Sdělení komise - Pokrok při dosahování cílů Kjótského protokolu (požadované na základě Rozhodnutí Evropského Parlamentu a Rady č. 280/2004/ES o mechanismu monitorování emisí skleníkových plynů ve Společenství a provádění Kjótského protokolu) {SEK(2007)1576} /* KOM/2007/0757 konecném znení */





[pic] | KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ | V Bruselu dne 27.11.2007 KOM(2007) 757 v konečném znění SDĚLENÍ KOMISE POKROK PŘI DOSAHOVÁNÍ CÍLŮ KJÓTSKÉHO PROTOKOLU (požadované na základě rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 280/2004/ES o mechanismu monitorování emisí skleníkových plynů ve Společenství a provádění Kjótského protokolu) {SEK(2007)1576} OBSAH 1. SHRNUTÍ 3 2. SKUTEČNÝ POKROK V OBDOBÍ 1990 – 2005 5 2.1. Trendy v oblasti emisí skleníkových plynů 5 2.2. Množství emisí na obyvatele a intenzita emisí skleníkových plynů v 2005 6 2.3. Emise skleníkových plynů v roce 2005 ve srovnání s rokem 2004 7 2.4. Trendy emisí v hlavních hospodářských odvětvích 8 3. PLÁNOVANÝ POKROK PŘI DOSAHOVÁNÍ CÍLŮ KJÓTSKÉHO PROTOKOLU 10 3.1. Odhady členských států 10 3.1.1. EU-27 10 3.1.2. EU-15 10 3.1.3. EU-12 11 3.1.4. Kandidátské země 11 3.2. Provádění Evropského programu pro změnu klimatu (ECCP) 13 3.3. Provádění systému EU pro obchodování s emisemi (EU ETS) 14 3.3.1. První obchodovací období (2005 až 2007) 14 3.3.2. Druhé obchodovací období (2008 až 2012) 14 3.3.3. Použití JI a CDM provozovateli 14 3.4. Plánované využití mechanismů Kjótského protokolu orgány státní správy 14 3.5. Plánované využití propadů uhlíku 15 1. SHRNUTÍ Evropské společenství (ES) souhlasilo, že v souladu s Kjótským protokolem sníží do konce období 2008 až 2012 emise skleníkových plynů o 8 % ve srovnání s úrovněmi základního roku[1]. Na základě posledních dostupných inventárních údajů z roku 2005[2] byly emise skleníkových plynů v EU-15 bez zahrnutí využití půdy, změny využití půdy a lesnictví (VPZVPL) o 0,2 % nižší ve srovnání s úrovněmi základního roku[3] . V roce 2005 se množství emisí skleníkových plynů snížilo o 0,8 % ve srovnání s rokem 2004, zatímco hospodářství EU-15 vzrostlo o 1,6 %. Odhady[4] znázorněné na obrázku 1 naznačují, že Společenství dosáhne cílů Kjótského protokolu za podmínky, že členské státy co nejrychleji zrealizují a provedou své plánované dodatečné politiky a opatření (pro více informací viz tabulky 1, 2 a 3 v příloze). V tomto ohledu byl prostřednictvím nedávných rozhodnutí o národních alokačních plánech (NAP) podle systému EU pro obchodování s emisemi (ETS) pro období 2008–2012 učiněn významný krok, který přinese očekávané snížení emisí o 3,4 % v případě EU-15 a o 2,6 % v případě EU-25[5] v porovnání s úrovněmi základního roku. Tato předpokládaná snížení ještě nejsou v odhadech uvedena. Obrázek 1: Skutečné a odhadované emise pro EU-15 [pic] Tři členské státy EU-15, Německo, Švédsko a Spojené království, mohou do roku 2010 podle současných odhadů dosáhnout svých cílů při využití pouze svých stávajících vnitrostátních politik a opatření. Kromě toho se předpokládá, že 8 členských států dosáhne svých cílů díky zohlednění účinku vlivu mechanismů Kjótského protokolu, propadů uhlíku a dodatečných vnitrostátních politik a opatření, která jsou již projednávána. Na základě tohoto rozboru se zdá, že Dánsko, Itálie a Španělsko nebudou schopny dosáhnout svých cílů Kjótského protokolu. Je však třeba si povšimnout, že tento rozbor ještě zcela nezahrnuje možné účinky nedávných rozhodnutí Komise o národních