Navrhovaná směrnice o transparentnosti odměňování je lex specialis ke směrnici 2006/54/ES. Pokud by v důsledku rozhodovacího postupu měly být budoucí směrnicí o transparentnosti odměňování stanoveny vyšší minimální normy pro orgány pro rovné zacházení v otázkách týkajících se stejné odměny za stejnou nebo rovnocennou práci než normy stanovené v tomto návrhu, měly by mít zmíněné vyšší normy přednost před normami stanovenými v této směrnici.

Většina otázek, které mělo doporučení řešit, však zůstala nevyřešena, což některým orgánům pro rovné zacházení brání v účinném plnění jejich úlohy. Ochrana před diskriminací, prosazování směrnic a podpora rovnosti a zvyšování informovanosti veřejnosti a vnitrostátních institucí zůstaly v EU nerovnoměrné. To ukázalo, že doporučení není dostatečné. Komise se proto zavázala, že do roku 2022 posoudí, zda navrhne případné právní předpisy k posílení úlohy vnitrostátních orgánů pro rovné zacházení.

Přidaná hodnota EU byla vyhodnocena jako pozitivní. Analýza ukázala, že v době přijetí směrnice 2000/43 měla orgán pro rovné zacházení s omezeným mandátem pouze přibližně polovina z tehdejších patnácti členských států EU a ze zbývajících dvanácti členských států měl orgán pro rovné zacházení před procesem přistoupení pouze jeden. Zúčastněné strany, jež byly v době vypracování studie konzultovány, potvrdily, že orgány pro rovné zacházení by nebyly zřízeny ve všech členských státech, pokud by EU nepřijala v tomto smyslu opatření. Skutečnost, že míra diskriminace zůstává ve všech členských státech vysoká, ukazuje, že je stále zapotřebí přijmout opatření na úrovni EU. Muselo by však být podrobnější a konkrétnější než současný právní rámec, aby poskytovalo větší právní jasnost ohledně opatření, která mají členské státy provádět.

Studie dochází k závěru, že vhodnou reakcí by byly nové směrnice, které by respektovaly zásady subsidiarity a proporcionality. Z identifikovaných opatření jich bylo k zahrnutí do návrhů zachováno 44.

Pro další analýzu bylo vybráno 48 opatření spadajících do 11 tematických bloků, která by mohla být do právních předpisů zahrnuta s cílem pomoci dosáhnout výše uvedených cílů.

·pokud by orgány pro rovné zacházení byly součástí orgánu s více mandáty, aby existovala vnitřní struktura (tzv. „firewall“), která by zaručovala dostatečnou nezávislost, zaměření a zdroje pro mandát v oblasti rovnosti.

Proto jedinou zkoumanou politickou možností nad rámec současného stavu bylo přijetí nových právních předpisů. Analýza typu opatření, která by měla být zahrnuta do nových právních předpisů, byla provedena podle jednotlivých politických opatření, jak je vysvětleno níže.

Komisařka Dalliová uspořádala dne 24. května 2022 dialog o politice mládeže s názvem „Orgány pro rovné zacházení, které fungují ve prospěch nás všech“ s mladými aktivisty v oblasti rovnosti. Tento dialog byl součástí Evropského roku mládeže 2022 a jeho cílem bylo dále rozšířit konzultační činnost před předložením tohoto návrhu. Účastníci potvrdili, že jen málo mladých lidí by se obrátilo na orgán pro rovné zacházení, pokud by byla porušena jejich práva. Trvali na tom, že je třeba posílit spolupráci mezi orgány pro rovné zacházení a organizacemi mládeže, a to i na místní úrovni.

