CS Úřední věstník Evropské unie C 451/1

Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k tématu Evropská přistěhovalecká politika a vztahy se třetími zeměmi

(průzkumné stanovisko)

(2014/C 451/01)

Zpravodaj: pan Gkofas Spoluzpravodaj: pan Pariza Castaños

Dne 6. prosince 2013 se řecké předsednictví Evropské unie, v souladu s článkem 304 Smlouvy o fungování Evropské unie, rozhodlo požádat Evropský hospodářský a sociální výbor o vypracování průzkumného stanoviska k tématu

Evropská přistěhovalecká politika a vztahy se třetími zeměmi.

Specializovaná sekce Vnější vztahy, kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 12. června 2014.

Na … plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 9. a 10. července 2014 (jednání ze dne 9. července 2014), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 64 hlasy pro, 1 hlas byl proti a 4 členové se zdrželi hlasování.

1. Závěry a doporučení

1.1 Cílem tohoto stanoviska je přispět k činnosti řeckého předsednictví a zaručit kontinuitu v rámci předsednictví italského, v zájmu posílení vnějšího rozměru přistěhovalecké a azylové politiky EU. Přistěhovalectví je velmi složitou problematikou, jež vyžaduje spolupráci mezi řadou zúčastněných stran a společné a komplexní řízení na straně EU, a to jak na mezinárodní, tak na evropské úrovni (1).

1.2 EU musí přestat přistupovat k přistěhovalecké politice jako k téměř výhradně interní záležitosti členských států. Některé z našich nezdarů v této oblasti vyplývají právě z tohoto chybného pojetí. EHSV se domnívá, že Evropa musí řídit přistěhovalectví na základě komplexního přístupu, který obsáhne jak vnitřní, tak vnější rozměr této otázky – vnitřní řízení migračních toků a spolupráce se třetími zeměmi musí představovat různé stránky jedné politiky, pokud má být tato politika úspěšná.

1.3 V kontextu globalizace ekonomiky musíme k výzvě v podobě mobility osob přistupovat komplexně. Přistěhovalectví a mobilita se vzájemně úzce ovlivňují. Mezinárodní dialog o mobilitě osob a migraci musí být propojen s dalšími oblastmi evropské politiky, jako je obchod, rozvojová spolupráce, lidská práva či bezpečnost.

1.4 Členské státy EU nemohou náležitě zvládat přistěhovalectví a azyl individuálně, a proto Smlouva pokládá základy pro společnou politiku, kterou je třeba vytvořit na základě harmonizované legislativy. Je třeba posílit zásadu solidarity a spravedlivého sdílení.

1.5 EU musí přijmout zodpovědnost za kontrolu vnějších hranic členských států, které jsou hranicemi celé Evropské unie v schengenském prostoru. Agentura Frontex se musí přeměnit na evropský útvar pohraniční stráže. EU musí posílit solidaritu mezi členskými státy a zlepšit dělbu povinností.

1.6 Některá evropská území mají kvůli své zeměpisné poloze specifické potíže, neboť představují mezilehlé body pro nelegální přistěhovalectví a někdy přijímají objem osob, který přesahuje jejich přijímací kapacitu. Je nezbytné, aby Evropská unie zavedla postupy pro lepší rozdělení odpovědnosti a poskytování podpory ve finanční a operativní oblasti a v oblasti přijímání.

1.7 V globalizovaném světě musí Evropa spolupracovat se třetími zeměmi i s mezinárodními institucemi při prosazování mezinárodního právního rámce pro migraci a mobilitu.

1.8 EHSV je toho názoru, že přistěhovalectví je nutné řešit ve třech vzájemně souvisejících místech: v zemích původu přistěhovalců, v tranzitních zemích a v cílových zemích, tedy v EU, neboť pouze takto je možné účinně řídit migrační toky.

1.9 Přistěhovaleckou a azylovou politiku je nutné lépe koordinovat s vnější politikou EU. Evropská služba pro vnější činnost (ESVČ) by měla plnit svou úlohu a pokrývat přistěhovaleckou a azylovou politiku a politiku správy hranic, aby se tak posílila jejich koherence. EHSV, jenž přispěl k činnosti řeckého předsednictví, vítá začlenění vnějšího rozměru otázek migrace, azylu a správy hranic do strategických pokynů, které přijme Evropská rada na zasedání ve dnech 26.–27. června 2014. Taktéž je třeba v těchto otázkách posílit úlohu Parlamentu.

