ZPRÁVA KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU A RADĚ o provádění Evropského energetického programu pro hospodářské oživení /* COM/2013/0791 final */





ZPRÁVA KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU A RADĚ o provádění Evropského energetického programu pro hospodářské oživení I POKROK V PROVÁDĚNÍ PROGRAMU Evropský energetický program pro hospodářské oživení (EEPR)[1] poskytuje finanční podporu vybraným vysoce strategickým projektům ve třech oblastech energetiky: plynárenským a elektroenergetickým propojením, větrné energii na moři a zachycování a ukládání CO2. Prostřednictvím spolufinancování těchto projektů program pomáhá Evropské unii dosáhnout cílů v oblasti energetiky a klimatu: bezpečnosti a diverzifikace dodávek energie, dokončení a řádného fungování jednotného trhu s energií a snížení emisí skleníkových plynů. Většina rozpočtových prostředků byla přidělena 59 organizátorům projektů na 61 projektů v rámci těchto podprogramů: plynárenská infrastruktura (1 363 milionů EUR), elektrizační infrastruktura (904 milionů EUR), větrná energie na moři (565 milionů EUR) a zachycování a ukládání CO2 (1 000 milionů EUR). Celkově byla do konce roku 2010 přijata grantová rozhodnutí a byly uzavřeny grantové dohody na úhrnnou částku 3 833 milionů EUR, tj. 96,3 % celkového rozpočtu programu EEPR. Částka 146,3 milionu EUR, kterou nebylo možné ve lhůtě do 31. prosince 2010 na projekty v těchto odvětvích přidělit, byla převedena na nový finanční nástroj, Evropský fond pro energetickou účinnost[2] (EEE-F), který se zaměřuje na investice do energetické účinnosti a obnovitelné energie. Od vydání loňské zprávy (COM(2012) 445 final) došlo v provádění programu EEPR k dalšímu pokroku. Podstatná část projektů byla dokončena; práce na dalších projektech probíhají úspěšně a brzy je bude možno uvést do provozu. Tato zpráva přináší informace o změnách, k nimž ve stavu provádění došlo od doby poslední zprávy (srpen 2012), a to v podobě kvalitativní i v podobě údajů souvisejících s platbami a zrušením závazků počínaje zahájením programu a konče červnem 2013. Nabízí také přehled aktuálního stavu fondu EEE-F a jeho hodnocení v polovině období (viz příslušný pracovní dokument útvarů Komise). (1) Úspěšné případy Plynárenské a elektrizační infrastruktury Z hlediska energetické politiky se díky tomuto programu podařilo zlepšit fungování vnitřních trhů s plynem a elektřinou: Program přispívá ke zvýšení kapacity propojení a k zajištění větší integrace mezi západními a východními částmi Unie. Některým členským státům, zejména v Pobaltí a na Iberském poloostrově, také pomáhá dosáhnout 10% cíle v oblasti elektroenergetických propojení. V rámci programu byly vytvořeny dodatečné skladovací kapacity v okrajových členských státech a ve střední a východní Evropě. Program přispěl k dokončení obousměrné sítě plynovodů v Evropě a k naplnění standardu pro infrastrukturu daného pravidlem N-1 podle požadavků nařízení o bezpečnosti dodávek[3]. Projekty zpětného toku plynu ve střední a východní Evropě jsou v provozu a umožnily předejít krizi dodávek plynu během chladného období v únoru 2012. Posílení plynárenských i elektroenergetických propojení přispělo k integraci vnitřního trhu. K nejvýznamnějším příkladům v tomto směru patří plynárenská propojení na koridoru Afrika–Španělsko–Francie, elektroenergetická propojení Portugalska a Španělska, která pomáhají rozvoji iberského trhu s elektřinou, elektroenergetické propojení Spojeného království (Deeside) a Irska (Meath), jehož cílem je vytvořit regionální trh zahrnující obě tyto země, a elektroenergetická propojení v regionu Baltského moře a jeho zapojení do trhu Nordpool. Větrná energie na moři Podporou dodávky a instalace inovativních základových konstrukcí a generátorů využívajících větrné turbíny z programu EEPR se podařilo zajistit realizaci první velké (400 MW) větrné elektrárny na moři umístěné daleko od pobřeží (více než 100 km) a v hlubokých vodách (více než 40 m). Peníze z programu EEPR sehrály v případě vybraných projektů v německém a belgickém Severním moři klíčovou roli při získání potřebných úvěrů od bankovních konsorcií, které jsou nezbytné k dosažení finanční závěrky. Opatření v rámci programu EEPR na projektu Thornton Bank v Belgii bylo dokončeno v září 2011, přičemž elektřina z větrných zdrojů na moři spolufinancovaných z programu EEPR byla do německé elektrizační soustavy poprvé integrována již na podzim roku 2010. Co se týče integrace elektřiny z větrných zdrojů do elektrizační soustavy, sehrálo spolufinancování z programu EEPR klíčovou úlohu v případě konečného rozhodnutí o investici do projektu „Kriegers Flak – kombinované řešení elektrizační soustavy“ v Baltském moři. Tento stěžejní projekt je prvním propojením na moři, jehož se využívá jako spojení s větrnými elektrárnami na moři a zároveň jako přeshraničního propojení. V rámci tohoto projektu bude využito inovativní zařízení s technologií HVDC VSC (vysokonapěťový stejnosměrný přenos s využitím trojfázového měniče); jedná se o první významný krok v modulární výstavbě elektrizačních soustav na moři. V obecnější rovině nabídlo hloubkovou analýzu dopadů programu EEPR nezávislé hodnocení v polovině období[4] z roku 2011. Zdá se, že program již má díky zahájení stavebních prací a zadávání veřejných zakázek na zařízení a meziprodukty významný dopad na reálnou ekonomiku. Jak ukazují následující kapitoly, řada