Směrnice o prosazování z roku 2014 stanovila nové a účinnější nástroje pro boj proti obcházení, podvodům a zneužívání a pro jejich postihování. Zabývá se problémy, které způsobují tzv. „schránkové společnosti“, a členským státům umožňuje lépe kontrolovat pracovní podmínky a prosazovat platná pravidla. Směrnice mimo jiné uvádí kvalitativní kritéria charakterizující existenci skutečné vazby mezi zaměstnavatelem a členským státem usazení, což lze použít rovněž ke stanovení toho, zda se na danou osobu vztahuje platná definice vyslaného pracovníka. Směrnice o prosazování obsahuje také ustanovení, jejichž cílem je zlepšit správní spolupráci mezi vnitrostátními orgány odpovědnými za vysílání pracovníků. Stanoví například povinnost reagovat na žádosti od příslušných orgánů jiných členských států do dvou pracovních dnů v případě naléhavých žádostí o informace a do 25 pracovních dnů v ostatních případech. Kromě toho směrnice uvádí seznam vnitrostátních kontrolních opatření, která mohou členské státy uplatňovat při monitorování dodržování pracovních podmínek vztahujících se na vyslané pracovníky, a vyžaduje, aby byly zavedeny náležité a účinné kontroly a monitorovací mechanismy a aby vnitrostátní orgány na svém území prováděly účinné a odpovídající kontroly, a bylo tak možné kontrolovat a monitorovat dodržování ustanovení a pravidel stanovených směrnicí 96/71/ES. Veškeré dopady směrnice by se měly začít projevovat od poloviny roku 2016, poněvadž členské státy mají směrnici provést do 18. června 2016.

Tento návrh mění směrnici 96/71/ES, a vychází tudíž ze stejného právního základu, tj. čl. 53 odst. 1 a článku 62 SFEU.

2.2.Subsidiarita (v případě nevýlučné pravomoci)

Změnu stávající směrnice lze provést pouze přijetím nové směrnice.

2.3.Proporcionalita

Podle ustálené judikatury jsou omezení volného pohybu služeb přípustná pouze tehdy, jsou-li odůvodněna naléhavými důvody obecného zájmu, které se týkají zejména ochrany pracovníků, a jsou-li přiměřená a nezbytná.

Tento návrh je s tímto požadavkem v souladu, neboť neharmonizuje náklady práce v Evropě a omezuje se na to, co je nezbytné k zajištění podmínek, které po celou dobu činnosti vyslaných pracovníků odpovídají životním nákladům a normám hostitelského členského státu.

Ve vysoce konkurenčním prostředí vnitřního trhu je základem hospodářské soutěže kvalita služeb, produktivita, náklady (náklady práce jsou pouze jednou z nákladových složek) a inovace. Tento návrh tudíž nepřekračuje rámec toho, co je nezbytné k dosažení jeho cíle.

3.VÝSLEDKY HODNOCENÍ EX POST, KONZULTACÍ SE ZÚČASTNĚNÝMI STRANAMI A POSOUZENÍ DOPADŮ

3.1.Konzultace se zúčastněnými stranami

Společným dopisem se Rakousko, Belgie, Francie, Německo, Lucembursko, Nizozemsko a Švédsko vyjádřily ve prospěch modernizace směrnice o vysílání pracovníků na základě zásady „stejná mzda za stejnou práci na stejném místě“. Tyto členské státy navrhly, že by měla být změněna a rozšířena ustanovení týkající se sociálních a pracovních podmínek vztahujících se na vyslané pracovníky, především co se týče jejich odměňování. Uvažovat by se mělo o zavedení maximální doby vyslání, a to se zvláštním zřetelem k tomu, aby ustanovení směrnice byla uvedena do souladu s nařízením EU o koordinaci systémů sociálního zabezpečení. Měly by být vyjasněny podmínky platné pro odvětví silniční dopravy. Měla by se zlepšit spolehlivost informací obsažených v přenositelných dokumentech A1. Zlepšit by se měla i přeshraniční spolupráce inspekčních útvarů a podporu by měla získat také studie o tom, jaký rozsah a dopad má falešná samostatná výdělečná činnost při vysílání pracovníků.

Bulharsko, Česká republika, Estonsko, Maďarsko, Litva, Lotyšsko, Polsko, Slovensko a Rumunsko ve společném dopise uvedly, že přezkum směrnice z roku 1996 je předčasný a měl by být proveden až poté, co uplyne lhůta k provedení směrnice o prosazování a bude náležitě vyhodnoceno její fungování. Tyto členské státy vyjádřily obavu, že by zásada stejné odměny za stejnou práci na stejném místě nemusela být slučitelná s jednotným trhem, poněvadž mzdové rozdíly jsou pro poskytovatele služeb legitimní složkou konkurenční výhody. Kromě toho zastávaly názor, že vyslaní pracovníci by pro účely sociálního zabezpečení měli stále podléhat právním předpisům vysílajícího členského státu, a v tomto duchu by se za účelem změny vazby mezi vysíláním pracovníků a koordinací sociálního zabezpečení tudíž neměly podnikat žádné kroky. Uvedené země Komisi závěrem vyzvaly, aby o nových opatřeních uvažovala až po důkladné analýze důkazů o problémech a zvláštnostech souvisejících s přeshraničním poskytováním služeb.