alokačních plánech (NAP) upravující limity emisí pro období 2008–2012. Navíc nezahrnuje účinky doplňkových akcí, které většina těchto členských států nedávno zavedla nebo právě zavádí, aby dosáhla svých cílů plynoucích z Kjótského protokolu[6], [7].Aby však taková opatření byla účinná, musí být zavedena rychle. Celkové emise skleníkových plynů v EU-27 byly v roce 2005 o 11 % pod úrovní základního roku bez emisí a snížení z využití půdy, změny využití půdy a lesnictví a o 0,7 % nižší ve srovnání s rokem 2004. V roce 2005 vzrostlo hospodářství EU-27 o 1,8 %. Přestože se ve většině členských států EU-12 předpokládá zvýšení emisí v období 2005 až 2010, u 9 z nich, které mají cíl plynoucí z Kjótského protokolu, ale nejsou součástí zemí EU-15, se předpokládá dosažení nebo i překročení jejich cílů plynoucích z Kjótského protokolu pouze prostřednictvím použití pouze stávajících vnitrostátních politik a opatření. Slovinsko odhaduje, že splní svůj cíl plynoucí z Kjótského protokolu díky plánovaným dodatečným politikám a opatřením, využití mechanismů Kjótského protokolu a propadům uhlíku. Na jaře 2007 potvrdila Evropská rada nezávislý závazek EU snížit do roku 2020 emise skleníkových plynů o alespoň 20 % v porovnání s úrovněmi z roku 1990, i když nebude dosaženo mezinárodní dohody. EU bude připravena zvýšit toto snížení na 30 % za předpokladu, že by k takové dohodě skutečně došlo. Obrázek 2 znázorňuje významný rozdíl mezi odhady emisí skleníkových plynů pro rok 2020 a cíli EU pro rok 2020, které vyžadují, aby se EU po roce 2012 vydala cestou mnohem razantnějšího snižování emisí v porovnání s obdobím 1990–2012. Tato skutečnost podtrhuje potřebu EU a jejích členských států co nejrychleji zavést právní přepisy, kterými se budou provádět všechny nové politiky a opatření stanovené v balíčku opatření týkajících se změny klimatu a energie. Komise předloží do konce roku 2007 legislativní návrhy týkající se zejména přezkoumání systému EU pro obchodování s emisemi, obnovitelných cílů, opatření na snížení emisí v odvětvích mimo EU ETS, předpisového rámce pro zachycování a geologické ukládání uhlíku, a emisí CO2 pocházejících z automobilů. Obrázek 2: Skutečné a odhadované emise pro EU-27 [pic] 2. SKUTEČNÝ POKROK V OBDOBÍ 1990 – 2005 2.1. Trendy v oblasti emisí skleníkových plynů Celkově emisím skleníkových plynů v ES dominují dva největší znečišťovatelé, Německo a Spojené království, jejichž podíl tvoří přibližně jednu třetinu celkových emisí skleníkových plynů v EU-27. Tyto dva členské státy dosáhly celkového snížení emisí skleníkových plynů o 340 milionů tun CO2 ve srovnání s rokem 1990. Hlavními důvody příznivého vývoje v Německu jsou vzrůstající výkonnost elektráren a tepláren a hospodářská restrukturalizace pěti nových spolkových zemí po sjednocení Německa. Snížení emisí skleníkových plynů ve Spojeném království bylo především důsledkem liberalizace trhů s energií a postupného přechodu od ropy a uhlí na plyn při výrobě elektrické energie jakož i opatření na snížení emisí N2O v odvětví výroby kyseliny adipové. Itálie a Francie jsou s 11% podílem třetím a čtvrtým největším znečišťovatelem. Emise skleníkových plynů v Itálii byly v roce 2004 asi o 12 % nad úrovněmi z roku 2005. Emise skleníkových plynů v Itálii vzrostly od roku 1990 zejména v odvětví silniční dopravy, výroby elektřiny a tepla a rafinace ropy. Emise skleníkových plynů ve Francii byly v roce 2004 asi o 2 % pod úrovněmi z roku 2005. Ve Francii bylo