sdělení komise Evropskému parlamentu podle čl. 251 odst. 2 druhého pododstavce Smlouvy o ES týkající se společného postoje Rady k přijetí nařízení o odpovědnosti dopravců k cestujícím po moři a na vnitrozemských vodních cestách v případě nehod /* KOM/2008/0375 konecném znení - COD 2005/0241 */





[pic] | KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ | V Bruselu dne 13.6.2008 KOM(2008) 375 v konečném znění 2005/0241 (COD) SDĚLENÍ KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU podle čl. 251 odst. 2 druhého pododstavce Smlouvy o ES týkající se společného postoje Rady k přijetí nařízení o odpovědnosti dopravců k cestujícím po moři a na vnitrozemských vodních cestách v případě nehod 2005/0241 (COD) SDĚLENÍ KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU podle čl. 251 odst. 2 druhého pododstavce Smlouvy o ES týkající se společného postoje Rady k přijetí nařízení o odpovědnosti dopravců k cestujícím po moři a na vnitrozemských vodních cestách v případě nehod 1. SOUVISLOSTI Datum předání návrhu Evropskému parlamentu a Radě (dokument KOM(2005) 592 v konečném znění – 2005/0241(COD)): | 13. února 2006 | Stanovisko Výboru regionů ze dne: | 15. června 2006 | Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ze dne: | 13. září 2006 | Stanovisko Evropského parlamentu v prvním čtení ze dne: | 25. dubna 2007 | Pozměněný návrh Komise ze dne: | 22. října 2007 | Datum přijetí společného postoje: | 6. června 2008 | 2. CÍL NÁVRHU KOMISE Cílem návrhu je poskytnout, bez ohledu na trasu, všem cestujícím na palubě lodí i dopravcům harmonizovaný právní rámec stanovující jejich práva a povinnosti v případě nehod. Úroveň cílů, které si tato harmonizace klade, musí být dostatečně vysoká, aby zajistila nejenom spravedlivější náhradu škod, ale také lepší prevenci nehod. Cílem návrhu je začlenit do práva Společenství protokol z roku 2002 k Athénské úmluvě o přepravě cestujících a jejich zavazadel po moři z roku 1974 přijatý pod záštitou Mezinárodní námořní organizace („Athénská úmluva z roku 2002“). Athénská úmluva z roku 2002 je moderní právní úpravou, která jasně stanoví práva a povinnosti cestujících a dopravců; pro škody v případě plavebních nehod určuje režim objektivní odpovědnosti dopravce, stanoví dostatečně vysoké maximální částky odškodnění, od všech dopravců vyžaduje a umožňuje reklamantovi domáhat se svých nároků přímo u pojistitele. Je nutné poznamenat, že souběžně s touto iniciativou se členské státy a Společenství chystají stát smluvními stranami Athénské úmluvy z roku 2002[1]. Toto začlenění úmluvy do práva Společenství by mělo být doprovázeno určitým počtem úprav: - Athénská úmluva z roku 2002 se omezuje výhradně na mezinárodní námořní přepravu. Komise navrhuje rozšířit oblast působnosti na kabotáž (námořní přeprava v rámci jednoho a téhož členského státu) a na přepravu na vnitrozemských vodních cestách, - za účelem harmonizace, z níž budou mít užitek jak cestující, tak dopravci, Komise navrhuje dále neuplatňovat ustanovení Athénské úmluvy z roku 2002, na jehož základě může členský stát samostatně přijmout vyšší strop pro náhradu škody, než stanoví úmluva. Ve svém pozměněném návrhu[2] Komise kromě toho přijala změnu navrženou Evropským parlamentem, jejímž cílem je ve všech případech zajistit poškozeným náhradu škod do výše stropů stanovených Athénskou úmluvou a znemožnit tak uplatňování souběžných pravidel pro celkové omezení odpovědnosti; - doplnění opatření s cílem příznivěji nahrazovat škody způsobené na zařízení pro zdravotně postižené osoby; - doplnění povinnosti platby předem; - doplnění povinnosti informovat cestující o jejich právech. 3. PŘIPOMÍNKY KE SPOLEČNÉMU POSTOJI Komise se domnívá, že Rada vypustila ze svého návrhu značnou část jeho obsahu. Za prvé je cílem společného postoje vyloučit z oblasti působnosti návrhu vnitrozemské vodní cesty a stejně tak i námořní dopravu v rámci jednoho a téhož státu. Evropský parlament ve svém stanovisku v prvním čtení zaujal k otázce vnitrozemských vodních cest nejasný postoj. Naopak se vyjádřil jasně ve prospěch začlenění námořní dopravy v rámci jednoho a téhož státu, přičemž předpokládá, že některé dotčené subjekty budou na přizpůsobení potřebovat více času. Komise podpořila tyto změny ze strany Parlamentu, Rada se jimi však nezabývala. Za druhé Rada odmítla dva mechanismy, které měly za cíl harmonizaci