Evropská politika sousedství: Směrem k posílenému partnerství

1. Úvod V roce 2011 provedla EU přezkum Evropské politiky sousedství[1], při němž zřídila nástroje, jimiž se má zvýšit podpora úsilí partnerských zemí o vytvoření stabilní a udržitelné formy demokracie a jež mají napomáhat hospodářskému rozvoji podporujícímu začlenění. Hlavními prvky nové evropské politiky sousedství (dále rovněž EPS) jsou politické přidružení a hospodářská integrace, dále mobilita osob, více finanční pomoci z EU, posílené partnerství s občanskou společností a lepší spolupráce týkající se specifických odvětvových politik. Toto společné sdělení, k němuž bude přiložen soubor společných pracovních dokumentů útvarů Komise[2], se zabývá tím, jak EU a partnerské země pokročily v provádění společně dohodnutých cílů reforem. Minulý rok byl pro Evropskou unií a její sousedy náročným rokem plným zásadních událostí. Evropská unie se i nadále věnovala snaze překonat finanční krizi a s tím související hospodářský útlum v několika členských státech. Některé partnerské země v sousedství EU se i nadále potýkaly s konflikty, politickou nestabilitou a obtížnými socioekonomickými podmínkami. Tyto země jsou nuceny řešit závažné politické, hospodářské a sociální problémy, z nichž některé vyžadují okamžitou reakci. V důsledku toho zbývá tvůrcům politik jen málo času na to, aby se zaměřily na střednědobé a dlouhodobé reformy. Evropská politika sousedství zůstává i nadále základem spolupráce EU s jejími sousedy s cílem dosáhnout co nejužšího politického přidružení a nejvyššího možného stupně hospodářské integrace. Tento cíl je založen na společných zájmech a hodnotách, jimiž jsou demokracie, právní stát, dodržování lidských práv a sociální soudržnost. Mnoho partnerských zemí v minulém roce pokračovalo v úsilí o přechod k demokracii. V Libyi proběhly první volby do ústavodárného shromáždění za více než čtyři desetiletí. V Egyptě a Tunisku se pokračovalo v provádění ústavních reforem, i když ne zcela bez potíží. Parlamentní volby proběhly rovněž v Arménii, Gruzii a na Ukrajině a parlament Moldavska konečně zvolil nového prezidenta republiky. K upevnění demokratických struktur tak sice dochází, nicméně ne u všech uvedených voleb byly zcela splněny všechny mezinárodní normy. Parlamentní volby se konaly i v Bělorusku. Nesplnily však normy OBSE, ani jiné mezinárodní standardy. Vývoj v Egyptě, Tunisku a Libyi jasně ukazuje, že přechod k demokracii je komplikovaná záležitost. Z tohoto důvodu bude k vytvoření nových politických struktur, stability, hospodářského růstu i sociální soudržnosti ještě zapotřebí nějaký čas. Východiskem při tom musí být shoda ohledně hlavních hodnot a zásad. Reforma ústavy je pomalý proces, pokrok nemá vždy lineární charakter a v mnohých případech nemají ještě výsledky jasnou podobu. V těchto případech EU se svými partnery i nadále spolupracuje a podporuje jejich úsilí o vytvoření udržitelné demokracie. Minulý rok byl pokrok v zemích EPS velmi nerovnoměrný. V mnoha partnerských zemích bylo realizaci rozsáhlých reforem bráněno a někdy je zpomalovaly vlastní politické či hospodářské zájmy. V některých případech došlo u reforem spíše k regresi. Avšak potřeba tohoto typu reforem, které jsou v samém středu zájmu EPS, se jeví v dnešní době pomalejšího hospodářského růstu, vyšší nezaměstnanosti, přetrvávání nerovností, rostoucích problémů v oblasti životního prostředí a často klesajících sociálně-ekonomických ukazatelů naléhavější, než kdy předtím. V důsledku rostoucího zapojení dalších aktérů (třetích zemí, regionálních organizací apod.) v jižním a východním sousedství s nimi musí EU při řešení problémů týkajících se tohoto regionu více spolupracovat. EU zvýšila partnerským zemím politickou a finanční podporu zaměřenou na realizaci politických reforem. Analýza vývoje a výsledků reforem v partnerských zemích ukazuje, že evropská politika sousedství funguje za předpokladu, že existuje vůle k reformám a daná společnost se do reformního procesu aktivně zapojuje. Hodnoty, modely řízení nebo reformy nelze vnutit z vnějšku. Ujmout se mohou pouze tehdy, budou-li reformní cíle, na nichž se EU společně dohodla se svými partnerskými zeměmi, přijaty za vlastní politickými představiteli i veřejností. EU musí i nadále vést dialog a spolupracovat s podporovateli reforem a partnerství s EU. Současně by měla lépe informovat o tom, jak může EPS a její nástroje k realizaci reforem přispět. Základem EPS je silnější partnerství se společenskou základnou země. Občanská společnost, coby hybná síla demokratizace a začleňování, hraje zásadní úlohu ve všech aspektech demokratické a socioekonomické reformy, při prosazování práv žen, podpoře svobody projevu a sdružování, při prosazování ochrany životního prostředí a obecně v úsilí o větší sociální spravedlnost. EU i nadále plní svůj závazek spolupracovat s občanskou společností, národními parlamenty a dalšími klíčovými zúčastněnými stranami, jako jsou sociální partneři a podniky, a to s cílem zajistit, aby cíle reformy dohodnuté s partnerskými zeměmi věrně odrážely obavy a potřeby dané společnosti. Občanská společnost hraje také klíčovou úlohu v propagaci těchto reforem a ve snaze přimět vlády ke skládání účtů. Dobrým příkladem posílení úlohy občanské společnosti v rámci EPS je zřízení Fóra občanské společnosti Východního partnerství (VP), včetně vytvoření národních platforem v partnerských zemích. EU občanskou společnost i nadále podporuje prostřednictvím řady různých nástrojů financování. EU a její sousední státy se rovněž musí vypořádat se společnými výzvami, k nimž patří hospodářské a bezpečnostní otázky, ochrana životního prostředí a problematika migrace. Plnění závazků přijatých vůči jižním a východním sousedům, podpora přechodu k demokracii a hospodářských reforem a úzká spolupráce s partnerskými zeměmi na všech aspektech jejich reformních a politických programů bude přínosem pro vlastní bezpečnost a prosperitu EU. 2. Provádění Dva roky po přezkumu evropské politiky sousedství je hlavním úkolem a výzvou pro EU i její partnery provádění této politiky. Od roku 2011 se při realizaci reforem schválených ze strany EU a jejích partnerů dosáhlo nerovnoměrného pokroku. To však nesmí vést k tomu, abychom v našem úsilí polevili. Naopak, Unie musí své zapojení do reformního procesu zvýšit, a to i v dlouhodobém horizontu. Budování demokracie v partnerských zemích je v rukou jejich občanů a jimi zvolených zástupců. EPS může k tomuto procesu přispět, ale nemůže ho nahradit. Z analýzy klíčových doporučení obsažené ve zprávě o pokroku EPS vyplývá, že se nacházíme teprve na začátku tohoto procesu. V rámci uvedené analýzy byly rovněž identifikovány budoucí výzvy. Pokud jde o klíčová doporučení týkající se voleb, bylo v mnoha sousedních zemích dosaženo pokroku, často s finanční a logistickou podporou EU. Nedostatečné výsledky vidíme u klíčových doporučení týkajících se svobody sdružování, projevu a shromažďování, svobody tisku a médií, právního státu a nezávislého soudnictví, jakož i boje proti korupci. Mnohá doporučení jsou dnes stejně aktuální jako v roce 2012. V následující sekci jsou uvedeny příklady uplatňování hlavních doporučení, které byly uvedeny ve zprávách o pokroku z předchozího roku. Arménie se držela několika klíčových doporučení. Sestavila plán na zlepšení volebního procesu, přijala národní strategii v oblasti lidských práv a určitá opatření pro boj proti korupci, provedla reformu soudnictví a veřejné správy, pokročila v realizaci odvětvových reforem a sbližování svých právních předpisů s acquis EU. Ázerbájdžán jednal jen v několika klíčových doporučení. Zahájil provádění akčního plánu v oblasti lidských práv, pokračoval v realizaci reformy soudnictví a podnikl určité kroky k řešení problému demolic a nuceného vystěhovávání. Nespolupracoval však se zpravodajem parlamentního shromáždění Rady Evropy v otázkách politických vězňů. Gruzie reagovala na většinu klíčových doporučení. Zajistila všeobecně svobodné a regulérní parlamentní volby, pokračovala v dialogu se separatistickými oblastmi, aktivně se účastnila ženevských jednání a přijala opatření na zlepšení životních podmínek vnitřně vysídlených osob. Gruzie rovněž posílila svobodu projevu a názoru, reformovala svůj soudní systém a pokročila v realizaci odvětvových reforem a sbližování svých právních předpisů s acquis EU. Moldavsko reagovalo na většinu klíčových doporučení. Zvýšilo své úsilí v provádění reformy v oblasti soudnictví a vymáhání práva, účastnilo se dialogu s Tiraspolem, pokračovalo v provádění reforem v oblasti sociální pomoci, zdravotnictví a vzdělávání, energetiky, hospodářské soutěže, státní podpory a sbližování svých právních předpisů s acquis EU. Dokončilo zbývající kroky první fáze svého akčního plánu liberalizace víz (VLAP) a posílilo institucionální reformu odvětví letecké dopravy. Ukrajina musí na většinu klíčových doporučení ještě reagovat. Nicméně již dosáhla určitého pokroku v právní a soudní reformě – účinnosti nabyl nový trestní řád a další důležité právní předpisy. Ukrajina rovněž přijala zákon o azylu a právním postavení uprchlíků, přestože jeho provádění je nedostatečné. Egypt reagoval pouze na některá klíčová doporučení. Moc byla předána do rukou civilní vlády a došlo ke zrušení výjimečného stavu. Nově vypracovaná ústava byla přijata ve všeobecném referendu. Tento kontroverzní proces však silně kritizovala opozice, což způsobilo politickou krizi, která společnost výrazně rozděluje. Izrael na většinu klíčových doporučení musí ještě reagovat. Zásadní změna nebyla pozorována v žádné z oblastí. Palestina[3]: Většina klíčových doporučení je stále aktuální a zatím na ně nebylo reagováno. Výjimku tvoří například organizace místních voleb, zlepšení hospodaření s veřejnými financemi a rozvoj nákladových modelů v odvětví sociálního zabezpečení. Nicméně při realizaci reforem stály Palestinské samosprávě v cestě v prvé řadě problémy způsobené okupací a prohloubení finanční krize. Jordánsko jednalo v případě některých klíčových doporučeních – zřídilo volební komisi a Ústavní soud a přijalo zákon o politických stranách a volební zákon. Libanon začal jednat v několika málo klíčových doporučeních – se zpožděním provedl jmenování několika soudců. V souvislosti s probíhající krizí v sousední Sýrii je reformních cílů dosahováno pouze pozvolna. Maroko sice podniklo kroky, které umožnily začít provádět většinu klíčových doporučení, avšak dosud jejich realizaci nedokončilo, a to i přesto, že vyjádřilo své odhodlání dohodnuté reformní cíle splnit. Zřídilo instituci pro vnitrostátní dialog o reformě soudnictví, předložilo návrh zákona o zřízení protikorupčního orgánu (zákon však nepřijalo) a pokračovalo ve sbližování svých právních předpisů s acquis EU. Tunisko, které procházelo obdobím složité transformace, reagovalo jen na několik klíčových doporučení. Schválilo zřízení Nezávislé volební komise, ale nový volební zákon dokončen nebyl. Tunisko rovněž podepsalo regionální úmluvu o celoevropsko-středomořských pravidlech původu. Určitého pokroku se dosáhlo v přípravách na jednání o prohloubené a komplexní zóně volného obchodu (DCFTA). Evropská unie se i nadále zabývala bezprostředními prioritami svých partnerských zemí – pomáhala nastolit právní stát a řádnou správu věcí veřejných a položit základy pro hospodářský růst a vytváření pracovních míst, jakož i pro udržitelnou znalostní a sociálně spravedlivou společnost. Poté, co byla v roce 2011 zřízena první pracovní skupina pro Tunisko, se vytvořily i pracovní skupiny pro Egypt a Jordánsko, v nichž zasedali zástupci orgánů EU, vlád, soukromého sektoru, mezinárodní poskytovatelé pomoci a reprezentanti občanské společnosti. Účelem skupin bylo sloužit jako katalyzátor pro politické a hospodářské reformy. V mnoha případech sehrála zásadní roli finanční pomoc EU poskytovaná v rámci nástroje evropské politiky sousedství (ENPI) a jiných nástrojů. Ministři zahraničních věcí zemí Východního partnerství (VP) na svém zasedání v červenci 2012 uvedli, že další uplatňování cílů tohoto partnerství až do konání dalšího vrcholného setkání zemí Východního partnerství se bude řídit a monitorovat podle plánu postupu VP[4]. V uvedeném plánu jsou stanoveny klíčové reformy, které partnerské země musí realizovat, a popsáno je i to, jak může EU v těchto otázkách pomoci a jaký typ podpory může poskytnout – plán tak nastiňuje koncepci vzájemné odpovědnosti a společného úsilí, která je pro rozvoj směrem k politickému přidružení a hospodářské integraci naprosto zásadní. V prohlubování vztahů jsme s některými zeměmi dál než s jinými. To odráží závazek EU postupovat dále a rychlejším tempem s těmi partnerskými zeměmi, které jsou ochotny a připraveny dosáhnout ve svém reformním úsilí většího pokroku (což je v souladu se zásadou tzv. „více za více“). EU pokračovala v jednání o dohodách o přidružení, které zahrnují prohloubené a komplexní zóny volného obchodu (DCFTA) s Moldavskou republikou, Arménií a Gruzií, jakož i o dohodě o přidružení s Ázerbájdžánem. Komise zahájila jednání o prohloubené a komplexní zóně volného obchodu (DCFTA) s Marokem a připravují se i jednání s Tuniskem a Jordánskem. Dohoda o přidružení mezi EU a Ukrajinou byla parafována, ale nebyla podepsána. Výrazného pokroku bylo dosaženo při rozvíjení společné nové generace akčních plánů EPS nebo obdobných dokumentů. Tyto akční plány zohledňují specifické potřeby, kapacity a reformní závazky jednotlivých partnerských zemí, a díky nim mohou být vztahy EU s každou partnerskou zemí specifické a individualizované. EU ukončila jednání o akčních plánech s Libanonem, Marokem a palestinskou samosprávou, a s Tuniskem v rámci privilegovaného partnerství. Tyto akční plány budou muset být schváleny příslušnými radami přidružení. Nový akční plán pro Jordánsko vstoupil v platnost v říjnu. V říjnu také zahájila EU jednání s Alžírskem o společném akčním plánu evropské politiky sousedství. Ukrajině a EU se podařilo dosáhnout shody ohledně zahájení aktualizace stávajícího programu přidružení, která je přípravou na provádění budoucí dohody o přidružení. Probíhaly rovněž přípravy jednání o programech přidružení s Moldavskou republikou, Arménií a Gruzií. 