Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady, kterou se mění směrnice 2003/88/ES o některých aspektech úpravy pracovní doby

KOM(2004) 607 v konečném znění – 2004/0209 COD

(2005/C 267/03)

Rada se 20. října 2004 rozhodla v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení ES požádat Evropský hospodářský a sociální výbor o stanovisko k věci výše uvedené.

Specializovaná sekce „Zaměstnanost, sociální věci, občanství“, která byla pověřena přípravnými prácemi, přijala své stanovisko dne 21. dubna 2005. Zpravodajkou byla paní Engelen-Kefer.

Výbor na svém 417. plenárním zasedání dne 11. a 12. května 2005 (jednání ze dne 11. května) schválil 160 hlasy, proti bylo 101 a 8 se zdrželo hlasování následující stanovisko:

1. Úvod

Komise dále poukazuje na to, že je potřeba najít vyvážené řešení, které by obsahovalo hlavní problémy předložené sociálním partnerům k projednání, a které zároveň musí odpovídat určitým kriteriím. „Musí:

2. Zásadní obsah návrhu

2.1 Definice pojmů (článek 2) (3)

2.2 Referenční období (článek 16 a 19), odchylky (článek 17)

2.3 Individuální „opt-out“ (článek 22, rozhodnutí o neúčasti)

Návrh na změnu dále předpokládá, že Evropská Komise předloží nejpozději pět let poté, co tato směrnice vstoupí v platnost, zprávu o provádění, především o individuálním „opt-out“.

3. Všeobecné hodnocení

Globalizace trhů a výrobních vztahů a s tím spojené prohloubení mezinárodní dělby práce staví podniky a celkovou evropskou ekonomiku před nové výzvy. Globalizace vede bezpochyby k vyostření mezinárodní konkurence a k nutnosti přizpůsobení se novým tržním podmínkám. Tento vývoj vyvíjí tlak i na evropský sociální model, pro nějž je příznačný soulad ekonomické výkonnosti a sociálního pokroku. Evropský model pokroku, který je definován v Lisabonské strategii, se zakládá na integrované strategii podpory hospodářského výkonu, na investicích do lidí, sociální soudržnosti, kvalitě práce, vysoké úrovni sociální ochrany a uznání významu sociálního dialogu. Základní sociální standardy by měly jako významný instrument evropské sociální politiky přispět k zlepšení úrovně ochrany, a tím zároveň omezit konkurenci a vyvarovat se negativním dopadům konkurence. V této souvislosti je třeba přezkoumat, zda je revize směrnice o úpravě pracovní doby v souladu s tímto cílem.

V Chartě základních práv a svobod EU, která je součástí budoucí Evropské ústavy, je právo na omezení maximální pracovní doby vymezeno jako pro Unii závazné sociální právo. Základní právo na spravedlivé a přiměřené pracovní podmínky je upřesněno následujícím způsobem: „Každý pracovník má právo na omezení maximální pracovní doby, na denní a týdenní odpočinek jako i na roční dovolenou.“ (7) EHSV je toho názoru, že posouzení návrhu na změnu Evropské komise na evropské úrovni musí vycházet z tohoto vývoje k základnímu sociálnímu právu. Vyvstává přitom otázka: Přispívá návrh k tomu, aby toto základní sociální právo bylo prosazeno celoevropskými minimálními předpisy, nebo se spíše rozšiřuje flexibilní prostor ve prospěch ekonomických zájmů, aniž by přitom byly zohledněny potřeby ochrany pracovníků? To by jistě nebyla vhodná reakce na požadavky společnosti založené na službách a na vědě, ve které se musí jít jinými cestami a brát ohled na flexibilitu podnikatelské činnosti a zajištění ochrany zaměstnanců. To platí pro všechny podniky, především ale pro malé a střední provozy a podniky sociální ekonomiky.

Kromě toho je návrh na změnu potřeba posuzovat podle toho, jak jsou naplňovány cíle stanovené Komisí. Tyto spočívají ve spojení zlepšení pracovní a zdravotní ochrany s větší flexibilitou v úpravě pracovní doby, především vzhledem k lepšímu skloubení zaměstnání a rodiny, aniž by tím vznikala nepřiměřená zátěž pro malé a střední podniky. EHSV se již těmito cíli ve svém stanovisku ke sdělení Komise „Přezkoumání směrnice úpravy pracovní doby EU“ (8) zabýval a zjistil, že „směrnice dovoluje flexibilní řešení na bázi jednání“ (9) . Zároveň také zjistil, že se „legislativa jednotlivých členských zemí v oblasti pracovní doby […] všeobecně zakládá na společné zodpovědnosti zaměstnavatelů a pracovníků vedoucí k uspokojivé tvorbě pracovní doby. Řešení otázek úpravy pracovní doby, které vzniknou na pracovišti, podléhá sociálním partnerům členských zemí na různých úrovních, vycházeje přitom z ustanovení vztahujících se na pracovní dobu a rámec kolektivních smluv“ (10) . EHSV je toho názoru, že péče o všeobecnou pracovní a zdravotní ochranu spočívá především na zodpovědnosti jednotlivých členských států toto vymezit příslušnými zákonnými omezeními maximální pracovní doby. Možná úloha pro strany kolektivní smlouvy spočívá naopak v dohodnutí flexibilních forem organizace pracovní doby, které musí spadat do rámce zákonem a kolektivní smlouvou stanovených limitů, a které musí zároveň odpovídat potřebám v jednotlivých oblastech a zároveň dodržují pracovní a zdravotní ochranu, aby tím byla sladěna flexibilita se sociální jistotou. Podle EHSV jde o vyvážený vztah mezi flexibilitou a sociální ochranou, což může být nejlépe zajištěno úpravami stanovenými kolektivní smlouvou.

