DŮVODOVÁ ZPRÁVA

Podle čl. 395 odst. 1 směrnice 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (dále jen „směrnice o DPH“) může Rada na návrh Komise jednomyslně povolit kterémukoli členskému státu, aby zavedl zvláštní opatření odchylující se od ustanovení uvedené směrnice, jejichž cílem je zjednodušit postup výběru DPH nebo zabránit určitým druhům daňových úniků nebo vyhýbání se daňovým povinnostem.

Dopisem, který Komise zaevidovala dne 19. února 2021, požádala Spolková republika Německo (dále jen „Německo“) o povolení nadále uplatňovat opatření odchylující se od článků 168 a 168a směrnice o DPH s cílem vyloučit DPH, jíž byly zatíženy zboží a služby, které jsou z více než 90 % využity osobou povinnou k dani pro soukromou potřebu nebo pro potřebu jejích zaměstnanců nebo obecně na neobchodní účely nebo nehospodářskou činnost, z nároku na odpočet daně. K žádosti byla přiložena zpráva o uplatňování tohoto opatření, jak je požadováno v článku 2 rozhodnutí Rady 2009/791/ES ze dne 20. října 2009 ve znění prováděcího rozhodnutí Rady (EU) 2018/2060 ze dne 20. prosince 2018.

V souladu s čl. 395 odst. 2 směrnice o DPH informovala Komise o žádosti Německa ostatní členské státy, a to dopisy ze dne 17. března 2021. Dopisem ze dne 18. března 2021 uvědomila Komise Německo, že má k dispozici všechny údaje potřebné k posouzení žádosti.

1.SOUVISLOSTI NÁVRHU

•Odůvodnění a cíle návrhu

Článek 168 směrnice o DPH stanoví, že osoba povinná k dani má nárok na odpočet DPH zaplacené za dodání zboží a poskytnutí služby pro účely svých zdaněných plnění. Ustanovení čl. 168a odst. 1 směrnice o DPH uvádí, že DPH u výdajů souvisejících s nemovitostí, která tvoří součást obchodního majetku osoby povinné k dani a která je užívána pro obchodní i neobchodní účely, je odpočitatelná pouze do výše podílu, v jakém je nemovitost užívána pro účely podnikání osoby povinné k dani. Podle čl. 168a odst. 2 směrnice o DPH mohou členské státy použít toto pravidlo rovněž u výdajů souvisejících s dalším zbožím, které členské státy vymezí a které tvoří součást obchodního majetku. Článek 168a byl do směrnice o DPH vložen směrnicí Rady 2009/162/EU ze dne 22. prosince 2009 s cílem omezit odpočet na podíl skutečného využití pro podnikatelské účely a účinněji uplatňovat zásadu, podle které se odpočet daně uplatní pouze tehdy, pokud jsou dotyčné zboží a služby použity pro účely podnikání osoby povinné k dani. Podle článku 395 směrnice o DPH mohou členské státy použít opatření odchylující se od ustanovení směrnice o DPH, jejichž cílem je zjednodušit postup výběru DPH nebo zabránit určitým druhům daňových úniků nebo vyhýbání se daňovým povinnostem, pokud byla schválena Radou. Německo požádalo o možnost nadále uplatňovat opatření odchylující se od článků 168 a 168a směrnice o DPH, podle něhož může z nároku na odpočet zcela vyloučit DPH účtované za zboží a služby používané osobou povinnou k dani z více než 90 % na soukromé nebo neobchodní účely, včetně nehospodářských činností. Toto odchylující se opatření bylo Německu původně povoleno rozhodnutím Rady 2000/186/ES ze dne 28. února 2000 na období do 31. prosince 2002, poté bylo znovu povoleno rozhodnutím Rady 2003/354/ES ze dne 13. května 2003 na období do 30. června 2004, rozhodnutím Rady 2004/817/ES ze dne 19. listopadu 2004 na období do 31. prosince 2009 a rozhodnutím Rady 2009/791/ES ze dne 20. října 2009 na období do 31. prosince 2012. Platnost posledně uvedeného rozhodnutí byla prodloužena do 31. prosince 2015 prováděcím rozhodnutím Rady 2012/705/EU ze dne 13. listopadu 2012, do 31. prosince 2018 prováděcím rozhodnutím Rady (EU) 2015/2428 ze dne 10. prosince 2015 a do dne 31. prosince 2021 prováděcím rozhodnutím Rady (EU) 2018/2060 ze dne 20. prosince 2018. V současné žádosti Německo informovalo Komisi, že uplatňování odchylujícího se opatření se ukázalo být velmi účinné a pro výběr DPH představuje významné zjednodušení. Rovněž pomáhá předcházet daňovým únikům a vyhýbání se daňovým povinnostem. Požadované minimální využití zboží pro obchodní účely ve výši nejméně 10 %, které je nutné pro odpočet DPH na vstupu, je poměrně nízké. Podle Německa bude mít proto prodloužení platnosti opatření pouze malý dopad na celkovou výši příjmů z DPH vybraných v konečné fázi spotřeby, a tudíž negativně neovlivní vlastní zdroje Unie pocházející z DPH. Německo uvádí, že opatření snižuje administrativní zátěž pro daňové poplatníky a daňové správy, protože není nutné monitorovat ani upravovat podíl využití zboží pro obchodní a neobchodní účely, a proto o těchto změnách nemusí být vedeny žádné záznamy. Horní hranice ve výši 10 % rovněž odpovídá úpravě v německých právních předpisech v oblasti daně z příjmu, která stanoví, že za obchodní aktiva lze považovat pouze zboží, které se používá pro obchodní účely minimálně z 10 %.