2.1. Pevná a udržitelná demokracie Ve všech zemích evropské politiky sousedství se v realizaci reforem k vytvoření pevné a udržitelné demokracie podařilo dosáhnout určitého pokroku. Některé problémy však přetrvávají, přičemž v některých případech hrozí, že dojde k regresi. V provádění demokratických reforem existují mezi sousedními zeměmi stále větší rozdíly. Evropská unie proto bude postupovat v případě jednotlivých zemích různě – vycházet při tom bude ze zásady „více za více“ a z důkladného přezkumu plnění reformních závazků. V zájmu zachování důvěryhodnosti musí EU při posuzování demokratických reforem uplatňovat stejně přísné normy i kontroly bez ohledu na to, kde k nim dochází a v jaké podobě. V Tunisku, Egyptě a Libyi proběhly revoluce, jež daly vzniknout demokratickým reformám, zatímco v Jordánsku, Maroku a Alžírsku zahájily ústavní, volební a právní reformy orgány, které byly v dané zemi u moci. Demokratické volby se konaly v Egyptě, Libyi a Tunisku; ve většině partnerských zemích přetrvávají obavy ohledně svobody shromažďování, sdružování a projevu, včetně svobody sdělovacích prostředků. EU vyslala volební pozorovatelské mise do Alžírska a Libye. Na začátku roku 2013 se EU poprvé účastnila jako pozorovatel voleb v Jordánsku. Egypt souhlasil s tím, aby EU vyslala pozorovatelskou misi pro nadcházející parlamentní volby. Rozdíly v směřování zemí Východního partnerství se rovněž zvětšují. Moldavsko, Gruzie a Arménie v provádění reforem pokročily: zlepšily svůj volební rámec a zorganizovaly volby, které byly obecně v souladu s mezinárodními normami, přičemž jasného pokroku bylo dosaženo i v nelehkém přechodu směrem k udržitelné demokracii. Průběh parlamentních voleb na Ukrajině měl několik nedostatků a zanechal tak spíše smíšený dojem. Ve srovnání s předchozími volbami došlo ke zhoršení v několika oblastech. Volby v Bělorusku probíhaly v kontextu represe – šlo tak o další promarněnou příležitost Běloruska zorganizovat volby v souladu se standardy OBSE a mezinárodními normami. Evropská unie je v řadě zemí obecně velmi znepokojena nedostatkem svobody shromažďování, sdružování a projevu. V Bělorusku nedošlo s ohledem na dodržování lidských práv, právního státu a demokratických zásad k žádnému zlepšení. V některých partnerských zemích se organizace občanské společnosti, někdy i odbory, i nadále potýkají se závažnými omezeními (jedná se o překážky limitující svobodu pohybu, soudní spory vedené proti hlavním představitelům nevládních organizací, složité administrativní postupy, přijetí finanční podpory až na základě povolení). Egyptské organizace občanské společnosti čelily sílícímu tlaku ze strany státních orgánů. Důvodem k obavám jsou i stávající právní předpisy Egypta, Maroka a Alžírska týkající se svobody sdružování. Svoboda sdružování rovněž pokulhává v Bělorusku a Ázerbájdžánu. Svoboda sdružování musí být zaručena a nové zákony o sdruženích musí být v souladu s mezinárodními normami pro lidská práva. V několika sousedních zemích se i nadále setkáváme s politickým a hospodářským ovlivňováním sdělovacích prostředků, jakož i s jejich autocenzurou a nedostatečnou různorodostí. V Ázerbájdžánu a Egyptě se vyskytlo mnoho případů obtěžování a věznění novinářů, pozitivní vývoj jsme pak mohli pozorovat u provádění právních předpisů o transparentnosti v Gruzii. Nezávislost soudů musí být do určité míry posílena v několika partnerských zemích, k nimž na jihu patří Egypt, Maroko, Tunisko a Alžírsko a na východě je to především Ázerbájdžán a Bělorusko. Na Ukrajině existují určité obavy týkající se zneužívání soudního systému pro politické účely. I přes některé reformy soudních systémů je soudnictví v jižním i východním sousedství nadále vnímáno jako výrazně závislé na výkonné moci. Důvěru v soudnictví přitom podkopává vysoký počet odsouzených, nadměrné využívání administrativního zadržení a neuspokojivé uplatňování zásady rovnosti účastníků řízení před soudem. Ačkoli došlo k určitému zlepšení vězeňské infrastruktury, podmínky ve věznicích zůstávají i nadále důvodem k obavám a přetrvává i nedostatečná míra vyšetření případů mučení a špatného zacházení, což vede k podpoře kultury beztrestnosti mezi pracovníky donucovacích orgánů. Korupce zůstává velkým problémem v mnoha partnerských zemích. Většina z nich k řešení korupce podnikla jen zdrženlivé či vůbec žádné kroky. Zejména na Ukrajině, v Libanonu, Ázerbájdžánu, Bělorusku a Libyi je index vnímání korupce stále velmi vysoký.[5] Demokratická kontrola nad ozbrojenými a bezpečnostními silami se zlepšila, zejména v Libyi a Egyptě. V oblasti Středomoří je stále významným problémem reforma bezpečnostního sektoru, zejména reforma policie, úplné zrušení stavu nouze a reforma trestních a vojenských zákoníků, jež by měla zabránit vojenským soudním procesům s civilisty. V rámci strukturovaných dialogů se stále hovoří o otázkách, jako je dohled nad policií a její odpovědnost, podmínky ve vězeňském systému a zacházení s občany v základní vojenské službě. Pro úspěšný přechod k demokratické společnosti má rozhodující význam důvěryhodnost postupů přechodného soudnictví, a to především v těch zemích, které svrhly autoritářské režimy, jež páchaly trestné činy proti vlastnímu obyvatelstvu. Další prioritou v rámci Východního partnerství jsou soudní reformy a reformy výkonu práva, jež souvisí s celkovým cílem zachovat a dále posílit právní stát. Kulturní a sociální diskriminace žen zůstává problémem v jižních sousedních zemích. Ženy se do revolučních hnutí v těchto zemích aktivně zapojily. Nyní je nezbytné, aby proces přechodu a ústavních reforem nebránil pokroku v otázkách rovného postavení žen před zákonem a ve společnosti či aby postavení žen nepodkopával. Mnoho prostoru pro zlepšení v oblasti rovnosti žen a mužů je rovněž v zemích Východního partnerství. Téměř ve všech sousedních zemích stále neexistují komplexní antidiskriminační právní předpisy. Diskriminační postoje jsou rozšířené, zejména proti komunitě LGBT (tj. lesby, gayové, bisexuálové a transgender osoby). 2.2. Udržitelný hospodářský a sociální rozvoj Hospodářský růst byl zaznamenán pouze u několika partnerů EPS, například v Gruzii a Ázerbájdžánu, ale ve většině ostatních partnerských zemích zpomalil. Vnější rizika spojená se světovou hospodářskou situací se zvýšila a vyhlídky na hospodářské oživení byly rovněž negativně ovlivněny existujícími konflikty v některých partnerských zemích. Partnerské země na jihu a východě EU i nadále čelí všeobecným makroekonomickým nerovnováhám a vysoké, někdy dokonce rostoucí nezaměstnanosti. Zejména v jižních partnerských zemích se setkáváme s vysokou mírou nezaměstnanosti mladých lidí. Nepříznivý dopad na růst měla také probíhající nebo opětná politická nestabilita. Bez zvýšení růstu a účinných politik zaměstnanosti (včetně investic do lidského kapitálu, propagace důstojné práce, výzkumu a inovací) bude vysoká míra nezaměstnanosti u mladých lidí přetrvávat a neformální sektor bude i nadále představovat významný podíl reálné ekonomiky. V mnoha východních a jižních sousedních zemích přetrvávají významné socioekonomické rozdíly. Pokud tyto otázky nebudeme řešit, nepřestanou ohrožovat budoucí sociální stabilitu a přechod k demokracii. K jejich řešení napomáhá EU poskytováním finančních prostředků na podporu klíčových hospodářských reforem. V souvislosti s přetrvávající hospodářskou a finanční krizí v eurozóně a celosvětovým zpomalením hospodářského růstu představovaly dialogy o makroekonomických otázkách, které Komise v roce 2012 vedla s velkou většinou sousedních států (se všemi s výjimkou Libye a Sýrie) užitečný nástroj pro hospodářskou spolupráci EU a jejích partnerských zemí. Tyto dialogy umožnily otevřenou výměnu názorů o hospodářském vývoji a politických problémech, včetně důsledků, které má současná nepříznivá situace v eurozóně na sousední státy EU. Makroekonomické dialogy posloužily rovněž jako platforma pro přezkum priorit hospodářských reforem stanovených v akčních plánech EPS a programech přidružení. Kromě pravidelných makroekonomických dialogů zřízených na základě jednotlivých dvoustranných dohod pořádá Komise diskuse o hospodářské politice s těmi partnerskými zeměmi, jež využívají makrofinanční pomoci EU (MFA). Ta má partnerským zemím pomoci řešit makroekonomickou nerovnováhu a provádět strukturální reformy zaměřené na růst. V roce 2012, s uvolněním posledních splátek, dokončila Komise provádění dvou programů makrofinanční pomoci schválených v roce 2009 (Arménie: 100 milionů EUR ve formě půjček a grantů) a v roce 2010 (Moldavsko: 90 milionů EUR ve formě grantů). Na začátku roku 2013 bylo s Ukrajinou podepsáno Memorandum o porozumění a dohoda o půjčce pro program makrofinanční pomoci v maximální výši 610 milionů EUR. V průběhu roku 2012 EU úzce spolupracovala s egyptskými a jordánskými orgány na možnosti zahájení programů makrofinanční pomoci na začátku roku 2013. Legislativní rozhodnutí o programu pro Gruzii, které navrhla Komise na začátku roku 2011 (46 milionů EUR ve formě půjček a grantů), muselo být ještě schváleno Evropským parlamentem a Radou. Spolupráce v oblasti politiky podnikání se v roce 2012 i nadále soustředila na zlepšení podnikatelského prostředí a poskytování lepší finanční podpory malým a středním podnikům. Jedním z hlavních cílů zůstává provedení iniciativy „Small Business Act“, evropského rámce pro politiku podnikání příznivou pro malé a střední podniky. Úroveň dosaženého pokroku v této oblasti se mezi partnerskými zeměmi značně liší. Tvorbu politik v celém regionu by mohl zlepšit mechanismus konzultací, jenž by malým a středním podnikům umožnil vyjádřit se k otázkám, které se jich týkají. Rozvoj podnikání by podpořilo posílení právního státu a zajištění spravedlivého, jednoduchého přístupu k veřejným zakázkám, čehož by se dalo dosáhnout zlepšením systémů zadávání veřejných zakázek, zjednodušením administrativních postupů, zvýšením kvalifikace, snadnějším přístupem k financím a zvýšením inovací. Finanční podpora EU pomáhá malým a středním podnikům rozvíjet kapacity v mnoha oblastech. Potírání chudoby a nezaměstnanosti bylo i nadále významnou prioritou zejména ve venkovských oblastech. V květnu uspořádala EU seminář na vysoké úrovni s cílem představit a projednat iniciativu s názvem Program pro zemědělství a rozvoj venkova v rámci evropského sousedství (ENPARD). V jižních partnerských zemích se již rozbíhají pilotní činnosti. Byly zřízeny technické výbory, v nichž zasedají zástupci občanské společnosti i soukromého sektoru. Činnosti v rámci programu ENPARD byly zahájeny v Egyptě, Alžírsku, Tunisku, Maroku a v Gruzii. Ve všech zemích Východního partnerství bylo navíc Organizací pro výživu a zemědělství (FAO) provedeno hodnocení zemědělství a rozvoje venkova. V jeho rámci bylo rovněž zjištěno několik společných problémů na regionální úrovni. Výsledky hodnocení jsou dobrým východiskem pro nově vytvořený panel pro zemědělství a rozvoj venkova zemí Východního partnerství a budou rovněž sloužit jako podklad pro přípravu potenciálních nových programů v této oblasti.