1.10 V rámci globálního přístupu k migraci a mobilitě musí EU uzavřít dohody se třetími zeměmi, zejména se sousedními zeměmi, zeměmi původu přistěhovalců a s tranzitními zeměmi.

1.11 Výbor navrhuje, aby byl za tímto účelem posílen dialog s těmito zeměmi v zájmu uzavření nových, obsahově bohatších partnerství v oblasti mobility a migrace, jak je stanoveno v odstavcích 1.3 a 5.1.6.

1.12 Partnerství v oblasti mobility mají jistá omezení, jež je třeba v několika nadcházejících letech překonat; nejsou totiž pro smluvní strany závazná. Díky svému nepovinnému charakteru usnadňují uzavírání politických dohod, avšak nenesou s sebou žádné právní závazky. Podle EHSV by se měly proměnit na závazné mezinárodní dohody.

1.13 Mezi priority partnerství v oblasti mobility by měly patřit aspekty související s ekonomickou migrací a mobilitou – vedle bezpečnosti, repatriace a ostrahy hranic by měla být věnována větší pozornost organizaci legální migrace a vízové politice, uznávání kvalifikací, právům v oblasti sociálního zabezpečení a podílu migrace a mobility na rozvoji.

1.14 Výbor navrhuje, aby se v zemích původu zřídily migrační úřady EU, které by spravovala Evropská komise a v nichž by byli zaměstnáni úředníci ESVČ, GŘ pro vnitřní věci a GŘ pro zaměstnanost, sociální věci a sociální začleňování. Webový portál EU věnovaný přistěhovalectví představuje užitečný, leč nedostatečný nástroj. Musí být možné s ním pracovat ve více jazycích a musí mít interaktivnější charakter.

1.15 Je nezbytné zlepšit spolupráci se zeměmi původu i s tranzitními zeměmi, předcházet neregulérní migraci. Rovněž je zapotřebí používat informační kampaně a účinně bojovat proti zločineckým sítím nelegálního obchodu s migranty a jejich nezákonného převádění. Pro potírání zločineckých sítí je klíčová policejní a soudní spolupráce. Ve snaze dosáhnout nezákonného finančního zisku z trestné činnosti obchodníci s lidmi a převaděči ohrožují životy lidí a jejich bezpečnost. Partnerství v oblasti mobility musí vyvinout nové systémy spolupráce pro ostrahu hranic a asistovaný návrat.

1.16 Stejně zásadní význam má finanční pomoc a programy rozvoje založené na zásadě „pozitivní podmíněnosti“ (více za více), které se současně zabývají různými faktory přistěhovalectví včetně návratové a readmisní politiky. Dále je důležité posílit organizace občanské společnosti a jejich zapojení do těchto partnerství.

1.17 EHSV je také zastáncem spolupráce mezi agenturou Frontex a Europolem při potírání organizovaného zločinu a zejména obchodování s lidmi a nezákonného převádění migrantů a dále spolupráce s organizacemi činnými v oblasti lidských práv, jako je Mezinárodní organizace pro migraci, Úřad vysokého komisaře Organizace spojených národů pro uprchlíky (UNHCR) a Mezinárodní středisko pro rozvoj migrační politiky. Podporuje nařízení Komise, jejichž cílem je učinit od roku 2014 správu Azylového a migračního fondu a Fondu pro vnitřní bezpečnost flexibilnější.

1.18 Na úrovni EU by měla být zavedena vhodná a soudržná společná evropská přistěhovalecká politika založená na vzájemné podpoře a angažovanosti všech členských států. EU musí zavést účinnou návratovou politiku založenou na mezinárodních úmluvách o repatriaci a readmisi. Hranice EU, včetně těch mořských v případě členských států ve středozemní oblasti, jsou hranicemi všech států EU jako celku, a je tedy odpovědností všech členských států aktivně zajišťovat jejich ochranu, v souladu se smlouvami.

1.19 Lidská práva nelegálních přistěhovalců musí být respektována ve všech fázích, od jejich záchrany nebo přijetí až do obdržení statusu ochrany, i když se nacházejí v nelegální situaci osob „bez dokladů“ nebo jsou navráceni do země původu. Je nutné zřídit další a kvalitnější střediska pro dočasný pobyt a retenční centra pro přistěhovalce ve všech členských státech, s podporou Evropské unie, přičemž je třeba věnovat pozornost zdravotním podmínkám a poskytování zdravotní péče, jakož i nezbytnému urychlení posuzování žádostí o azyl a sociální pomoc. EHSV opakuje svůj nesouhlas se zadržováním žadatelů o azyl a neregulérních přistěhovalců v zajišťovacích zařízeních, a to zejména pokud jde o děti, nezletilé osoby bez doprovodu, těhotné ženy a vážně nemocné.