dosaženo výrazného snížení emisí N2O v odvětví výroby kyseliny adipové, avšak emise CO2 způsobené silniční dopravou mezi lety 1990 a 2005 značně vzrostly. Španělsko a Polsko jsou pátý a šestý největší znečišťovatel v EU-27 a podílí se přibližně 9 % a 8 % na celkových emisích skleníkových plynů v EU-27. Ve Španělsku se mezi lety 1990 a 2005 emise zvýšily o 53 %. Bylo tomu tak zejména z důvodu zvýšení emisí ze silniční dopravy, odvětví výroby elektřiny a tepla a průmyslu, které bylo ve velké míře způsobeno značným nárůstem počtu obyvatel a hospodářským rozvojem. Polsko snížilo mezi lety 1990 a 2005 emise skleníkových plynů o 18 % (- 32 % oproti základnímu roku, kterým je v případě Polska rok 1988). Hlavními faktory pro snížení emisí v Polsku – jakož i v jiných nových členských státech východní Evropy – byly pokles energeticky nehospodárného těžkého průmyslu a celková restrukturalizace hospodářství na konci osmdesátých a na začátku devadesátých let. Významnou výjimkou byla doprava (zejména silniční doprava), kde emise vzrostly. V roce 2005 mělo 11 členských států emise skleníkových plynů nad úrovněmi základního roku, zatímco 14 členských států pod úrovněmi základního roku. Procentuální změny emisí skleníkových plynů se od základního roku a roku 1990 do roku 2005 pohybují v rozmezí od -58 % (Lotyšsko) do +64 % (Kypr). 2.2. Množství emisí na obyvatele a intenzita emisí skleníkových plynů v 2005 Množství emisí na obyvatele se v období mezi rokem 1990 a 2005 v EU-27 snížilo o 11,7 % (1,4 tuny na obyvatele), zejména v důsledku silného poklesu na počátku devadesátých let (obrázek 1 v příloze). Zatímco množství emisí na obyvatele v EU-27 se v období 2000–2005 nezměnilo, v EU-15 došlo k mírnému poklesu o 1,2 %, ale v EU-12 se množství emisí zvýšilo o 3,4 %. Přestože se hodnoty emisí skleníkových plynů na obyvatele přibližují, jsou stále značně rozdílné. Roli tu hraje faktor tří rozdílů mezi členskými státy s nejnižším množstvím emisí na obyvatele (Lotyšsko, Litva, Portugalsko a Švédsko) a státy s nevyšším množstvím emisí na obyvatele (Lucembursko a Estonsko). Co se týká intenzity emisí skleníkových plynů, která odráží množství emisí skleníkových plynů vyprodukovaných na jednotku HDP, ukazuje obrázek 3 oddělení emisí od hospodářského růstu, který byl v zemích EU-27 zaznamenán obzvláště od roku 1998. Došlo k němu v souvislosti s hospodářským růstem v především členských státech východní Evropy na konci devadesátých let. V zemích EU-27 se intenzita emisí skleníkových plynů v období 1990–2005 snížila o asi 32 %. Jednotlivé intenzity emisí skleníkových plynů hospodářství členských států se nicméně mohou značně lišit a v některých z nich jsou stále relativně vysoké. Ve všech nových členských státech je absolutní intenzita emisí skleníkových plynů za rok 2005 vyšší než průměr zemí EU-27. Obrázek 3: Intenzita emisí skleníkových plynů zemí EU-15, HDP, spotřeba energie a emise CO2 pro země EU-15. [pic] 2.3. Emise skleníkových plynů v roce 2005 ve srovnání s rokem 2004 Ve srovnání s rokem 2004 se emise skleníkových plynů zemí EU-15 snížily o 0,8 % neboli 35,2 milionů tun ekvivalentu CO2 ve srovnání s rokem 2005 a emise zemí EU-27 se snížily o 0,7 % neboli 37,9 milionů tun. Německo, Finsko, Nizozemsko a Rumunsko přispěly v absolutním měřítku ke snížení v roce 2005 nejvíce. Německo snížilo emise o 2,3 % neboli 23,5 milionů tun ekvivalentu CO2, Finsko o 14,6 % (11,9 milionů tun), Nizozemsko o 2,9 % (6,3 milionů tun) a Rumunsko o 