2.3. Trhy EU zůstává nejdůležitějším obchodním partnerem téměř všech zemí EPS. Z tohoto důvodu se pokračovalo v prohlubování hospodářské a obchodní integrace mezi EU a jejími partnery. EU a Ukrajina parafovaly dohodu o přidružení, včetně prohloubené a komplexní zóny volného obchodu (DCFTA). Značného pokroku bylo dosaženo v jednání s Moldavskem poté, co byla v březnu zahájena jednání o prohloubené a komplexní zóně volného obchodu. Arménie a Gruzie dosáhly velmi dobrého pokroku v jednání o dohodě o přidružení, včetně jednání o dohodě o prohloubené a komplexní zóně volného obchodu. Budoucí zařazení východních partnerů, s nimiž EU uzavřela dohodu o prohloubené a komplexní zóně volného obchodu, do celoevropsko-středomořského systému diagonální kumulace pravidel původu posílí jejich hospodářskou integraci s EU a poslouží jim jako dodatečná pobídka pro vytvoření oblasti volného obchodu s jinými partnery v EPS. Po důkladných přípravách zahájila EU s Marokem na začátku roku 2013 jednání o prohloubené a komplexní zóně volného obchodu. Pokroku bylo rovněž dosaženo v přípravách na jednání o prohloubené a komplexní zóně volného obchodu s Tuniskem. Přípravy na jednání o prohloubené a komplexní zóně volného obchodu s Jordánskem nijak nepokročila a nezačala ani jednání s Egyptem. V říjnu vstoupila v platnost dohoda s Marokem o produktech zemědělství a rybolovu a v lednu vstoupila v platnost dohoda o produktech zemědělství a rybolovu s palestinskou samosprávou. Jednání o podobné dohodě s Tuniskem nemohla být obnovena. V lednu vstoupila v platnost dohoda o posuzování shody a akceptaci průmyslových výrobků s Izraelem, konkrétně farmaceutických výrobků. 2.4. Mobilita Evropské unii a jejím partnerským zemím se dařilo mobilitu občanů dále zlepšovat. Významného pokroku bylo v roce 2012 dosaženo v plnění cíle zajistit bezvízové cestování v rámci Východního partnerství, k čemuž bylo vydáno zmocnění na summitu Východního partnerství v roce 2011. Moldavsko učinilo důležitý krok kupředu v rámci svého akčního plánu na uvolnění vízového režimu – přešlo k hodnocení jednak druhé fáze provádění příslušných právních předpisů, a jednak hodnotících kritérií týkajících se tohoto provádění. Ukrajině se rovněž podařilo dosáhnout značného pokroku v plnění svého akčního plánu vízové liberalizace (VLAP). V červnu 2012 byl zahájen dialog o uvolnění vízového režimu s Gruzií s cílem posoudit podmínky pro bezvízový styk do EU pro občany Gruzie. Arménie umožnila bezvízový vstup občanům EU na své území od ledna 2013. Po uzavření partnerství pro mobilitu s Moldavskem, Gruzií a Arménií byla zahájena diskuse o možném partnerství pro mobilitu mezi EU a Ázerbájdžánem. Z prvního, hlavního hodnocení partnerství pro mobilitu mezi EU a Moldavskem vyplynulo, že je velmi důležité zřídit ucelený dvoustranný rámec pro spolupráci, a zároveň vyšlo najevo, že rozsah konkrétních činností (zejména v oblasti legální migrace) by se mohl dále rozšířit. Bělorusko na nabídku EU jednat o dohodě o zjednodušení udělování víz a o zpětném přebírání osob nereagovalo. To zdůrazňuje skutečnost, že je důležité, aby členské státy vůči běloruským občanům optimálně využívaly pružnosti vízového kodexu EU. Užší vazby v oblasti mobility a migrace vznikly s partnerskými zeměmi na jihu, přičemž využívají rozsáhlých zkušeností EU s jejími východními partnery. Po dialozích o otázkách migrace, mobility a bezpečnosti s Tuniskem a Marokem v říjnu roku 2011 probíhala s těmito dvěma zeměmi v roce 2012 úspěšně jednání o partnerství pro mobilitu. Nedávno EU a Maroko oznámily, že se v otázce partnerství pro mobilitu dohodly na úrovni vyjednavačů na politickém prohlášení. Cílem je dokončit jednání v první polovině roku 2013. Dialog s Jordánskem byl zahájen v prosinci 2012. Egypt zatím na návrh EU zahájit dialog o migraci, mobilitě a bezpečnosti nereagoval. Programy jako Tempus, Erasmus Mundus, Marie Curie a Mládež v akci, do nichž jsou sousední země velmi aktivně zapojené, sehrály významnou roli v podpoře mobility studentů, akademických pracovníků, výzkumníků a mladých lidí z těchto zemí i z EU, a přispěly tak k modernizaci a otevření systémů vysokoškolského vzdělávání. 2.5. Spolupráce EU i nadále finančně podporovala provádění reforem v partnerských zemích. Celková částka, která je pro partnerské země k dispozici v období 2011–2013, činí 6,5 miliard EUR. To zahrnuje dodatečné financování (0,95 miliard EUR), které bylo poskytnuto po zahájení iniciativy Východního partnerství a přezkumu evropské politiky sousedství. Převážná část tohoto dodatečného financování je poskytována na základě zásady „více za více“, tj. podle pokroku dosaženého v budování stabilní a udržitelné demokracie a na základě plnění cílů souvisejících reforem. Pomoc je poskytována prostřednictvím dvou zastřešujících programů: 540 milionů EUR na program SPRING[6] v jižním Středomoří a 130 milionů EUR na program EaPIC[7] v zemích Východního partnerství. Oba programy se zaměřují na podporu demokratické transformace, budování institucí a prosazování udržitelného růstu podporujícího začlenění. Zbytek dodatečných finančních prostředků byl většinou přidělen programům na podporu mobility (Tempus, Erasmus Mundus atd.) a na podporu organizací občanské společnosti a nestátních subjektů. V souvislosti s budoucím financováním v rámci nadcházejícího Evropského nástroje sousedství (ENI) se navrhuje, že se prostředky budou přidělovat podle kritérií, jako je například odhodlání partnerské země reformy realizovat a učinit určitý pokrok v jejich provádění a v budování stabilní a udržitelné demokracie, jakož i podle úrovně partnerství, jíž by daná země chtěla s EU dosáhnout.[8] V tomto rámci byl v roce 2011 zřízen nástroj sousedství pro občanskou společnost (CSF), jehož počáteční rozpočet činí 26,4 miliony EUR. Jeho účelem je posílit organizace občanské společnosti, včetně sociálních partnerů, aby se mohly aktivně podílet na změnách v regionu EPS a hrály skutečnou úlohu v procesu demokratizace. První fáze CSF realizovaná v roce 2012 se zaměřila na posílení schopnosti občanské společnosti vytvářet kontaktní sítě a na zlepšení jejich schopnosti prosazovat vnitrostátní reformu a zvýšit odpovědnost vůči veřejnosti. V prosinci roku 2012 byla schválena druhá fáze CSF s novými rozpočtovými prostředky ve výši 45,3 milionů EUR na období 2012–2013. Cílem je podporovat větší zapojení organizací občanské společnosti do politického dialogu s partnerskými vládami a rovněž jejich posílenou roli ve vnitrostátním reformním procesu a v místních programech rozvoje. Na podporu politických aktérů, kteří ve své zemi usilují o demokratické změny, navrhla v roce 2011 vysoká představitelka EU pro zahraniční a bezpečnostní politiku spolu s Komisí vytvoření Evropské nadace pro demokracii (EED). V roce 2012 byly podniknuty důležité kroky pro organizaci a samotné zahájení provozu Evropské nadace pro demokracii coby nezávislé evropské neziskové nadace za účasti zástupců členských států EU, Evropského parlamentu, Evropské komise, vysoké představitelky EU pro zahraniční a bezpečnostní politiku a zástupců organizací občanské společnosti. Komise a několik členských států EU již za tímto účelem poskytly finanční prostředky ve výši 15 milionů EUR (z čehož 6 milionů EUR pochází od Komise), díky nimž by EED mohla začít plně fungovat v roce 2013. Díky rozhodnutí o přezkumu v polovině období vnějšího mandátu Evropské investiční banky (EIB) v říjnu roku 2011 se otevřela cesta pro další úvěry pro partnerské země ve výši 1,15 miliardy EUR a dále ve výši až 1 miliardy EUR v podobě půjček spojených s řešením otázek změny klimatu do konce roku 2013. V roce 2012 schválila EIB téměř 1,7 miliardy EUR nových úvěrů v jižním sousedství a téměř 0,9 miliard EUR v oblasti východního sousedství (včetně Ruska). Evropská banka pro obnovu a rozvoj (EBRD), jejíž oblast působení byla v roce 2011 rozšířena o země jižního a východního Středomoří, přidělila v květnu 2012 jednu miliardu EUR na zahájení své činnosti v prvních čtyřech zemích. Jsou jimi Egypt, Jordánsko, Maroko a Tunisko. Až 100 milionů EUR, částečně z rozpočtu EU, bylo přiděleno na činnosti technické pomoci pro identifikaci a přípravu projektů. Na konci roku 2012 činil celkový objem prostředků přidělených z investiční facility sousedství (NIF) 594,9 milionů EUR (z toho 259,8 milionů EUR ve východním regionu sousedství a 335,1 milionů EUR na jihu). Od vytvoření investiční facility sousedství bylo od evropských finančních institucí získáno celkem 8 miliard EUR (téměř stejně rozdělených mezi východem a jihem). 2.6. Odvětvová spolupráce Spolupráce na politikách konkrétního odvětví je důležitou, rozšiřující se součástí obnovené EPS, a to jak na dvoustranné úrovni, tak v rámci Východního partnerství a Unie pro Středomoří. Stále více se opírá o sbližování s normami a standardy EU, podporuje transformaci, reformy, modernizaci a v neposlední řadě i integraci s trhy EU. Vztahuje se na širokou škálu oblastí, včetně zaměstnanosti a sociální politiky, průmyslové politiky, politiky hospodářské soutěže, zemědělství a rozvoje venkova, rybolov, změny klimatu, životního prostředí, energetické bezpečnosti, dopravy, integrované námořní politiky, informační společnosti, výzkumu a inovací, vzdělávání, zejména spolupráce v rámci vysokoškolského vzdělávání a mobility (prostřednictvím programů, jako je Erasmus Mundus, Tempus a Marie Curie), dále spolupráce mládeže, otázek zdraví a kultury. Někteří partneři mají s EU uzavřeny právně závazné odvětvové nástroje, jako jsou Energetické společenství, dvoustranné dohody o letectví nebo regionální úmluvy o celoevropsko-středomořských preferenčních pravidlech původu. Tyto nástroje představují regionální stavební kameny, které mohou mít sociální, hospodářský, právní nebo regulační a politický přínos, který jde nad rámec bilaterálního přístupu, a mohou vést k postupné integraci v jednotlivých odvětvích. Vytvářejí síť vztahů mezi EU a jejími partnery, což rozšiřuje geografickou působnost právních norem EU. EU by měla uvažovat o tom, jak geografickou působnost těchto nástrojů postupně dále rozšířit, aby k nim měly přístup i ostatní země EPS, nebo si klást otázku, jak s partnerskými zeměmi rozvíjet spolupráci v jednotlivých odvětvích, jako tomu bylo například u dopravní spolupráce se zeměmi západního Balkánu. V odvětví energetiky se společné úsilí zaměřilo na zabezpečení dodávek energie, tržní reformu a integraci, včetně rozvoje infrastruktury, zlepšování energetické účinnosti a využívání obnovitelných zdrojů energie. Byly podniknuty další kroky k otevření strategického Jižního koridoru pro přepravu plynu. Východní partnerské země jako např. Moldavsko a Ukrajina dosáhly pokroku v provádění svých závazků přijatých v rámci Energetického společenství. O členství v tomto společenství nedávno zažádala i Gruzie. EU a její partnerské země ze Středomoří dosáhly na cestě k vytvoření plánovaného Středomořského energetického společenství jen omezeného pokroku. Partnerské země učinily další kroky v přípravě a provádění environmentálních strategií a právních předpisů a vyvinuly určité úsilí ke zlepšení stavu jejich životního prostředí. EU partnerským zemím pomohla při řešení otázek zhoršování stavu životního prostředí a při prosazování udržitelného využívání přírodních zdrojů, včetně otázek kvality ovzduší a vody, průmyslového znečištění, nebezpečných pesticidů, nakládání s odpady, ochrany přírody a lesnictví, a podílela se na zlepšení environmentálních informačních systémů a správy životního prostředí a k posílení informačních systémů a správy týkající se životního prostředí. Je nezbytné, aby partnerské země plně prováděly vícestranné dohody v oblasti životního prostředí, které podepsaly. Stěžejní programy pro prevenci, připravenost a schopnost reakce na přírodní katastrofy a katastrofy způsobené člověkem (v angličtině PPRD South and East) přispěly k částečnému provádění rámce pro činnost z Hjógo ke snižování rizika katastrof přijatý v roce 2005, čímž se napomohlo sbližování právních předpisů daných zemí s právními předpisy a normami EU. EU bude podporovat rozvoj komunikačních a informačních strategií, budování kapacit a lepší koordinaci. Partnerské země podnikly určité kroky v oblasti řešení otázek změny klimatu, zejména prostřednictvím některých projektů v rámci mechanismu čistého rozvoje (CDM) a projektů společného provádění. EU těmto zemím pomohla s přechodem směrem k nízkouhlíkové ekonomice a se zajištěním odolnosti vůči změnám klimatu, a to prostřednictvím budování kapacit a investic. Nicméně vytváření ambiciózních politik v oblasti klimatu i jejich provádění je i nadále problémem, stejně jako zohledňování otázek klimatu v jiných souvisejících politikách (např. v energetice, dopravě, zemědělství). Partnerské země jsou vyzývány k tomu, aby začaly vypracovávat národní strategie pro řešení otázek změny klimatu, jako jsou politiky pro nízkouhlíkový rozvoj a strategie odolnosti vůči změnám klimatu – to je nutné rovněž v souvislosti s mezinárodními jednáními a jejich dokončením v roce 2015. To také znamená integrovat problematiku změny klimatu do jiných oblastí politiky. Partnerské země EPS provedly reformy s cílem přiblížit se dopravním normám EU. Společná práce v rámci Dopravního panelu Východního partnerství se zaměřila na užší integraci dopravních systémů, definici regionální dopravní sítě napojené na transevropské dopravní sítě (TEN-T) a na stanovení prioritních projektů vzájemného propojení těchto sítí. Tato práce by měla být dokončena v roce 2013. Podobná spolupráce s jižními partnerskými zeměmi by měla být schválena na druhé ministerské konferenci o dopravě, která se koná v listopadu 2013. EU a Moldavsko podepsaly na začátku tohoto roku dohodu o společném evropském leteckém prostoru. Podobná dohoda byla již parafována v roce 2012 s Izraelem. V roce 2013 bude zahájeno jednání o letecké dopravě s Tuniskem a jednání na toto téma by měla být obnovena s Libanonem. Jednání o dohodě o letecké dopravě s Ukrajinou, znovu zahájená v roce 2012, by měla být v roce 2013 uzavřena, a týž rok by se měla zahájit jednání v této oblasti s Ázerbájdžánem. V únoru roku 2013 se uskutečnil neformální dialog ministrů zemí Východního partnerství o dopravě s cílem připravit půdu pro druhé zasedání EU a ministrů dopravy zemí VP v roce 2013. Na základě studie proveditelnosti o spolupráci v oblasti námořního rozvoje ve Středozemním moři, která byla vypracována v rámci svěřeneckého fondu nástroje pro evropsko-středomořské investice a partnerství (FEMIP), vzešel v roce 2012 ze spolupráce Evropské komise, Evropské investiční banky a Mezinárodní námořní organizace (tzv. EC-EIB-IMO) soubor společných návrhů činnosti. V roce 2013 spoluorganizuje EC-EIB-IMO 12. konferenci FEMIP s cílem posílit mezi zeměmi Středomoří spolupráci při činnostech probíhajících na moři a v pobřežních oblastech a podpořit hospodářský růst a vznik pracovních míst v tomto regionu. Pokud jde o politiky v oblasti informační společnosti, zaměřovala se spolupráce i nadále na vytvoření spravedlivých, moderních, otevřených a transparentních telekomunikačních trhů, zajištění možnosti otevřeného a dynamického využívání internetu pro všechny a různorodého mediálního prostředí. V roce 2012 byla zřízena Síť regulačních orgánů v oblasti elektronických komunikací zemí Východního partnerství. Středomořská síť regulačních orgánů síť bude posílena. Byly učiněny důležité kroky směrem k vytvoření společného prostoru pro znalosti a inovace. V roce 2012 se zvýšila účast partnerských zemí EPS na sedmém rámcovém programu EU pro výzkum (2007–2013) (7. RP). Výzva k předkládání návrhů mezinárodní spolupráce, zveřejněná v červenci 2012, obsahovala činnosti, které se přímo zaměřovaly na země EPS na regionální i dvoustranné úrovni s cílem podpořit politický dialog, jakož i zvláštní akce pro překlenutí propasti mezi výzkumem a inovacemi. Na konci roku 2012 činila výše celkového příspěvku EU na projekty s účastí zemí EPS celkem 960 milionů EUR. V březnu 2012 byla podepsána dohoda o vědecko-technické spolupráci mezi EU a Alžírskem. Od ledna 2012 byla k 7. RP přidružena Moldavská republika. Po evropsko-středomořské konferenci o výzkumu a inovacích, která se konala v Barceloně v dubnu 2012, se připravují iniciativy k posílení spolupráce mezi těmito dvěma regiony. V roce 2012 byl dán impuls k vytvoření specializovaného panelu pro výzkum a inovace v rámci stávající platformy IV Východního partnerství s názvem „Mezilidské kontakty“. Činnost panelu bude zahájena v roce 2013.