1.20 Výbor s obavami sleduje, že v Evropě narůstá netolerance, rasismus a xenofobie namířená vůči přistěhovalcům; taktéž jej znepokojuje, že v některých členských státech dochází ke zhoršení situace v oblasti ochrany základních práv.

1.21 Všechny instituce Unie opakovaně upozorňují na ekonomický a demografický význam přistěhovalectví pro EU. Hovoří o něm rovněž strategie Evropa 2020. Jak EHSV opakovaně uvádí, společná evropská přistěhovalecká politika proto musí být proaktivní a chránit lidská práva, potírat diskriminaci pracovního a sociálního charakteru a dále rozvíjet oblast začleňování.

1.22 Evropská unie by měla zřídit společný azylový systém založený na harmonizovaných právních předpisech. Dublinskou úmluvu je třeba uvnitř EU nahradit systémem, který bude více podporovat začlenění a zohledňovat přání žadatelů o azyl a zajistí vyváženější rozdělení odpovědnosti mezi členskými státy.

1.23 Nové nařízení o Azylovém, migračním a integračním fondu věnuje zvláštní pozornost naléhavým a krizovým situacím. EHSV podporuje návrh Komise, podle něhož by díky dostatečným finančním prostředkům vyčleněným na mimořádné situace měla být na evropské úrovni zajištěna možnost pružnější reakce. Příchod velkého počtu lidí ze Sýrie a dalších válečných oblastí v Africe si žádá, aby se EU mobilizovala, protože jde o humanitárně naléhavé situace.

2. Úvod

Absence společné evropské přistěhovalecké politiky, v poslední době stále se opakující tragické události, kdy umírali lidé na moři poblíž Libye, Malty, Řecka, Itálie a Španělska, nepřetržitý nárůst počtu uprchlíků na hranicích Sýrie, komplexnost související problematiky a kvantitativní rozsah migračních toků, to je řada aspektů, jež vystavují zatěžkávací zkoušce reakceschopnost zejména středomořských zemí. Vítáme proto skutečnost, že otázky přistěhovalectví budou prioritou i pro Itálii coby současnou předsednickou zemi, jako byly pro jejího předchůdce Řecko.

3. Evropa a mezinárodní řízení migrace

3.1 Ve 21. století dojde k nárůstu mobility osob a rovněž migračních toků. V současné době pouze 3 % světové populace žijí mimo zemi, v níž se narodili, ale je zde tendence, že objem těchto přesunů bude v budoucnu narůstat (míra ročního nárůstu dosahuje 3 %). Je nutné poznamenat, že migrační toky se navíc zintenzivňují mezi zeměmi Jihu, zejména do tzv. rozvíjejících se zemí. Roste rovněž mobilita mezi členskými státy EU (2) a mobilita v rámci Evropského hospodářského prostoru.

3.2 Mezi příčiny, které způsobují mezinárodní migraci, se řadí chudoba, nezaměstnanost, demografické trendy, nedostatek příležitostí, konflikty, ekologické katastrofy a změna klimatu.

3.3 EHSV navrhl, že v oblasti vnější politiky by EU měla prosazovat mezinárodní právní rámec pro migraci a mobilitu, který zmírní tlak na členské státy. Tento mezinárodní právní rámec by měl obsahovat základní úmluvy MOP a Mezinárodní úmluvu OSN o ochraně práv všech migrujících pracovníků a členů jejich rodin, kterou členské státy EU ještě neratifikovaly (3). EHSV vyzývá Evropskou komisi, aby vypracovala zprávu o opatřeních přijímaných členskými státy, s cílem připravit půdu pro ratifikaci úmluvy v nejbližší budoucnosti.

3.4 Jak již bylo uvedeno výše, hlavním cílem tohoto stanoviska je poukázat na hlavní problémy přistěhovalectví obecně a hledat komplexní řešení, jež zajistí účinnou přistěhovaleckou politiku respektující práva přistěhovalců.