4 % (6,4 milionů tun). Belgie, Česká republika, Dánsko, Estonsko, Francie, Lucembursko, Slovensko, Švédsko a Spojené království také zaznamenaly pokles. Celkový pokles emisí v zemích EU-15 nastal zejména v důsledku nižších emisí CO2 z výroby elektřiny a tepla pro veřejnou síť, domácností a služeb a silniční dopravy. Emise CO2 z výroby elektřiny a tepla pro veřejnou síť poklesly o 0,9 % zejména díky omezení používání uhlí. Emise CO2 z domácností a služeb se snížily o 1,7 % díky značnému poklesu v Německu, Spojeném království a Nizozemsku. V Německu a Nizozemsku mohla tato situace nastat díky nezvykle teplé zimě. Stejně jako v předchozích letech Německo dosáhlo díky inovačním politikám a opatřením značného snížení emisí metanu z odvětví nakládání s odpady. Za povšimnutí stojí, že v zemích EU-15 se emise CO2 ze silniční dopravy snížily o 0,8 % a to zejména díky značnému poklesu v Německu. Mezi členskými státy EU-15 zaznamenalo v absolutním měřítku největší zvýšení emisí v roce 2005 Španělsko, a to se vzrůstem o 3,6 % nebo o 15,4 milionů tun ekvivalentu CO2. Důvodem byl především 17% nárůst výroby elektřiny elektrárnami spalujícími fosilní paliva spolu s 33% poklesem výroby elektřiny vodními elektrárnami v důsledku snížených hladin řek. Mezi členskými státy EU-15 zaznamenalo největší zvýšení emisí v absolutním měřítku Polsko se vzrůstem o 0,6% nebo o 2,3 milionů tun ekvivalentu CO2. Důvodem bylo především 1% zvýšení fugitivních emisí CH4 z energie a nárůst emisí ze zemědělského odvětví (CH4 o 5% a N2O o 4,5%). Rakousko, Bulharsko, Řecko, Maďarsko, Irsko, Itálie, Lotyšsko, Litva, Malta, Portugalsko a Slovinsko také v roce 2005 zaznamenaly nárůst svých emisí. 2.4. Trendy emisí v hlavních hospodářských odvětvích Nejdůležitějším odvětvím, jak je zvýrazněno na obrázku 4, je energetika, která v roce 2005 odpovídá za 80 % celkových emisí zemí EU-15, což je 3% nárůst emisí skleníkových plynů z energetického odvětví v porovnání se základním rokem. Odvětví energetiky také zahrnuje dopravu, která je zodpovědná za 26 % emisí tohoto odvětví. Zemědělství je zodpovědné za 9 % celkových emisí skleníkových plynů, průmyslové procesy za 8 % a odpad za 3 %. Mezi lety 1990 a 2005 emise CO2 ze silniční dopravy zaznamenaly v absolutním měřítku nejvyšší nárůst ze všech emisí souvisejících s energiemi, zatímco emise CO2 z výrobního odvětví se značně snížily. Nárůst v energetickém odvětví byl vyvolán poklesem ve všech ostatních kategoriích zdrojů (pro více informací také viz přílohu v pracovním dokumentu útvarů Komise). Úhrnem lze říci, že ve srovnání s rokem 1990, se emise: - z průmyslových procesů snížily o 16 % v důsledku poklesu výroby kyseliny adipové, nižších emisí z železa a oceli a změn ve výrobě; - ze zemědělství snížily o 11 % v důsledku klesajícího počtu dobytka a ústupu od používání hnojiv a organických hnojiv; - z odpadu snížily o 38 % v důsledku nižších emisí CH4 ze spravovaných skládek. Obrázek 4: Změna v emisích skleníkových plynů v EU-15 podle odvětví a podílu odvětví v EU-27 v roce 2005[pic][pic] Zdroj: EHP 3. PLÁNOVANÝ POKROK PŘI DOSAHOVÁNÍ CÍLŮ KJÓTSKÉHO PROTOKOLU[8] 3.1. Odhady členských států 3.1.1. EU-27 Odhaduje se, že celkové emise skleníkových plynů v EU-27 budou do roku 2010 asi 10,7 % pod úrovněmi základního roku (viz tabulky 2 a 3 přílohy). Tento předpoklad vychází z vlastních odhadů členských států, které přihlížejí ke všem stávajícím vnitrostátním politikám a opatřením. Plánovaný pokles je 13,2 %, pokud budou zohledněny účinky mechanismů Kjótského protokolu a propady uhlíku a může dosáhnout až 16,7 %, pokud by dodatečné vnitrostátní politiky a opatření, které jsou již projednávány, byly provedeny včas a podle očekáváni přispěly k výsledku. 