57. V roce 2012 se pokračovalo v dialogu s partnerskými zeměmi za účelem stanovení jejich klíčových zájmů ohledně účasti na programech EU a spolupráce s agenturami EU. Ve většině partnerských zemí uspořádala EU informační schůzky týkající se obecného přístupu k účasti na programech a spolupráce s agenturami.

V říjnu vstoupil v platnost protokol umožňující Maroku účast na programech EU, jež jsou otevřené partnerským zemím EPS. V prosinci pak EU podepsala podobné protokoly s Arménií a Jordánskem. Zahájena byla jednání o protokolech s Ázerbájdžánem a Gruzií.[9] V listopadu uspořádala EU informační seminář, jehož se účastnily země EPS i agentury EU. Komise odsouhlasila projekt finanční pomoci ve výši 3,7 milionu EUR, jenž byl zahájen počátkem roku 2013, aby podpořila přípravná opatření agentur EU, jež mají partnerům EPS pomoci se na jejich práci podílet. Partnerské země EPS posílily interakci s několika agenturami EU, včetně bilaterální technické spolupráce. EU je připravena jednat o protokolech, které umožní dalším zemím EPS programů EU využívat. Vzhledem k tomu, že platnost stávajících programů v roce 2013 skončí, poskytne EU partnerským zemím informace o programech na období 2014–2020, jichž mohou využívat, hned jak budou schváleny. EU bude i nadále pomáhat partnerským zemím účastnit se činností agentur EU, zejména prostřednictvím financování přípravných činností. Partnerské země budou muset pečlivě vybrat omezený počet priorit, aby se usnadnil další dialog a spolupráce na základě vzájemně definovaného zájmu. Evropská unie je připravena dočasně a degresivním způsobem spolufinancovat některé z nákladů spojených s účastí. 2.7. Jižní a východní rozměr evropské politiky sousedství

61. Evropská politika sousedství je založena na individuálním partnerství mezi EU a každou jednotlivou sousední zemí, jehož je dosahováno prostřednictvím jednotné politiky založené na vzájemné odpovědnosti a sdíleném závazku k dodržování univerzálních hodnot lidských práv, demokracie a právního státu. Tento přístup doplňuje existence dvou regionálních rozměrů evropské politiky sousedství: Východního partnerství a Partnerství pro demokracii a sdílenou prosperitu se sousedními zeměmi jižního Středomořím. Ta se snaží podporovat regionální spolupráci a rozvoj regionálních synergií a reagovat na specifické zeměpisné, hospodářské a sociální problémy každého regionu.

