ZPRÁVA KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU A RADĚ POKROK V PLNĚNÍ CÍLŮ KJÓTSKÉHO PROTOKOLU A CÍLŮ EU PRO ROK 2020 (požadovaná na základě článku 21 nařízení (EU) č. 525/2013 Evropského parlamentu a Rady ze dne 21. května 2013 o mechanismu monitorování a vykazování emisí skleníkových plynů a podávání dalších informací na úrovni členských států a Unie vztahujících se ke změně klimatu a o zrušení rozhodnutí č. 280/2004/ES) /* COM/2013/0698 final */





ZPRÁVA KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU A RADĚ POKROK V PLNĚNÍ CÍLŮ KJÓTSKÉHO PROTOKOLU A CÍLŮ EU PRO ROK 2020 (požadovaná na základě článku 21 nařízení (EU) č. 525/2013 Evropského parlamentu a Rady ze dne 21. května 2013 o mechanismu monitorování a vykazování emisí skleníkových plynů a podávání dalších informací na úrovni členských států a Unie vztahujících se ke změně klimatu a o zrušení rozhodnutí č. 280/2004/ES) OBSAH ZPRÁVA KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU A RADĚ POKROK V PLNĚNÍ CÍLŮ KJÓTSKÉHO PROTOKOLU A CÍLŮ EU PRO ROK 2020............................................................................. 1 1........... Shrnutí............................................................................................................................ 3 2........... Skutečný pokrok v období 1990–2011.......................................................................... 6 2.1........ Vývoj emisí skleníkových plynů v členských státech......................................................... 6 2.2........ Intenzita emisí skleníkových plynů a emise na osobu v roce 2011..................................... 7 2.3........ Emise skleníkových plynů v roce 2011 ve srovnání s rokem 2010.................................... 9 2.4........ Vývoj emisí v hlavních odvětvích..................................................................................... 9 3........... Pokrok při dosahování cíle Kjótského protokolu........................................................... 10 3.1........ První kontrolní období (2008–2012)............................................................................. 10 3.1.1..... EU-28.......................................................................................................................... 10 3.1.2..... EU-15.......................................................................................................................... 11 3.1.3..... EU-11.......................................................................................................................... 11 3.2........ Předpokládané využití mechanismů Kjótského protokolu provozovateli a vládami členských států Unie 12 3.3........ Předpokládané využití propadů uhlíku........................................................................... 13 4........... Pokrok při dosahování cílů pro rok 2020...................................................................... 14 4.1........ Cíl snížení emisí skleníkových plynů v EU do roku 2020................................................ 14 4.2........ Předpokládaná míra plnění cílů...................................................................................... 14 5........... Stav provádění politiky Unie v oblasti změny klimatu...................................................... 17 5.1........ Snížení emisí................................................................................................................. 17 5.2........ Přizpůsobování se změně klimatu................................................................................... 19 5.3........ Financování opatření v oblasti klimatu............................................................................ 20 5.4........ Výzkum a inovace v oblasti změny klimatu..................................................................... 20 6........... Situace v kandidátských a potenciálních kandidátských zemích...................................... 21 1. Shrnutí Výsledky nad rámec cíle Kjótského protokolu v období 2008–2012 V roce 2011 byly celkové emise skleníkových plynů v EU-28 bez započítání emisí uvolňovaných a pohlcovaných v důsledku využívání půdy, změn ve využívání půdy a lesnictví (LULUCF) a bez započítání emisí z mezinárodní letecké dopravy ve srovnání s úrovněmi v roce 1990 o 18,3 % nižší. Emise skleníkových plynů mají i nadále všeobecný klesající trend patrný od roku 2004. V roce 2011 dosáhly své nejnižší úrovně od roku 1990. Podle nejnovějších inventárních údajů se emise skleníkových plynů v roce 2011 snížily ve srovnání s hodnotami dosaženými v roce 2010 o 4,2 % (v EU-15) a 3,3 % (v EU-28). Toto snížení v roce 2011 bylo do značné míry zapříčiněno mírnější zimou v roce 2011 v porovnání s rokem 2010, což způsobilo nižší poptávku po vytápění. Tento pokles následoval po nepatrném nárůstu v roce 2010, zčásti zapříčiněném hospodářským oživením, který přišel po prudkém poklesu v roce 2009, který byl z velké části důsledkem účinků hospodářské krize v roce 2008. Podle předběžných odhadů emise v roce 2012 dále klesaly jak v EU-15 (o 0,5 %), tak v EU-28 (o 1,3 %). Země EU-15 se dohodly, že v souladu s Kjótským protokolem sníží v letech 2008–2012 emise skleníkových plynů ve srovnání s úrovněmi referenčního roku o 8 %. Na základě posledních dostupných inventárních údajů pro rok 2011 byly celkové emise skleníkových plynů v zemích EU-15, jak je znázorněno na obrázku 1, o 14,9 % nižší než úrovně referenčního roku (bez LULUCF). Země EU-15 jsou proto nejen na dobré cestě ke splnění svého cíle Kjótského protokolu pro první kontrolní období 2008–2012, ale dokonce ho překročí. Pokud bude dosaženo lepších výsledků nad rámec cíle Kjótského protokolu pro EU-15, ušetří se během prvního kontrolního období ekvivalent CO2 v souhrnné výši 0,9 Gt. Navzdory skutečnosti, že emise byly nižší než přidělené množství pro EU-15, členské státy EU-15 a společnosti sídlící v těchto členských státech vyrovnávaly část svých emisí kredity snižování emisí, čímž stanovený cíl překročily o celkem 1,6 Gt ekvivalentu CO2 a ve srovnání s původním cílem Kjótského protokolu své úsilí o snížení emisí téměř