projektů již byla dokončena a mnoho dalších se úspěšně rozvíjí, ačkoliv v některých případech je provádění projektu náročné a postupuje pomaleji, než bylo původně plánováno. Jako zvláště náročné se ekonomické podmínky ukázaly v případě podprogramu zachycování a ukládání CO2 (CCS). (2) Získané zkušenosti Program EEPR představuje první příklad rozsáhlé podpory odvětví energetiky z rozpočtu EU formou přímých grantů společnostem. Jakkoliv došlo k pokroku, potýkalo se odvětví energetiky při provádění tohoto programu s některými strukturálními překážkami. Integrace větrné energie na moři do sítě byla z části úspěšná i přes určité technické problémy, které se energetickým společnostem ještě nepodařilo vyřešit. Členské státy obecně nebyly, pokud jde o úspěch provádění programu EEPR, dostatečně aktivní. Nedostatečná spolupráce mezi vnitrostátními regulačními orgány může u organizátorů projektů v některých případech vzbuzovat značnou nejistotu ohledně ekonomických vyhlídek. Tento aspekt je zásadní zejména u některých nových projektů v oblasti větrné energie na moři. Společným problémem tří podprogramů jsou složité a zdlouhavé postupy pro udělování povolení. Tyto problémy a zkušenosti získané při provádění programu EEPR zohlednila Komise při přípravě nového nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 347/2013 ze dne 17. dubna 2013, kterým se stanoví hlavní směry pro transevropské energetické sítě[5]. Toto nařízení obsahuje ustanovení, jejichž záměrem je zrychlit postupy pro udělování povolení, přičemž stanoví lhůtu v délce 3,5 roku pro rozhodnutí o povolení a posiluje transparentnost a účast veřejnosti. Stanoví také opatření, která mají vést k vytváření regulatorních pobídek a v případě potřeby umožňovat poskytnutí finanční pomoci. Infrastrukturní projekty se nadto potýkaly s obtížemi při získávání přístupu k dlouhodobému financování za konkurenceschopných podmínek. Tento aspekt i nadále představuje významný problém. Návrh Komise na vytvoření nástroje pro propojení Evropy[6], tj. meziodvětvového fondu pro infrastruktury, má projektům pomoci získat potřebné financování a podnítit jejich realizaci. Mezera v komerční životaschopnosti projektů evropského významu bude překlenuta granty z nástroje pro propojení Evropy. Finanční nástroje v rámci nástroje pro propojení Evropy by navíc měly organizátorům projektů pomáhat v přístupu k potřebným dlouhodobým financím pro jejich projekty tím, že přilákají nové skupiny investorů (penzijní a pojišťovací fondy) a zmírní některá rizika. Iniciativa projektových dluhopisů, která představuje jeden z finančních nástrojů navržených v rámci nástroje pro propojení Evropy, už byla v „pilotní fázi“ organizátorům projektů zpřístupněna, přičemž se využilo rozpočtových zdrojů uvolněných z rozpočtu na roky 2007–2013. První projektové dluhopisy byly vydány v červenci roku 2013 s podporou Evropské investiční banky, jež je v rámci této iniciativy partnerem Komise; očekává se, že k dalším operacím dojde později v průběhu roku 2013. Financování z programu EEPR umožnilo rychlé zahájení projektů CCS, jak bylo zamýšleno. Záměrem financování z programu EEPR nicméně nikdy nebylo pokrýt všechny velmi vysoké investiční a provozní náklady těchto projektů, což bylo ostatně známo již na počátku programu. V důsledku nízké ceny CO2 v rámci systému obchodování s emisemi (ETS) jsou krátkodobé a střednědobé ekonomické vyhlídky technologie CCS neatraktivní. Stávající ekonomická situace navíc ztěžuje přístup projektů k dalšímu potřebnému financování. Podprogram CCS se tak potýká s významnou nejistotou, která ohrožuje jeho úspěšné provádění. Klíčem k úspěchu CCS je sdílení znalostí o této technologii. V podprogramu CCS, jež je součástí programu EEPR, byla zřízena síť projektů CCS, v rámci níž probíhá výměna zkušeností a osvědčených postupů. Jedná se o první síť svého druhu na světě a její členové (projekty z podprogramu CCS v rámci programu EEPR a projekt Sleipner v Norsku) spolupracují a zpracovávají příručky „správné praxe“. Tato síť dále zveřejnila zprávy o zkušenostech z projektů v oblasti ukládání CO2, ze zapojení veřejnosti a z procesu povolování. Pokud jde o budoucnost zachycování a ukládání CO2, přijala Komise dne 27. března 2013 sdělení (COM(2013) 180 final), v němž opět potvrdila, že „je třeba rychlé politické odezvy na přednostní úkol, jímž je stimulovat investice do CCS, aby se vyzkoušelo, zda lze následně zavést a zbudovat infrastrukturu CO2. Prvním krokem tímto směrem je proto zajistit v Evropě úspěšné demonstrační projekty CCS komerčního rozsahu, které by potvrdily technickou a ekonomickou životaschopnost CCS jako nákladově efektivního opatření ke zmírnění emisí skleníkových plynů v odvětví výroby elektřiny a v průmyslu.