Doporučení pro

DOPORUČENÍ RADY

týkající se hospodářské politiky eurozóny

RADA EVROPSKÉ UNIE,

s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 136 odst. 1 ve spojení s čl. 121 odst. 2 této smlouvy,

s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1466/97 ze dne 7. července 1997 o posílení dohledu nad stavy rozpočtů a nad hospodářskými politikami a o posílení koordinace hospodářských politik, a zejména na čl. 5 odst. 2 uvedeného nařízení,

s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1176/2011 ze dne 16. listopadu 2011 o prevenci a nápravě makroekonomické nerovnováhy, a zejména na čl. 6 odst. 1 uvedeného nařízení,

s ohledem na doporučení Evropské komise,

s ohledem na závěry Evropské rady,

po konzultaci s Hospodářským a finančním výborem,

po konzultaci s Výborem pro hospodářskou politiku,

vzhledem k těmto důvodům:

(1)Hospodářské oživení eurozóny po pandemii COVID-19 bylo narušeno řadou vnějších otřesů. Zejména díky rozhodné reakci hospodářské politiky jak na vnitrostátní úrovni, tak na úrovni EU a díky zrušení omezujících opatření zaznamenala eurozóna v letech 2021 a 2022 silný růst HDP, a to o 5,3 % a o 3,2 %. Odolnost prokázal také trh práce, kde by míra nezaměstnanosti měla v roce 2022 dosáhnout rekordně nízké úrovně 6,8 %. Nárůst světových cen energií, zvýšená nejistota a narušení dodavatelského řetězce vyvolané ruskou agresivní válkou proti Ukrajině však způsobily zřetelné zpomalení hospodářské aktivity ve druhé polovině roku 2022 a energetická krize vedla k přehodnocení prognóz na rok 2023 směrem k nižším hodnotám. Celkově by se měl růst HDP v eurozóně v roce 2023 snížit na pouhých 0,3 % a v roce 2024 opět vzrůst na úroveň 1,5 %. Trh s energiemi a ostatní komoditní trhy podněcují inflaci, která se postupem času rozšiřuje i na další položky a v roce 2022 dosáhne hodnoty 8,5 %. Nyní se očekává, že v nadcházejících měsících zůstane inflace zvýšená a v roce 2023 se udrží na úrovni 6,1 %, načež v roce 2024 dojde k jejímu zmírnění. Očekává se, že trhy práce zůstanou silné, neboť poptávka po pracovní síle zůstává vysoká. Vzhledem k tomu, že velká část podniků stále hlásí nedostatek pracovních sil, nezaměstnanost by se měla v příštím roce zvýšit jen mírně a v roce 2024 by se měla opět snížit. Současně se očekává, že růst nominálních mezd se v roce 2023 zvýší, ale zůstane pod úrovní inflace, což povede k oslabení kupní síly domácností. V této souvislosti se přebytek běžného účtu eurozóny snížil v souladu se silně se zhoršující energetickou bilancí a do budoucna je pravděpodobné, že nominální snížení hodnoty eura vůči americkému dolaru a některým dalším měnám, k němuž dochází od druhé poloviny roku 2021, bude vzhledem k vysokým nákladům na energie představovat pouze mírný stimul pro konkurenceschopnost.

(2)Zhoršení makroekonomických podmínek a velké rozdíly v cenách mezi členskými státy představují pro příjmovou konvergenci a konvergenci hospodářského cyklu v eurozóně velkou výzvu. Ačkoli pandemie COVID-19 vedla k hlubokým, třebaže převážně přechodným rozdílům v makroekonomické výkonnosti, její dopad na synchronizaci hospodářského cyklu byl pouze omezený a dočasný. V rámci eurozóny s sebou energetická krize přináší nové heterogenní makroekonomické dopady. V důsledku rozdílů mezi jednotlivými zeměmi týkajících se skladby zdrojů energie a politik ke zmírnění dopadů energetického šoku se v eurozóně objevily velké rozdíly v celkové a jádrové míře inflace. Vyšší ceny energií a tlaky v rámci dodavatelského řetězce mají na zpracovatelský průmysl a služby v jednotlivých členských státech eurozóny nerovnoměrný dopad a mohou vést k rozkolísání relativní konkurenceschopnosti. Zatímco dostupné ukazatele naznačují, že rozdíly v konkurenceschopnosti v rámci eurozóny byly dosud jen mírné, rozdíly v saldech běžných účtů se v eurozóně v poslední době především v důsledku zhoršujících se energetických bilancí prohloubily.

(3)Pro zajištění vhodné politické reakce na zhoršující se hospodářský výhled a vysokou inflaci je zapotřebí, aby měnová a fiskální politika byly vhodně kalibrované a soudržné. Normalizace měnové politiky musí řešit vysokou a různorodou inflaci a zároveň se vypořádat s možnými riziky neopodstatněné, neuspořádané dynamiky trhu, která představuje vážnou hrozbu pro transmisi měnové politiky v celé eurozóně. V současné situaci by rozsáhlá fiskální expanze na podporu poptávky dále podpořila inflační tlak, a to v době, kdy je veřejný dluh v několika členských státech eurozóny mimořádně vysoký. Proto je třeba, aby fiskální politiky byly v jednotlivých členských státech náležitě rozlišeny podle hospodářské a fiskální situace, jak doporučila Rada v červenci 2022. Rovněž je třeba, aby byly připraveny přizpůsobit běžné výdaje vyvíjející se situaci. Současně je nutné přijmout cílená a dočasná fiskální opatření na podporu zranitelných osob a podniků, a to i s ohledem na zachování pracovních míst a lidského kapitálu, a zároveň zachovat cenové signály a poskytnout pobídky ke snížení spotřeby energie. Zásadní úlohu má i nadále úzká koordinace politických reakcí mezi členskými státy. Při řešení sociálních dopadů vysoké inflace hrají významnou roli také politiky v oblasti trhu práce a sociální politiky. Průměrné mzdy v roce 2022 nedrží krok s vývojem inflace. Do budoucna je třeba vývoj mezd pečlivě vyvažovat, aby byla chráněna kupní síla zaměstnanců (a to zejména zaměstnanců s nízkými mzdami) a zároveň se zabránilo riziku, že mzdy budou přiživovat inflaci a prohlubovat vznikající rozdíly v konkurenceschopnosti v rámci eurozóny i ve světě. Díky aktivnímu zapojení sociálních partnerů se daří identifikovat problémy, včetně specifických výzev, s nimiž se potýká měnová unie, zlepšují se politická řešení a je zajištěno širší přijetí agendy hospodářské a sociální politiky. Ke snižování inflace mohou přispět také politiky na straně nabídky, a to urychlením budování alternativních zdrojů energie, posilováním hospodářské soutěže, lepším přidělováním zdrojů a podporou růstu produktivity. Soustavně sledovat je třeba i rizika ohrožující finanční stabilitu.