2.7.1 Východní partnerství V rámci provádění Východního partnerství bylo dosaženo významného pokroku na bilaterální i multilaterální úrovni. Navzdory tomu je úsilí dosáhnout cíle politického přidružení partnerských zemích a jejich hospodářské integrace s EU i nadále brzděno omezeným pokrokem, kterého některé země dosáhly v oblasti demokratických reforem, lidských práv a právního státu. Základem pro řízení a kontrolu dalšího provádění cílů tohoto partnerství, které jsou stanoveny v Pražském a Varšavském prohlášení a jichž se má dosáhnout do konání příští vrcholné schůzky ve Vilniusu na podzim 2013, zůstává plán vypracovaný v roce 2012 [10] . Platformy a diskusní panely VP poskytly prostor pro společný dialog, spolupráci a výměnu informací v oblastech, jako je reforma veřejné správy, dopravy a otázky migrace a azylu. Platformy Fóra občanské společnosti byly zřízeny ve všech šesti zemích Východního partnerství. Významného pokroku se podařilo dosáhnout u dohod o přidružení (AA), včetně dohod o prohloubených a komplexních zónách volného obchodu, zásadních nástrojů podporujících demokratickou a hospodářskou transformaci. EU pak dosáhla pokroku směrem k uvolnění vízového režimu pro krátkodobé cesty s pěti z šesti partnerských zemích. EU poskytla rovněž značné finanční prostředky na podporu reformního úsilí partnerských zemí. Pro období 2011–2013 je pro dvoustrannou a regionální spolupráci k dispozici 1,9 miliardy EUR (včetně 350 milionů EUR dodatečných zdrojů). Program integrace a spolupráce v rámci Východního partnerství (EaPIC) slouží jako nástroj pro systematičtější uplatňování vyšší podmíněnosti politik a používání zásady „více za více“. V roce 2012 z programu EaPIC čerpaly zvýšenou finanční pomoc tři partnerské země (tj. Moldavsko, Gruzie a Arménie). Dosáhlo se rovněž dohody týkající se zřízení Neformálních dialogů Východního partnerství, které se budou konat na úrovni vysoké představitelky EU/místopředsedkyně Komise, komisaře pro evropskou politiku sousedství a ministrů zahraničí šesti partnerských zemí. Při Neformálních dialozích by se mělo diskutovat o veškerých otázkách zahraniční politiky, na nichž mají společný zájem EU i partnerské země, dále by se mělo sledovat provádění plánu pro Východní partnerství a popř. by měly zahrnovat dialog o otázkách konkrétního odvětví. První setkání se konalo v Kišiněvě v červnu roku 2012, druhý dialog v Tbilisi v únoru roku 2013 zahrnoval neformální dialog o dopravě, kterého se zúčastnil místopředseda Komise Siim Kallas a ministři dopravy partnerských zemí. Dalším milníkem v provádění plánu pro Východní partnerství bude summit, který proběhne ve Vilniusu v listopadu 2013. Některé východní partnerské země chtějí vztahy s Unií rozvíjet ještě dále. Ve sdělení o EPS z května 2011[11] vysoká představitelka EU pro zahraniční a bezpečnostní politiku spolu s Komisí poukázala na to, že hodnoty, na nichž je Evropská unie vybudována – svoboda, demokracie, dodržování lidských práv a základních svobod a právního státu – tvoří rovněž jádro procesu politického přidružení a hospodářské integrace v rámci EPS. Jedná se o tytéž hodnoty, které jsou zakotveny v článku 2 Smlouvy o Evropské unii a na nichž se zakládají články 8 a 49 této Smlouvy. Na summitu Východního partnerství pořádaném ve Varšavě v roce 2011 vedoucí představitelé států a vlád ocenily evropské ambice některých partnerů a jejich ochotu zvolit si evropskou cestu[12]. 2.7.2. Partnerství pro demokracii a sdílenou prosperitu

66. V roce 2012 byly v plánu[13] stanoveny cíle partnerství v jižním sousedství, a to na dvoustranné i regionální úrovni, jakož i výsledky, které se očekávají do konce 2013. Provádění tohoto plánu bylo ovlivněno měnící se situací středomořských partnerů v roce 2012. Evropská unie vede svou politiku obnoveného působení na dvoustranné i regionální úrovni a nabízí pomoc při transformaci, přičemž uznává, že odpovědnost za ni je v rukou partnerských zemí. Kromě 3,5 miliard EUR, které byly v rámci programů EU na období 2011–13 již vyčleněny, dává EU zemím Jižního partnerství k dispozici přibližně 700 milionů EUR ve formě nových grantů.

67. V roce 2012 došlo k úspěšnému uspořádání demokratických voleb (v Egyptě, Alžírsku, Libyi), proběhly volební reformy při přípravě voleb v Jordánsku a Libanonu a ve většině partnerských zemí se podařilo sestavit novou vládu. EU v některých zemích podpořila prostřednictvím pomoci nebo pozorovatelských misí často první skutečně demokratické volby. Politika za účasti několika stran získala novou dynamiku a aktivnější a průbojnější byla i občanská společnost. V mnoha zemích regionu se obecně více respektuje svoboda projevu a jednodušší je i založit politickou stranu nebo odbory. Nicméně se jasně ukázalo, že k vybudování demokratických institucí bude potřeba více času, zejména v případech, kdy proces transformace stále zastiňuje právní nejistota (např. v Egyptě). Nicméně nová dynamika politických stran a občanské společnosti je znakem rozvoje demokratické kultury, což EU poskytuje nový prostor pro dialog. Zároveň se palčivou otázkou stalo zhoršování bezpečnostní situace, zejména v Libyi, na Sinaji a v Sahelu, nutná reforma bezpečnostních složek zděděných po předcházejících režimech, a to při zachování práva a pořádku.

68. Rozvoji hospodářských činností stojí i nadále v cestě politická nejistota, jakož i nedostatek strukturálních reforem pro růst podporujících začlenění. Schodky veřejných financí zůstaly nadále vysoké, nebo se v roce 2012 dokonce propadly, a to z důvodu slabého hospodářství a zvýšených výdajů na hlasitě vyjadřované sociální požadavky. Míra nezaměstnanosti v těchto zemích se přes již tak vysokou úroveň ještě zvýšila. Ačkoli politický kontext byl pro rozhodující hospodářské reformy nepříznivý, existují jisté známky stabilizace.

Zvláštní zástupce EU pro jižní Středomoří sehrál vedoucí úlohu při rozvíjení politického dialogu EU s těmi zeměmi regionu, které jsou zapojeny do procesu transformace, čímž se přispělo k úsilí EU o posilování demokracie a budování institucí a k zefektivnění činnosti EU, zvýšení její přítomnosti a viditelnosti v regionu. Byly zřízeny pracovní skupiny pro Tunisko (28.–29. září 2011), Jordánsko (22. února 2012) a Egypt (13.–14. listopadu 2012). Tyto pracovní skupiny přispěly k prohloubení vztahů EU se zmíněnými třemi zeměmi – byly zaměřené na výsledky, diferenciované a vytvořené každé zemi na míru. Figurovaly v nich všechny orgány EU i zástupci soukromého sektoru. Evropští podnikatelé se v roce 2012 účastnili misí pro růst do Maroka a Tuniska, které vedl místopředseda Evropské komise Antonio Tajani. V Tunisku byla zahájena činnost Rady pro podnikání EU-Tunisko, která má tuniské vládě dávat doporučení ohledně zlepšení podnikatelského prostředí.

70. Na regionální úrovni bylo Severní spolupředsednictví Unie pro Severní dimenzi Středomoří předáno EU a spolupředsednickou zemí pro Jižní dimenzi se stalo Jordánsko. Jedná se o znak obnovené vůle obou stran Středozemního moře změnit Unii pro Středomoří, toto výjimečné fórum o 43 členech,[14] v efektivní katalyzátor vývoje regionálních projektů. Na ministerském zasedání EU a Ligy arabských států byla vyslána jasná politická zpráva ohledně závazku EU a ministrů arabských zemí spolupracovat při řešení otázek společného zájmu. Společné sdělení z prosince[15] stanovilo, jakým způsobem by Evropská unie mohla podpořit užší spolupráci mezi zeměmi Maghrebu. Komise se rovněž zúčastnila summitu 5+5 konaném v říjnu mezi pěti zeměmi jižního Středomoří EU a zeměmi Maghrebu, kde vyjádřila podporu další regionální integraci, kterou považuje za důležitý způsob rozvoje bezpečnosti a prosperity.

