Například ve Francii se význam projektů v oblasti integrace zvyšoval a prospěch z nich mělo přibližně 9 % všech uprchlíků, přičemž se důraz kladl na přístup k nezávislému ubytování spojenému se sociální pomocí, které je prvním krokem pro přístup na trh práce. Ve Finsku se integrace uprchlíků stala důležitým tématem politické diskuse. Integrační modely vyvinuté na místní úrovni a zahrnující většinové obyvatelstvo, podporu dřívějších přistěhovalců a služby, které společně poskytují nevládní organizace a obce, zde mohou dosáhnout dopadů na vnitrostátní úrovni, jsou-li prováděny ve velkém měřítku. Na Kypru zvýšily projekty informovanost široké veřejnosti o otázkách týkajících se uprchlíků a podporovaly multikulturalismus a rozmanitost. Významné dopady projektů v oblasti integrace byly zaznamenány rovněž v Irsku a Lotyšsku. 4.3 Posílený dobrovolný návrat osob náležejících do cílových skupin Akce dobrovolný návrat byla ze všech tří akcí prováděna nejméně, proto jsou její dopady v této oblasti na vnitrostátní úrovni nejnižší. Ve Spojeném království poskytl rozsáhlý program dobrovolného návratu pomoc 11 262 osobám, což je na vnitrostátní úrovni významný počet. V Lucembursku vzrostl díky opatřením akce dobrovolný návrat, která zde byla poprvé prováděna s podporou Evropského uprchlického fondu, dobrovolný návrat po mnoha letech poklesu přibližně o 10 %; důvodem byly pohovory zaměřené na jednotlivce, což byla novinka. V Maďarsku se za výsledek programu považovala již samotná existence možnosti dobrovolného návratu a na Maltě mohl být poprvé zřízen systém poskytující pomoc při dobrovolném návratu. Na Slovensku fond umožnil zahájit spolupráci se zeměmi původu při poskytování pomoci při dobrovolném návratu a poprvé poskytoval vracejícím se žadatelům o azyl finanční příspěvek. 4.4 Rozvoj opatření v oblasti azylové politiky, včetně přispění k rozvoji společného evropského azylového systému Ačkoliv žádný projekt neměl za přímý cíl rozvoj opatření v oblasti azylové politiky, v určitých členských státech byly v těchto oblastech zaznamenány některé zvláštní (často nepřímé) dopady. V Portugalsku byly projekty na zlepšení podmínek přijímání žadatelů o azyl vzaty v úvahu při návrhu změn, jež byly nezbytné k přizpůsobení vnitrostátních právních předpisů evropské směrnici o minimálních normách přijímání. V Belgii, kde byly přijaty tři důležité zákony o azylovém řízení a o přijímání žadatelů o azyl, hrál fond důležitou úlohu při informování o nových právních předpisech a při vzdělávání zúčastněných stran za účelem náležitého uplatňování těchto předpisů. V Lucembursku zlepšila pokračující podpora projektů prováděných nevládní organizací její lobování, a tím usnadnila schválení nového zákona o azylu a podpůrné ochraně parlamentem. Ve Finsku vytvořily projekty k zlepšení kvality systému přijímání a k integraci uprchlíků nové modely, které vzbudily pozornost a zájem ostatních členských států EU. Zájem ostatních členských států vzbudil obdobně italský styčný úředník pro azyl jmenovaný Spojeným královstvím. V Estonsku zavedlo ministerstvo sociálních věcí v důsledku projektů integrace uprchlíků změny zákona o sociální péči. 4.5 Ostatní dopady spojené přinejmenším částečně s prováděním programů Provádění projektů financovaných Evropským uprchlickým fondem mělo hmatatelný, trvalý přínos: pro organizace provádějící projekty (v podobě větších zkušeností, lepší kvalifikace a větší institucionální kapacity), pro řízení fondu a projektů, spolupráci a vytváření sítí s ostatními organizacemi (na vnitrostátní úrovni i s ostatními členskými státy) a pro uznání ze strany vnitrostátních orgánů jako partnerů v záležitostech týkajících se žadatelů o azyl a uprchlíků. Nevládní organizace nejenže rozvíjely vzájemnou spolupráci, v důsledku provádění programů se rozvíjela rovněž spolupráce mezi vládními a nevládními organizacemi zabývajícími se záležitostmi souvisejícími s azylem a uprchlíky. Na úrovni vládních organizací se zvýšila kvalita práce, vzrostlo povědomí o potřebách žadatelů o azyl a uprchlíků a instituce odpovědné za azylovou politiku zlepšily své pracovní metody a mohly využít přístup k informacím z první ruky týkajícím se žadatelů o azyl a uprchlíků, jakož i úskalí a kritických bodů azylové politiky. V řadě členských států (Polsko, Španělsko a Slovensko) bylo mezi institucemi dosaženo lepší koordinace. V Itálii optimalizovalo provedení projektů na úrovni obcí uplatňování azylových předpisů stanovených na vnitrostátní úrovni. V Belgii se díky soustředění podpory na oblasti důležité na úrovni EU zlepšila soudržnost a zaměření akcí prováděných na různých úrovních státní správy. 