(4)Klíčovými nástroji pro posílení odolnosti eurozóny a podporu konvergence jsou Nástroj pro oživení a odolnost a fondy politiky soudržnosti. Provádění Nástroje pro oživení a odolnost v členských státech eurozóny pokračuje úspěšně, neboť v rámci předběžného financování a po splnění milníků a cílů bylo vyplaceno více než 128 miliard EUR. Od vypuknutí pandemie COVID-19 bylo v rámci programů politiky soudržnosti členským státům eurozóny vyplaceno více než 82 miliard EUR. Nástroj pro oživení a odolnost a fondy politiky soudržnosti přispívají k prioritám politiky eurozóny několika způsoby: jednak podporují hospodářskou činnost prostřednictvím dodatečných investic, jednak v dlouhodobějším horizontu mají plánované investice a strukturální reformy podpořit zelenou a digitální transformaci a zároveň stimulovat vyšší růst produktivity a potenciálního produktu. Velká část investic a reforem prováděných v rámci Nástroje pro oživení a odolnost má význam pro provádění politických priorit eurozóny stanovených v předchozích doporučeních pro eurozónu. Pro udržení tempa reforem je proto nezbytné pokračovat v provádění plánovaných reforem a investic podle plánovaného harmonogramu.

(5)S cílem zajistit konzistentní reakci hospodářské politiky na úrovni EU jsou v roční analýze udržitelného růstu nastíněny klíčové politické priority a hlavní směry pro nadcházející rok. Roční analýza udržitelného růstu je v souladu s cíli udržitelného rozvoje OSN a je strukturována na základě čtyř rozměrů konkurenceschopné udržitelnosti: environmentální udržitelnost, spravedlnost, produktivita a makroekonomická stabilita. Zpráva mechanismu varování předkládá analýzu Komise týkající se možných makroekonomických nerovnováh, které mohou bránit řádnému fungování ekonomik členských států, hospodářské a měnové unie a Unie jako celku.

(6)Prudký nárůst inflace v uplynulém roce si vyžádal rychlou úpravu nastavení měnové politiky ve světě. Evropská centrální banka (ECB) zahájila normalizaci měnové politiky, aby zajistila včasný návrat inflace ke střednědobému 2% cíli. Zároveň uvedla, že normalizace úrokových sazeb bude pokračovat s ohledem na vývoj ekonomických údajů. Na nedávném prudkém nárůstu inflace se významně podílí omezení nabídky a rozdíly v míře inflace znesnadňují provádění měnové politiky. Předpokladem pro to, aby měnová politika mohla plnit svůj mandát, je rovnoměrná transmise nastavení měnové politiky v celé eurozóně.

(7)Orientace fiskální politiky eurozóny, měřená jako změna čistých primárních výdajů v poměru k průměrnému potenciálnímu růstu, by měla být v roce 2022 expanzivní a v roce 2023 víceméně neutrální, což je podmíněno plánovaným zrušením opatření v oblasti energetiky. V roce 2023 by se fiskální politika měla vyvarovat zesílení inflačních účinků současných výkyvů v oblasti dodávek a jak na vnitrostátní úrovni, tak pro eurozónu jako celek platí, že obecný fiskální impuls pro hospodářství není opodstatněný. Tato výzva je obzvláště palčivá pro členské státy, které čelí vysoké míře jádrové inflace, a to i vzhledem k vážným hospodářským a sociálním potížím způsobeným snižováním kupní síly zaměstnanců, zejména těch s nízkými mzdami. Fiskální politika by navíc měla zůstat obezřetná a kombinovat vyšší investice s kontrolou růstu čistých primárních běžných výdajů. V této souvislosti je očekávaný další nárůst čerpání z Nástroje pro oživení a odolnost a státem financovaných investic ve všech členských státech v souladu s potřebou rozšířit veřejné investice do zelené a digitální transformace a energetické bezpečnosti. Pružnost fiskální politiky by zároveň mohla pomoci lépe reagovat na vysokou nejistotu a silná rizika zhoršení hospodářského výhledu, aniž by přitom ohrozila pobídky k transformaci energetiky. Pandemie COVID-19 zanechala v eurozóně následky v podobě rekordně vysokého zadlužení a očekává se, že veřejný dluh zůstane ve většině členských států eurozóny mnohem vyšší než před pandemií. Zatímco krátkodobá rizika udržitelnosti se do značné míry snížila, střednědobá a dlouhodobá rizika zůstávají v několika členských státech zvýšená a nárůst úrokových sazeb se nakonec promítne do vyššího dluhového zatížení.