zdvojnásobily. Růst HDP za období 1990–2011 činil 44 % pro EU-15 a 45 % u EU-28. Zatímco hospodářský růst byl značný, objem emisí se snížil, čímž zmizela vazba mezi růstem ekonomiky a emisemi skleníkových plynů. Podobně i u zemí EU-28 se v letech 2010 a 2011 HDP zvýšil o 1,4 %, zatímco emise skleníkových plynů poklesly o 3,3 %. Obrázek 1: Skutečné emise (Mt ekvivalentů CO2) v zemích EU-15 Pozn.: Šipky v grafu vycházejí z průměru inventárních údajů o emisích z období 2008–2012 (emise za rok 2012 jsou založeny na modelovaných odhadech). Zdroj: Evropská komise, EEA Podle inventárních údajů o emisích skleníkových plynů z roku 2011 by osm členských států EU-15 (Finsko, Francie, Irsko, Německo, Portugalsko, Řecko, Spojené království a Švédsko) mohlo dosáhnout svých individuálních cílů snížení těchto emisí tím, že pouze sníží objem vnitrostátních emisí, jak je znázorněno na obrázku 6. U Irska a Portugalska se očekává, že dosáhnou svých cílů díky využití propadů uhlíku. Belgie, Dánsko, Nizozemsko, Rakousko a Španělsko mohou svých cílů dosáhnout prostřednictvím flexibilních mechanismů Kjótského protokolu. Pokud jde o používání kreditů podle Kjótského protokolu, jak je v současnosti plánované, Lucembursko se ještě k dosažení svého cíle neblíží (o 1,7 %) a u Itálie je současné nedostatečné plněné malé (o 0,7 %) (viz obrázek 6). Obě nedostatečná plnění lze řešit ve srovnávacím období[1]. Ve většině ze třinácti členských států, které k EU přistoupily po roce 2004, se emise v letech 2009–2012 mírně zvýšily. Nicméně na základě údajů, které jsou v současné době k dispozici, se očekává, že všech těchto jedenáct členských států, které mají stanoven cíl v rámci Kjótského protokolu, své závazky splní nebo dokonce překoná. Odhaduje se, že pro první kontrolní období tyto členské státy dosáhly dokonce lepšího výsledku v plnění svých cílů Kjótského protokolu, a to celkem o 2,4 Gt ekvivalentu CO2 bez LULUCF a kreditů snižování emisí. Zbývající dva členské státy, tj. Kypr a Malta, nemají v prvním kontrolním období v rámci Kjótského protokolu žádný závazek. Dosažení cíle strategie Evropa 2020 a cíle Kjótského protokolu na období 2013–2020 je na dobré cestě Od 1. ledna 2013 provádějí všechny členské státy EU následné závazky přijaté v rámci druhého kontrolního období podle Kjótského protokolu, které bude probíhat v letech 2013–2020. Toto rozhodnutí bylo přijato na konferenci o klimatu v Dauhá, která se konala v prosinci 2012. Balíček opatření v oblasti klimatu a obnovitelných energií[2] neboli tzv. klimaticko-energetický balíček, který byl přijat v roce 2009, představuje integrovaný soubor politik a opatření zaměřených na provádění nových závazků v rámci druhého kontrolního období Kjótského protokolu a na řešení změny klimatu do roku 2020 a v následujících letech. Balíček rovněž definuje jeden z pěti hlavních cílů strategie Evropa 2020 pro zaměstnanost a inteligentní a udržitelný růst podporující začlenění, což prokazuje, že opatření v oblasti klimatu jsou plně integrována do obecných politik EU. Celkové úsilí Unie snížit emise skleníkových plynů do roku 2020 o 20 % oproti hodnotám z roku 1990 je rozděleno mezi odvětví spadající pod systém EU pro obchodování s emisemi (EU ETS) a odvětví, která do něho nespadají. Pokud jde o systém EU pro obchodování s emisemi, přípravy fáze 3 (období 2013–2020) byly úspěšně dokončeny ještě před 1. lednem 2013, včetně zakázky na dražební platformy, realizace jednotného registru Unie a přijetí harmonizovaných pravidel pro sledování, vykazování, akreditaci a ověřování. Pokud jde o odvětví, na která se systém EU ETS nevztahuje, je každému členskému státu podle rozhodnutí o sdílení úsilí[3](„ESD“) určen individuální závazný roční limit emisí pro období 2013–2020. I když je EU na dobré cestě ke splnění celkového cíle do roku 2020 pro odvětví, na která se nevztahuje EU ETS, 13 členských států musí provést dodatečná opatření podle svých individuálních cílů pro rok 2020. Sledování stavu plnění závazků subjektů, na něž se nevztahuje systém EU ETS, je zajištěno zejména v rámci evropského semestru[4]. V roce 2011 byly emise v zemích EU-28 (včetně emisí z mezinárodní letecké dopravy) o 16,9 % nižší než v roce 1990. Podle přibližných údajů na rok 2012 došlo v daném roce k dalšímu 1% snížení emisí, tzn. že oproti roku 1990 se jejich objem snížil o 18 %. Obrázek 2 zobrazuje inventární údaje emisí EU do roku 2011, přibližné údaje o emisích za rok 2012[5] a prognostické údaje do roku 2020 (kromě mezinárodní letecké dopravy). Názorně dokládá úsilí o snížení emisí, mimo mezinárodní leteckou dopravu, které je potřeba vyvinout do roku 2020 v rámci klimaticko-energetického balíčku (postup plnění cíle balíčku neboli cílová přímka). Cíl pro první kontrolní období (2008–2012) je definován jako součet kolektivního cíle zemí EU-15 a jednotlivých cílů ostatních členských států[6]. Cíl pro země EU-28 pro druhé kontrolní období (2013–2020) odpovídá 20% snížení emisí ve srovnání s celkovým součtem emisí v referenčním roce[7]. Podle nejnovějších dostupných projekcí emisí skleníkových plynů, které zahrnují provádění klimaticko-energetického balíčku, by EU jako celek svůj cíl pro rok 2020 splnila (viz obrázek 7). Obrázek 2: Skutečné emise (v Mt ekvivalentu CO2) pro EU-28 (bez mezinárodní letecké dopravy a LULUCF). Pozn.: (*) Definován jako součet kolektivního cíle zemí EU-15 a jednotlivých vnitrostátních cílů zemí EU-13 (v případě Malty a Kypru průměr emisí za období 2008–2012 (modelované údaje)) (**) Definováno jako součet ročních emisních přídělů členských států v rámci rozhodnutí o „sdílení úsilí“ a limitu EU ETS bez zahrnutí mezinárodní letecké dopravy. Zdroj: Evropská komise, EEA 2. Skutečný pokrok v období 1990–2011 2.1. Vývoj emisí skleníkových plynů v členských státech Celkový trend emisí skleníkových plynů v EU je i nadále silně ovlivněn chováním dvou největších znečišťovatelů, tedy Německem a Spojeným královstvím, jejichž podíl tvoří přibližně jednu třetinu celkových emisí produkovaných v EU. Tyto dva členské státy dosáhly celkového snížení emisí skleníkových plynů ve výši 539 Mt ekvivalentu CO2 ve srovnání s referenčním rokem podle Kjótského protokolu. Hlavními důvody příznivého vývoje v Německu byly vzrůstající výkonnost elektráren a tepláren, zvýšení podílu obnovitelných energií a modernizace ekonomiky pěti nových spolkových zemí po sjednocení Německa. Snížení emisí skleníkových plynů ve Spojeném království bylo v prvé řadě důsledkem přechodu od ropy a uhlí na zemní plyn ve výrobě elektrické energie a také zavedením opatření na snížení emisí N2O při výrobě kyseliny adipové. V roce 2011 byla třetím největším producentem emisí v EU Itálie (s 10,7% podílem na celkových emisích zemí EU-28), což je mírně nad hodnotami Francie (10,6% podíl). V roce 2011 byly emise skleníkových plynů v Itálii 5,4 % pod úrovní z roku 1990. Mezi lety 1990 a 2004 vzrostl v Itálii objem emisí zejména v odvětví silniční dopravy, výroby elektřiny a tepla a rafinace ropy, ale od té doby se celkový objem emisí skleníkových plynů, které tato země vyprodukuje, snížil o více než 15 %. Ve Francii byly emise skleníkových plynů v roce 2011 o 12,7 % pod úrovněmi z roku 1990. Francie dosáhla výrazného snížení emisí N2O v odvětví výroby kyseliny adipové, avšak emise CO2 ze silniční dopravy mezi lety 1990 a 2011 značně vzrostly. Polsko a Španělsko se co do podílu na znečišťování v rámci zemí EU-28 umístily na pátém a šestém místě – v roce 2011 jejich podíl na celkových emisích skleníkových plynů činil 8,7 % a 7,7 %. Polsko své emise mezi lety 1990 a 2011 snížilo o 12,6 %, a o 29,1 % od referenčního roku (1988). Hlavními faktory, které přispěly ke snížení emisí v Polsku – stejně jako i v jiných nových členských státech – byly zlepšení energetické účinnosti těžkého průmyslu a celková modernizace hospodářství na konci osmdesátých a na začátku devadesátých let 20. století. Významnou výjimkou byla doprava (zejména silniční), kde došlo k výraznému zvýšení emisí. Ve Španělsku se v letech 1990–2011 emise zvýšily o 23,9 % a od referenčního roku o 21 %. To bylo způsobeno zejména nárůstem emisí ze silniční dopravy, z výroby elektřiny a tepla a ze zpracovatelského průmyslu. V roce 2011 byly emise u 21 členských států pod úrovněmi referenčního roku. Španělsko, Portugalsko, Řecko, Rakousko a Irsko měly emise skleníkových plynů nad úrovněmi referenčního roku (většinou rok 1990). Kypr a Malta nemají v rámci prvního kontrolního období Kjótského protokolu žádné závazky ke snížení emisí. V těchto dvou členských státech překračovaly emise v roce 2011 úroveň z roku 1990 o přibližně 50 %. Procentuální změny emisí skleníkových plynů se od referenčního roku do roku 2011 pohybují v rozmezí od -56 % (Litva) do +21 % (Španělsko). 2.2. Intenzita emisí skleníkových plynů a emise na osobu v roce 2011 Emise v zemích EU-28 i EU-15 se snižovaly, zatímco ekonomika výrazně rostla. Obrázek 3 ukazuje, že oddělování hospodářského růstu od emisí skleníkových plynů od roku 1990 úspěšně pokračuje. Obrázek 3: Vývoj HDP (v reálných hodnotách), emisí skleníkových plynů a intenzity emisí (tj. poměr objemu emisí skleníkových plynů k HDP) – index (1990 = 100) Zdroj: EEA, GŘ ECFIN (databáze Ameco), Eurostat Mezi lety 1990 a 2011 vzrostlo HDP zemí EU-28 o 45 % a jimi vyprodukované emise se snížily o 18,3 %. HDP v zemích EU-15 vzrostlo o 44 % a emise skleníkových plynů poklesly na 14,9 %. Podobně i u zemí EU-28 se v letech 2010 a 2011 HDP zvýšilo o 1,4 %, zatímco emise skleníkových plynů poklesly o 3,3 %. Celková intenzita emisí skleníkových plynů (tj. míra emisí na jednotku hospodářské produkce) pro země EU-28 od roku 1990 stále klesala a v roce 2011 dosáhla téměř poloviny úrovně roku 1990 (viz obrázek 3). Mezi lety 1990 a 2011 se intenzita emisí skleníkových plynů snížila ve všech členských státech. Největší pokles byl zaznamenán na Slovensku a v Estonsku (-66 %), dále v Rumunsku, Litvě a Irsku (-62 %) a rovněž v Polsku (-60 %). K nejmenším změnám došlo v Chorvatsku (-18 %), Portugalsku (-20 %), Itálii, Řecku a na Maltě (-23 %) a dále ve Španělsku (-24 %). Emise na osobu v zemích EU-28 dosahovaly v roce 2011 úrovně 9 tun ekvivalentu CO2. Emise na osobu poklesly ve srovnání s rokem 1990 o 23 %. Nicméně emise skleníkových plynů na osobu v roce 2011 se v jednotlivých členských státech nadále značně lišily a pohybovaly se v rozmezí od 5,5 (v Lotyšsku) do 23,6 (v Lucembursku) tun ekvivalentu CO2 na osobu. Jsou rovněž do značné míry určovány energetickou náročností a skladbou zdrojů energie v každé zemi. Vývoj emisí na osobu od roku 1990 se v jednotlivých členských zemích také značně liší. K největšímu snížení emisí na osobu od roku 1990 (o více než 20 %) došlo v členských státech ve střední a východní Evropě, v Lucembursku, ve Spojeném království, v Německu, Dánsku, Švédsku, Francii, Irsku a Belgii. Na Kypru, na Maltě, v Portugalsku, ve Slovinsku a Španělsku se emise na obyvatele od roku 1990 zvýšily. Emise na osobu v těchto členských státech jsou však nižší než průměr Unie, s výjimkou Kypru (viz též obrázek 2 v pracovním dokumentu útvarů Komise). 2.3. Emise skleníkových plynů v roce 2011 ve srovnání s rokem 2010 Emise skleníkových plynů v Evropě (EU-28) se v roce 2011 snížily o 3,3 % (což představuje 155,3 Mt ekvivalentu CO2), zejména v důsledku mírnější zimy v Evropě a snížené poptávky po vytápění. V roce 2011 emise poklesly na rekordně nejnižší úrovni od roku 1990. Toto snížení nastalo po zvýšení emisí v roce 2010 (+2,4 %). K tomuto nárůstu v roce 2010 došlo po prudkém poklesu v roce 2009 (-7,1 %) a bylo dáno zejména dopady hospodářského oživení a nižších teplot v zimní období, než je obvyklé (viz obrázek 1). V roce 2011 vykazoval největší pokles emisí (více než 106 Mt ekvivalentu CO2) a nejvíce přispěl k celkovému snížení emisí v zemích EU-28 v porovnání s předchozím rokem sektor „bydlení a obchodní činnost“. Teplejší zimy a nižší poptávka po vytápění byly hlavní důvody tohoto trendu. Druhý největší pokles byl zaznamenán v sektoru „výroba elektřiny a tepla pro veřejnou síť“ (téměř 20 Mt ekvivalentu CO2), za nímž následoval „zpracovatelský průmysl a stavebnictví“ (přibližně 12 Mt ekvivalentu CO2). Tato tři odvětví byla odpovědná za celkem 89 % celkového snížení emisí v EU v letech 2010/11. V procentuálním vyjádření vykazovalo nárůst oproti roku 2010 sedm členských států: Bulharsko (9,6 %), Rumunsko (5,8 %), Estonsko (4,8 %), Litva (2,3 %), Malta (0,8 %), Španělsko (0,5 %) a Slovinsko (0,1 %). Zbývajících dvacet jedna členských států vykazovalo snížení emisí skleníkových plynů, přičemž k největšímu relativnímu poklesu došlo ve Finsku (-10,1 %), v Belgii (-8,8 %), v Dánsku (-8,1 %), v Nizozemsku (-7,1 %) a Spojeném království (-7 %). 2.4. Vývoj emisí v hlavních odvětvích Nejdůležitějšími odvětvími jsou dodávky a využívání energie včetně dopravy, a na něž v roce 2011 připadlo 79 % celkových emisí EU. Na zemědělství připadá 10 % celkových emisí skleníkových plynů, na průmyslové procesy 7 % a na zpracování odpadu 3 %. Sektor rozpouštědel a ostatní odvětví představují méně než 0,3 % celkových emisí, jak dokládá obrázek 4 níže: Obrázek 4: Podíl emisí podle odvětví v EU-28 Zdroj: Národní inventury 2012, EEA Poklesy emisí v oblasti energetiky, zemědělství, průmyslových postupů a odpadů jsou od roku 1990 částečně vyrovnávány výrazným nárůstem emisí v odvětví dopravy (další podrobnosti viz též pracovní dokument útvarů Komise jsou uvedeny v příloze). Celkové emise z dopravy se však od roku 2007 rovněž snižují. Obrázek 5: Změna v emisích skleníkových plynů v EU-28 podle odvětví a podíl jednotlivých odvětví na celkových emisích skleníkových plynů Zdroj: Národní inventury 2012, EEA Podle prognóz založených na stávajících opatřeních bude mezi lety 2011 a 2020 snižování emisí z dodávek energie dále pokračovat, a to zejména v důsledku politiky v oblasti energie z obnovitelných zdrojů energie a systému EU pro obchodování s emisemi. Emise spojené se spotřebou energie a v menší míře s dopravou se mají rovněž snížit. U dopravy se očekává, že rostoucí poptávku vyrovná zvýšení účinnosti dopravních prostředků a rovněž do určité míry podpora železniční dopravy. Emise ze zemědělství budou do roku 2020 podle předpovědi i nadále téměř stabilní. Podle odhadů členských států začnou emise v průmyslu opět vzrůstat. Emise z odpadu se budou i nadále snižovat, zatímco emise z odvětví rozpouštědel a dalších odvětví se budou zvyšovat. 3. Pokrok při dosahování cíle Kjótského protokolu 3.1. První kontrolní období (2008–2012) 3.1.1. EU-28 V roce 2011 byly celkové emise skleníkových plynů v zemích EU-28 18,3 % pod úrovní z roku 1990. Tento odhad je založen na inventárních údajích členských států oznámených Komisi (EU-27) a na inventuře předložené UNFCCC Chorvatskem. Tento pokles je ještě větší, zohlední-li se dopad kreditů, jež vlády získají prostřednictvím mechanismů Kjótského protokolu, a propady uhlíku. 3.1.2. EU-15 Podle nejnovějších inventárních údajů se celkové emise skleníkových plynů v zemích EU-15 do roku 2011 pohybovaly v ročním průměru 14,9 % pod úrovněmi referenčního roku a 12,2 % pod úrovní referenčního roku během prvního kontrolního období (2008–2012)[8]. Kromě toho, pokud zahrneme 1) využití mechanismů Kjótského protokolu ze strany vlád, což by mělo přispět k dalšímu snížení emisí o 1,9 % (viz oddíl 3.2), a 2) celkové množství odstraněné pomocí propadů uhlíku v důsledku činností podle čl. 3 odst. 3 a čl. 3 odst. 4 Kjótského protokolu v zemích EU-15, což představuje snížení o 1,5 % (viz oddíl 3.3), se očekává, že EU-15 sníží během prvního kontrolního období své emise o 15,5 %. Proto jsou země EU-15 na dobré cestě téměř zdvojnásobit překročit cíl pro první kontrolní období podle společné dohody o plnění cílů v rámci Kjótského protokolu. 3.1.3. EU-11 Ostatních jedenáct zemí s cíli stanovenými v rámci prvního kontrolního období Kjótského protokolu (tj. kromě Kypru a Malty) snížilo do roku 2011 své emise o 38,7 % vůči referenčnímu roku podle Kjótského protokolu. V roce 2012 se očekává další pokles emisí. Podle inventárních údajů z roku 2011 je těchto jedenáct členských států schopno své cíle Kjótského protokolu pro první kontrolní období splnit. Slovinsko je jedinou členskou zemí z EU-11, která až do nedávné doby zvažovala používání kreditů z projektů v rámci Kjótského mechanismu k doplnění vnitrostátních opatření ke snížení emisí. Podle posledních údajů by Slovinsko bylo schopné dosáhnout svého cíle v rámci Kjótského protokolu, aniž by muselo využít těchto mechanismů. Ostatní země EU-11 prodaly nebo hodlají prodat část svých nevyužitých jednotek přiděleného množství (tzv. AAU) (viz oddíl 3.2). Obrázek 6: Relativní rozdíly mezi emisemi skleníkových plynů v odvětvích mimo systém ETS pro první kontrolní období a příslušnými cíli Kjótského protokolu na období 2008–2012 (včetně LULUCF) s využitím mechanismů Kjótského protokolu či bez jeho využití. Rozdíly jsou vyjádřeny v procentech vůči emisím referenčního roku (včetně odvětví, na něž se vztahuje systém pro obchodování s emisemi, a těch, na něž se nevztahuje). Negativní hodnoty vyjadřují nadměrné plnění a pozitivní hodnoty nedostatečné plnění. Zdroj: EEA 3.2. Předpokládané využití mechanismů Kjótského protokolu provozovateli a vládami členských států Unie V rámci systému EU pro obchodování s emisemi stanoví druhé národní alokační plány (NAP) pro každý členský stát limit, v jehož rámci mohli provozovatelé použít kredity založené na projektech ze společného provádění (JI) a z mechanismu čistého rozvoje (CDM). V zařízeních, na něž se vztahuje systém pro obchodování s emisemi, může být ve všech členských státech mezi lety 2008 a 2012 každoročně použito celkem v průměru 278 milionů jednotek ověřeného snížení emisí (CER) nebo jednotek snížení emisí (ERU), což odpovídá 13,4 % celoevropského limitu pro toto období. Ve skutečnosti provozovatelé využili 1058,7 milionů CER nebo ERU, což odpovídalo 10,8 % všech jednotek odevzdaných za účelem dodržení předpisů. Množství odevzdaných kreditů se zvýšilo ze 4 % celkových ověřených emisí v roce 2008 na 26 % v roce 2012, a to díky poklesu cen mezinárodních kompenzací. Od roku 2013 jsou pravidla pro použití kreditů v rámci společného provádění a mechanismu čistého rozvoje předmětem přezkumu, jak je stanoveno ve směrnici o systému EU pro obchodování s emisemi. Devět států EU-15 spolu se Slovinskem se rozhodlo zakoupit a použít k dosažení svých cílů Kjótského protokolu mezinárodní kredity z mechanismů Kjótského protokolu. Společně by tyto členské státy podle odhadů získaly až 82 Mt ekvivalentu CO2 ročně za dodržování závazků v prvním kontrolním období v rámci Kjótského protokolu. To by představovalo 1,9 procentního bodu při plnění cíle Kjótského protokolu pro EU-15 a 4,9 procentního bodu pro Slovinsko (viz tabulka 12 v pracovním dokumentu útvarů Komise). Těchto 10 členských států se společně rozhodlo investovat až 2,4 miliardy EUR, aby získalo jednotky prostřednictvím společného provádění, mechanismu čistého rozvoje nebo obchodování s jednotkami přiděleného množství. Největší objem rozpočtových prostředků na dané pětileté kontrolní období vyhradily Rakousko, Nizozemsko, Španělsko, Irsko a Belgie. Ve Slovinsku činí rozpočet podle odhadu 80 milionů EUR. Nicméně vzhledem k dopadu, který přetrvávající hospodářská recese na emise skleníkových plynů má, nebudou členské státy potřebovat tolik mezinárodních kreditů, kolik se původně odhadovalo. Pokud jde o jednotky přidělených množství prodané členskými státy, bylo podle nejnovějších údajů převedeno zhruba 68,2 Mt ekvivalentu CO2, avšak je možné, že některá dohodnutá množství doposud nebyla dodána. Bulharsko, Česká republika, Estonsko, Maďarsko, Lotyšsko, Litva a Slovensko oznámily, že mají v plánu prodat další jednotky přiděleného množství. Jeden členský stát (Spojené království) vydal právní předpis, podle nějž po prvním kontrolním období stáhne veškerý přebytek jednotek přiděleného množství mezi Kjótským cílem a jednostranným „uhlíkovým rozpočtem“ Spojeného království. 3.3. Předpokládané využití propadů uhlíku Kromě politik a opatření zaměřujících se na nejrůznější zdroje emisí skleníkových plynů mohou členské státy využít propady uhlíku. Z doposud poskytnutých informací vyplývá, že celková čistá sekvestrace během kontrolního období vyplývající ze zalesňování a obnovy lesů podle čl. 3 odst. 3 Kjótského protokolu bude v zemích EU-15 činit 17,1 Mt CO2 ročně. Kromě toho se odhaduje, že činnosti podle čl. 3 odst. 4 v zemích EU-15 přispějí ke snížení množství CO2 o 46,7 Mt v každém roce kontrolního období. Zohlední-li se navíc příspěvky od zemí EU-13, představuje zahrnutí těchto činností 23,3 a 60,6 Mt CO2 za rok (podrobnosti viz tabulka 13 v pracovním dokumentu). Předpokládá se, že činnosti podle čl. 3 odst. 3 a čl. 3 odst. 4 společně sníží emise v členských státech EU-15 v kontrolním období o 63,9 Mt CO2 ročně. To odpovídá přibližně 1,5 procentního bodu závazku zemí EU-15 ke snížení emisí v prvním kontrolním období oproti emisím v referenčním roce. 4. Pokrok při dosahování cílů pro rok 2020 4.1. Cíl snížení emisí skleníkových plynů v EU do roku 2020 Klimaticko-energetický balíček stanovil zemím EU-28 cíl 20% snížení emisí skleníkových plynů do roku 2020 ve srovnání s rokem 1990, což odpovídá -14 % ve srovnání s rokem 2005. To je také základem pro mezinárodní závazek EU v rámci druhého kontrolního období v rámci Kjótského protokolu od 2013-2020. Toto úsilí bude rozděleno mezi odvětví, na něž se vztahuje systém obchodování s emisemi EU, a odvětví, na něž se systém nevztahuje, a to tímto způsobem: a) 21% snížení emisí v odvětvích, na něž se vztahuje systém obchodování s emisemi EU, a to do roku 2020 oproti roku 2005; b) podle rozhodnutí o „sdílení úsilí“ („ESD“) snížení ve výši přibližně 10 % do roku 2020 ve srovnání s rokem 2005 v odvětvích, která do systému obchodování s emisemi EU nespadají. Rozhodnutí o „sdílení úsilí“ zahrnuje převážně emise z odvětví dopravy, provozu budov, malých podniků a odvětví služeb, zemědělství a nakládání s odpady. Zatímco systém pro obchodování s emisemi stanoví strop pro celou EU, rozhodnutí o „sdílení úsilí“ závisí převážně na tom, jak členské státy stanoví dodatečné vnitrostátní politiky a opatření zaměřená na snížení jejich emisí z odvětví spadajících pod toto rozhodnutí a jak je budou provádět. Rozhodnutí o „sdílení úsilí“ stanoví ročních emisní příděly v letech 2013–2020. 4.2. Předpokládaná míra plnění cílů Podle prognóz členských států předložených v roce 2013, při započítání mezinárodní letecké dopravy, se předpokládá, že emise EU v roce 2020 budou o 21 % nižší než v roce 1990 a o 22 % nižší, pokud se mezinárodní letecká doprava nezahrne. Země EU-28 jsou nyní na dobré cestě ke splnění cíle EU do roku 2020. 13 členských států nicméně bude muset vyvinout další úsilí ke splnění cíle pro rok 2020 v odvětvích mimo systém EU pro obchodování s emisemi, 15 členských států naproti tomu podle odhadů těchto cílů dosáhne při stávajících politikách a opatřeních. Obrázek 7 ukazuje rozdíl mezi prognózami emisí skleníkových plynů v odvětvích (pro jednotlivé členské státy), na něž se nevztahuje systém obchodování s emisemi do roku 2020 a cíli pro rok 2020 jako procento emisí v roce 2005. Tato analýza dosud nezohledňuje využití flexibilních řešení podle rozhodnutí o „sdílení úsilí“, jako je využití mezinárodních projektových kreditů nebo převádění přebytečných přídělů emisí mezi členskými státy. Následující graf ukazuje rozdíly mezi objemem emisí v roce 2012 a vnitrostátními cíli v roce 2013 podle rozhodnutí o „sdílení úsilí“. V rámci evropského semestru provádí Komise přímo konkrétní analýzu situace jednotlivých členských států, pokud jde o pokrok směrem k dosažení cílů do roku 2020 na základě plánovaných emisí při stávajících opatřeních. Z nejnovější analýzy, která se odráží v pracovních dokumentech útvarů Komise a jež byla zveřejněna jako součást evropského semestru na začátku června 2013[9], vyplývají hlavní závěry, které se potvrdily v posledních prognózách poskytnutých členskými státy po dokončení kontroly kvality a odstraňování nedostatků Evropskou agenturou pro životní prostředí[10]: · Emise skleníkových plynů v Lucembursku mají výrazně přesáhnout vnitrostátní cíl (rozdíl 23 procentních bodů). Emise v roce 2012 jsou rovněž nad úrovní cíle pro rok 2013 stanoveného v rámci rozhodnutí o „sdílení úsilí“. Významného snížení emisí skleníkových plynů lze dosáhnout zvýšením daně z energetických produktů používaných v dopravě, jak je zdůrazněno v doporučeních pro jednotlivé země. · U Irska se rovněž očekává, že emise skleníkových plynů přesáhnou cíl v rozsáhlé míře (rozdíl 18 procentních bodů) v důsledku velkého zvýšení emisí v odvětví dopravy a v oblasti zemědělství. Irsko však v roce 2013 navrhlo řadu iniciativ ke snížení emisí v rámci návrhu zákona o rozvoji nízkouhlíkového hospodářství. · Emise v Belgii mají rovněž přesáhnout vnitrostátní cíl, a to o 11 procentních bodů. V této souvislosti se v doporučení pro Belgii zdůrazňuje potřeba jasného rozdělení úkolů mezi orgány v zájmu pokroku v dosahování cílů, a to zejména v odvětví dopravy a stavebnictví a provozu budov. Rovněž by měla být přijata opatření k přesunu zdanění z práce na takové daňové základy, které méně brzdí, konkrétně ekologické zdanění. · Kromě toho také prognózy ukazují, že u pěti dalších členských států (Litva, Španělsko, Finsko, Rakousko a Itálie) se očekává, že své cíle nesplní o více než 3 %. Předpokládá se tedy, že stávající opatření používaná těmito členskými státy k dosažení vnitrostátních cílů nestačí. · Polsko a Estonsko by měly podle vnitrostátních prognóz svůj cíl v rozsáhlé míře překročit. Vnitrostátní prognóza pro Polsko však byla provedena v letech 2010 a 2011. Podle nedávných projekcí EU založených na modelu PRIMES a modelu GAINS se ukazuje, že Polsko by mohl čelit při plnění svého závazku určitým potížím. Emise v Estonsku jsou vyšší, než se očekávalo. Podle přibližných údajů objem emisí Estonska přesáhne v roce 2012 cíl stanovený pro rok 2013 podle rozhodnutí o „sdílení úsilí“ a mohlo by také narazit na problémy při plnění svých závazků. V kontextu evropského semestru 2013 přijala Rada několik doporučení pro jednotlivé země týkající se snížení emisí skleníkových plynů. Doporučila, aby Belgie, Česká republika, Francie, Itálie, Litva, Lotyšsko, Maďarsko, Rumunsko a Španělsko přesunuly daňové zatížení z práce na daňové základy, které představují nižší zátěž pro růst, včetně ekologické daně. Rada dále doporučila Estonsku, Litvě a Lucembursku, aby přijaly vhodná fiskální opatření ke zlepšení energetické účinnosti v odvětví dopravy. Rada rovněž doporučila Bulharsku, České republice, Estonsku, Litvě, Lotyšsku, Maltě, Polsku, Rumunsku a Slovensku, aby pokračovaly v úsilí o zlepšení energetické účinnosti. Spojenému království bylo doporučeno podpořit investice do nových energetických kapacit, včetně obnovitelných zdrojů energie. Obrázek 7: Předpokládaný rozdíl oproti cílům pro rok 2020 v odvětvích mimo systém obchodování s emisemi EU a rozdíl mezi emisemi za rok 2012 a cílem pro rok 2013 v odvětvích, na něž se nevztahuje systém obchodování s emisemi. Záporné hodnoty vyjadřují nadměrné plnění a kladné hodnoty nedostatečné plnění cílů v procentech emisí roku 2005. Zdroj: EEA, Evropská komise na základě prognóz členských států. 5. Stav provádění politiky Unie v oblasti změny klimatu 5.1. Snížení emisí Práce na prováděcích opatřeních klimaticko-energetického balíčku z roku 2009 vedla k úspěšnému zahájení fáze 3 (období 2013–2020) v rámci systému EU ETS a k finalizaci prováděcích opatření v rámci rozhodnutí o „sdílení úsilí“. 5.1.1. Systém EU pro obchodování s emisemi (ETS) Systém EU pro obchodování s emisemi zahrnuje více než 12 000 elektráren a výrobních zařízení ve 28 členských státech EU, na Islandu, v Norsku a Lichtenštejnsku a od roku 2012 i emise vyprodukované leteckými společnostmi, které létají mezi letišti v uvedených zemích a do bezprostředně navazujících oblastí. Průměrný roční limit pro celou EU na období 2008–2012 činil 2081 milionů povolenek ročně. Ověřené emise skleníkových plynů ze stacionárních zařízení nadále klesají (pokles na 1 867 milionů tun ekvivalentu CO2 v roce 2012, což je přibližně o 2 % méně než v roce 2011 u zařízení a o 10 % pod limitem. Ověřené emise vykázané leteckými společnostmi dosahují téměř 84 milionů tun. Úroveň dodržování předpisů v těchto zařízeních byla velmi vysoká. Pouze necelé 1 % zařízení, na které se vztahuje EU ETS, nevyřadilo povolenky pokrývající všechny jejich emise za rok 2012 v termínu do 30. dubna 2013. Od roku 2012 se na emise z letectví vztahuje limit v rámci EU ETS. Provozovatelé letadel, kteří v roce 2012 vyprodukovali více než 98 % emisí z letecké dopravy v rámci systému EU ETS, úspěšně realizovali do 30. dubna 2013 potřebné kroky ke splnění požadavků právní úpravy systému EU ETS. V souladu s rozhodnutím o „pozastavení času“ přijatým v dubnu 2012 mohou provozovatelé letadel omezit svou odpovědnost za rok 2012 pouze na lety v rámci Evropy, v takovém případě i s možností dále do 27. května vrátit bezplatné povolenky pro lety mimo Evropu. Podle revidované směrnice o EU ETS jsou všechny činnosti EU ETS soustředěny do jediného registru provozovaného Komisí. V květnu 2013 byl regulační rámec použitelný na tento registr revidován s cílem finalizovat funkce nezbytné pro třetí fázi. Nové nařízení rovněž stanoví, že do registru se rovněž zařazují transakce podle rozhodnutí o „sdílení úsilí“. Komise v současné době dokončuje posouzení vnitrostátních prováděcích opatření k rozhodnutí Komise 2011/278/EU. Komise vyhodnocuje, zda předběžné bezplatné přidělení povolenek průmyslovým zařízením v každém členském státě proběhlo v souladu s harmonizovanými pravidly pro fázi 3 systému EU ETS. Přezkum nařízení o dražbě povolenek byl již zahájen u časového profilu dražeb. Procesem spolurozhodování v této souvislosti prochází návrh na rozhodnutí upřesnit ustanovení směrnice o EU ETS, pokud jde o pravomoci Komise přizpůsobovat načasování dražeb emisních povolenek za těchto výjimečných okolností. Komise dnes také přijala zprávu o stavu evropského trhu s uhlíkem, v níž je stanoven rozsah možných strukturálních opatření, která mohou být přijata v zájmu řešení nerovnováhy. Evropská komise za přísného uplatňování směrnice povolila požadavky osmi členských států na poskytnutí přechodných bezplatných povolenek jejich energetickému odvětví po roce 2012. V červnu Komise připravila návrh nařízení, které specifikuje maximální limity, do nichž se mohou provozovatelé v rámci systému EU ETS používat způsobilé kredity z mechanismů založených na Kjótském protokolu (tj. CDM a JI) pro účely dodržení emisních limitů v letech 2013–2020. Na snazším provádění obou nových nařízení o monitorování a podávání zpráv o emisích skleníkových plynů ze strany hospodářských subjektů a provozovatelů letadel, na které se vztahuje systém EU pro obchodování s emisemi, a o ověřování zpráv o emisích a akreditaci ověřovatelů a dohledu nad nimi se již pracuje, a to s cílem zdokonalit harmonizaci uplatňovaných pravidel. Probíhá tvorba úplného souboru pokynů, šablon a častých dotazů, jež podpoří členské státy při provádění třetího období ETS. Důležitým krokem k prvnímu úplnému mezikontinentálnímu propojení systémů obchodování s emisemi bylo, že se Komise a Austrálie v roce 2012 dohodly na postupu propojení EU ETS a australského systému pro obchodování s emisemi. V květnu Komise obdržela mandát Rady, aby do poloviny roku 2015 dojednala jménem EU smlouvu o úplném propojení, ke kterému by podle předpokladů mělo dojít nejpozději 1. července 2018. Na základě pověření Rady vede Komise rovněž jednání se Švýcarskem o propojení EU ETS s jeho systémem. 5.1.2. Další politiky a opatření V roce 2012 byly stanoveny a v březnu 2013 přijaty roční emisní příděly členských států v ekvivalentech CO2 podle rozhodnutí „o sdílení úsilí“ v jednotlivých letech 2013–2020. Bylo přijato nařízení o novém mechanismu EU pro monitorování, revidující a nahrazující předchozí rozhodnutí o mechanismu monitorování a nové rozhodnutí bylo přijato pro oblast účetních pravidel pro využívání půdy, změny využití plochy a lesnictví. Komise přijala sdělení, které nastiňuje strategii pro postupné zahrnutí skleníkových plynů z námořní dopravy do rámce politiky EU pro snižování celkového objemu emisí skleníkových plynů. Jako první krok v provádění této strategie navrhla Komise nařízení, které by vytvořilo celounijní systém pro monitorování, vykazování a ověřování emisí CO2 z velkých lodí od roku 2018. Předlohu nařízení nyní zkoumá Evropský parlament a Rada. V říjnu 2012 byla přijata směrnice o energetické účinnosti. Tato směrnice přispěje v Evropě k dosažení cíle 20% zvýšení energetické účinnosti do roku 2020. Dne 24. ledna 2013 Evropská komise přijala balíček „Čistá energie pro dopravu“, jehož cílem je postupné snížení závislosti na ropě využíváním alternativních paliv v dopravě. Balíček obsahuje návrh směrnice, která stanoví závazné cíle v oblasti infrastruktury pro distribuci alternativních paliv, jako je elektřina, vodík a palivové články. Program financování NER 300 je mechanismus, který umožňuje financování komerčních demonstrací projektů zachycování a ukládání CO2 a projektů obnovitelných zdrojů energie, týkající se 300 milionů povolenek z rezervy pro nové účastníky systému EU pro obchodování s emisemi. V rámci tohoto programu schválila Komise v prosinci 2012 poskytnutí finančních prostředků v celkové výši 1,2 miliardy EUR na 23 projektů v oblasti energie z obnovitelných zdrojů. Tato částka podle odhadů vyvolala další přísun finančních prostředků ve výši více než 2 miliardy EUR ze soukromých zdrojů. Druhá výzva k předkládání návrhů projektů zachycování a ukládání CO2 a projektů obnovitelných zdrojů energie byla zahájena v dubnu 2013. Prostředky, které budou uděleny v polovině roku 2014, budou financovány z prodeje zbývajících 100 milionů povolenek a nevyužitých prostředků z první výzvy. Provedení nařízení (ES) č. 443/2009 týkajícího se emisí CO2 z automobilů a nařízení (EU) č. 510/2011 týkajícího se emisí CO2 z lehkých užitkových vozidel je téměř dokončeno. Komise schválila již dvě ekologické inovace, které přispějí ke snižování emisí CO2 z osobních automobilů. Rovněž předložila návrhy týkající se způsobů, jak do roku 2020 dosáhnout cíle snížení emisí CO2 z nových osobních automobilů a z nových lehkých užitkových vozidel (dodávkových automobilů), které v současnosti zkoumá Rada a Evropský parlament. V listopadu 2012 Komise navrhla Radě a Evropskému parlamentu nové nařízení o fluorovaných skleníkových plynech s cílem dále snížit emise z tohoto odvětví. V zájmu zmírnění dopadů emisí skleníkových plynů v důsledku nepřímých změn ve využívání půdy spojených s výrobou biopaliv navrhla Komise rovněž řadu změn směrnice o obnovitelných zdrojích energie a směrnice o jakosti paliv. Pokud jde o začleňování oblasti klimatu do politik EU, bylo dosaženo politické dohody ohledně příštího víceletého finančního rámce (VFR) na období 2014–2020. Všechny orgány EU se dohodly, že nejméně 20 % celkového rozpočtu by se mělo vztahovat k ochraně klimatu. V březnu Komise přijala konzultativní sdělení, jímž se zahájila veřejná diskuse o tom, jak nejlépe vytvořit novou mezinárodní dohodu pro rok 2015, která stanoví mezinárodní režim pro boj proti změně klimatu po roce 2020. V březnu 2013 Komise učinila první krok k vytvoření politického rámce daných odvětví pro následná období přijetím zelené knihy „Rámec politiky pro klima a energetiku do roku 2030“. Tímto dokumentem byla zahájena veřejná diskuse o strategii EU v oblasti energetiky a změny klimatu pro rok 2030. Seznam právních aktů přijatých v poslední době je k dispozici v oddíle 3 pracovního dokumentu útvarů Komise. 5.2. Přizpůsobování se změně klimatu Dne 16. dubna 2013 přijala Komise strategii EU pro přizpůsobení se změně klimatu s cílem přispět k tomu, aby byla Evropa odolnější vůči změně klimatu. Strategie posílí připravenost a schopnost reagovat na dopady změny klimatu na místní, regionální, celostátní a celoevropské úrovni a bude rozvíjet ucelený přístup a lepší koordinaci. Zaměřuje se na tyto tři cíle: · Podpora činnosti členských států: Komise bude povzbuzovat všechny členské státy k tomu, aby přijaly komplexní strategii přizpůsobení (v současné době má takovou strategii 15 z nich), a bude poskytovat finanční prostředky na pomoc při provádění jejich politik přizpůsobení. Rovněž podpoří tuto adaptaci ve městech, a to zavedením dobrovolného závazku v rámci Paktu starostů a primátorů. · Opatření EU zaměřená na zvyšování odolnosti vůči změně klimatu: zahrnují podporu přizpůsobení v klíčových zranitelných odvětvích, jako je zemědělství, rybolov a politiky soudržnosti, čímž se zajistí větší odolnost evropské infrastruktury a podpora využívání pojištění proti přírodním katastrofám a katastrofám způsobeným člověkem. · Kvalifikovanější rozhodování – díky tomu, že se podaří doplnit poznatky o adaptaci na změnu klimatu, a díky dalšímu rozvoji evropské platformy pro přizpůsobení se změně klimatu (Climate-ADAPT) jako „jednotného kontaktního místa“ pro informace o tomto tématu. V roce 2013 byla úspěšně dokončena EU-Cities Adapt, iniciativa EU budující kapacity a poskytující podporu městům při rozvoji a provádění strategie pro přizpůsobení. 5.3. Financování opatření v oblasti klimatu EU byla v roce 2010 a 2011 největším přispěvatelem v oblasti oficiální rozvojové pomoci, jak u opatření zmírňující změnu klimatu, tak u adaptačních opatření, a podle zpráv výboru pro rozvojovou pomoc OECD dosáhl její podíl výše přibližně 50 %. V rámci závazku nejvyspělejších zemí k financování „rychlého startu“ ve výši 30 miliard USD se EU a její členské státy zavázaly, že v období 2010–2012 poskytnou 7,2 miliardy EUR. EU a její členské státy svůj závazek splnily a přidělily na financování „rychlého startu“ v tomto období 7,34 miliardy EUR, jak je uvedeno ve zprávě předložené EU a jejími členskými státy na zasedání Rámcové úmluvy Organizace spojených národů o změně klimatu (UNFCCC) v květnu 2013. Finanční prostředky uvolněné během roku 2012 k dnešnímu dni činí 2,67 miliard EUR. Další informace naleznete ve zprávě Evropské unie o financování „rychlého startu“ pro rozvojové země[11]. Kromě toho podle článku 16 MMR předloží členské státy od roku 2013 každý rok do 30. září zprávu o finanční a technologické podpoře poskytnuté rozvojovým zemím. 5.4. Výzkum a inovace v oblasti změny klimatu Výzkum v oblasti klimatu je jedním z hlavních výzkumných témat sedmého rámcového programu (7. RP, 2007–2013) a bude ústředním tématem i pro Horizont 2020[12], nový program EU pro výzkum a inovace (2014–2020). Výzkum změny klimatu v rámci sedmého rámcového programu má za cíl podporovat projekty, které analyzují existující tlaky na životní prostředí (oceány, ovzduší a ekosystémy) a prohlubují porozumění složitého klimatického systému Země (rovněž prostřednictvím modelování systémů). Další klíčovou oblastí výzkumu je posouzení dopadů, zranitelných míst a řešení adaptace na změnu klimatu, tvorba strategií pro omezení rizika katastrof a stimulace přechodu na nízkouhlíkovou společnost. Z předběžného odhadu vyplývá, že v rámci 7. rámcového programu v letech 2007 až 2013 bylo na podporu výzkumu souvisejícího s klimatem vynaloženo přibližně 900 milionů EUR. Pokud jde o budoucí program, stojí za zmínku, že 35 % rozpočtu Horizontu 2020 (přibližně 70 miliard EUR) by mělo být investováno do výzkumných a inovačních činností. vztahujících se ke klimatu. 6. Situace v kandidátských a potenciálních kandidátských zemích Emise skleníkových plynů na Islandu se v letech 1990 až 2011 zvýšily o 26 % a v roce 2011 byly o 4,4 % nižší než v roce 2010. S ohledem na rozhodnutí 14/CP.7 a podle prognóz emisí skleníkových plynů zahrnutých do pátého národního sdělení je Island na dobré cestě ke splnění cíle Kjótského protokolu. Turecké emise skleníkových plynů (bez LULUCF) se v období 1990 až 2010 zvýšily o 124 % a mezi rokem 2010 a 2011 o 5 %. Ačkoli je Turecko stranou uvedenou v příloze I, nemá v rámci prvního ani druhého kontrolního období Kjótského protokolu žádný cíl pro snížení emisí skleníkových plynů. Aktuální přehled emisí skleníkových plynů v Bývalé jugoslávské republice Makedonii není k dispozici. Bývalá jugoslávská republika Makedonie je stranou, které není uvedena v příloze I. Mezi roky 1990 a 2005 klesly celkové emise skleníkových plynů přibližně o 19 %. Podobně Černá Hora, který je také stranou Úmluvy, která není uvedena v příloze I , zvýšila celkové emise skleníkových plynů (bez LULUCF), a to o přibližně 4,9 % v letech 1990 až 2003. O Srbsku informace z poslední doby k dispozici nejsou. [1] 100denní období po zveřejnění konečného znění zprávy o inventuře emisí skleníkových plynů podle Rámcové úmluvy Organizace spojených národů o změně klimatu na období 2008–2012. [2] Viz Technické poznámky v příloze [3] Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 406/2009/ES ze dne 23. dubna 2009 o úsilí členských států snížit emise skleníkových plynů, aby byly splněny závazky Společenství v oblasti snížení emisí skleníkových plynů do roku 2009. [4] http://ec.europa.eu/europe2020/making-it-happen/index_cs.htm. [5] Další podrobnosti o použité metodice jsou k dispozici ve zprávě Evropské agentury pro životní prostředí zabývající se vývojem a prognózou do budoucnosti. [6] Pro Kypr a Maltu se používají průměrné skutečné emise na období 2008–2012 (modelované údaje), protože tyto dvě země nemají v rámci prvního kontrolního období žádné závazky. [7] Tyto cíle se často označují jako kvantifikovaný závazek na omezení a snížení emisí (QELRC). Další podrobnosti o metodice použité pro jejich výpočet jsou k dispozici v pracovním dokumentu útvarů Komise ze dne 13. února 2012 „Příprava EU kvantifikované cíle omezení nebo snížení emisí QELRC) založené na klimaticko-energetickém balíčku EU“: http://ec.europa.eu/clima/policies/international/negotiations/docs/swd_13022012_en.pdf [8] Na základě přibližného data pro rok 2012. [9] http://ec.europa.eu/europe2020/making-it-happen/country-specific-recommendations/index_cs.htm [10] Údaje předložené členskými státy byly přezkoumány a v případě potřeby doplněny či upraveny. U několika členských států bylo nutné provést odhad podílu emisí v odvětví, která nespadají do systému EU ETS. U doplňování údajů a odhadů rozdílu mezi odvětvími v rámci systému ETS a mimo systém ETS byly použity údaje ze základního měření na úrovni EU v letech 2012–13 s prognózou předpokládající přijetí opatření vycházející z modelů PRIMES a GAINS. Posledně zmíněné prognózy rovněž ukazují na senzitivitu výsledků projekcí vůči různým použitým metodám, předpokladům a specifickým parametrům souvisejícím s danými trendy. [11] http://ec.europa.eu/clima/policies/finance/international/faststart/docs/fast_start_2012_en.pdf [12] http://ec.europa.eu/research/horizon2020/index_en.cfm