“ Spolu s přijetím sdělení o zachycování a ukládání CO2 byla zahájena veřejná konzultace, která probíhala do 2. července a která vyvolala více než 150 reakcí[7]. V dalším průběhu letošního podzimu zveřejní Komise na webových stránkách konzultace[8] vedle jednotlivých příspěvků i souhrn reakcí. (3) Další kroky v projektech Vedle projektů, které již byly zcela dokončeny, lze zbývající projekty rozdělit na dvě hlavní kategorie: projekty, jež se úspěšně rozvíjí a v jejichž případě by finanční podpora měla pokračovat, a projekty, v jejichž případě nebylo dosaženo odpovídajícího pokroku a u nichž Komise rozhodne o ukončení podpory. U osmi důležitých infrastrukturních projektů nemohou příjemci učinit konečné rozhodnutí o investici či realizovat projekt v souladu s původním harmonogramem. V jednom případě (rozbočovač stejnosměrného proudu s vysokým napětím) organizátor projektu přistoupil na jeho ukončení. U dvou dalších projektů (větrná energie na moři u Aberdeenu a základové konstrukce s gravitační výplní) se konečné rozhodnutí o investici očekává v příštích šesti měsících. V případě projektu Cobra Cable Komise v současnosti žádá o záruku, že k přijetí konečného rozhodnutí o investici dojde do poloviny roku 2016; pokud tato záruka nebude poskytnuta, může to vést k tomu, že Komise grantovou dohodu ukončí. Rozhodnutí ukončit finanční pomoc může tedy Komise přijmout u čtyř plynárenských projektů (ITGI Poseidon, Nabucco, Galsi a projekt zpětného toku v Rumunsku). Ukončení finanční pomoci však neznamená, že tyto plynárenské projekty nelze v souvislosti s prováděním hlavních směrů pro infrastrukturu TEN-E pokládat za projekty společného evropského zájmu[9]. Pokud jde o šest demonstračních projektů CCS, bude opatření z programu EEPR u jednoho z těchto projektů (Compostilla) dokončeno v říjnu 2013, tři projekty byly ukončeny a zbylé dva pravděpodobně bez vynaložení dalších významných finančních prostředků ze strany příslušných členských států či dotčeného odvětví dokončeny nebudou. Komise formou dopisu úředně vyrozuměla společnosti, kterých se proces ukončování dotýká. Pracovní dokument útvarů Komise, který doprovází tuto zprávu, popisuje stav provádění u každého jednotlivého projektu. Od července 2011 funguje Evropský fond pro energetickou účinnost (EEE-F). Spolu s touto zprávou se předkládá i zvláštní pracovní dokument útvarů Komise o hodnocení v polovině období. II CELKOVÁ SITUACE Z 61 projektů jich bylo na konci roku 2012 po technické stránce zcela dokončeno již 20, přičemž příjemcům byla vyplacena celková částka ve výši 1 416 970 178,64 EUR (stav z června 2013). Míra čerpání je i nadále nízká, což ovšem potvrzuje obtíže při plánování takto rozsáhlých a komplexních projektů. Situaci organizátorů projektů navíc komplikuje složitost předmětných technologií (zejména v případě integrace větrné energie na moři do elektrizační sítě a v případě CCS), obtíže, kterým v souvislosti se zajištěním vhodného regulačního rámce čelí veřejné orgány na vládní i regulatorní úrovni, chybějící podpora veřejnosti, jakož i problémy související s ekologickými otázkami a zadáváním veřejných zakázek. Základní příčinou mnoha zpoždění je také postup pro udělování povolení. V současnosti bylo získáno zpět 42 milionů EUR nevyužitých prostředků z německého projektu CCS. U ukončených projektů elektrizační a plynárenské infrastruktury došlo ke zrušení závazků ve výši 12 milionů EUR. Částečně to lze vysvětlit tím, že konečné náklady jsou nižší než náklady předpokládané původně. 1. Plynárenská a elektrizační infrastruktura Z podprogramu EEPR pro infrastrukturu se podporuje 44 projektů ve třech hlavních oblastech. Projekty provádějí provozovatelé přenosových soustav v jednotlivých členských státech nebo organizátoři projektů. Byla vyčleněna částka ve výši 2268 milionů EUR, z níž bylo příjemcům do června 2013 vyplaceno přibližně 777 milionů EUR, tj. 34,25 %. Podmínkou čerpání je jasný závazek organizátorů projektu realizovat projekt prostřednictvím konečného rozhodnutí o investici. Projekty se provádějí ve třech oblastech: - V oblasti plynárenské infrastruktury a ukládání: infrastrukturu pro přepravu plynu a obchodování s plynem v celé EU je třeba dále integrovat výstavbou chybějících propojení mezi členskými státy. Diverzifikace energetických zdrojů a tras EU by měla dále pokračovat, a to i v případě zkapalněného zemního plynu (LNG). - V oblasti zpětného toku plynu: za rusko-ukrajinské krize dodávek plynu v roce 2009 zůstala většina členských států ze střední a východní Evropy bez plynu, a to nikoli vinou nedostatku plynu v Evropě, ale protože stávající infrastruktura postrádala technické vybavení a kapacity pro obrácení toků plynu ze směru východ–západ na směr západ-východ. Financování z programu EEPR poskytlo na řešení tohoto problému podporu, a ve střední a východní Evropě je tak nyní k dispozici infrastruktura, která zpětné toky umožňuje. - V oblasti elektrizační infrastruktury: integrace rostoucího objemu elektřiny z obnovitelných zdrojů vyžaduje obrovské investice do nové infrastruktury; některé členské státy navíc vzhledem ke špatnému propojení se soustavami sousedních států a vnitřním trhem s energií stále zůstávají „energetickými ostrovy“. 1.1 Dosažený pokrok Ze 44 projektů jich doposud bylo dokončeno devatenáct; pro srovnání: na počátku roku 2012 jich bylo dokončeno třináct. V odvětví elektroenergetiky byly dokončeny čtyři projekty. Práce na zbývajících osmi projektech probíhají dobře a očekává se, že některé z nich budou dokončeny do roku 2014. V odvětví plynárenství bylo dokončeno patnáct projektů, u třinácti projektů probíhají práce podle harmonogramu. Většina projektů (deset z patnácti) v oblasti zpětného toku plynu a propojení ve střední a východní Evropě byla dokončena. Prostředky z programu EEPR pomohly zabezpečit financování projektů, a umožnily tak, aby byly tyto projekty bez zdržení uvedeny do provozu. Došlo tak ke zlepšení bezpečnosti i spolehlivosti plynárenské sítě, posílení bezpečnosti dodávek a diverzifikace a odstranění kritických úzkých míst. Lze poukázat na následující příklady: prostředky z programu EEPR zajistily realizaci projektu výstavby větve Larrau (propojení plynárenské sítě) prostřednictvím modernizace španělské (kompresní stanice Vilar de Arnedo, plynovod mezi Yela a Vilar de Arnedo) a francouzské (Béarn Artery) sítě. Posílí se tak bezpečnost dodávek v regionu a tržní soutěž a iberský trh s plynem bude lépe integrován do trhu zbytku Evropy. Dokončení dvou elektroenergetických propojení mezi Portugalskem a Španělskem v roce 2011 v regionech Douro a Algarve přispělo k napojení obnovitelných zdrojů energie. Prostředky z programu EEPR významně přispěly k modernizaci a rozšíření portugalské sítě, a tím zvýšily její přenosovou kapacitu ve vztahu ke Španělsku. Z prostředků programu EEPR bylo také podpořeno zřízení prvního elektroenergetického propojení mezi Irskem a Velkou Británií. Toto propojení přispělo k posílení kapacit propojení a umožnilo integraci větrné energie na moři, čímž pro Irsko zvýšilo bezpečnost dodávek a diverzifikaci zdrojů energie. Tři projekty programu EEPR v regionu Baltského moře se zaměřují na fungování vnitřního trhu s energií a na zajištění rovných podmínek. Jakmile budou tyto projekty dokončeny, přispějí významně ke zvýšení bezpečnosti dodávek, umožní obchodování s elektřinou a sníží závislost regionu na dovozu. Přes slušný pokrok, jehož podařilo dosáhnout, se čtyři projekty v odvětví plynárenství potýkají se závažným zpožděním, které může vést k jejich ukončení: - Byla uzavřena soutěž mezi projekty Nabucco a TAP (na který se program EEPR nevztahuje) o konečnou trasu pro zdroje ze Shah Deniz, a to ve prospěch TAP. Rozhodnutí konsorcia Shah Deniz bude mít vliv na příslušný grant z programu EEPR. - Rozhodnutím ze dne 18. května 2013 alžírská plynárenská společnost už potřetí odložila rozhodnutí o výstavbě plynovodu mezi Alžírskem a Itálií (projekt Galsi). Tento projekt podporovaný z programu EEPR se tedy potýká se značným zpožděním. Ani po pěti letech řízení nebyla vydána povolení k výstavbě projektu a nebyly uzavřeny komerční dohody o dodávce plynu. - Projekt ITGI Poseidon se potýká s problémy se zajištěním potřebných zdrojů plynu, na základě kterých má výstavba proběhnout. - Se značným zpožděním se potýká také projekt zpětného toku v Rumunsku, jehož součástí je také napojení „tranzitní“ soustavy na vnitrostátní plynárenskou soustavu. Tento projekt je však klíčový z hlediska dalšího rozvoje trhu s plynem v Rumunsku a v širším regionu jihovýchodní Evropy. Organizátorům všech uvedených projektů, které se potýkají se značným zpožděním a s jejichž realizací se dostatečně nepokročilo, zaslala Komise dopis upozorňující na bezprostřední možnost ukončení podpory. 1.2 Závěry Projekty elektrizační a plynárenské infrastruktury vykázaly významný pokrok. Velká většina těchto projektů (40 ze 44) byla buď dokončena, nebo se úspěšně rozvíjí. V případě některých projektů došlo k prodloužení konečného termínu provedení (viz pracovní dokument útvarů Komise). Program EEPR reálně zlepšuje fungování vnitřního trhu tím, že zajišťuje propojení mezi západními a východními částmi EU a zvyšuje v příslušných zemích a regionech bezpečnost dodávek. Došlo k několika významným krokům kupředu: projekty zpětného toku plynu jsou v provozu a umožnily předejít krizi dodávek plynu během nedávného chladného období v únoru 2012. Podpořené projekty v oblasti elektrizační infrastruktury poskytují silný impuls pro dokončení vnitřního trhu. Projekty elektrizační soustavy přispějí k integraci elektřiny vyrobené z obnovitelných zdrojů. Dokončování celoevropské soustavy energetické infrastruktury úspěšně pokračuje díky odstranění úzkých míst a postupující integraci „energetických ostrovů“, jako jsou např. tři pobaltské státy, Iberský poloostrov, Irsko, Sicílie a Malta. K dnešnímu dni se předpokládá, že většina z 25 probíhajících projektů by měla být dokončena v průběhu let 2013/2014, přičemž jen několik projektů bude probíhat až do roku 2017. Zbývající projekty, jež se potýkají se závažnými problémy, mohou být do konce roku 2013 ukončeny. Řadě zpoždění a obtíží, k nimž u některých projektů došlo, bylo možno předejít, pokud by se počítalo se včasným zapojením vnitrostátních regulačních orgánů a agentury ACER. Jedná se o zkušenost, kterou Komise zohlední v procesu hodnocení a určování projektů společného zájmu v rámci nástroje pro propojení Evropy. 2. Projekty větrné energie na moři Podprogram EEPR pro větrnou energii na moři sestává z devíti projektů ve dvou hlavních oblastech činnosti: - podpora rozsáhlého testování, výroby a využití inovativních turbín a základových konstrukcí na moři; - podpora rozvoje modulárních řešení pro integraci velkého množství větrné energie do elektrizační soustavy. K příjemcům grantů patří developerské společnosti, inženýrské společnosti, výrobci obnovitelné energie a provozovatelé přenosových soustav. Všech 565 milionů EUR finančního krytí programu EEPR bylo přiděleno a ke konci června 2013 dosáhly platby na všech devět projektů celkové výše 204 milionů EUR. 2.1 Dosažený pokrok Z těchto devíti projektů byl úspěšně dokončen jeden (Thornton Bank). Práce na třech dalších projektech pokračují uspokojivě a lze očekávat, že budou dokončeny v letech 2013–2014. Realizace některých jiných projektů by mohla trvat až do roku 2016/2017 (základové konstrukce s gravitační výplní), 2017/2018 (Aberdeen, Kriegers Flak), respektive 2019 (Cobra Cable), přičemž bude zapotřebí, aby je