Ačkoli EU takové normy na dovážené výrobky systematicky nezavádí, některé právní předpisy EU týkající se dobrých životních podmínek zvířat se na dovoz již vztahují. EU stanoví podmínky pro ochranu zvířat při usmrcování i pro ochranu zvířat během přepravy. Nařízení Rady (ES) č. 1099/2009 vyžaduje, aby třetí země vyvážející maso do EU uplatňovaly normy přinejmenším rovnocenné normám uvedeným v nařízení EU. Za tímto účelem třetí země ve vývozních osvědčeních potvrzují, že při porážce zvířat byly dodrženy přinejmenším rovnocenné normy pro dobré životní podmínky zvířat jako v EU, a obchodní partneři to nikdy nezpochybnili. Schopnost zemí potvrzovat výše uvedená osvědčení Komise posuzuje během auditů hygieny masa. Podobně i zvířata dovážená do EU musí být způsobilá k přepravě v souladu s příslušnými požadavky EU, což musí třetí země potvrdit v úředním osvědčení v souladu s nařízením Rady (ES) č. 1/2005. Soubor požadavků musí splnit také dopravci, kteří musí mít povolení a zastoupení v členských státech, v nichž o povolení žádají. EU má také povinný systém označování dobrých životních podmínek zvířat u konzumních vajec s uvedením způsobu produkce (klecový chov, volný výběh, chov v halách atd.).

Všechny potraviny dovážené na trh EU musí splňovat příslušné normy EU týkající se konečných produktů, které se použijí bez ohledu na to, zda je produkt vyroben v tuzemsku nebo je dovezen. Požadavky na způsob výroby výrobků (označované jako „metody výroby a zpracování“) se však na dovážené výrobky obvykle nevztahují. V současné době neexistují v právu Unie žádná obecná (horizontální) ustanovení týkající se požadavků na ochranu životního prostředí nebo obecněji na udržitelnost, která by se vztahovala na domácí nebo dovážené potravinářské produkty.

Obavy o veřejné zdraví související se zemědělskou a potravinářskou výrobou se však netýkají pouze hygienických a rostlinolékařských požadavků. Nařízení 2019/6 o veterinárních léčivých přípravcích (nařízení o veterinárních léčivých přípravcích), které se použije od ledna 2022, stanoví širokou škálu konkrétních opatření pro boj proti antimikrobiální rezistenci (AMR). Organismy rezistentní vůči antimikrobikům se mohou šířit nejen z potravin živočišného původu, ale také přímo z člověka na člověka nebo mezi lidmi a zvířaty. Opatření na podporu obezřetnějšího a odpovědnějšího používání antimikrobik u zvířat podpoří dosažení cíle strategie „Od zemědělce ke spotřebiteli“, kterým je snížit do roku 2030 celkový prodej antimikrobik v EU pro hospodářská zvířata a v akvakultuře o 50 %. V této souvislosti budou na základě článku 118 nařízení o veterinárních léčivých přípravcích stanoveny nové požadavky týkající se používání antimikrobik u zvířat a produktů živočišného původu určených k dovozu do EU. Konkrétně je nelze ošetřovat antimikrobiky na podporu růstu nebo zvýšení výnosu ani antimikrobiky, která jsou v EU vyhrazena pro léčbu některých infekcí u lidí.

·diskriminační, což znamená, že se na něj vztahuje:

očlánek I o zacházení podle doložky nejvyšších výhod, který vyžaduje, aby se s výrobky z jedné členské země WTO nezacházelo méně příznivě než s obdobnými výrobky z kterékoli jiné země, nebo

očlánek III o národních režimech, podle něhož nelze s dováženými výrobky zacházet méně příznivě než s obdobnými domácími výrobky, nebo

·množstevní omezení, které omezuje množství dováženého nebo vyváženého výrobku (článek XI).

Opatření je diskriminační, pokud představuje buď 1) diskriminaci de iure, tj. pokud opatření výslovně rozlišuje mezi výrobky na základě původu, nebo 2) diskriminaci de facto, tj. když je opatření na první pohled neutrální z hlediska původu, ale má nepříznivý dopad na podmínky hospodářské soutěže mezi podobnými výrobky z různých členských států WTO. Diskriminace de facto může existovat například tehdy, pokud domácí výrobky mohou snadněji splnit určitou normu nebo požadavek než obdobné dovážené výrobky.

Pokud není porušeno žádné z výše uvedených ustanovení, není obecně nutná další analýza, protože opatření je považováno za slučitelné s dohodou GATT. Pokud jsou výše uvedená ustanovení porušena, opatření může i přesto využít obecných výjimek z pravidel dohody GATT podle jejího článku XX. Pokud tomu tak je, opatření může být zachováno a považováno za celkově slučitelné s dohodou GATT.