3.1.2. EU-15 Souhrnné odhady založené na stávajících vnitrostátních politikách a opatřeních ukazují, že emise skleníkových plynů v EU-15 budou v roce 2010 pouze 4 % pod úrovněmi základního roku. Pokud zahrneme - využití mechanismů Kjótského protokolu orgány státní správy, což by mělo přispět k dalšímu snížení emisí o 2,5 % a - celkové snížení (39,1milionů tun ekvivalentu CO2 ročně) v důsledku činností podle čl. 3 odst.3 a 4 v EU-15, odpovídající 0,9% snížení, očekává se u států EU-15 snížení emisí o 7,4 %. Aby státy EU-15 dosáhly cílů Kjótského protokolu, je nezbytné, aby byla dodatečná opatření plánovaná jak Společenstvím, tak členskými státy provedena co nejdříve. V případě, že tato opatření podle očekávání přispějí k celkovému snížení, plánované celkové snížení emisí skleníkových plynů by mohlo dosáhnout až 11,4 % ve srovnání s úrovněmi základního roku, což by znamenalo, že EU by dosáhla lepších výsledků, než je její cíl plynoucí z Kjótského protokolu. Dále se odhaduje, že nedávná rozhodnutí NAP týkající se přidělení povolenek na 2. obchodovací období podle systému EU pro obchodování s emisemi by přispěla 3,4 % k realizaci cíle EU-15 plynoucího z Kjótského protokolu. Tento příspěvek dosud nebyl plně zahrnut do odhadů členských států. 3.1.3. EU-12 U souhrnných emisí z ostatních 12 členských států se po roce 2005 odhaduje zvýšení, ale přesto budou do roku 2010 stále o 29 % pod úrovněmi základního roku. Prostřednictvím dodatečných opatření se však očekává další snížení emisí o 2 %. Slovinsko je jedinou členskou zemí ze států EU-12, která má v úmyslu investovat do mechanismů Kjótského protokolu a zahrnout propady uhlíku. 3.1.4. Kandidátské země V roce 2005 bylo Chorvatsko na cestě k dosažení cílů Kjótského protokolu. Odhady nicméně naznačovaly, že pokud se Chorvatsko spolehne pouze na domácí opatření, nebude možná schopno svých cílů dosáhnout. Bývalá jugoslávská republika Makedonie ratifikovala Kjótský protokol v roce 2005, ale jako země, která není uvedena v příloze I, nemá žádné závazky ke snížení. Turecko je stranou uvedenou v příloze I k rámcové úmluvě OSN o změně klimatu, ale podle přílohy B Kjótského protokolu nemá žádné závazky ke snižování. Turecko ještě Kjótský protokol neratifikovalo. V letech 1990 a 2005 se množství emisí skleníkových plynů[9] na obyvatele zvýšilo jak v Turecku, tak v Chorvatsku. S hodnotou 4,4 tuny ročně však emise Turecka na jednoho obyvatele představují méně než polovinu průměrných emisí EU-27 na jednoho obyvatele. V obou zemích také klesla úroveň emisí na HDP, což poukazuje odbourávání souvislosti mezi hospodářským růstem a spotřebou zdrojů. Obrázek 5: Relativní vzdálenost od odhadů emisí skleníkových plynů pro rok 2010 a příslušnými cíli pro rok 2010 na základě „stávajících“ a „dodatečných“ vnitrostátních politik a opatření, využití mechanismů Kjótského protokolu a propadů uhlíku (Záporné znaménko (-) naznačuje překročení cílů Kjótského protokolu a kladné znaménko (+) schodek) [pic] 3.2. Provádění Evropského programu pro změnu klimatu (ECCP) V červnu 2001 stanovil Evropský program pro změnu klimatu (ECCP) několik celoevropských společných a koordinovaných politik a opatření (tabulka 4 přílohy). Až na několik výjimek se většina