Studie potvrdila, že orgány pro rovné zacházení jsou vnímány jako (velmi) důležitý ochranný mechanismus v boji proti diskriminaci. Respondenti cíleného průzkumu provedeného v rámci studie toto zjištění potvrdili. Ve studii bylo zjištěno, že orgány pro rovné zacházení by vzhledem ke svým pravomocem, zejména pokud by byly posíleny, mohly zvýšit účinnost ostatních mechanismů ochrany. Kromě úlohy orgánů pro rovné zacházení patří mezi ochranné mechanismy, které mohou přispět k prevenci diskriminace a ochraně před ní, ustanovení o ochraně práv a viktimizaci, sankcích, pozitivních opatřeních a dialogu. Studie identifikovala některé potenciální nedostatky ve vztahu k těmto stávajícím mechanismům (např. sankce, právo na obhajobu) a mechanismy/opatření, které by mohly umožnit využití proaktivnějších/preventivních přístupů při řešení diskriminace (např. národní akční plány, povinnosti v oblasti rovnosti, sběr údajů o rovnosti). Doporučila silnější úlohu orgánů pro rovné zacházení v souvislosti s:

Členské státy by měly zajistit, aby orgány pro rovné zacházení měly odpovídající mandát, podmínky a nástroje k plnění svých úkolů, aniž by jim předepisovaly, jak je mají v daném případě plnit (např. by měly pravomoc jednat před soudem, ale nikoli povinnost tak činit).

V této fázi by neměl být zřízen centralizovaný akreditační systém vzájemného hodnocení orgánů pro rovné zacházení; místo toho by pravidelné monitorování ze strany Komise podle seznamu ukazatelů mělo umožnit posouzení, do jaké míry bylo dosaženo cílů iniciativy a do jaké míry členské státy splnily její požadavky.

Závazné rozhodovací pravomoci (kvazisoudní funkce) by neměly být uloženy všem orgánům pro rovné zacházení; místo toho by členské státy měly mít možnost rozhodnout, zda svěřit orgánům pro rovné zacházení závazné rozhodovací pravomoci a jaký je nejlepší způsob zajištění jejich účinnosti.

V případě, že došlo k diskriminaci, je vydávání stanovisek a rozhodnutí prostředkem k ukončení diskriminace, ale také příležitostí k předcházení dalším podobným situacím. Je-li to relevantní, požaduje se, aby orgány pro rovné zacházení do svých stanovisek a rozhodnutí zahrnuly kromě konkrétních opatření k nápravě situace také preventivní opatření.

Toto ustanovení umožňuje orgánům pro rovné zacházení vyšetřovat možné případy diskriminace a vydávat na základě stížnosti nebo z vlastního podnětu odůvodněná stanoviska (nezávazná) nebo rozhodnutí (závazná). Pokud již mají dostatečné informace, které jim zúčastněné strany dobrovolně poskytly, mohou tato stanoviska/rozhodnutí vydat, aniž by si vyžádaly další informace. Všechny strany by měly požívat náležitých práv na spravedlivé řízení, včetně práva být vyslechnut.

Tento článek vyžaduje, aby členské státy stanovily možnost smírného řešení sporů, které by vedl samotný orgán pro rovné zacházení nebo jiný existující specializovaný subjekt, a to na základě souhlasu všech stran se zapojením do takového postupu. Ponechává na členských státech, aby určily podmínky tohoto postupu v souladu s vnitrostátním právem.

Veškeré osobní údaje shromažďované orgány pro rovné zacházení za účelem plnění jejich úkolů, například při vyřizování stížností, by měly být zpracovávány v souladu s obecným nařízením o ochraně osobních údajů. Tento článek stanoví, že orgány pro rovné zacházení mohou shromažďovat osobní údaje pouze tehdy, je-li to nezbytné pro plnění úkolů podle této směrnice. Kdykoli musí orgány pro rovné zacházení zpracovávat citlivé osobní údaje za účelem plnění některého ze svých úkolů, měla by být přijata dodatečná ochranná opatření.

(17)Aby orgány pro rovné zacházení mohly vykonávat všechny své pravomoci a plnit všechny své úkoly, měly by členské státy zajistit, aby vnitřní struktura orgánů pro rovné zacházení umožňovala nezávislý výkon jejich různých pravomocí. Zvláštní pozornost by měla být věnována situacím, kdy se od orgánů vyžaduje, aby byly nestranné i aby poskytovaly podporu obětem. To je zvláště důležité v případech, kdy má orgán pro rovné zacházení závazné rozhodovací pravomoci vyžadující nestrannost nebo je součástí orgánu s více mandáty, u něhož jiný mandát vyžaduje nestrannost. Vnitřní struktura zajišťující přísné oddělení příslušných pravomocí a úkolů by měla zaručit, že je orgán pro rovné zacházení může účinně vykonávat.