Aby opatření mohlo být odůvodněno podle článku XX dohody GATT, musí:

·skutečně sledovat jeden nebo více politických cílů uvedených v článku XX („předběžné odůvodnění“). Nejčastější důvody v souvislosti s předpisy o metodách výroby a zpracování se týkají ochrany života nebo zdraví lidí, zvířat a rostlin (čl. XX písm. b)), ochrany (živých a neživých) vyčerpatelných přírodních zdrojů (čl. XX písm. g)), veřejné mravnosti (čl. XX písm. a)); a výrobků trestaneckých (čl. XX písm. e)). Cíle ekonomické povahy, jako je zvýšení konkurenceschopnosti domácích výrobců nebo vyrovnání podmínek, nejsou podle článku XX dohody GATT platným důvodem pro uplatnění norem týkajících se metod výroby a zpracování nesouvisejících s výrobkem na dovoz,

·vyhovět testu „nezbytnosti“, který vyžaduje vyvážení různých prvků:

ozohlednění významu sledovaných cílů pro regulujícího člena. V některých případech může být zákaz jediným vhodným prostředkem k dosažení požadovaného cíle ve srovnání např. s požadavkem na označování. V tomto ohledu WTO potvrdila zákaz EU dovážet produkty z tuleňů, protože byl založen na silných společenských obavách. Stejně tak EU zakazuje dovoz a prodej kočičích a psích kůží z morálních a etických důvodů. Toto opatření nebylo nikdy obchodními partnery napadeno a je považováno za plně slučitelné s právem WTO,

opřínos opatření k cílům, což znamená, že opatření musí být vhodné k dosažení stanovených cílů nebo k nim přispívat,

oneexistence alternativního opatření, které by bylo méně omezující pro obchod, ale které by s přihlédnutím k technické a ekonomické proveditelnosti stejně nebo lépe přispělo k dosažení stanovených cílů. Například se má obecně za to, že dobrovolná opatření omezují obchod méně než povinná opatření a označování omezuje obchod méně než zákaz dovozu;

·splňovat podmínky „úvodní části“ článku XX, která vyžaduje, aby nedocházelo ke svévolné nebo neoprávněné diskriminaci v návrhu, struktuře a použití opatření mezi zeměmi, v nichž existují tytéž podmínky, nebo skryté omezení mezinárodního obchodu.

Aby bylo opatření odůvodněné podle článku XX dohody GATT, musí být v podstatě nezbytné k dosažení jednoho nebo více cílů politiky, na které se vztahuje, musí zacházet s domácími a dováženými výrobky nestranně a nesmí mít protekcionistické prvky. Měla by být zohledněna zátěž a náklady příslušných zúčastněných stran, včetně mezinárodních partnerů, orgánů veřejné správy, dovozců, vývozců a uživatelů. Koncepce těchto opatření by měla rovněž umožňovat dostatečnou flexibilitu, aby bylo možné zohlednit specifické podmínky a případně odlišné výrobní metody vyvážejících zemí, a to za předpokladu, že se tak děje nestranným způsobem, např. uznáním výrobních metod třetích zemí za metody, které poskytují srovnatelnou úroveň účinnosti jako normy EU.

Opatření by mělo zohlednit všechna příslušná mezinárodní pravidla nebo normy. Pokud se opatření od těchto standardů odchyluje, musí být uvedeny důvody, například existence dodatečných informací nebo rozhodnutí poskytnout vyšší úroveň ochrany.

Opatření by mělo vycházet z vědeckých poznatků nebo v příslušných případech z jiných informací (např. od příslušného mezinárodního orgánu, přičemž může zahrnovat zprávy, rozhodnutí, průzkumy atd.), které by měly poskytnout racionální základ pro opatření, zřejmý z příslušného posouzení. Pokud je opatření založeno na konceptu předběžné opatrnosti (z důvodu, že dosud nejsou k dispozici určité vědecké informace), mělo by vycházet ze všech dostupných relevantních informací, mělo by zajistit získání informací nezbytných pro úplnější posouzení a mělo by v případě potřeby umožňovat přezkum.

Obavy, které mají globální rozměr a jsou mezinárodně uznávány alespoň částí mezinárodního společenství (např. změna klimatu, ztráta biologické rozmanitosti, AMR), budou s větší pravděpodobností přijaty jako legitimní důvody pro opatření.

Výše uvedená pravidla dohody GATT jsou dále rozvedena v Dohodě o technických překážkách obchodu, která obsahuje pravidla týkající se diskriminace (článek 2.1) a nezbytnosti (článek 2.2). Stanoví, že technické předpisy nesmí omezovat obchod více, než je nezbytné pro splnění legitimních cílů, jako jsou požadavky národní bezpečnosti, prevence klamavých praktik, ochrana zdraví nebo bezpečnosti lidí, života nebo zdraví zvířat či rostlin nebo životního prostředí. Od členů WTO se očekává, že při tvorbě technických předpisů zohlední mj. dostupné vědecké a technické informace.

Dohoda o technických překážkách obchodu se nevztahuje na předpisy týkající se metod výroby a zpracování, které nesouvisejí s výrobkem (protože definice v příloze 1 uvádí „vlastnosti výrobku nebo s nimi související procesy a výrobní metody“). Vztahuje se však na opatření týkající se terminologie, symbolů, balení, značení nebo označování, jelikož se použijí na výrobek, proces nebo výrobní metody. Pokud opatření spadá do oblasti působnosti Dohody o technických překážkách obchodu, bude analyzováno v tomto rámci. Článek XX dohody GATT se v případě porušení Dohody o technických překážkách obchodu nepoužije, protože prvky článku XX dohody GATT jsou již účinně začleněny do článků 2.1 a 2.2 Dohody o technických překážkách obchodu.

Podobně je čl. XX písm. b) dohody GATT dále rozveden v Dohodě o uplatňování sanitárních a fytosanitárních opatření, která rovněž obsahuje ustanovení týkající se neodůvodněné diskriminace (čl. 2 odst. 3 a čl. 5 odst. 5) a nezbytnosti (čl. 2 odst. 2 a čl. 5 odst. 6). Dohoda o uplatňování sanitárních a fytosanitárních opatření se však použije, jak je uvedeno v její příloze A, pouze na určitá specifická rizika vznikající na území regulujícího člena.