Odchylky jsou zpravidla udělovány na omezenou dobu, aby bylo možné posoudit, zda je zvláštní opatření přiměřené a účinné. V tomto ohledu má Komise na základě informací poskytnutých Německem za to, že rozdělení týkající se obchodního a neobchodního využití v poměru 10 % a 90 % i nadále představuje pevný základ pro určení transakcí, při kterých lze obchodní využití považovat za zanedbatelné.

V důsledku toho představuje dotčené zvláštní opatření zjednodušení pro správce daně i pro podniky, neboť není potřeba sledovat následné využití zboží a služeb, které byly při pořízení vyloučeny z odpočtu, zejména s ohledem na možné zdanění soukromého použití podle článků 16 nebo 26 směrnice o DPH nebo na opravu odpočtu daně v souladu s požadavky článků 184 až 192 uvedené směrnice. Prodloužení platnosti opatření odchylujícího se od směrnice je proto přiměřené.

Každé prodloužení by však mělo být časově omezené, aby bylo možné zhodnotit, zda podmínky, na kterých se odchylka zakládá, jsou stále platné. Proto se navrhuje prodloužit platnost odchylky do konce roku 2024 a uložit Německu, aby spolu s žádostí o prodloužení předložilo nejpozději do 31. března 2024 zprávu obsahující vyhodnocení uplatňovaného poměru rozdělení mezi obchodní a neobchodní využití, na němž je vyloučení z nároku na odpočet založeno, pokud by mělo dojít k dalšímu prodloužení, s nímž by se počítalo po roce 2024.

Vzhledem k tomu, že rozhodnutí Rady 2009/791/ES ze dne 20. října 2009 bylo přijato před přijetím směrnice Rady 2009/162/EU ze dne 22. prosince 2009, kterou byl do směrnice o DPH vložen článek 168a, jeho název neodkazuje na článek 168a. Aby se odstranil tento rozpor mezi názvem a obsahem rozhodnutí Rady 2009/791/ES, měl by být název rozhodnutí Rady 2009/791/ES změněn vložením odkazu na článek 168a směrnice o DPH.

•Soulad s platnými předpisy v této oblasti politiky