4. Vnitřní rozměr: Společná přistěhovalecká, azylová a integrační politika EU

4.1 Společná přistěhovalecká politika

4.1.1 V průběhu posledních deseti let si EU postupně vypracovala společný právní rámec pro takové aspekty, jako je status dlouhodobě pobývajícího rezidenta či sloučení rodiny. Harmonizovala podmínky přijímání studentů a vědeckých pracovníků a vytvořila modrou kartu určenou pro vysoce kvalifikované migranty. EU dále přijala horizontální právní předpisy, jako je předpis týkající se jediného povolení pro migrující pracovníky nebo směrnice týkající se přijímání dočasných pracovníků a směrnice týkající se převádění pracovníků v rámci společnosti. EU musí dodat impuls společné strategii v oblasti přistěhovalectví pracovních sil a vytvořit právní rámec, jenž bude koherentní, globální, průřezový, bude v souladu se zásadou respektování práv pracovníků, zaručí rovné zacházení, bude se řídit potřebami podniků a zaručí legální zaměstnávání migrujících pracovníků. Jsou zapotřebí právní předpisy a spolupráce se zeměmi původu, které by umožnily přistěhovalectví za účelem zaměstnání legální a transparentní cestou, a to jak pro vysoce kvalifikované pracovníky, tak pro pracovníky s nižší kvalifikací. Je zapotřebí komplexní a koherentní politika v oblasti přistěhovalectví, azylu a správy hranic a harmonizace právních předpisů, které aktivně zapojí členské státy, administrativu Evropské komise, ESVČ a příslušné evropské subjekty.

4.1.2 EHSV a Komise úzce spolupracují na integračních politikách. Ve spojitosti se společnými hlavními zásadami připravuje EU agendu pro integraci, která zahrnuje rovněž finanční fond. EHSV a Komise budou nadále spolupracovat na činnosti Evropského fóra pro integraci.

4.2 Společný azylový systém

4.2.1 V EU vzniká společný azylový systém a harmonizující právní předpisy, avšak zatím máme k náležité situaci ještě daleko, neboť členské státy si zachovávají rozdílné politiky a právní předpisy (4).

4.2.2 Výbor kritizoval skutečnost, že EU je v oblasti azylu málo solidární, protože 90 % žádostí bylo vyřízeno pouze v deseti členských státech. Poměrně vzato nejvyššímu tlaku čelí nejmenší země jako Malta a Kypr a rovněž Řecko.

4.2.3 Dublinská úmluva určuje členský stát odpovědný za posouzení každé žádosti o azyl, avšak EHSV se domnívá, že tento systém nezajišťuje solidaritu mezi jednotlivými členskými státy EU. Žadatelé o azyl by měli mít možnost předložit svou žádost v kterémkoliv členském státě. Ve střednědobém horizontu musí EU získat nové pravomoci, aby bylo zajištěno, že žádosti bude posuzovat ona, a nikoliv orgány jednotlivých členských států. Žádosti tak budou posuzovány rychleji a zlepší se také podmínky pro udělování azylu. Dublinskou úmluvu je zkrátka třeba uvnitř EU nahradit systémem, který bude více podporovat začlenění a zohledňovat přání žadatelů o azyl a zajistí přiměřenější rozdělení odpovědnosti mezi členskými státy.

4.2.4 Na pomoc členským státům s přípravou nového azylového systému byl zřízen Evropský podpůrný úřad pro otázky azylu (EASO), který rovněž poskytuje technickou a provozní pomoc. EASO musí mít mandát pro posouzení vnitrostátních azylových systémů a jejich slučitelnosti s povinnostmi vyplývajícími z evropského a mezinárodního práva a se základními právy.

4.2.5 EHSV navrhuje zvýšit počet programů pro znovuusídlení zaměřených na přesun uprchlíků z území mimo EU a jejich usazování v Unii, a to ve spolupráci se třetími zeměmi a Úřadem vysokého komisaře OSN pro uprchlíky (UNHCR).

4.2.6 Výbor též navrhuje rozšířit programy na přemísťování v rámci Unie, které poskytují finanční pobídky účastnícím se členským státům. Výbor se domnívá, že v současnosti je solidarita mezi členskými státy související se znovuusídlením a přemísťováním osob požívajících ochrany a uprchlíků a žadatelů o azyl velmi slabá.