těchto politik a opatření podle ECCP I nyní provádí. Hodnocení politik a opatření napříč EU-27 ukázalo, že systém EU pro obchodování s emisemi (EU ETS) včetně použití mechanismů založených na projektech značně přispěje k dosažení závazků Kjótského protokolu. Ostatními celoevropskými společnými a koordinovanými politikami a opatřeními, které jsou rozšířené a od kterých se očekává, že přinesou značné úspory emisí skleníkových plynů, jsou směrnice o EOZE (týkající se podpory elektřiny vyrobené z obnovitelných zdrojů), o energetické náročnosti budov, o podpoře užívání biopaliv, podpoře kombinované výrobě energie (kombinovaná výroba tepla a elektřiny) a o zdanění energetických produktů a elektřiny. Mimo tyto klíčové politiky a opatření představují další celoevropské společné a koordinované politiky a opatření, od kterých se také očekává značné snížení v rámci celé EU, směrnice o integrované prevenci a omezování znečistění (IPPC), požadavky na účinnost nových teplovodních kotlů, nařízení o fluorovaných plynech, směrnice o emisích HFC z klimatizací v motorových vozidlech a směrnice o skládkách odpadů. Celoevropské společné a koordinované politiky a opatření, které jsou pro EU-12 obzvláště důležité zahrnují směrnice o odpadu, velkých spalovacích zařízeních a režimech přímých podpor v rámci Společné zemědělské politiky (SZP). U nejdůležitějších, výše jmenovaných politik, se odhaduje až 89% celkový podíl na celkových úsporách plynoucích z celoevropských společných a koordinovaných politik a opatření v rámci EU-27. ECCP II byl zahájen konferencí zainteresovaných stran v Bruselu v říjnu 2005. Smyslem ECCP II bylo zaměřit se na přezkum ECCP I a na průzkum oblastí nových politik, jako je přizpůsobení, letecká doprava, CO2 a automobily, zachycování a ukládání uhlíku a EU ETS. Pracovní skupiny ECCP II se setkávaly během roku 2006 a 2007. Závěrem Komise navrhla několik opatření: - Letecká doprava: legislativní návrh, kterým se letecká doprava začleňuje do EU ETS (prosinec 2006) - Směrnice o jakosti paliv : legislativní návrh (leden 2007) - CO2 pocházející z automobilů: sdělení (únor 2007) a legislativní návrh (konec roku 2007 – začátek roku 2008) - Dopady a přizpůsobení: zelená kniha o přizpůsobení (červen 2007) - Zachycování a ukládání uhlíku : legislativní návrh o zachycování uhlíku a geologické sekvestraci (konec roku 2007) - Přezkum EU ETS: legislativní návrh (konec roku 2007) Pokud by první tři návrhy byly přijaty včas, mohly by přispět k dosažení cíle EU plynoucího z Kjótského protokolu. Kromě opatření, která mají být provedena v rámci ECCP, Komise klade důraz obzvláště na snížení emisí skleníkových plynů prostřednictvím lodní dopravy v souvislosti s nedávno navrženou námořní politikou[10]. 3.3. Provádění systému EU pro obchodování s emisemi (EU ETS) Rok 2005 je prvním rokem, kdy jsou k dispozici ověřené údaje emisí CO2 ze zařízení spadajících pod EU ETS. V roce 2005 pokrýval systém EU ETS zhruba 50 % celkového množství emisí CO2 v rámci EU-15 a asi 40 % celkového množství emisí skleníkových plynů EU-25, což je ekvivalent zhruba 2 miliard tun. Vzhledem k nedostatku nezávisle ověřených údajů z let před zavedením trhu EU ETS, je měření plného dopadu režimu na emise obtížné. První vědecké výzkumy však naznačují, že emise pravděpodobně v roce 2005 ve srovnání s jejich úrovněmi před zahájením EU ETS poklesly. 