(16)Orgány pro rovné zacházení mohou účinně plnit svou úlohu pouze tehdy, pokud jsou schopny jednat zcela nezávisle a nepodléhají žádným vnějším vlivům. Za tímto účelem by členské státy měly zohlednit řadu kritérií, která přispívají k nezávislosti orgánů pro rovné zacházení. Orgány pro rovné zacházení by neměly být zřizovány jako součást ministerstva nebo subjektu, který přijímá pokyny přímo od vlády. Každý zaměstnanec nebo osoba zastávající řídící funkci – například jako člen rady řídící orgán pro rovné zacházení, vedoucí orgánu pro rovné zacházení, zástupce nebo v případě dočasné funkce – by měl být nezávislý, kvalifikovaný pro svou pozici a vybraný v transparentním procesu. Orgány pro rovné zacházení by měly být schopny spravovat vlastní rozpočet a zdroje, a to i prostřednictvím výběru a řízení vlastních zaměstnanců, a měly by mít možnost stanovit si vlastní priority.

(14)Navržená směrnice, kterou se posiluje uplatňování zásady stejné odměny mužů a žen za stejnou nebo rovnocennou práci prostřednictvím transparentnosti odměňování a mechanismů prosazování, by měla být považována za lex specialis k ustanovením o prosazování směrnice 2006/54/ES, která budou nahrazena touto směrnicí. Jakékoli vyšší minimální normy stanovené budoucí směrnicí o transparentnosti odměňování pro orgány pro rovné zacházení v otázkách týkajících se stejné odměny za stejnou nebo rovnocennou práci, včetně transparentnosti odměňování, ve srovnání s normami stanovenými v této směrnici, by měly mít přednost před normami stanovenými v této směrnici.

(12)Tato směrnice by se měla použít na činnost orgánů pro rovné zacházení, pokud jde o záležitosti, na které se vztahují směrnice 2006/54/ES a 2010/41/EU. Tyto normy by se měly týkat pouze fungování orgánů pro rovné zacházení a neměly by rozšiřovat věcnou ani osobní působnost uvedených směrnic.

(10)Aby orgány pro rovné zacházení mohly účinně přispívat k prosazování směrnic 2006/54/ES a 2010/41/EU tím, že budou podporovat rovné zacházení, předcházet diskriminaci a nabízet pomoc všem diskriminovaným jednotlivcům a skupinám při přístupu ke spravedlnosti v celé Unii, je nezbytné přijmout závazné minimální normy pro fungování těchto orgánů. Nové normy by měly vycházet ze zkušeností získaných při uplatňování doporučení Komise (EU) 2018/951, navazovat na některá jeho ustanovení a v případě potřeby stanovit nová pravidla. Měly by rovněž vycházet z dalších příslušných nástrojů, jako jsou všeobecné politické doporučení č. 2 o orgánech pro rovné zacházení přijaté Evropskou komisí proti rasismu a nesnášenlivosti (ECRI) a pařížské zásady přijaté Organizací spojených národů a platné pro vnitrostátní instituce pro lidská práva.

(9)Směrnice 2006/54/ES a 2010/41/EU ponechávají členským státům široký prostor pro uvážení, pokud jde o strukturu a fungování orgánů pro rovné zacházení. To má za následek značné rozdíly mezi orgány pro rovné zacházení zřízenými v jednotlivých členských státech, pokud jde o mandáty, pravomoci, struktury, zdroje a provozní fungování těchto orgánů. To pak znamená, že ochrana před diskriminací se v jednotlivých členských státech liší.