4.2.7 Přemístění by mělo být prováděno na základě stanoveného stálého mechanismu. V této souvislosti by Komise měla předložit legislativní návrh stálého a účinného mechanismu pro přemístění v rámci EU, jenž by vycházel z evropského systému rozdělování žadatelů o azyl, který je popsán ve zprávě Evropského parlamentu o posílení vnitřní solidarity EU v oblasti azylu (2012/2032 INI). V zájmu zajištění co nejlepšího fungování tohoto mechanismu by bylo vhodné, aby tento legislativní návrh zohlednil také konkrétní zkušenosti získané v rámci pilotního projektu Eurema pro Maltu (5).

4.3 Předcházení neregulérnímu přistěhovalectví

EHSV je názoru, že je nezbytné dosáhnout v rámci EU větší solidarity. Některá evropská území mají kvůli své zeměpisné poloze specifické potíže, neboť představují mezilehlé body pro neregulérní přistěhovalectví a často přijímají objem osob, který přesahuje jejich přijímací kapacitu. Je nezbytné, aby Evropská unie zavedla postupy pro poskytování podpory ve finanční a operativní oblasti a v oblasti přijímání, a to mimo jiné s ohledem na ekonomickou a sociální situaci v jednotlivých členských státech.

4.3.1 Spojení přistěhovalectví a kriminality, které se objevuje v některých politických projevech, neodpovídá skutečnosti a podporuje xenofobní postoje. Většina přistěhovalců, kteří jsou v EU v neregulérním postavení, vstoupila legálně, s krátkodobým vízem, a prodlužuje si svůj pobyt, nebo mají tito lidé dočasné přistěhovalecké povolení, avšak po jeho vypršení se nevracejí.

4.3.2 Mnoho z nich pracuje za nespravedlivých pracovních podmínek, někdy i mimo pracovněprávní rámec či v neformální ekonomice a nachází se v situacích sociálního vyloučení. S ohledem na některé tyto poměry podpořily organizace občanské společnosti a EHSV procesy zaměřené na regularizaci situace nelegálních přistěhovalců a obecněji vyzývají EU, aby přijala návrhy, doporučení a opatření, které zamezí vzniku těchto situací.

4.3.3 Práva nelegálních přistěhovalců musí být respektována za každých okolností, ať už při jejich zachraňování nebo při zadržování, a to do té doby, než je jim udělen nějaký status ochrany, nebo než jsou vráceni do jejich zemí původu. Nedovolená migrace po moři často končí ztrátou lidských životů. V této souvislosti EHSV zdůrazňuje, že je nutné za každých okolností respektovat základní práva osob.

4.4 Vnější hranice a vstupní víza

4.4.1 Evropská unie potřebuje hodnověrnou, účinnou a legitimní politiku v oblasti vnějších hranic podléhající demokratické kontrole. Členské státy, jež tvoří schengenský prostor, neprovádějí kontroly na hranicích, které spolu sdílejí. To předpokládá spolupráci a sdílení odpovědnosti v otázce správy vnějších hranic. Schengenský hraniční kodex řídí přeshraniční pohyb a hraniční kontroly, přičemž zohledňuje podmínky, jež musí splňovat státní příslušníci země mimo EU, když chtějí vstoupit do schengenského prostoru a pobývat v něm po dobu nepřesahující tří měsíce. EU připravuje seznamy států, jejichž příslušníci musí žádat o vstupní víza.

4.4.2 EHSV má za to, že je třeba posílit úlohu agentury Frontex, aby se tato agentura ve střednědobém výhledu stala evropskou službou pohraniční stráže sestávající ze sboru evropských příslušníků pohraniční stráže. Jejím hlavním úkolem by bylo vynucování společných pravidel stanovených v hraničním kodexu. EHSV se domnívá, že je nezbytné posílit solidaritu EU k jejím členským státům se zohledněním jejich zeměpisné polohy.

4.4.3 Boj proti obchodování s lidmi a převaděčství osob je třeba vést tak, aby byla obětem neustále zaručena ochrana na základě mezinárodních humanitárních předpisů a evropských úmluv o lidských právech. Podle čl. 6 odst. 2 Schengenského hraničního kodexu pohraniční stráž nediskriminuje osoby na základě pohlaví, rasy nebo etnického původu, náboženského vyznání či přesvědčení, zdravotního postižení, věku nebo sexuální orientace; a podle článku 13 příslušníci třetích zemí, kterým je odepřen vstup, mají právo se odvolat.

4.4.4 Výbor podporuje návrhy Komise na změnu vízových právních předpisů. Spolupráce s třetími zeměmi je v oblasti vízové politiky zásadní, neboť v mnoha případech je její součástí reciprocita.