Navázání na výzvu ze strany zaměstnavatele má za důsledek, že „být k dispozici“ na pracovním místě již neplatí jako pracovní doba. Tato představa přehlíží, že pracovníci v pracovní pohotovosti na jejich pracovištích nejsou volní a nemohou využít ani volného času ani odpočinku. V povaze pracovní pohotovosti je, že pracovník nedisponuje volně svým časem, nýbrž musí být připraven kdykoliv započít na pracovišti práci, musí tedy „být k dispozici“. Srovnávat tuto specifickou situaci s odpočinkem by vedlo k nadměrně dlouhé pracovní době, která by významně ohrozila pracovní a zdravotní ochranu pracovníků. Pokud není dána výslovné výzva, je v praxi téměř nemožné určit neaktivní dobu. Neboť započetí konkrétní činnosti je stanoveno aktuální potřebou na pracovišti a ne výzvou zaměstnavatele, jako je tomu při nasazení v nemocnici nebo u hasičské služby.

EHSV již konstatoval ve svém dřívějším stanovisku, že „vytvoření pravidel pro úpravu pracovní doby v kolektivních smlouvách leží v zásadním zájmu sociálních partnerů, kteří mají v těchto otázkách velkou odbornou znalost a zkušenost.“ (13) . EHSV je názoru, že je tomu tak především i u řízení organizace pracovní doby při pracovní pohotovosti. Toto by mělo zůstat vyhrazené stranám kolektivní smlouvy, kteří by respektovali základní texty uvedené v bodě 3.7, jež jsou pro ně závazné.

EHSV se zabýval již ve svém dřívějším stanovisku možnými důsledky této výjimky a poukázal na to, že tato výjimka může být „výslovně aplikována pouze tehdy, pokud členská země respektuje nadřazené principy ochrany zdraví a bezpečnosti pracovníků“ (14) . EHSV uznává, že Evropská komise se snaží svým návrhem zamezit zneužívání. Pochybuje ovšem, že navržené dodatečné podmínky jsou k tomu vhodné. EHSV si myslí, že zachování individuálního opt-out všeobecně odporuje cíli směrnice, i když má sloužit jako evropský minimální předpis k ochraně zdraví a bezpečnosti pracovníků. To, že i Komise sdílí tyto pochybnosti, vyplývá samo o sobě z jejího sdělení v rámci první fáze konzultací sociálních partnerů, ve které stojí: „V článku 18.1 b) i) obsažené ustanovení, které vytváří možnost pracovat na dobrovolné a individuální bázi více jak 48 hodin za týden v průměru jednoho referenčního období, by mohlo zpochybnit cíl směrnice k ochraně zdraví a bezpečnosti pracovníků“ (15) . Dále: „Mimo to existuje další neúmyslný dopad: Je obtížné dodržet u pracovníků, kteří podepsali dohodu o opt-out, dodržování jiných ustanovení směrnice (nebo minimálně kontrolovat)“ (16) . EHSV by rád vznesl otázku, proč Komise nepoužila možnost, kterou uvedla v konzultačním dokumentu v rámci druhé fáze slyšení sociálních partnerů, a sice uchopit návrh Evropského parlamentu a „individuální opt-out nechat co možná nejdříve vypršet a v mezidobí stanovit přísnější podmínky pro jeho uplatnění podle článku 18 odst. 1 písmeno b) i) k zajištění charakteru dobrovolnosti a zamezení zneužití v praxi“ (17) .

4. Závěr

(1) KOM(2004) 607 v konečném znění – 2004/209 (COD).

(2) KOM(2004) 607 v konečném znění – 2004/209 (COD), str. 3-4.

(3) Články uváděné v bodech 2.1, 2.2 a 2.3 se vztahují na směrnici 2003/88/ES.

(4) Dopis UNICE komisaři Dimasovi ze dne 2.6.2004.

(5) Stanovisko EHSV z 30.6.2004 k tématu „Sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru, Výboru regionů a sociálním partnerům na úrovni Společenství ohledně přezkoumání směrnice 93/104/ES o určitých aspektech úpravy pracovní doby“ bod 2.2.5. (Úř. věstník C 302 ze dne 7.12.2004, str. 74).

(6) Charta Společenství o základních sociálních právech pracovníků, odstavec 19.