Komise pozorně monitorovala. U projektu Cobra Cable (propojení mezi Dánskem a Nizozemskem) došlo ke značným zpožděním a projektoví partneři, dánský a nizozemský provozovatel přenosové soustavy, potřebují, aby nezbytné investice a povolení související s trasou vedení schválily jejich regulační orgány. Projektoví partneři obdrželi od Komise dopis upozorňující na bezprostřední možnost ukončení podpory: následně zintenzivnili své úsilí, a podařilo se jim dohodnout se svými regulačními orgány na procesu, na jehož konci by v dubnu 2014 regulační orgány měly potřebné kroky schválit. Komise v současnosti žádá projektové partnery o záruku ohledně průběžných cílů, které musí být splněny předtím, než bude možno přikročit ke konečnému rozhodnutí o investici, což připadá v úvahu někdy po roce 2013. Jeden projekt – rozbočovač stejnosměrného proudu s vysokým napětím – bude po dohodě s příjemcem ukončen, a to vzhledem ke zpoždění, které nabral a stále nabírá, a k významným změnám a omezení jeho rozsahu. 2.2 Dosažený pokrok podle odvětví 2.2.1 Turbíny a stavby na moři (šest projektů) Prostřednictvím grantů z programu EEPR byla zajištěna instalace první velké (400 MW) větrné elektrárny na moři umístěné daleko od pobřeží (více než 100 km) a v hlubokých vodách (více než 40 m). Prostředky z programu EEPR posloužily vybraným projektům k získání potřebných úvěrů od bankovních konsorcií, které jsou nezbytné k dosažení finanční závěrky. V září 2011 bylo dokončeno opatření v rámci programu EEPR na projektu Thornton Bank v Belgii. U tří německých projektů větrných elektráren již bylo dosaženo fáze instalace zařízení na moři. Předpokládá se, že dva z nich budou dokončeny do konce roku 2013 a třetí do konce roku 2014. Již na podzim roku 2010 byla do německé sítě integrována první elektřina vyrobená z větrných zdrojů na moři spolufinancovaných programem EEPR. Ačkoliv práce na těchto projektech postupují velmi úspěšně, došlo oproti původnímu plánu k určitým zdržením, a to zejména v důsledku zpoždění zaručeného napojení na elektrizační soustavu. V případě čtvrtého německého projektu větrných elektráren na moři, jehož cílem je vyrobit a nainstalovat základové konstrukce s gravitační výplní, byl po značných zpožděních v procesu udělování povolení přepracován harmonogram. Úplná realizace projektu se nyní očekává do roku 2017. Projekt instalace zkušebního střediska zaměřeného na technologii pro větrnou energii na moři u Aberdeenu (Spojené království) byl schválen v celém rozsahu. Toto schválení však bylo právně napadeno. Konečné rozhodnutí o investici do tohoto projektu má být učiněno počátkem roku 2014. 2.2.2. Integrace větrné energie na moři do elektrizační soustavy (tři projekty) V roce 2012 bylo přijato konečné rozhodnutí o investici do projektu „Kriegers Flak – kombinované řešení elektrizační soustavy“. Tento stěžejní projekt je prvním propojením na moři, jehož se využívá jako spojení s větrnými elektrárnami na moři a zároveň jako přeshraničního propojení. Tento projekt představuje první důležitý krok v modulární výstavbě elektrizačních soustav na moři. Pro oblast Kriegers Flak bylo stanoveno technické řešení, jehož součástí jsou významné komponenty využívající technologii HVDC VSC, a byl vytvořen tržní a obchodní model pro kombinaci rozdělování elektřiny z obnovitelných zdrojů a přeshraničního obchodu s elektřinou. Lze očekávat významný dopad na budoucí návrhy propojení kombinovaných s větrnou energií na moři. Celkově je však situace projektů integrace větrné energie na moři do elektrizační soustavy i nadále velmi problematická. Zejména použití inovativní technologie HVDC na moři v rámci řešení s více terminály stojí před výzvou v podobě složité kombinace technických, regulatorních a obchodních překážek. Průtahy v rozhodování vnitrostátních regulačních orgánů o spolufinancování brání včasnému provádění projektů elektrizačních soustav na moři. Úloha vnitrostátních regulačních orgánů v těchto projektech je přitom klíčová, což dokládá případ plynárenské a elektrizační infrastruktury, kde jsou hospodářské modely spolupráce s vnitrostátními regulačními úřady mnohem pokročilejší a zkušenosti s touto spoluprací daleko větší. Komise je toho názoru, že by vnitrostátní regulační orgány měly v souladu s třetím energetickým balíčkem[10] postupovat koordinovaněji. 2.3 Závěry Přímým výsledkem podpory z programu EEPR na projekty „turbín a staveb na moři“ bylo dodatečných 1500 MW kapacity pro výrobu elektřiny bez emisí CO2. Projekty v rámci programu EEPR také přinášejí důležité poznatky, které umožňují např. zkrátit dobu výroby základových konstrukcí a dobu jejich instalace na moři. Zásadními překážkami, jež je třeba řešit před přijetím konečných rozhodnutí o investici, jsou v případě projektů integrace větrné energie do elektrizační soustavy nevyzrálost a nákladnost technologie HVDC, udělování licencí větrným elektrárnám, jež mají být připojeny, jakož i spolufinancování, které je třeba získat prostřednictvím regulačních orgánů. 