4.5 Navracení osob

4.5.1 Partnerství v oblasti mobility by měla zajistit, že postupy používané při navracení budou primárně založeny na dobrovolném navracení, přičemž budou zavedeny systémy podpory (6). V případě zahájení postupu pro nucený návrat bude nicméně zapotřebí zajistit, aby byla plně respektována lidská práva dotčených osob, v souladu s doporučeními Rady Evropy (7).

4.5.2 Dohody se třetími zeměmi, jež budou uzavřeny, budou muset být založeny na zásadě pozitivní podmíněnosti a současně s jejich uzavřením bude nutné stanovit ekonomickou pomoc a rozvojové programy, aby se předešlo neregulérnímu přistěhovalectví.

4.5.3 Repatriace přistěhovalců, kteří se na území EU dostanou nedovoleným způsobem, musí být prováděna v souladu se zavedenými pravidly. Klíčový význam pro zajištění plného dodržování práv navracejících se migrantů mají v této souvislosti dohody o navracení uzavřené se třetími zeměmi.

4.5.4 Listina výslovně zakazuje hromadná vyhoštění a zaručuje, že žádná osoba nebude moci být navrácena, vyhoštěna či vydána do jiného státu, v němž by se vystavovala vážnému nebezpečí trestu smrti, mučení či jiným nehumánním či ponižujícím trestům či zacházení – zásada nenavracení. Různé nevládní organizace však odsoudily hromadná vyhoštění a vyhoštění nelegálních přistěhovalců a žadatelů o azyl do zemí, v nichž jsou porušována lidská práva. EHSV připomíná, že Evropská úmluva o lidských právech a Listina obsahují ustanovení uplatnitelná na evropskou politiku v oblasti nedovoleného přistěhovalectví, zejména s ohledem na ochranu v případech navrácení, vyhoštění a vydání.

4.5.5 Osoby s těžkým onemocněním nesmějí být zadrženy ani vyhoštěny, jak rozhodl Evropský soud pro lidská práva v souvislosti s výkladem článku 3 Evropské úmluvy o lidských právech, neboť potřebují zdravotní péči, stejně jako těhotné ženy. Situace nezletilých taktéž vyžaduje zvláštní péči a ochranu, zejména pokud je nikdo nedoprovází.

4.5.6 EHSV opakuje svůj nesouhlas s automatickým zadržováním žadatelů o azyl a nelegálních přistěhovalců v zajišťovacích zařízeních, jelikož to musí představovat výjimečná opatření (8). Výbor žádá větší transparentnost v oblasti zajišťovacích zařízení uvnitř a vně EU a rovněž to, aby byl UNHCR informován o situaci internovaných osob.

5. Vnější rozměr přistěhovalecké a azylové politiky

5.1 Globální přístup k migraci a mobilitě

5.1.1 První krok byl učiněn v Evropské radě, která přijala globální přístup k migraci (Global Appproach to Migration, GAM) koncem roku 2005. Pro další rozvoj vnějšího rozměru evropské migrační politiky zahájila Komise řadu iniciativ.

5.1.2 Partnerství v oblasti mobility jsou nejdůležitějším politickým nástrojem pro provádění globálního přístupu k migraci a mobilitě. Pilotní fáze provádění již skončila a Komise v roce 2009 přistoupila k jejímu hodnocení (9).

5.1.3 Komise ve svém sdělení Dialog se zeměmi jižního Středomoří o migraci, mobilitě a bezpečnosti – COM(2011) 292 – doporučila řešit nové výzvy stojící před přistěhovaleckou a azylovou politikou (jako jsou války a přesuny obyvatelstva ve středozemní oblasti) nastolením dialogu pro migraci, mobilitu a bezpečnost v EU. Od té doby EU zahájila dialog s některými zeměmi.

5.1.4 Bylo uzavřeno šest partnerství v oblasti mobility, a to s následujícími zeměmi: Kapverdy (květen 2008) (10), Moldavsko (květen 2008) (11), Gruzie (listopad 2009) (12), Arménie (říjen 2011) (13), Ázerbájdžán (prosinec 2013) (14) a Maroko (červen 2013) (15). EU dokončila jednání o dalším partnerství v oblasti mobility, tentokráte s Tuniskem, a 3. března letošního roku bylo podepsáno společné prohlášení. Byla zahájena jednání o partnerství v oblasti mobility s Jordánskem, jež by měla být dokončena ještě v době řeckého předsednictví, v nejbližší době pak započne nový dialog v oblasti migrace, mobility a bezpečnosti se zeměmi jižního Středomoří, jako je Egypt, Libye, Alžírsko a Libanon. Prohlášení summitu EU–Afrika o migraci a mobilitě (16) má globální přístup, jejž EHSV podporuje.