(18)Nedostatek vhodných zdrojů je klíčovým problémem, který brání orgánům pro rovné zacházení v tom, aby mohly náležitě plnit své úkoly. Členské státy by proto měly zajistit, aby orgány pro rovné zacházení dostávaly dostatečné finanční prostředky, mohly najímat kvalifikované zaměstnance a měly k dispozici vhodné prostory a infrastrukturu, aby mohly každý ze svých úkolů plnit účinně, v přiměřené době a ve lhůtách stanovených vnitrostátním právem. Jejich rozpočtové prostředky by měly být stabilní, s výjimkou případů zvýšení pravomocí, měly by být plánované na víceletém základě a měly by jim umožnit pokrýt náklady, které lze obtížně předvídat, jako jsou náklady spojené se soudními spory. Aby se zajistilo, že orgány pro rovné zacházení budou mít k dispozici dostatečné zdroje, neměl by být jejich rozpočet například krácen výrazně více, než je průměrné krácení u jiných veřejných subjektů; podobně by jejich roční růst měl být přinejmenším vázán na průměrný růst financování jiných subjektů. Pokud se rozšíří úkoly a mandát orgánů pro rovné zacházení, měly by se úměrně tomu zvýšit i zdroje.

(19)Automatizované systémy, včetně umělé inteligence, představují užitečný nástroj pro identifikaci diskriminačních vzorců, ale algoritmická diskriminace představuje také riziko. Orgány pro rovné zacházení by proto měly mít přístup ke kvalifikovaným pracovníkům nebo službám schopným na jedné straně používat automatizované systémy pro svou práci a na druhé straně je posuzovat z hlediska jejich souladu s pravidly nediskriminace. Zvláštní pozornost by měla být věnována vybavení orgánů pro rovné zacházení vhodnými digitálními zdroji, ať už přímo, nebo prostřednictvím subdodávek.

(20)Orgány pro rovné zacházení mají spolu s dalšími subjekty klíčovou úlohu při předcházení diskriminaci a prosazování rovnosti. V zájmu řešení strukturálních aspektů diskriminace a přispívání ke společenské změně by měly podporovat povinnosti v oblasti rovnosti, osvědčené postupy, pozitivní opatření a začleňování zásad rovnosti mezi veřejnými a soukromými subjekty a měly by jim poskytovat příslušnou odbornou přípravu, informace, poradenství, vedení a podporu. Měly by komunikovat s veřejnými i soukromými subjekty a skupinami ohroženými diskriminací a zapojit se do veřejné diskuse s cílem bojovat proti stereotypům a zvyšovat povědomí o rozmanitosti a jejích výhodách, což je klíčový pilíř strategií Unie v oblasti rovnosti.

(21)Kromě prevence je hlavním úkolem orgánů pro rovné zacházení poskytovat pomoc obětem diskriminace. Tato pomoc by měla vždy zahrnovat poskytnutí klíčových informací stěžovatelům a předběžné posouzení jejich stížnosti na základě prvotních informací získaných od stran na dobrovolném základě. Členské státy by měly být odpovědné za vymezení podmínek, za nichž by orgán pro rovné zacházení vydával toto posouzení, jako je časový rámec procesu nebo procesní záruky proti opakovaným nebo zneužívajícím stížnostem.

(22)Aby bylo zajištěno, že si všechny oběti mohou stěžovat, mělo by být možné podávat stížnosti různými způsoby. Členské státy by měly rovněž náležitě zohlednit doporučení Komise (EU) 2018/951, podle něhož by mělo být možné podávat stížnosti v jazyce, který si stěžovatel zvolí a který je v členském státě, v němž se orgán pro rovné zacházení nachází, běžný. V zájmu řešení jedné z příčin nedostatečného oznamování, a to strachu z odvety, a aniž je dotčena směrnice (EU) 2019/1937 o ochraně osob, které oznamují porušení práva Unie, by měla být svědkům a oznamovatelům a pokud možno i stěžovatelům poskytnuta důvěrnost.

(23)Aby byla nabídnuta možnost rychlého, cenově dostupného mimosoudního řešení sporů, měly by členské státy poskytnout stranám možnost usilovat o smírné řešení sporů prostřednictvím orgánu pro rovné zacházení nebo jiného existujícího specializovaného subjektu. Měly by vymezit podmínky postupu smírného řešení v souladu s vnitrostátním právem.