Evropská konfederace odborových svazů (dále jen „EKOS“) se vyjádřila ve prospěch revize v zájmu uplatňování zásady rovného zacházení. EKOS však v této souvislosti Komisi vyzvala, aby zásadu autonomie sociálních partnerů při vyjednávání mezd a rozmanitost vnitrostátních systémů průmyslových vztahů respektovala tím, že zavede ustanovení o mzdových složkách, která budou upřednostňovat podnikové kolektivní smlouvy před odvětvovými. EKOS dále doporučila, aby Komise navrhla opatření o požadavku na předchozí období zaměstnání v zemi původu v tom smyslu, aby se vztahovala zejména na vyslané pracovníky najímané přes agentury, dále aby navrhla nová pravidla pro potírání falešné samostatné výdělečné činnosti, lepší opatření pro účely prosazování, především inspekce, a spolehlivější formuláře sociálního zabezpečení.

Konfederace evropských stavbařů (dále jen „EBC“), která zastupuje malé a střední podniky v odvětví stavebnictví, se vyjádřila pro změnu směrnice z roku 1996, aby zohledňovala zásadu „stejná mzda za stejnou práci na stejném místě“. Příznivě se k revizi směrnice stavěl rovněž Evropský odborový svaz pracovníků ve stavebnictví a dřevozpracujícím průmyslu (EFBWW), Nizozemská konfederace odborových svazů (FNV), Estonská konfederace odborových svazů a Rada severských odborových svazů. Také sociální partneři EU v odvětví stavebnictví (FIEC a EFBWW) ve svém společném postoji Komisi vyzvali, aby posoudila řadu otázek týkajících se vysílání pracovníků.

Konfederace evropského podnikání (dále jen „BUSINESSEUROPE“) považuje za prvořadé zajistit správné provedení směrnice o prosazování, poněvadž má za to, že většina obtíží provázejících vysílání pracovníků souvisí s nedostatečným prosazováním a nedostatečnou kontrolou v členských státech. BUSINESSEUROPE také uvedla, že zásahem do směrnice by mohlo dojít k poklesu ve vysílání pracovníků kvůli nejistotě, která by mezi podniky kvůli vyjednávání vznikla. BUSINESSEUROPE podporuje opatření pro větší spolehlivost a transparentnost přenosných dokumentů, na druhou stranu se domnívá, že zásada „stejná mzda za stejnou práci“ by byla nepřiměřeným zásahem EU do svobodného určování výše mezd ze strany sociálních partnerů, a připomíná, že rovné podmínky hospodářské soutěže jsou již vytvořeny díky rozsáhlému souboru právních předpisů EU, které se různými aspekty pracovního práva zabývají. Tyto argumenty sdíleli i zástupci zaměstnavatelů v kovoprůmyslu a strojírenském a technologickém průmyslu (CEEMET) a Konfederace evropských manažerů (CEC). Svaz průmyslu a dopravy České republiky a průmyslová sdružení z Finska, Švédska, Dánska, Islandu a Norska ve společném dopise rovněž vyjádřily obavy o to, že by se součástí směrnice o vysílání pracovníků měla stát zásada stejné mzdy za stejnou práci.

Stejně tak sdružení UAPME zastávalo názor, že by se směrnice o vysílání pracovníků neměla měnit, dokud nebude završen proces provádění směrnice o prosazování a nebudou vyhodnoceny její účinky.

Organizace EUROCIETT zastupující odvětví agentur práce obecně uvedla, že do směrnice z roku 1996 není třeba zasahovat. EUROCIETT nicméně podpořila myšlenku, aby se na vysílané pracovníky najímané přes agentury vztahovala zásada stejné mzdy za stejnou práci, stejně jako veškerá pravidla stanovená směrnicí o agenturním zaměstnávání.

4.Sběr a využití výsledků odborných konzultací

Při přípravě této iniciativy bylo využito několik studií, zpráv a článků. Odkazy na ně lze nalézt ve zprávě o posouzení dopadů, která tento návrh doprovází.

5.Posouzení dopadů

Tento návrh doprovází zpráva o posouzení dopadů, která vysílání pracovníků analyzuje, popisuje problematická místa současného právního rámce, předkládá několik možností jejich řešení a posuzuje sociální a hospodářské dopady jednotlivých možností politiky.