5.1.5 V roce 2011 předložila Komise .hodnocení „globálního přístupu k migraci“ (17), v jehož rámci vyzvala EU, aby posílila svou vnější politiku v oblasti migrace, a předložila nová opatření v rámci „globálního přístupu k migraci a mobilitě“, založeném na čtyřech pilířích: 1) organizace a usnadňování legální migrace a mobility; 2) prevence a omezování nelegální migrace a obchodování s lidmi; 3) podpoře mezinárodní ochrany a posílení vnějšího rozměru azylové politiky; 4) optimalizace dopadu migrace a mobility na rozvoj.

5.1.6 Dle názoru EHSV jsou partnerství v oblasti mobility ovlivněna určitými omezeními, které bude třeba v příštích několika letech překonat. Z právního hlediska se jedná o „měkké“ právo. Jde o společná prohlášení EU, skupiny zainteresovaných členských států a nějaké třetí země, avšak nemají pro smluvní strany závazný charakter. Jejich flexibilní povaha napomáhá uzavření politických dohod, avšak nikoli vzniku právní odpovědnosti. Jak EHSV již dříve konstatoval (18), partnerství v oblasti mobility by měla být mezinárodními dohodami závaznými pro smluvní strany.

5.1.7 Partnerství v oblasti mobility by měla rozvíjet své prvky mobility a migrace komplexnějším a vyváženějším způsobem a měla by to považovat za svou prioritu. Dosud byla pozornost věnována zejména tématům bezpečnosti, repatriace, readmise nelegálních migrantů a ostrahy hranic. Ve sdělení Komise o dialogu se uvádí, že „nárůst mobility“ se bude řídit specifickými podmínkami pro jednotlivé třetí země. EHSV má za to, že EU musí těmto zemím nabídnout příležitosti k imigraci formou legálních a transparentních postupů (19).

5.1.8 EHSV navrhuje, aby EU partnerským zemím nabídla otevření kanálů pro mobilitu osob a usnadnění a liberalizaci vízového systému a systému přijímání nových přistěhovalců. Výbor (20) souhlasí s tím, aby se do nových dohod zapracovaly další otázky: — zlepšení kapacit pro vyrovnání nabídky a poptávky po pracovní síle; — uznávání dovedností a akademických a odborných kvalifikací; — vypracování a provádění právních rámců, jež by umožnily zlepšit převod důchodových práv; — zlepšení přístupu k informacím o volných pracovních místech v EU; — opatření pro zlepšení spolupráce v oblasti dovedností a vyvážení nabídky pracovních sil a poptávky po nich s oporou v práci, kterou realizovala Evropská nadace odborného vzdělávání.

5.1.9 Pokud EU v zemích původu migrantů vytvoří imigrační střediska, nejen že tak posílí svou přítomnost v těchto státech, ale naruší tak desinformování ze strany obchodníků s lidmi a současně podpoří předkládání žádostí o legální přistěhovalectví. Zejména bude třeba podporovat občanskou společnost na místní úrovni, nebo dokonce podnítit její vznik tam, kde dosud neexistuje.

5.1.10 EU by v situacích humanitární krize na tranzitních územích způsobených masovými přesuny obyvatel – při zohlednění zásady pozitivní podmíněnosti – mohla financovat imigrační střediska nebo dočasná pobytová centra. Ve spolupráci s UNHCR a s IOM bude v těchto střediscích či centrech osobám, které to potřebují, zajištěna ochrana mezinárodního azylového systému.

5.1.11 Bude nutné, aby EU uzavřela dohody s tranzitními zeměmi, v nichž musí přiložit zvláštní význam požadavkům na dodržování lidských práv repatriaci.

5.1.12 Podpis dohod by se rovněž mohl rozšířit o spolupráci s Europolem a s agenturou Frontex. Boj proti organizovaným skupinám nezákonně převádějícím migranty představuje samý základ opatření zaměřených na prevenci a omezení přílivu nelegálních přistěhovalců. Na osoby, které se stanou oběťmi vykořisťování převaděči, je nutno nazírat jako na nevinné oběti.