(24)Pokud mají orgány pro rovné zacházení podezření na možné porušení zásady rovného zacházení stanovené směrnicemi 2006/54/ES a 2010/41/EU, měly by být schopny na základě stížnosti nebo z vlastního podnětu dále jednat.

(25)Důkazy jsou klíčové pro určení, zda došlo k diskriminaci, a často jsou v rukou údajného pachatele. Orgány pro rovné zacházení by proto měly mít přístup k informacím potřebným ke zjištění diskriminace a spolupracovat s příslušnými veřejnými službami – například s inspektoráty práce nebo školství. Členské státy by měly v souladu s vnitrostátními pravidly a postupy vytvořit vhodný rámec pro výkon této pravomoci.

(26)Na základě důkazů shromážděných buď dobrovolně, nebo v rámci vyšetřování by měly orgány pro rovné zacházení poskytnout stěžovateli a údajnému pachateli své posouzení. Členské státy by měly určit právní hodnotu tohoto posouzení, které může mít podobu nezávazného stanoviska nebo závazného vykonatelného rozhodnutí. V obou případech by měly být uvedeny důvody pro posouzení a v případě potřeby by měla být uvedena opatření k nápravě jakýchkoli zjištěných porušení a k předcházení jejich dalšímu výskytu. Aby byla zajištěna účinnost práce orgánů pro rovné zacházení, měly by členské státy přijmout vhodná opatření pro následné kroky v návaznosti na stanoviska a pro výkon rozhodnutí.

(27)Za účelem propagace své práce a právních předpisů v oblasti rovnosti by orgány pro rovné zacházení měly mít možnost zveřejňovat shrnutí svých stanovisek a rozhodnutí bez zveřejnění osobních údajů.

(28)Orgány pro rovné zacházení by měly mít právo jednat v soudním řízení v občanskoprávních či správněprávních věcech, aby přispěly k zajištění dodržování zásady rovného zacházení stanovené ve směrnicích 2006/54/ES a 2010/41/EU. Tato soudní řízení by sice měla podléhat vnitrostátnímu procesnímu právu, včetně vnitrostátních pravidel o přípustnosti žalob, ale tato pravidla, a zejména jakoukoli podmínku oprávněného zájmu, nelze uplatňovat tak, aby byla narušena účinnost práva orgánů pro rovné zacházení jednat. Vyšetřovací a rozhodovací pravomoci a právo jednat v soudním řízení, které tato směrnice přiznává orgánům pro rovné zacházení, usnadní praktické provádění stávajících ustanovení směrnic 2000/43/ES, 2000/78/ES a 2004/113/ES o důkazním břemenu a ochraně práv. Za podmínek stanovených v této směrnici budou moci orgány pro rovné zacházení předložit skutečnosti „nasvědčující tomu, že došlo k přímé nebo nepřímé diskriminaci“, čímž budou splněny podmínky stanovené v článku 8 směrnice 2000/43/ES, článku 10 směrnice 2000/78/ES a článku 9 směrnice 2004/113/ES. Jejich podpora tudíž obětem usnadní přístup ke spravedlnosti.

(29)Aktivní legitimace umožňuje orgánům pro rovné zacházení jednat jménem obětí nebo na jejich podporu, čímž jim umožňují přístup ke spravedlnosti tam, kde je často odrazují procesní a finanční překážky nebo strach z viktimizace. Aktivní legitimace rovněž umožňuje orgánům pro rovné zacházení strategicky vybírat případy, které se rozhodnou řešit před vnitrostátními soudy, a přispívat ke správnému výkladu a uplatňování právních předpisů o rovném zacházení.

(30)Proti některým případům diskriminace je obtížné bojovat, protože neexistuje stěžovatel, který by se případem sám zabýval. V rozsudku ve věci C-54/07 (Feryn), kterou inicioval orgán pro rovné zacházení svým jménem, Soudní dvůr potvrdil, že diskriminaci lze prokázat i v případě, že neexistuje identifikovaná oběť. Je proto důležité, aby orgány pro rovné zacházení mohly jednat svým jménem a hájit veřejný zájem.