3. Projekty zaměřené na zachycování a ukládání CO2 (CCS) 3.1 Úvod Má-li se do roku 2050 dosáhnout dekarbonizace energetiky při zachování určitého podílu fosilních paliv na skladbě zdrojů energie, je zapotřebí použít technologii zachycování a ukládání CO2 (CCS). Program EEPR se zaměřuje na demonstraci integrovaných projektů CCS s cílem dosáhnout u této technologie do konce desetiletí komerční životaschopnosti. V rámci tohoto programu byla na projekty v oblasti výroby elektřiny poskytnuta celková podpora ve výši 1 miliardy EUR, přičemž do června 2013 bylo z této částky příjemcům vyplaceno 399,5 milionu EUR. Integrované projekty CCS představují novou technologickou výzvu a při jejich demonstraci je potřeba řešit řadu technických, hospodářských a právních problémů. Koordinátory projektů jsou podniky veřejných služeb nebo energetické společnosti. K dalším příjemcům patří společnosti působící v oblasti přenosu energie, dodavatelé zařízení a výzkumné ústavy. 3.2 Dosažený pokrok V rámci programu EEPR bylo zpočátku podpořeno šest projektů CCS (v Německu, Spojeném království, Itálii, Nizozemsku, Polsku a Španělsku). Projekt Jänschwalde (Německo) byl na žádost svého organizátora s účinností od 5. února 2012 ukončen, a to vzhledem k chybějícímu regulačnímu rámci pro ukládání CO2 a podpoře ze strany veřejnosti. Organizátor tehdy dospěl k závěru, že v časovém rámci projektu nelze nezbytná povolení k ukládání CO2 získat vzhledem k tomu, že v německém právu nebyla provedena směrnice o CCS. Polský projekt (Belchatow) byl na žádost svého organizátora ukončen dne 6. května 2013, a to vzhledem k absenci realistického plánu pro překlenutí mezery ve finanční struktuře projektu, vzhledem k technickým rizikům i vzhledem k tomu, že tento členský stát včas neprovedl směrnici o CCS, a pro ukládání CO2 tak chyběl právní rámec, jakož i vzhledem k nevalné podpoře veřejnosti. Italský projekt (Porto Tolle) byl na žádost organizátora ukončen k 11. srpnu 2013 vzhledem k neřešitelnému zpoždění v jeho provádění, které vzniklo v důsledku toho, že se italská státní rada rozhodla pro elektrárnu Porto Tolle zrušit ekologické povolení. Organizátor projektu měl také za to, že neexistuje vyhlídka, že by se u finanční struktury projektu podařilo dosáhnout závěrky. Organizátor projektu však nezastaví všechny aktivity týkající se CCS: bude pokračovat v práci na různých aspektech CCS v pilotním zařízení v Brindisi. U žádného ze zbývajících tří projektů zatím nebylo přijato konečné rozhodnutí o investici. Komise je v případě zbývajících projektů pevně odhodlána napomoci jejich úspěšnému provádění. Stav provádění těchto projektů vypadá takto: Organizátoři projektu ve Spojeném království (Don Valley) jsou odhodláni pokračovat; jejich cílem je zajistit pro projekt operační podporu prostřednictvím britského programu rozdílových smluv („Contract for Difference“, CfD), který se v současnosti připravuje. Provádění projektu by vytvořilo prostor pro synergie s dalšími projekty, které britská vláda zařadila do užšího výběru pro podporu v rámci britské soutěže na komercializaci technologie CCS. Nizozemský projekt (ROAD) pokročil nejdále a nachází se ve stavu, kdy bude možno přijmout konečné rozhodnutí o investici za předpokladu, že se získáním dalších prostředků podaří pokrýt navýšení nákladů projektu způsobené především nízkou cenou CO2. Probíhají diskuse s dalšími investory, přičemž cílem je dosáhnout závěrky finanční struktury projektu do konce roku 2013. V případě španělského projektu (Compostilla) bude opatření programu EEPR dokončeno podle plánu v říjnu 2013. Do té doby budou zprovozněna tři pilotní zařízení k zachycování, přepravě a ukládání CO2, která budou jako testovací zařízení velmi užitečná pro celý hodnotový řetězec CCS. Případným dalším krokem v tomto projektu (nad rámec opatření programu EEPR) by mělo být integrované demonstrační zařízení CCS v průmyslovém měřítku, k čemuž by ovšem bylo zapotřebí získat další prostředky. 3.3 Závěry Přes slušný pokrok, kterého se doposud podařilo v oblasti přípravných prací k realizaci řešení problematiky zachycování, přepravy a ukládání CO2 dosáhnout, provází vlastní provádění většiny projektů CCS i nadále nejistota. Významnou překážkou zůstává skutečnost, že se ukládání CO2 na pevnině netěší valné podpoře veřejnosti. Investiční i provozní náklady jsou velmi vysoké, přičemž – což je známo už od začátku programu – prostředky z programu EEPR projekty pouze nastartují, avšak samy o sobě k pokrytí všech dodatečných nákladů v souvislosti s využitím technologie CCS v elektrárnách nestačí. Je ještě třeba plně využít potenciál vzniklý na základě kombinace s programem NER300 a regionálním fondem. Jednotlivé společnosti navíc ještě nezvládly všechny technické problémy a v mnoha případech se nepodařilo včas zajistit povolení. Nebudou-li přijata další právní omezení či pobídky, nemají při stávajících cenách CO2, které jsou velmi nízké, hospodářské subjekty důvod do technologie CCS investovat. Záměrem sdělení ze dne 27. března 2013 o budoucnosti zachycování a ukládání CO2 v Evropě[11] je znovu nastartovat program CCS a vyvolat diskusi o tom, jak nejlépe podpořit demonstraci a použití této technologie a podnítit investice do ní. Komise zohlední příspěvky z probíhající konzultace, celkovou analýzu provedení směrnice o CCS ve vnitrostátním právu a jejího provádění v členských státech a na tomto základě a v souvislosti se svou prací na rámci v oblasti klimatu a energetiky s výhledem do roku 2030 zváží, zda je případně zapotřebí vypracovat další návrhy pro krátký, střední či dlouhý výhled. Směrnice o CCS představuje právní rámec pro zachycování, přepravu a ukládání CO2. Pouze několik málo členských států oznámilo úplné nebo částečné provedení této směrnice ve vnitrostátním právu před uplynutím lhůty pro její provedení v červnu 2011. Situace se