stropů náhrady škody. Při současném znění návrhu by stropy pro náhradu škody byly velice různorodé, a to v následujících dvou ohledech: - v celé Evropě by se uplatňovaly různé stropy pro náhradu škody. Rada totiž rozhodla, že zachová uplatňování článku 7 Athénské úmluvy z roku 2002, který umožňuje smluvním státům samostatně překračovat stropy stanovené úmluvou, - výše odškodnění pro poškozené by závisela na rozsahu nehody. Rada totiž zachovala uplatňování článku 19 Athénské úmluvy z roku 2002, který umožňuje používat nástroje k celkovému omezení odpovědnosti, jež jsou s úmluvou v rozporu; stropy pro náhradu škody by proto mohly být nižší než stropy stanovené úmluvou. Komise mimo jiné zaznamenala záměr Rady vyjasnit pravidla, která se váží k příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí. Tato pravidla mohou vycházet buď ze samotné Athénské úmluvy, nebo z právních předpisů Společenství (nařízení (ES) č. 44/2001 zvané „Brusel I“). Komise se nicméně domnívá, že ustanovení obsažené ve společném postoji (bod odůvodnění 3e)) není přiměřené. Toto ustanovení totiž předpokládá restriktivní omezení výlučné oblasti působnosti Společenství, které není v souladu s judikaturou Soudního dvora. Je třeba poznamenat, že společný postoj byl přijat pouze kvalifikovanou většinou. Komise, která byla proti této většinové dohodě, mohla klást překážky jejímu druhému čtení. To však Komise neučinila, neboť považuje pokračování výměny názorů mezi evropskými orgány za žádoucí. Při příležitosti přijetí společného postoje učinila Komise následující prohlášení: „Komise nechce bránit většinové dohodě ohledně tohoto důležitého návrhu, jenž by zavedl harmonizovaný právní rámec zajišťující, že cestující na plavidlech obdrží v případě nehody odpovídající náhradu. Komise však lituje, že Rada nezachovala původní záměr svého návrhu a ve skutečnosti omezila oblast působnosti tím, že vyloučila vnitrozemskou plavbu a velkou část vnitrostátní přepravy. Rada rovněž odmítla dva mechanismy pro harmonizaci výše náhrad, jež by byly přínosem pro účastníky nehod i pro průmysl: podle politické dohody nemohou takoví cestující získat ve všech případech náhradu až v maximální výši stanovené Athénskou úmluvou a za určitých okolností by přepravcům mohlo být uloženo zaplatit vyšší náhradu, než stanovuje Athénská úmluva. Komise nepodporuje znění bodu odůvodnění 3e, protože se zdá, že zpochybňuje rozsah výhradní pravomoci Společenství.“ 4. PODROBNÉ PřIPOMÍNKY KOMISE KE ZMěNÁM NAVRžENÝM EVROPSKÝM PARLAMENTEM 4.1 Změny navržené Evropským parlamentem, které Komise přijala a které byly v plném nebo částečném znění zahrnuty do společného postoje Změna 6, která zohledňuje skutečnost, že v říjnu 2006 byly přijaty pokyny Mezinárodní námořní organizace pro škody spojené s teroristickými atentáty. Změny 2 a 10 se týkají úhrady neoprávněných plateb předem. Změny 3 a 11 se týkají charakteristiky informací, které jsou poskytovány cestujícím. 4.2 Změny navržené Evropským parlamentem přijaté Komisí, ale nezačleněné do společného postoje Změna 5 se týká úlohy přístavního státu. Změny 7 a 8 se týkají stropů náhrady škody. Změna 12 se týká informování cestujících. Změna 13 se týká časového rozvrhu provádění nařízení o pravidelných linkách trajektů. Změna 14 se týká časového rozvrhu provádění nařízení o dopravě po vnitrostátních vodních cestách. Změna 15 se týká časového rozvrhu provádění nařízení o pravidelných linkách trajektů, které jsou provozovány v zámořských státech a územích. 4.3. Změny navržené Evropským parlamentem zamítnuté Komisí, ale začleněné do společného postoje Změna 9, kterou se omezují platby předem výhradně na případy plavebních nehod. Změny 16 až 27 se týkají vyloučení vnitrozemských vodních cest. 4.4 Změny Parlamentu zamítnuté Komisí a nezačleněné do společného postoje Změna 4 se týká úlohy Evropské agentury pro námořní bezpečnost. 5. Závěr Komise bere na vědomí společný postoj Rady přijatý kvalifikovanou většinou, připomíná však vlastní postoj k problematice vymezení oblasti působnosti a k nezbytnosti harmonizovat v evropském měřítku úrovně náhrady škod. [1] Návrh rozhodnutí Rady o přístupu Evropského společenství k protokolu z roku 2002 k Athénské úmluvě o přepravě cestujících a jejich zavazadel po moři z roku 1974 – KOM(2003) 375 ze dne 24. června 2003. V procesu přijetí. [2] KOM(2007) 645 ze dne 22. října 2007.