(7) Charta EU o základních lidských právech článek 31 v článku II-91 návrhu Ústavy.

(8) Sdělení Komise ze dne 15.1.2004 (KOM(2003) 843 v konečném znění).

(9) Viz stanovisko EHSV zmíněné v pozn. 5 (bod 2.2.8)

(10) Tamtéž, bod 2.2.7.

(11) Tamtéž, bod 3.1.7.

(12) Tamtéž, bod 3.2.2.

(13) Tamtéž, bod 2.2.6.

(14) Tamtéž, bod 3.3.2.

(15) KOM(2003) 843 v konečném znění ze dne 30.12.2003, str. 25 (korektura několika jazykových chyb v citátu).

(16) Tamtéž, str. 25.

(17) Konzultační studie EU: Druhá fáze slyšení evropských sociálních partnerů na úrovni Společenství o přepracování směrnice 93/104/ES o určitých aspektech úpravy pracovní doby, str.13 (citát se zakládá na anglické a francouzské verzi, německý překlad je nepřesný).

(18) Viz v pozn. 5 zmíněné stanovisko EHSV (bod 3.3.6).

PŘÍLOHA

ke stanovisku Evropského hospodářského a sociálního výboru

Níže uvedený pozměňovací návrh byl zamítnut, avšak měl podporu více než jedné čtvrtiny odevzdaných hlasů:

(PROTISTANOVISKO)

Celé znění stanoviska bude nahrazeno takto:

Výbor celkově podporuje návrh Komise na změnu směrnice 2003/88/ES o některých aspektech úpravy pracovní doby.

Tento návrh vychází z článku 137 odst. 2 Smlouvy o založení Evropského společenství, podle kterého by přijaté směrnice měly „zlepšit především pracovní prostředí tak, aby bylo chráněno zdraví a bezpečnost pracovníků“, přičemž „by neměla ukládat žádná správní, finanční ani právní omezení bránící zakládání a rozvoji malých a středních podniků“. Výbor se domnívá, že tento návrh Komise zajistí vysokou úroveň ochrany zdraví a bezpečnosti pracovníků a zároveň poskytne společnostem flexibilitu při tvorbě a úpravě pracovní doby.

Výbor plně podporuje kritéria Komise, která musí být obsažena v jakémkoli budoucím návrhu:

— zajistit vyšší úroveň ochrany zdraví a bezpečnosti pracovníků v souvislosti s pracovní dobou;

— poskytnout podnikům a členským státům větší pružnost při tvorbě a úpravě pracovní doby;

— umožnit vyšší slučitelnost pracovního a rodinného života;

— zabránit tomu, aby byla podnikům, a to zejména malým a středním podnikům, ukládána neúměrná zatížení.

V souvislosti s tímto problémem Komise správně zdůraznila významnou roli členských států a sociálních partnerů na národní, odvětvové a podnikové úrovni.

Výbor zvláště upozorňuje na to, že dvanáctiměsíční referenční období se již používá v mnoha členských státech, a proto by stávající ustanovení měla podpořit prodloužení referenčního období na jeden rok.

Co se týká pracovní pohotovosti, Výbor poukazuje na to, že v několika členských státech existují vnitrostátní předpisy a postupy, které obsahují pravidla týkající se času stráveného v „pracovní pohotovosti“ v různých odvětvích, zejména v oblasti zdravotnictví. Tato pravidla nejsou jednotná, ale všechna mají společné to, že pracovní pohotovost se buď vůbec nepočítá jako pracovní doba, nebo se počítá pouze částečně.

Výbor se připojuje k názoru Komise v tom, aby neaktivní doba během pracovní pohotovosti nebyla považována za pracovní dobu. Je to rozhodující pro fungování všech podniků, zejména MSP, a pro další rozvoj sociální ekonomiky.

Výbor dále uvádí, že doba pracovní pohotovosti by neměla být považována za čas odpočinku, protože by to vedlo k příliš dlouhé pracovní době, což by mohlo vadit sladění pracovního a rodinného života a ohrozit zdraví a bezpečnost pracovníků.

Pokud by to bylo nutné, mohl by být stanoven průměrný počet hodin pro neaktivní dobu během pracovní pohotovosti, aby tak byly zohledněny různé potřeby v různých sektorech a podnicích.

Výbor se domnívá, že by měla být zachována možnost opt-out a že by měl být kolektivní opt-out postaven na stejnou úroveň jako individuální opt-out. Je to důležité zejména proto, že je možno vzít v úvahu různé vztahy mezi sociálními partnery v celé rozšířené EU a rovněž potřeby podniků a potřeby a přání pracovníků, kteří by si přáli pracovat déle v různých obdobích jejich života.

Nicméně musíme zajistit, aby tato možnost zůstala dobrovolná, aby nebyla zneužívána a aby pracovníci mohli zrušit svůj souhlas s delší pracovní dobou, změní-li se jejich životní situace. Výbor proto podporuje, aby Komise stanovila dodatečné podmínky související s možností opt-out, jak je uvedeno v jejím návrhu.

Výsledek hlasování: