(132)

Při stanovování své budoucí politiky zohlednila Komise zejména níže uvedená hlediska: a) Případy, kdy zemědělec přijde o hospodářská zvířata v důsledku choroby nebo kdy jsou jeho plodiny napadeny chorobami rostlin, obvykle nepředstavují přírodní pohromu nebo mimořádnou událost ve smyslu Smlouvy. V takových případech může Komise podporu na náhradu vzniklých ztrát, jakož i podporu na předcházení budoucích ztrát povolit pouze na základě čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy, který stanoví, že podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských aktivit nebo oblastí, mohou být považovány za slučitelné se společným trhem, pokud nemění podmínky obchodu v míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem; b) V souladu s výše uvedenými zásadami má Komise za to, že výplata podpory zemědělcům na náhradu ztrát způsobených chorobami zvířat či rostlin může být uznávána pouze jako součást příslušného programu prevence, kontroly a eradikace dotčené choroby na úrovni Společenství nebo na vnitrostátní či regionální úrovni. Podpory, které zemědělci pouze nahrazují vzniklé ztráty, aniž by představovaly jakékoli kroky k nápravě problému u zdroje, se musí považovat za pouhé provozní podpory, které jsou se společným trhem neslučitelné. Proto bude Komise požadovat, aby na úrovni Společenství nebo na vnitrostátní úrovni existovala ustanovení – ať v podobě zákona, nařízení či správního aktu – která určí, že dotyčnou chorobou by se měly zabývat příslušné vnitrostátní orgány buď zavedením opatření na její eradikaci, zejména zavedením závazných opatření dávajících prostor pro náhrady, nebo – v počáteční etapě – zavedením varovného systému kombinovaného tam, kde je to vhodné, s pobídkovou podporou jednotlivých subjektů k dobrovolné účasti na preventivních opatřeních (31). Proto mohou být předmětem podpůrných opatření pouze choroby, které spadají pod působnost orgánů veřejné moci, a nikoli opatření, za která musí převzít odpovědnost v přiměřeném rozsahu zemědělci sami; c) Cíle podpůrných opatření by měly být buď: i) preventivní v tom smyslu, že zahrnují depistážní opatření nebo rozbory, vyhubení škůdců, kteří mohou chorobu přenášet, preventivní očkování zvířat nebo ošetření plodin a preventivní porážení hospodářských zvířat nebo ničení plodin, nebo ii) vyrovnávací v tom smyslu, že jsou postižená hospodářská zvířata poražena nebo plodiny zničeny podle příkazů či doporučení orgánů veřejné moci nebo uhynou v důsledku očkování či jiných opatření doporučených či nařízených příslušnými orgány, nebo iii) kombinovaná v tom smyslu, že režim vyrovnávací podpory na ztráty vzniklé v důsledku choroby podléhá podmínce, že se příjemce zaváže v budoucnu učinit vhodná preventivní opatření podle pokynů orgánů veřejné moci; d) S cílem zkvalitnit řízení rizik je třeba brát ohled na to, zda chování zemědělce (např. výběr způsobu produkce) přispělo ke zvýšení rizika choroby; e) Jako v minulosti by se měly náhrady za choroby zvířat a rostlin omezovat na úroveň prvovýroby (zemědělců). U podniků působících ve zpracování zemědělských produktů a jejich uvádění na trh se musí dopad chorob na podnikání považovat za běžné podnikatelské riziko. Pokud se tyto podniky začnou potýkat s hospodářskými obtížemi v důsledku chorob zvířat či rostlin, pomoci se jim může dostat prostřednictvím podpory na záchranu a restrukturalizaci. Další možnost pomoci těmto podnikům se naskýtá skrze zahrnutí zemědělských zpracovatelských a tržně–dodavatelských podniků do působnosti nařízení de minimis, které upravuje podporu nezemědělským podnikům, což otvírá možnost podpory až do výše 200 000 EUR na podnik a tři rozpočtové roky; f) Pokud jde o podporu na testy přenosné spongiformní encefalopatie (TSE), jsou brána na zřetel níže uvedená hlediska: i) testy slouží účelům prevence šíření přenosné spongiformní encefalopatie, choroby, která vzbuzuje obzvláštní obavy z hlediska ochrany lidského zdraví; ii) existuje riziko narušení hospodářské soutěže vyplývající z různých hladin poskytované státní podpory, a to přinejmenším pokud jde o dobytek určený na porážku. V současné době však většina členských států nějakou státní podporu poskytuje. Ceny za testy na přenosnou spongiformní encefalopatii jsou i nadále v jednotlivých členských státech různé. Aby se omezilo riziko narušení hospodářské soutěže způsobené podporou poskytnutou na testy přenosné spongiformní encefalopatie u dobytka poráženého pro lidskou spotřebu a aby existovaly pobídky k výzkumu směřujícímu k nižším cenám za testy, měla by být podpora omezena na 40 EUR, což přestavuje v současnosti zhruba nejvýhodnější cenu ve Společenství; iii) existuje