Zatímco v roce 2012 bylo při plnění cílů plánu dosaženo výrazného pokroku, další pokrok v roce 2013 bude závislý na trvající ochotě EU a partnerských zemí plnit závazky, které si již stanovily. Se stabilnější politickou situací dosahují partnerské země v přechodu k demokracii pokroku, nicméně vlády by měly mít lepší možnost využívat výhod, které jim EU může nabídnout, a dávat podnět k zapojení do regionální spolupráce. 2.8. Řešení konfliktů v sousedství Řešení vleklých konfliktů v sousedních zemích – v Moldavsku, na jižním Kavkaze, na Blízkém východě – tvoří důležitou součást politiky EU. Zapojení EU v oblasti SZBP/SBOP bude i nadále nedílnou součástí evropské politiky sousedství. Přítomnost misí SBOP v zemích EPS odráží komplexní, multitematický přístup EU k těmto otázkám, jenž se zaměřuje na problematiku bezpečnosti, právního státu a řízení civilních krizí. Zvláštní zástupce EU pro jižní Kavkaz a krizi v Gruzii hrál nadále klíčovou úlohu v úsilí EU o řešení konfliktů v Gruzii a Náhorním Karabachu. Spolu s OSN a OBSE předsedal zvláštní zástupce Ženevským mezinárodním jednáním o krizi v Gruzii. Ty jsou v současné době jediným fórem pro dialog mezi gruzínskými orgány a separatistickými regiony Abcházie a Jižní Osetie, i když nová gruzínská vláda vyjádřila svůj úmysl navázat se zástupci těchto subjektů přímou komunikaci. Pozorovatelská mise EU v Gruzii pomohla tamější situaci stabilizovat tím, že monitorovala správní hranici se separatistickými regiony. Co se týče Náhorního Karabachu, udržovaly se i nadále kontakty na vysoké úrovni s Arménií a Ázerbájdžánem s cílem podpořit mírové urovnání konfliktu, zejména podporou činnosti Minské skupiny OBSE. EU plně ocenila úsilí spolupředsedů Minské skupiny a zdůraznila, že je odhodlána usnadnit proces usmiřování a následné rehabilitace, a to s cílem dosáhnout v jednání jakéhokoli pokroku. V září 2012 byla zahájena druhá fáze programu občanské společnosti financovaného EU s názvem Evropské partnerství pro mírové urovnání sporu o Náhorní Karabach (EPNK). Určitého pokroku se dosáhlo i v Podněsterském procesu urovnání 5+2, který byl oficiálně obnoven v prosinci 2011. V lednu 2012 se obě strany sešly v Oděse a dohodly se, že k řešení praktických otázek, jež mají primární význam pro občany, použijí přístup „drobných kroků“. V dubnu přijala skupina 5+2 na základě konsensu pravidla postupu a komplexní program vyjednávání. V programu vyjednávání jsou obsaženy sociálně-ekonomické, humanitární, právní, politické a bezpečnostní otázky. Od toho okamžiku věnovali účastníci jednání 5+2 svou politickou podporu technickým diskusím vedeným různými stranami. Díky tomu se podařilo obnovit železniční nákladní dopravu přes Podněsterský region a podstatného pokroku se dosáhlo rovněž v oblasti vzdělávání a v jiných sociálně-ekonomických otázkách. V listopadu si účastníci jednání vyměnili názor na potřebu diskutovat o politických hlediscích smíru a o chybějící jasnosti, která řešení sociálně-ekonomických a humanitárních otázek ztěžuje, nicméně shody se podařit nedosáhlo. EU, jejímž cílem je obnovit stabilitu v regionu, se jednání 5+2 aktivně účastnila a posílila svou přítomnost v oblasti. Podařilo se jí to usnadněním účasti podniků se sídlem v Podněsteří na obchodních tocích mezi EU a Moldavskem a financováním stále rostoucího počtu projektů na budování důvěry v sociální, zdravotní, vzdělávací a humanitární oblasti. Moldavsko a Ukrajina se i nadále konstruktivně účastnily činností mise EU pro pomoc na hranicích Moldavska a Ukrajiny (EUBAM). S podporou mise EUBAM se celním orgánům a pohraniční stráži Moldavska dařilo dále zvyšovat jejich odbornou způsobilost a zlepšovat spolupráci mezi jednotlivými moldavskými orgány i s orgány na Ukrajině. EUBAM nadále podporovala vymezení státní hranice s Ukrajinou. Nedávný vývoj v arabském světě znovu zdůraznil naléhavou potřebu obnovit jednání mezi Izraelem a Palestinci. V průběhu roku 2012 Evropská unie obě strany znovu vyzvala k tomu, aby opět zasedly k jednacímu stolu v souladu s prohlášení Kvartetu ze září 2011. I přes podporu Jordánska na začátku roku bohužel tato jednání obnovena nebyla. EU opět potvrdila, že podporuje řešení předpokládající existenci dvou států, nicméně vyjádřila obavy ze současného vývoje v těchto zemích, který realizaci tohoto řešení ohrožuje. EU i nadále prosazovala řešení izraelsko-palestinského konfliktu mírovými dvoustrannými rozhovory, které by se řídily mezinárodní právem a již schválenými parametry. Kromě jednotné praktické podpory EU v rámci EPS se politické úsilí Unie nejlépe projevilo v závěrech Rady pro zahraniční věci z května a prosince 2012. EU i nadále podporovala palestinskou samosprávu v budování státu založeném na zásadách právního státu a dodržování lidských práv. EU zopakovala svou výzvu k usmíření mezi Palestinci a zaměřila se na předcházení jednostranným aktům, které ohrožují realizaci řešení formou dvou států, zejména ve vztahu k rozšíření izraelských osad, včetně jejich rozšíření ve východním Jeruzalémě. EU plně uznává oprávněné bezpečnostní potřeby Izraele a i nadále vybízela k ukončení blokády pásma Gazy, a to hlavně za účelem zlepšení neudržitelné humanitární situace. Unie úzce spolupracovala se Spojenými státy a dalšími mezinárodními partnery, a to i v rámci Kvarteta. Uvítala snahy Jordánska a Egypta působit při řešení konfliktu jako prostředník i obecnou podporu mírového procesu na Blízkém východě ze strany Arabské ligy . Operace EUBAM Rafáh byly pozastaveny z důvodu násilného převzetí pásma Gazy organizací Hamás v polovině roku 2007. Provádění mandátu bylo od té doby z větší části pozastaveno, ačkoli uvedená mise si zachovala svou kapacitu i připravenost, aby mohla být v okamžiku, kdy to politická i bezpečnostní situace dovolí, opět reaktivována a nasazena hraničním přechodu Rafáh. V důsledku krize v pásmu Gaza v listopadu 2012 byla obnovena diskuze o možné reaktivaci mise EUBAM Rafáh. EU opakovaně odsoudila pokračující porušování lidských práv v Sýrii, schválila několik kol omezujících opatření vůči syrskému režimu a poskytovala humanitární pomoc pro vnitřně vysídlené osoby i uprchlíky. Přijala rovněž diplomatická opatření k usnadnění mírového řešení krize, podpořila zvláštní vyslance OSN a Ligy arabských států, účastnila se setkání skupiny Přátel Sýrie a podpořila snahy o posílení jednotné, reprezentativní opozice. V průběhu syrské krize stála EU v čele mezinárodní humanitární reakce, jednala v úzké koordinaci s ostatními poskytovateli pomoci a mezinárodními organizacemi s cílem zajistit, aby byly neprodleně zjištěny potřeby obyvatelstva a dodána jim rychlá a efektivní pomoc. V roce 2012 byla Sýrii a sousedním zemím poskytnuta humanitární pomoc ve výši 150 milionů EUR, kterou doplnila částka 208 milionů EUR, které věnovaly členské státy EU. Přibližně 80 milionů EUR bylo poskytnuto v rámci Evropského nástroje sousedství a partnerství (ENPI) a v rámci tematických nástrojů, a to s cílem řešit dlouhodobější potřeby syrského obyvatelstva (podpora občanské společnosti, ochráncům lidských práv, uprchlíkům apod.) a pomoci sousedním zemím při zvládání přílivu uprchlíků. 3. Soudržnost politik EPS je ukázkovým příkladem komplexního přístupu k vnější politice. Při spolupráci se sousedními zeměmi je využíváno všech nástrojů a politik, které má EU k dispozici. EPS v sobě slučuje jak dlouhodobé politické přidružení, obchodní politiku, odvětvové politiky a finanční spolupráci, tak krátkodobější politiky a opatření v rámci nástrojů SZBP/SBOP. Dokazuje tak, že komplexní přístup lze použít k vytvoření soudržných opatření, jichž se účastní všichni příslušní aktéři EU. Jak bylo oznámeno v pracovním programu Komise pro rok 2013, Komise a vysoká představitelka EU pro zahraniční a bezpečnostní politiku v současné době pracují na společném sdělení, v němž nastíní, jak tento přístup dále rozvíjet. Znamená to spolupracovat úzce s ostatními zeměmi, které pomoc poskytují, a mezinárodními subjekty s cílem reagovat na humanitární krize, podporovat přechod k demokracii a stimulovat hospodářský rozvoj v partnerských zemích. Nalezení lepších synergií a efektivnější koordinace činností s hlavními mezinárodními finančními institucemi v regionu EPS je již dnes jedním z hlavních úkolů a v budoucnosti pravděpodobně ještě získá na významu. Zásadní význam pro zajištění toho, aby politiky napomáhaly dosažení cílů EPS, je použití mechanismů včasných konzultací za využití stávajících rámců, trojstranného memoranda o porozumění mezi Komisí, skupinou EIB a EBRD a Lucemburskou skupinou (EU, MMF, Světová banka, IFC, EIB a EBRD), a dále posílit spolupráci v terénu. Zvláštní představitel pro jižní Středomoří a Komise zajišťují koordinaci s mezinárodními finančními institucemi a skupinou G8 v souvislosti s deauvillským procesem. Na celosvětové úrovni se o politických otázkách EPS rovněž diskutovalo na výročním zasedání výkonných ředitelů EU Světové banky konaném v roce 2012. Pravidelně se rovněž pořádají konzultace s evropskými