mezitím podstatně zlepšila a v současnosti už Komise obdržela oznámení o prováděcích opatřeních k této směrnici od všech členských států s výjimkou jednoho. Zatímco většina členských států, v nichž byly demonstrační projekty CCS navrženy, provedení směrnice ve vnitrostátním právu dokončila, některé z nich ukládání CO2 na svém území zakazují nebo omezují. Této otázce se bude zevrubně věnovat rovněž úplná analýza provedení směrnice o CCS ve vnitrostátním právu a jejího provádění v jednotlivých členských státech. Z hlediska nejbližší budoucnosti otevírá druhou šanci ke zlepšení stávajících vyhlídek pro demonstraci CCS v Evropě druhá výzva k předkládání návrhů, která byla zveřejněna dne 3. dubna v rámci programu NER300. V souvislosti s programem EEPR zhodnotí Komise výsledky probíhající konzultace a druhé výzvy v rámci programu NER300 (v níž žádost o prostředky podal pouze jeden projekt CCS) a vyvodí z toho závěry, pokud jde o budoucnost zbývajících demonstračních projektů CCS v rámci programu EEPR. III EVROPSKÝ FOND PRO ENERGETICKOU ÚČINNOST (EEE-F) 1. Úvod V souladu s ustanoveními nařízení o změně programu EEPR se v pracovním dokumentu útvarů Komise, jenž souvisí zprávou, předkládá hodnocení v polovině období, které podává informace o stavu „finančního nástroje“ (EEE-F, technická pomoc a aktivity ke zvyšování povědomí). Z hodnocení vyplývá, že počáteční výsledky fondu jsou solidní a jeho vyhlídky do budoucna přiměřeně slibné. Doposud bylo schváleno a podepsáno šest projektů, na něž bylo přiděleno celkem asi 79,2 milionu EUR. Součástí plánovaných projektů jsou navíc v kategorii těch nejvíce připravených potenciální investice o hodnotě 114 milionů EUR. Očekává se proto, jakkoliv se jedná o výzvu, že na investice bude přidělen plný příspěvek EU. Pokud jde o technickou pomoc, bylo schváleno osm žádostí, jejichž předmětem byla celková částka ve výši 6,3 milionu EUR. 2. Hlavní výsledky hodnocení v polovině období Plnění cílů nařízení Prvním cílem pozměňujícího nařízení bylo zřídit specializovaný investiční fond k přerozdělení nepřidělených prostředků z programu EEPR, a aktivovat tak další příspěvky. S podporou Evropské investiční banky, která byla zřízením fondu a správou příspěvku EU pověřena, se tohoto cíle podařilo dosáhnout. Druhým cílem fondu EEE-F bylo usnadnit financování investic v oblasti energetické účinnosti (portfoliový cíl 70 %), obnovitelné energie (20 %) a čisté městské dopravy (10 %). Fond se tedy většinou soustředí na zmírňování konkrétních finančních a nefinančních překážek na poli energetické účinnosti, např. vysokých transakčních nákladů, rozdrobených a malých investic, omezeného přístupu k úvěrům, komplexní struktury ujednání, jakož i nízké důvěry investorů a nedostatečných kapacit organizátorů projektu. Za tímto účelem fond podporuje rozvoj důvěryhodného trhu s energií, přičemž poskytuje k projektům nestandardní finanční prostředky[12] a zvláštní finanční produkty (ve formě úvěrů i vlastního kapitálu)[13], přičemž zejména podporuje rozvoj smluv o energetické výkonnosti. Fond EEE-F byl zřízen k řešení nedostatečného financování a averze k riziku ze strany investorů jako víceúrovňový investiční fond se třemi druhy akcií. EU investovala do podřízených akcií typu C; absorbuje tak první ztráty a bere na sebe většinu rizika, čímž se snaží přilákat další investory, a to i investory soukromé. Fond EEE-F slouží také jako vzor pro využití inovativních finančních nástrojů k investicím do nákladově efektivních a připravených projektů udržitelné energie (s dobou návratnosti až dvacet let) a k přilákání soukromého kapitálu, přičemž má demonstrovat obchodní smysl těchto investic a vykázat důvěryhodné výsledky. Nákladová efektivnost Orientační rozpočet na rok 2013 počítá se správními výdaji ve výši 1,48 milionu EUR a s přidělením částky 160 milionů EUR na investice. Konkrétně to, pokud se tento rozpočet podaří naplnit, znamená, že 1 EUR správních výdajů povede k investicím ve výši zhruba 108 EUR. Nezohledňuje se přitom příjem z úroků a splacení jistiny (v roce 2012 se v tomto případě jednalo o 21 804 EUR), který se nejprve přiděluje na pokrytí správních výdajů fondu EEE-F. Adicionalita Fond EEE-F demonstroval svou adicionalitu tím, že byl s to poskytnout dlouhodobé financování, přičemž podporoval tržní a kvalitní investice s replikačním efektem, a zároveň u plánovaných projektů udržoval vyváženost z hlediska zeměpisného rozložení. Prostřednictvím technické pomoci v rámci tohoto fondu lze účelně řešit nedostatečnou kapacitu organizátorů projektu a administrativní překážky bránící spojování větších projektů za účelem dosažení kritického objemu. Zřízení fondu a jeho první operace zvýšily povědomí o podnikatelských příležitostech na poli energetické účinnosti a inovativního financování projektů a vzbudily zájem soukromého sektoru a finančních institucí. Aktivace mimorozpočtových prostředků (Pákový efekt) Na úrovni programu byl příspěvek EU (125 milionů EUR) více než zdvojnásoben dalšími prostředky (140 milionů EUR), které poskytli investoři. Na každých 100 EUR projektového financování přidělených EU poskytli další investoři více než 110 EUR, aktivační účinek tedy přesáhl hodnotu dvě. Pro budoucnost je samozřejmě žádoucí, aby se rozhodlo investovat více investorů; k tomu ovšem nedojde, dokud fond EEE-F nedosáhne přesvědčivých výsledků. Řádné finanční řízení Finanční řízení fondu EEE-F vychází z investičních pokynů a zásad stanovených Evropskou komisí a Evropskou investiční bankou a řídí se vysokými standardy v oblasti bankovnictví, které se monitorují a hodnotí v různých fázích investice. Investiční správce (Deutsche Bank) zpracovává měsíční zprávy o investičním portfoliu, čtvrtletní zprávy a výroční podnikatelský plán činnosti, v němž se stanoví roční cíle a odhadují vlivy na rozvahu fondu EEE-F. Průběžné monitorování fondu EEE-F zajišťuje Komise na pracovní úrovni a prostřednictvím zastoupení v dozorčí a správní radě fondu EEE-F. Komise je rovněž příslušná pro schvalování žádostí o technickou pomoc zpracovaných investičním správcem. 