I. Úvod

Pro energetickou unii byl rok 2016 rokem realizace. Byl to rok, v němž se vize rámcové strategie k vytvoření energetické unie dále promítla do konkrétních legislativních a nelegislativních iniciativ, nejnověji do balíčku nazvaného „Čistá energie pro všechny Evropany“, který byl předložen dne 30. listopadu 2016. V dalším kroku se do konkrétních iniciativ promítne i strategie pro nízkoemisní mobilitu, a to v souladu s pracovním programem Komise na rok 2017. Je důležité, aby se společní normotvůrci přičinili o to, aby byly v zájmu rychlé transformace energetiky v praxi navrhované iniciativy přijaty bezodkladně a v souladu se společným prohlášením o legislativních prioritách EU na rok 2017.

Energetická unie je prioritním evropským projektem, který Junckerova Komise označila za jednu z deseti politických priorit a v němž je úzce propojeno pět dimenzí: bezpečnost dodávek energie, solidarita a důvěra, plně integrovaný evropský trh s energií, energetická účinnost přispívající ke zmírnění poptávky, dekarbonizace hospodářství a výzkum, inovace a konkurenceschopnost. Pokroku bylo dosaženo s ohledem na všechny tyto dimenze.

Energetická unie je součástí pozitivního programu Evropské unie, který byl stanoven v Bratislavském prohlášení, a nelze ji oddělit od ostatních klíčových evropských politik. Přispívá k splnění cílů udržitelného rozvoje a provádění programu pro oběhové hospodářství a je založena na úzké součinnosti s unií kapitálových trhů, jednotným digitálním trhem, novou agendou dovedností pro Evropu, investičním plánem pro Evropu a bezpečnostní unií. Tím, že přezkoumává stávající právní předpisy a zajišťuje, aby nadále plnily svůj účel, přispívá energetická unie také k programu Komise pro účelnost a účinnost právních předpisů (REFIT).

Energetická unie znamená více než jen oblast energetiky a klimatu: znamená urychlení modernizace celé evropské ekonomiky a zajištění toho, aby byla nízkouhlíková a využívala účinně energii a zdroje, a to sociálně spravedlivým způsobem. Jejím hlavním cílem je zajistit, aby z ní měli prospěch spotřebitelé, pracovníci a podniky v Evropě. V čele těchto potřebných investic by měly stát evropské společnosti, jelikož to bude znamenat výhodu průkopnictví, pokud jde o nové technologie a obchodní modely. Jinými slovy, pro přechod k modernímu, nízkouhlíkovému hospodářství existují silné argumenty.

To rovněž vyžaduje silný vnější rozměr. V rychle se měnícím geopolitickém prostředí má úspěšná energetická unie zásadní význam při ochraně dlouhodobých ekonomických zájmů a blaha Evropy a jejích občanů. Práce na vnitřní agendě byla proto doplněna posílenou diplomatickou činností v oblasti energetiky, která má zvýšit bezpečnost dodávek energie, rozšířit vývoz evropských nízkouhlíkových technologických řešení a podpořit konkurenceschopnost průmyslu. Diplomatická činnost v oblasti energetiky by měla v nestabilnějším světě zvětšit prostor Evropy pro manévrování společně s mezinárodními partnery. V této oblasti disponuje Evropa solidním potenciálem a může ukázat své globální vedoucí postavení.

Silný vnější rozměr zahrnuje důkladnou diplomatickou činnost v oblasti klimatu, prokazuje vůdčí úlohu v procesu globálního přechodu na čistou energii v celosvětovém měřítku a přispívá k dosažení cílů udržitelného rozvoje zejména tím, že zajišťuje udržitelnou energii pro všechny. Po přijetí Pařížské dohody v prosinci 2015 umožnila její rychlá ratifikace ze strany Evropské unie vstup vůbec první všeobecné, právně závazné celosvětové dohody o klimatu v platnost dne 4. listopadu 2016.

V roce 2016 Evropská unie prokázala, že stojí v čele i při provádění Pařížské dohody na domácí půdě. Komise přijala všechny legislativní návrhy potřebné pro splnění ambiciózních závazků Evropské unie podle dohody. Tyto návrhy a doprovodná opatření k usnadnění provedení zásadně přispívají k celkovému programu Komise pro zaměstnanost, růst a související investice.

Návrhy Komise by měly současně zajistit, aby byl tento přechod pro občany i podniky v Evropské unii cenově dostupný a aby vedl k novým pracovním místům, dovednostem a příležitostem, podpoře růstu a zajištění vysoké kvality života v EU. To od Evropské unie očekávají i mladí Evropané.

Ze všech těchto důvodů se nyní pozornost zaměřuje na realizaci. S Evropským parlamentem a Radou by mělo být dosaženo dohody ohledně legislativních iniciativ, měly by se uplatňovat stávající právní předpisy a je třeba důsledně prosazovat pravidla hospodářské soutěže a státní podpory obsažená ve Smlouvě. Současně by měla pokračovat nelegislativní opatření na úrovni Unie i na vnitrostátní a místní úrovni a měla by se posílit.

II. Trendy a poznámky k politice

Od zveřejnění první zprávy o stavu energetické unie v listopadu 2015 řada trendů při přechodu Evropské unie k nízkouhlíkové ekonomice pokračovala a dokonce zesílila. Hlavní poznatky, které lze odvodit z vnitrostátního vývoje v roce 2016, jsou shrnuty v poznámkách k politice v příloze 2. Tyto poznatky tvoří základ pro důkladnější analýzu politik členských států, kterou Komise zamýšlí provést v roce 2017.

Evropská unie jako celek dosáhla při plnění cílů energetické unie náležitého pokroku, zejména s ohledem na cíle v oblasti energetiky a klimatu stanovené pro rok 2020. Významného snížení již dosáhla ve spotřebě energie. Budou-li členské státy pokračovat ve svém úsilí, bude Evropská unie na cestě k dosažení cílů týkajících se energetické účinnosti stanovených pro rok 2020.

Graf 1: Vývoj spotřeby primární energie a HDP

V roce 2015 byly emise skleníkových plynů v Evropské unii o 22 % nižší než úroveň v roce 1990. I přes dočasné omezené zvýšení v roce 2015 sledují emise i nadále klesající tendenci. Emise v odvětvích, na něž se vztahuje systém Evropské unie pro obchodování s emisemi (ETS), se v roce 2015 dále snižovaly.

Evropská unie směřuje rovněž k dosažení cíle v oblasti energie z obnovitelných zdrojů, jelikož podle údajů z roku 2014 dosáhl podíl obnovitelných zdrojů energie 16 % hrubé konečné spotřeby energie v EU. S blížícím se rokem 2020 je trajektorie strmější, proto je zapotřebí další úsilí.