členy představenstva EBRD, v jejichž rámci se mohou řešit politické otázky související s evropskou politikou sousedství. Politické a strategické partnerství mezi Radou Evropy (RE) a EU se v posledních letech upevňovalo. Spolupráce a dialog s Radou Evropy přispívá k dosažení společných cílů spočívajících ve zvýšení respektu vůči společným hodnotám v zemích v dané oblasti, jimiž jsou lidská práva a základní svobody, demokracie a právní stát. EU také úzce spolupracuje s OBSE na řešení konfliktu v kontextu Minské skupiny a procesu podněsterského urovnání 5+2, a dále se spolu s OBSE a OSN podílí na Ženevských mezinárodních jednání o konfliktu v Gruzii. Evropský parlament, Výbor regionů a zejména jeho dva přidružené subjekty CORLEAP (tj. konference regionálních a místních orgánů a zástupců VP) a ARLEM (Evropsko-středomořské shromáždění zástupců regionů a měst) a Evropský hospodářský a sociální výbor se do EPS stále aktivněji a významněji zapojují a přispívají k rozvoji politického dialogu a k lepšímu začlenění ostatních rozměrů spolupráce do EPS. To ještě více posiluje synergie při provádění této politiky a informování o ní. Sousední země EU se rovněž stávají partnery v oblasti společné bezpečnostní a obranné politiky. Ukrajina se tak účastní řady misí SBOP. S Ukrajinou a Moldavskem byly uzavřeny rámcové dohody o účasti na SBOP a jednání na toto téma probíhají s dvěma dalšími státy, jež vyjádřily zájem, a to s Gruzií a Arménií. Stále je však co zdokonalovat. Evropská unie se bude i nadále snažit dobrat toho, jak by mohla spolupráce těchto různých subjektů fungovat koherentnějším způsobem. Je zřejmé, že v řadě oblastí, zejména v oblasti mobility, kde si důležité politické pravomoci ponechávají členské státy, potřebuje EU s členskými zeměmi vyvíjet ještě užší spolupráci, aby splnila své závazky, které vůči svým partnerským zemím má. Rovněž je třeba nalézt způsob, jak do tvorby politiky zapojit další zainteresované subjekty, například při přípravě akčních plánů nebo programů přidružení. Orgány EU a jednotlivé členské státy musí usilovat o zajištění maximální soudržnosti, což je nezbytné pro zajištění přidané hodnoty EU. Delegace EU v partnerských zemích sehrávají důležitou úlohu v zajištění spolupráce všech aktérů, soudržnosti a synergií přímo v dané zemi. Budou také potřebovat posílit svou úlohu coby kontaktní místa, u nichž budou mít orgány partnerských zemí, jejich občanská společnost nebo podniky možnost získat informace o politikách a příležitosti pro ty, kteří potřebují pomoc. 4. Naléhavé úkoly do budoucna Univerzální hodnoty, na nichž EU stojí – tj. svoboda, demokracie, dodržování lidských práv a základních svobod a právní stát – jsou také východiskem evropské politiky sousedství. Pro partnerské země, kteří se chtějí EU přiblížit co nejvíce, je tak EPS hlavním referenčním bodem pro jejich vnitrostátní reformy. Tyto reformy musí probíhat inkluzívně. Udržitelnosti a úspěšnosti reformního procesu lze dosáhnout pouze tehdy, bude-li o budoucnosti rozhodovat celá společnost, tedy ne pouze politická elita nebo některé části politického spektra, která přijme za vlastní i uvedené univerzální hodnoty. K zajištění toho, aby EPS vhodně reagovala na úsilí a pokrok, jichž bylo v demokratických reformách dosaženo, bude i nadále přispívat zásada „více za více“. Nový finanční nástroj pro sousedství na období 2014–2020 bude tuto zásadu uplatňovat v oblasti finanční spolupráce. Tato zásada se však neomezuje na finanční spolupráci. Jak je uvedeno ve společném sdělení z roku 2011, přizpůsobí EU nabídku výhod a pomoci podle toho, jaké úrovně realizace reforem partnerská země dosáhla a jaké ambice v tomto procesu má. Bude se to týkat zejména přístupu na trhy EU a lepších příležitostí k mobilitě osob. Po provedení analýzy vyšlo najevo, že – s výjimkou několika málo zemí, které reagovaly na většinu doporučení – je celá řada klíčových doporučení obsažených ve zprávách o pokroku EPS z minulého roku i nadále aktuálních a zůstane ve středu zájmu reformního procesu i v příštím roce či letech. Právě z důvodu tohoto velmi omezeného pokroku, kterého mnohé partnerské země při plnění společně dohodnutých cílů dosáhly, a nedostatečné reakce některých z nich na pobídky poskytované z EPS, může vést ke kritickému přehodnocení nástrojů a mechanismů této politiky. V případě potřeby musí EU zvážit, zda by se případnou úpravou těchto nástrojů a mechanismů nemohlo lépe reagovat na očekávání a potřeby partnerských zemí, což by následně přispělo k lepšímu využívání nabízené pomoci. Partnerské země musí zároveň prokázat, že jsou odhodlané cíle společně dohodnuté s EU plnit. Priority a reformní programy, na nichž se s EU dohodly, se musí stát nedílnou součástí jejich vnitrostátních reformních a rozvojových strategií. Nové příležitosti cestovat, studovat a podnikat se zeměmi EU, které se před občany otevírají, jsou zásadním předpokladem pro sdílení hodnot, na nichž je EU založena. EU by měla věnovat větší pozornost politikám a opatřením, které se výše uvedenými otázkami zabývají. Mobilitou lidí, poskytováním stipendií pro studenty a zřízením obchodních sítí můžeme dosáhnout při přesvědčování země, aby si zvolila EU za svého partnera, mnohem více, než jakoukoli jinou činností. V zemích Východního partnerství se pro stimulaci reforem ukázaly být účinné akční plány vízové liberalizace. Jejich plné provedení ze strany partnerských zemí by nás mělo přiblížit k okamžiku, kdy se vidina bezvízového režimu pro tyto země stane skutečností. Vzhledem k různorodému charakteru EPS, v níž figuruje mnoho aktérů, jakož i kvůli její někdy technické povaze není jednoduché o cílech, strategiích a výsledcích této politiky informovat. Nicméně EU je pro občany sousedních zemí chápána jako vzor a inspirace, a to pokud jde o hodnoty, které jsou základem EPS – lidská práva, demokracie, základní svobody a prosperita a solidarita. Průzkum veřejného mínění provedený v partnerských zemích EPS[16] ukazuje, že ve většině z nich vnímají lidé EU pozitivně[17]. EU je spojována s podporou lidských práv, solidaritou, prosperitou, demokracií a svobodou projevu. Tyto hodnoty spolu s hospodářským rozvojem jsou vnímány jako hlavní aspekty spolupráce. Tentýž průzkum však poukázal na to, že mnoho lidí má pocit, že nejsou dobře informováni o tom, jakou činnost EU v jejich zemích vyvíjí. To jen podtrhuje potřebu občany v partnerských zemích o EPS, jejích cílech, nástrojích a úspěších lépe informovat. V některých oblastech zahrnutých do evropského sousedství zůstávají problémem probíhající konflikty, které ohrožují rodící se reformní procesy. Posílit mír a stabilitu nasazením všech civilních a vojenských nástrojů, které má EU k dispozici, je naléhavou nutností, kterou nelze přehlížet. Změny orientace zahraniční politiky partnerských zemí a větší zapojení jiných aktérů v regionu může rovněž snížit atraktivitu EU coby vzoru a partnerské země. Z tohoto důvodu se EU bude muset zamyslet nad tím, jak uplatnit mnohostrannější politický přístup, v jehož rámci by při řešení otázek, na nichž má s partnerskými zeměmi společný zájem, systematičtěji než doposud zahrnovala ostatní aktéry činné v zemích sousedství a spolupracovala s nimi. V jižním Středomoří hrají při snaze konflikty vyřešit významnější roli Turecko, země Perského zálivu a organizace, jako je Liga arabských států, přičemž více prosazují své hospodářské a politické zájmy. Vznik alternativních regionálních integračních programů v oblasti Východního sousedství představuje novou výzvu. Situaci změnil vznik Euroasijské unie mezi Ruskou federací, Běloruskem a Kazachstánem. Ta je vnímána jako nabídka alternativního modelu politického a hospodářského rozvoje, tedy alternativa k integraci s EU. Nicméně se lze rozhodnout jen pro jednu z alternativ. Například vstupem do celní unie, která je součástí Euroasijské unie, by se znemožnila hospodářské integrace s EU prostřednictvím prohloubené a komplexní zóny volného obchodu. 5. Závěr Zatímco základní principy a cíle evropské politiky sousedství i nadále platí pro všechny partnerské země i všechny části politiky, vztah EU s jednotlivými partnerskými zeměmi je jedinečný a nástroje EPS jsou vždy každému z těchto vztahů přizpůsobeny. Díky EPS disponuje EU řadou nástrojů, které jí umožňují její politický přístup adaptovat a reagovat na konkrétní situaci v dané partnerské zemi a na ambice této země, které s ohledem na vztahy s EU má. EU však bude muset stále jemněji rozlišovat svou politickou reakci na situaci jednotlivých zemí a zohledňovat při tom jejich různý vývoj, ambice i potřeby. Partnerské země by neměly polevovat ve svém úsilí a odhodlání k reformám společnosti a politických a hospodářských systémů. To zůstává nezbytným předpokladem pro splnění přání a potřeb obyvatel těchto zemí. Zásadní je rovněž obnovený politický závazek tyto často složité reformy skutečně realizovat. EU musí pokračovat v plnění svých závazků silnějšího politického přidružení, větší hospodářské integrace a podpory reforem.