5.1.13 Po katastrofě na ostrově Lampedusa byla na zasedání Rady ve složení pro spravedlnost a vnitřní věci ve dnech 7. a 8. října 2013 zřízena pracovní skupina pro Středomoří. Skupina svou práci dokončila zveřejněním sdělení o práci pracovní skupiny pro Středomoří (COM(2013) 869 final), která obsahuje balíček krátkodobých, střednědobých a dlouhodobých opatření uspořádaný do pěti hlavních okruhů činnosti: činnost ve spolupráci s třetími zeměmi; regionální ochrana, znovuusídlení a posílené legální cesty do Evropy; boj proti obchodování s lidmi, nezákonnému převaděčství osob a organizované trestné činnosti; posílená ostraha hranic; pomoc poskytovaná členským státům čelícím vysokým migračním tlakům a solidarita s těmito státy.

5.1.14 EHSV považuje za zásadní, aby byla krátkodobá opatření doplněna o opatření dlouhodobá, jež by se zabývala prvotními příčinami nedobrovolné migrace.

5.1.15 Evropská rada v prosinci 2013 podpořila navržená opatření a zopakovala, že je nezbytné rozhodně jednat, aby se zamezilo ztrátám životům na moři a odvrátily se budoucí tragédie. Potvrdila, že prioritou je spolupráce se třetími zeměmi, aby se těmto jevům předcházelo.

V Bruselu dne 9. července 2014 předseda Evropského hospodářského a sociálního výboru Henri MALOSSE

(1) Viz REX/375 a REX/351.

(2) Viz SOC/373.

(3) Úř. věst C 191, 29.6.2012, s. 134-141.

(4) EU má povinnosti v oblasti azylové politiky vyplývající ze Smlouvy o fungování EU, Listiny základních práv Evropské unie a mezinárodních úmluv.

(5) Projekt Eurema schválila Evropská rada ve svých závěrech z 18. a 19. června 2009 (dokument č. 11225/2/09 CONCL 2). Jedná se o pilotní projekt EU, jehož cílem je rozmístit osoby požívající mezinárodní ochrany nacházející se na Maltě po celém území EU za účelem znovuusídlení.

(6) Ve spolupráci s Mezinárodní organizací pro migraci.

(7) Dvacet pokynů pro nucené navracení, CM(2005) 40.

(8) Viz stanovisko EHSV ze dne 16. července 2009 k tématu Přijímání žadatelů o azyl v členských státech – minimální normy, zpravodajka: paní Le Nouail-Marlière, přijato na plenárním zasedání ve dnech 15. a 16. července 2009.

(9) Evropská komise (2009), Mobility partnerships as a tool of the global approach to migration (Partnerství v oblasti mobility jako nástroj globálního přístupu k migraci), pracovní dokument útvarů Komise, SEC (2009) 1240, Brusel, 18. září 2009.

(10) Rada Evropské unie (2008), Joint Declaration on a Mobility Partnership between the European Union and the Republic of Cape Verde (Společné prohlášení o partnerství v oblasti mobility mezi Evropskou unií a Kapverdskou republikou), 9460/08, Add. 2, Brusel, 21. května.

(11) Rada Evropské unie (2008), Joint Declaration on a Mobility Partnership between the European Union and Moldova (Společné prohlášení o partnerství v oblasti mobility mezi Evropskou unií a Moldavskem), 9460/08 Add. 1, 21. května.

(12) Rada Evropské unie (2009), Joint Declaration on a Mobility Partnership between the European Union and Georgia (Společné prohlášení o partnerství v oblasti mobility mezi Evropskou unií a Gruzií), 16396/09, Brusel, 20. listopadu.

(13) Rada Evropské unie (2011), Joint Declaration on a Mobility Partnership between the European Union and Armenia (Společné prohlášení o partnerství v oblasti mobility mezi Evropskou unií a Arménií), 14963/1/11, úterý 11. října 2011.

(14) http://europa.eu/rapid/press-release_IP-13-1215_en.htm 5. 12. 2013.

(15) Rada Evropské unie (2013), Joint Declaration on a Mobility Partnership between the European Union and Morocco (Společné prohlášení o partnerství v oblasti mobility mezi Evropskou unií a Marokem), 6139/13, 3. června 2013.

(16) Summit EU-Afrika konaný ve dnech 2.–3. dubna 2014, Brusel.

(17) Sdělení Komise – Globální přístup k migraci a mobilitě – COM(2011) 743 final, 18. listopadu 2011.

(18) Viz REX/351.

(19) Viz REX/351.

(20) Viz SOC/268 a REX/236.