3. Hlavní závěry Zkušenosti s fondem EEE-F přispěly k pochopení dynamiky trhu v oblasti energetické účinnosti, přičemž naznačují, že: · finanční nástroje pro udržitelnou energii musí být flexibilní a zohledňovat potřeby místních trhů; · mezeru v kapacitě k provádění a financování investic v oblasti energetické účinnosti lze účinně řešit poskytováním pomoci při provádění projektu; takový postup by umožnil dosáhnout ověřených výsledků, pokud jde o vliv investic v oblasti energetické účinnosti, a posílit tak důvěryhodnost odvětví a důvěru investorů; · nástroje na úrovni EU by měly řešit společné překážky, selhání trhu a dopady finanční krize a zároveň doplňovat zavedené vnitrostátní a regionální programy, a vyhnout se přitom překrývání činností a vytěsňování soukromých investic; · k překonání rozdrobenosti trhu je zapotřebí agregovat poptávku prostřednictvím spojování jednotlivých projektů do větších celků a také využít finančních zprostředkovatelů a poskytovat záruky. Z hodnocení celkově vyplývá, že počáteční výsledky fondu jsou solidní a jeho vyhlídky do budoucna přiměřeně slibné. Zvýšit finanční příspěvek EU by v současnosti patrně nebylo opodstatněné, mj. s ohledem na objem prostředků, jež dosud nebyly přiděleny. Jakmile však budou tyto prostředky vyčerpány a fond dosáhne potřebné úrovně zralosti a prokáže svou atraktivitu v tržním prostředí, mohlo by se zvážit – bude-li ovšem zaznamenán dostatečně velký nárůst aktivačního účinku – zda poskytnout další příspěvky. IV VEŘEJNÉ ZAKÁZKY Na základě připomínek Účetního dvora k chybám v postupu zadávání veřejných zakázek u jednoho projektu v programu EEPR se Komise rozhodla podniknout systematické kroky a zaslala na konci roku 2012 celkem 59 organizátorům projektů (jichž je celkem 61) podrobný dotazník s cílem shromáždit informace o postupech, které organizátoři projektů použili při udělování zakázek v rámci prováděného opatření. Tato analýza jasně ukázala, že příjemci prostředků na projekty z programu EEPR mají o své situaci, pokud jde o pravidla zadávání a udělování veřejných zakázek, pokročilé znalosti. Očekává se, že systematická opatření ke zvýšení povědomí, která Komise s ohledem na příjemce prostředků z programu EEPR podnikla, v budoucnu pomohou vyhnout se nedostatkům při postupu zadávání zakázek (zjištěné nedostatky provádění programu EEPR doposud neovlivnily). [1] Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 663/2009 ze dne 13. července 2009 o zavedení programu na obnovu hospodářského oživení prostřednictvím finanční pomoci Společenství pro projekty v oblasti energetiky, Úř. věst. L 200, 31.7.2009, s. 39. [2] Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1233/2010 ze dne 15. prosince 2010, kterým se mění nařízení (ES) č. 663/2009 o zavedení programu na podporu hospodářského oživení prostřednictvím finanční pomoci Společenství pro projekty v oblasti energetiky, Úř. věst L 346, 30.12.2010, s. 5. [3] Nařízení (EU) č. 994/2010 ze dne 20. října 2010, Úř. věst. L 295, 12.11.2010. [4] http://ec.europa.eu/energy/evaluations/doc/2011_eepr_mid_term_evaluation.pdf. [5] Úř. věst. L 115, 25.4.2013, s. 39. [6] Návrh nařízení Evropského parlamentu a Rady, kterým se vytváří nástroj pro propojení Evropy (KOM(2011) 665). [7] http://ec.europa.eu/energy/coal/ccs_en.htm. [8] http://ec.europa.eu/energy/coal/ccs_en.htm. [9] Dne 14. října 2013 přijala Komise nařízením v přenesené pravomoci první seznam projektů společného zájmu. [10] Směrnice 2009/72/ES a 2009/73/ES o společných pravidlech pro vnitřní trhy s elektřinou a plynem. [11] COM(2013) 180 final. [12] Za základ financování projektu se spíše než rozvaha jeho garantů považuje peněžní tok, čím se pro vlastní projekty energetické účinnosti vytvoří kritéria pro ocenění a kritéria pro hodnocení rizik. [13] Např. přednostní a podřízený dluh, mezaninové nástroje, záruky, vlastní kapitál, struktury leasingu a forfaitingové úvěry. Fond EEE-F neposkytuje granty či subvencované úrokové sazby (zvýhodněné půjčky), protože tyto finanční pobídky se u projektů vytvářejících dostatečné příjmy nepovažují za vhodné. Celkové platby na projekty v programu EEPR (v EUR) dne 30. června 2013 BL || Rok || Celkem Propojení || 2010 || 360 855 255,05 || 2011 || 224 169 430,99 || 2012 || 129 624 008,68 || 2013 || 67 763 843,57 Dohromady celkem || || 782 412 537,72 CCS || 2010 || 193 746 614,74 || 2011 || 192 027 188,76 || 2012 || 37 119 607,39 || 2013 || 19 405 061,13 -42 735 826 Dohromady celkem || || 399 562 646,02 Větrná energie na moři || 2010 || 146 307 027,84 || 2011 || 41 300 324,67 || 2012 || 15 648 927,94 || 2013 || 804 463, 30 Dohromady celkem || || 204 060 743, 75 || 2011 || 30 000 000,00 || 2012 || 934 251,15 Fond pro energetickou účinnost || || 30 934 251,15 Celkový součet || || 1 416 970 178,64