[1] KOM(2011) 303 ze dne 25.5.2011

[2] Toto společné sdělení je doplněno o: dvanáct zpráv o pokroku dosaženém v jednotlivých zemích, v nichž se hodnotí provádění Evropské politiky sousedství v roce 2012, s nimiž byl dojednán akční plán evropské politiky sousedství, nebo rovnocenný dokument; dvě regionální zprávy o pokroku, jehož bylo v roce 2012 dosaženo při provádění Východního partnerství a Partnerství pro demokracii a sdílenou prosperitu; a jedna statistická příloha.

[3] V souladu s rezolucí Valného shromáždění OSN 67/19 bude označení „Palestina“ používáno ve všech případech, kdy se doposud odkazovalo na „palestinskou samosprávu“ nebo na „okupované palestinské území“. To však neznamená uznání Palestiny jako státu v souladu se závěry jednání Rady z prosince roku 2009.

[4] Společné prohlášení ze zasedání ministrů zahraničních věcí zemí Východního partnerství, které se konalo v Bruselu dne 23. července 2012, Rada Evropské unie, 12862/12, PRESSE 348. Společné sdělení Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů, Východní partnerství: plán do podzimního summitu v roce 2013, JOIN(2012) 13 v konečném znění, 15.5.2012.

[5] Indexu vnímání korupce 2012 vydávaný organizací Transparency International.

[6] Podpora pro partnerství, reformy a růst podporující začlenění.

[7] Program integrace a spolupráce v rámci Východního partnerství.

[8] KOM(2011) 839 v konečném znění

[9] Protokoly umožňující Moldavské republice a Ukrajině využívat programů EU, kterých se smějí účastnit, vstoupily v platnost v roce 2011 a protokol s Izraelem byl podepsán v roce 2008.

[10] Společné sdělení Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů, Východní partnerství: plán do podzimního summitu v roce 2013, JOIN(2012) 13 v konečném znění, 15.5.2012.

[11] Společné sdělení Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů, Nový přístup k sousedství, jež prochází změnami, KOM(2011) 303 v konečném znění 25.5.2011

[12] Společné prohlášení ze summitu Východního partnerství, Varšava, 29.–30. září 2011.

[13] Společný pracovní dokument útvarů Komise, Partnerství pro demokracii a sdílenou prosperitu: Zpráva o činnosti v roce 2011 a plán pro budoucí akci, průvodní dokument společného sdělení Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů, Výsledky nové evropské politiky sousedství, SWD(2012) 121 v konečném znění, 15.5.2012

[14] Účasti Sýrie je v současné době pozastavena, a proto jde o spolupráci 42 zemí.

[15] Společné sdělení Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů. Podpora užší spolupráce a regionální integrace v Maghrebu: Alžírsko, Libye, Mauritánie, Maroko a Tunisko. JOIN(2012), 36 v konečném znění, 17.12.2012.

[16] Barometr týkající se zemí sousedících s EU – výsledky z jara a podzimu 2012

[17] S výjimkou Egypta a Libye, kde podle výsledků průzkumu většina obyvatel nemá na obraz EU a současné vztahy s EU žádný názor nebo neudala dostatek informací.