5 . HODNOCENÍ PROGRAMů A NÁVRHY NA ZLEPšENÍ ZE STRANY ODPOVěDNÝCH ORGÁNů A PROVÁDěJÍCÍCH ORGANIZACÍ V rámci vnitrostátních hodnotících zpráv byly odpovědné orgány v členských státech a organizace provádějící projekty požádány, aby zhodnotily program Evropského uprchlického fondu a předložily návrhy na zlepšení. Odpovědné orgány i provádějící organizace byly s Evropským uprchlickým fondem celkově spokojeny a považovaly jej za skutečně užitečný nástroj ke zlepšení podmínek přijímání žadatelů o azyl a k integraci osob, jimž byla poskytnuta ochrana, a na podporu úsilí členských států, pokud jde o dodržování acquis Společenství v oblasti azylu. Domnívaly se rovněž, že škála opatření, která jsou způsobilá pro podporu, byla přiměřená a že po ukončení programu byly schopny dosáhnout smysluplných výsledků s ohledem na cíle stanovené pro fond. Odpovědné orgány a provádějící organizace předložily řadu návrhů na zlepšení. Nejdůležitější doporučení se týkalo snížení správních požadavků, které jim byly uloženy. Navrhovalo se zasáhnout v řadě oblastí souvisejících s řízením programu: snížení požadavků na dokumentaci ve fázi výběru projektů; zjednodušení pravidel způsobilosti, kontrolních mechanismů a mechanismů dohledu; zmírnění požadavků týkajících se finanční odpovědnosti; a snížení požadavků na oznamování. V této souvislosti se organizace provádějící projekty domnívaly, že jim nadměrná administrativní práce a pravidelné vyhotovování zpráv o pokroku ztěžovaly provádění projektů a vyžadovaly neúměrné množství práce na úkor obsahu a činností projektu. To se však týkalo vnitrostátních předpisů, které mohou překračovat evropské požadavky. Druhé doporučení se týkalo včasnosti schválení programu během prvního roku provádění a včasné dostupnosti plateb. V případě pozdního schválení nebyly členské státy schopny dodržet vlastní harmonogram a provádějícím organizacím chyběly finanční prostředky v počáteční fázi projektu, kdy byly nejpotřebnější. K prodlevám ve financování by nemělo docházet ani během provádění projektů ani při jejich ukončení. Při provádění programů a projektů by měla být možná rovněž větší flexibilita. Odpovědné orgány by měly mít možnost změnit v přiměřené míře rozpočet a případně obsah opatření, přičemž by byla i nadále dodržena striktní zásada týkající se adicionality, což by zajistilo větší volnost rozhodování při každodenním řízení. Na úrovni projektů by provádějící organizace měly mít větší možnost postupovat pružně při převodu zdrojů mezi jednotlivými částmi projektu nebo mezi jednotlivými roky provádění projektu. Odpovědné orgány i organizace provádějící projekty zdůrazňovaly, že by pro ně samotné, jakož i pro cílové skupiny mohla být přínosem lepší a účinnější spolupráce mezi členskými státy a mezi provádějícími organizacemi. Při plánování a provádění činností týkajících se azylu a uprchlíků by bylo velmi přínosné zejména vytvoření programů spolupráce, v jejichž rámci by bylo možno neomezeně předávat poznatky a osvědčené postupy. Odpovědné orgány i provádějící organizace by upřednostnily opatření k usnadnění výměny zkušeností a osvědčených postupů s pracovníky z veřejných organizací a organizací občanské společnosti z celé Evropy. 6. ZÁVěRY A DOPORUčENÍ Celkově bylo provádění Evropského uprchlického fondu během období 2005–2007 uspokojivé. Organizace provádějící projekty a vnitrostátní orgány odpovědné za provádění národních programů mohly navázat na zkušenosti získané během prvního prováděcího období fondu v letech 2000–2004 a dosáhnout ještě lepších výsledků. Kromě úspěchů všech financovaných projektů byly na vnitrostátní úrovni zjištěny významné dopady, pokud jde o hlavní cíle politiky stanovené pro fond. I když existuje prostor pro zlepšení, je nyní Evropský uprchlický fond jako součást obecného programu „Solidarita a řízení migračních toků“ po dvou prováděcích obdobích pevně zaveden jako užitečný evropský nástroj financování na podporu uplatňování evropského acquis v oblasti azylu. Z mnoha doporučení týkajících se financovaných činností a prováděcích mechanismů, která vyplynula z hodnocení, již byla řada provedena ve třetí fázi fondu pro období 2008–2013, který je nyní prováděn v širším rámci obecného programu „Solidarita a řízení migračních toků“. Komise například vydala několik dokumentů s pokyny s cílem objasnit právní požadavky v různých oblastech (pravidla způsobilosti, programování, podávání zpráv, ukončení programů atd.) a nalézt praktická řešení. Od zahájení nových programů si Komise s členskými státy navíc pravidelně vyměňuje informace o různých záležitostech souvisejících s prováděním, tuto skutečnost členské státy velmi oceňují. Všechna doporučení budou zohledněna v kontextu diskuse v rámci celé Komise o všech návrzích na období po roce 2013. [1] Příspěvek fondu na podporované projekty nesmí přesáhnout 50 % celkových nákladů s výjimkou obzvláště inovativních projektů (až 60 %) a zemí čerpajících prostředky z Fondu soudržnosti (zvýšení na 75 %). Celkový údaj pro všechny členské státy EU proto společně činil 51 %.