obava, že pokud budou zemědělci přinuceni platit náklady na testy uhynulého dobytka, mohou se někteří začít pokoušet vyhýbat kontrolám tím, že se budou nezákonně zbavovat jatečních těl, čímž sníží spolehlivost statistických údajů a budou vytvářet zdravotní rizika; iv) pokud jde o zvířata nízké hodnoty jako ovce a kozy, mohou být náklady na testy přenosné spongiformní encefalopatie vyšší než hodnota samotného zvířete. Pokud budou majitelé nuceni za testy platit, může to představovat riziko, že budou taková zvířata uváděna na trh bez testování, což opět sníží dostupnost údajů; v) pokud jde jak o uhynulá zvířata, tak o zvířata nízké hodnoty, riziko narušení hospodářské soutěže vyvolané poskytnutím podpory se jeví jako menší než v případě jatečního dobytka; g) Pokud jde o podporu na uhynulá zvířata, byla vzata na zřetel níže uvedená hlediska: i) uhynulá zvířata představují normální součást chovu živých zvířat, a proto patří do běžných výrobních nákladů; ii) zásada „znečišťovatel platí“ (32) zavádí primární povinnost producentů náležitě se postarat o likvidaci uhynulého dobytka a hradit náklady na tuto likvidaci; iii) poskytnutí podpory na odstranění odpadu může být v rozporu se zásadou uplatňovanou v zemědělství, že podpora by se měla poskytovat pouze na počínání, které překračuje hranice dobré zemědělské praxe. Právní předpisy Společenství, které tvoří součást dobré zemědělské praxe, stanoví povinnost náležité likvidace jatečních těl; iv) náklady na likvidaci uhynulých zvířat mohou být vysoké, a to zejména v případech, kdy musí být odstraněna ze vzdálených lokalit jateční těla těžkých zvířat jako skotu nebo koní; v) je obtížné kontrolovat, co zemědělci dělají s jatečními těly. Existuje riziko, že budou jateční těla likvidována nezákonně, což představuje vážná zdravotní rizika; vi) v případech, kdy musí být jateční těla testována na přenosnou spongiformní encefalopatii, by mohla mít jejich nekontrolovaná likvidace s cílem vyhnout se placení za test další nepříjemný důsledek, a sice skutečnost, že tato zvířata nebyla testována, ačkoli právě ona by měla být testována, aby byly zajištěny co nejpřesnější statistické údaje o výskytu přenosné spongiformní encefalopatie; vii) rizika narušení hospodářské soutěže vyplývající ze státní podpory poskytnuté na likvidaci uhynulých zvířat jsou považována za poměrně malá; viiii) státní podpora by se měla poskytovat pouze na výskyt uhynulých zvířat na úrovni zemědělců, a nikoli na kterékoli jiné úrovni, např. jatek, kde je kontrola náležité likvidace snazší; ix) v případech, kdy jsou zvířata zabíjena z důvodů choroby nebo udržení veřejného pořádku, by měla být náhrada pro zemědělce i nadále posuzována a povolována na základě obecných pravidel o náhradách za choroby zvířat, jak je uvedeno v podkapitole V.B.4. Pokud jde o přenosnou spongiformní encefalopatii, čl. 13 odst. 4 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 999/2001 o stanovení pravidel pro prevenci, tlumení a eradikaci některých přenosných spongiformních encefalopatií (33) stanoví, že „majitelé dostávají neprodleně náhradu za usmrcená zvířata nebo produkty živočišného původu zlikvidované v souladu s čl. 12 odst. 2 a odst. 1 písm. a) a c) tohoto článku.“; h) Pokud jde o jateční odpad, je brán ohled na níže uvedená hlediska: i) jatečním odpadem se rozumí veškerý odpad vyskytující se na jatkách, v bourárnách nebo u řezníků, včetně zejména vedlejších produktů živočišného původu kategorií 1, 2 a 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1774/2002 ze dne 3. října 2002 o hygienických pravidlech pro vedlejší produkty živočišného původu, které nejsou určeny pro lidskou spotřebu (34); ii) odstranění a likvidace jatečního odpadu představuje pro jatka a bourárny (a také pro jejich klienty, pokud se jim tyto služby účtují) značnou nákladovou položku; iii) zásada „znečišťovatel platí“ zavádí primární povinnost původců odpadu náležitě se postarat o likvidaci uhynulého dobytka a hradit náklady na tuto likvidaci; iv) poskytnutí státní podpory na tuto činnost může představovat vážné narušení hospodářské soutěže; v) za normálních okolností by mělo být možné kontrolou ověřit, že se s jatečním odpadem náležitě nakládá; vi) mezi většinou členských států existuje široká shoda, že náklady na likvidaci jatečního odpadu by měli nést provozovatelé, kteří za tento odpad zodpovídají; vii) proto se jeví jako náležité státní podporu na náklady spojené s likvidací jatečního odpadu jakož i jiné provozní náklady jatek jasně vyloučit. Státní podpora investic učiněných v souvislosti s likvidací jatečního odpadu bude posuzována podle příslušných pravidel platných pro investiční podporu;