(31)Orgány pro rovné zacházení by měly mít také možnost předkládat soudům ústní nebo písemná vyjádření – např. amicus curiae – jako jednodušší způsob, jak případy podpořit svým odborným stanoviskem.

(32)Práva orgánů pro rovné zacházení jednat u soudu musí respektovat zásady spravedlivého procesu a rovnosti zbraní. S výjimkou případů, kdy orgán pro rovné zacházení vystupuje jako strana v řízení o výkonu nebo soudním přezkumu vlastního rozhodnutí nebo jedná jako amicus curiae, by proto orgánu pro rovné zacházení nemělo být povoleno předkládat v soudním řízení důkazy získané prostřednictvím předchozích vyšetřování téže věci, které byl údajný pachatel nebo kterákoli třetí strana ze zákona povinen poskytnout.

(33)Aby bylo zajištěno dodržování práv jednotlivců, měly by členské státy vymezit pravomoci orgánů pro rovné zacházení vhodnými procesními zárukami a zajistit, aby byly náležitě chráněny klíčové zásady, jako je právo na obhajobu, právo na soudní přezkum a právo na důvěrnost.

(34)Ustanovení o právu orgánů pro rovné zacházení jednat v soudním řízení nemění práva obětí a sdružení, organizací nebo jiných právnických osob prosazujících práva obětí, které mají v souladu s kritérii stanovenými jejich vnitrostátním právem oprávněný zájem na zajištění dodržování směrnic 2006/54/ES a 2010/41/EU, jak je stanoveno v uvedených směrnicích.

(35)Účinnost práce orgánů pro rovné zacházení závisí také na tom, zda mají skupiny ohrožené diskriminací plný přístup k jejich službám. V průzkumu, který provedla Agentura Evropské unie pro základní práva, 71 % příslušníků etnických nebo přistěhovaleckých menšin uvedlo, že neví o žádné organizaci, která by nabízela podporu nebo poradenství obětem diskriminace. Klíčovým krokem na podporu tohoto přístupu je, aby členské státy zajistily, že lidé budou znát svá práva a budou vědět o existenci orgánů pro rovné zacházení a o službách, které nabízejí. To je důležité zejména pro znevýhodněné skupiny a skupiny, které mohou mít ztížený přístup k těmto informacím, například kvůli svému ekonomickému postavení, zdravotnímu postižení, gramotnosti nebo nedostatečnému přístupu k online nástrojům.

(36)Měl by být zaručen rovný přístup ke službám a publikacím orgánů pro rovné zacházení pro všechny. Za tímto účelem by měly být zjištěny a odstraněny potenciální překážky v přístupu ke službám orgánů pro rovné zacházení. Služby by měly být pro stěžovatele bezplatné. Členské státy by rovněž měly zajistit, aby služby orgánů pro rovné zacházení byly dostupné všem potenciálním obětem na celém jejich území, například zřízením místních kanceláří, včetně mobilních, pořádáním místních kampaní nebo spoluprací s místními delegáty nebo organizacemi občanské společnosti.

(37)Unie a všechny členské státy jsou smluvními stranami Úmluvy OSN o právech osob se zdravotním postižením, která obsahuje závazek zakázat diskriminaci na základě zdravotního postižení a zaručit osobám se zdravotním postižením rovnou a účinnou právní ochranu před diskriminací ze všech důvodů. Tato směrnice by měla být vykládána v souladu s Úmluvou OSN o právech osob se zdravotním postižením. Aby byla zaručena rovná a účinná právní ochrana a přístup osob se zdravotním postižením ke všem službám a činnostem orgánů pro rovné zacházení, je nutné zajistit přístupnost v souladu s požadavky stanovenými ve směrnici (EU) 2019/882 a přiměřená opatření. Orgány pro rovné zacházení by měly zajistit fyzickou a digitální přístupnost tím, že budou předcházet překážkám, s nimiž se osoby se zdravotním postižením mohou setkat při přístupu k jejich službám a informacím, a budou tyto překážky odstraňovat, a měly by zajistit přiměřená opatření, přičemž pokud to konkrétní případ vyžaduje, provedou nezbytné a odpovídající změny a úpravy.