3.3.1. První obchodovací období (2005 až 2007) Tabulka 5 přílohy poskytuje přehled zahrnutých odvětví a zařízení během prvního obchodovacího období, založený na ověřených emisních zprávách pro roky 2005 a 2006. Prvních dvou let systému obchodování s emisemi se zúčastnilo průměrně 10 800 zařízení, která vyprodukovala zhruba 2 020. mil tun CO2 ročně. Tato zařízení obdržela emisní povolenky na asi 2 080 mil. tun CO2 ročně. Dvě třetiny zařízení jsou klasifikována jako spalovací zařízení a odpovídají za 72 % celkového množství emisí. V 5 členských státech (Rakousku, Irsku, Itálii, Španělsku a Spojeném království) bylo množství ověřených emisí vyšší než množství povolenek (tabulka 6 v příloze). 3.3.2. Druhé obchodovací období (2008 až 2012) Proces hodnocení pro druhé NAP začal v roce 2006. Bulharsko a Rumunsko, které k EU přistoupily 1. ledna 2007, musely připravit NAP na rok 2007. Po zhodnocení všech NAP byl strop pro EU-25 průměrně snížen o zhruba 7 % ve srovnání s množstvím ověřených emisí za období 2005–2006 (další informace viz tabulka 6 v příloze). Budoucí cena povolenek na rok 2008 zůstala od počátku hodnocení druhých národních alokačních plánů v červenci 2006 mezi částkami 12 EUR a 25 EUR. 3.3.3. Použití JI a CDM provozovateli Každý členský stát v rámci druhého národního alokačního plánu stanoví limit maximálního použití kreditů založených na projektech provozovateli (JI a CDM). V zařízeních ETS ze států EU-27 tak může být v druhém obchodovacím období každoročně použito zhruba 278 mil. CER nebo ERU. To odpovídá asi 13,4 % schváleného maxima. 3.4. Plánované využití mechanismů Kjótského protokolu orgány státní správy Dvacet členských států poskytlo informace o jejich plánovaném použití mechanismů Kjótského protokolu v roce 2007 prostřednictvím dotazníku v rámci rozhodnutí o monitorovacím mechanismu ES. Pro zbývajících 7 členských států (Německo, Řecko, Maďarsko, Itálie, Lotyšsko, Lucembursko a Polsko) byly v druhém NAP v rámci směrnice o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství (2003/87/ES) použity mechanismy Kjótského protokolu (tabulka 7 v příloze). 10 členských států EU-15 a Slovinsko se rozhodly k dosažení cílů plynoucích z Kjótského protokolu použít mechanismy Kjótského protokolu. Společně by 10 členských států EU-15 získalo z prvního kontrolního období na základě Kjótského protokolu 107,5 mil. tun CO2 ročně. To představuje zhruba 2,5 % cíle plynoucího z Kjótského protokolu pro státy EU-15, který je -8 %. Ve Slovinsku závisí přesné množství jednotek, které budou zakoupeny, na skutečném vývoji emisí skleníkových plynů, obzvláště v odvětví dopravy. Těchto 10 členských států se rozhodlo investovat asi 2,9 miliard EUR, aby získalo jednotky prostřednictvím JI, CDM nebo mezinárodního obchodování s emisemi. Největší rozpočet na pětileté závazkové období přidělilo Rakousko, Lucembursko, Nizozemsko, Portugalsko a Španělsko (319 mil. EUR, 300 mil. EUR, 693 mil. EUR, 354 mil. EUR a 310 mil. EUR). Švédsko učinilo nezbytné úpravy pro případné použití mechanismů Kjótského protokolu, ale v současné době jejich použití neplánuje. Německá vláda se rozhodla podpořit prototyp financování pro zavedení trhu s uhlíkem. 3.5. Plánované využití propadů uhlíku Kromě politik a opatření zaměřujících se na nejrůznější zdroje emisí skleníkových plynů mohou členské státy využít propadů uhlíku (viz tabulka 8 v příloze). Informace, které poskytly státy EU-15, naznačují, že celková čistá sekvestrace během závazkového období vyplývající ze zalesňování a obnovy lesa podle čl. 3 odst. 3 Kjótského protokolu bude asi 13,5 mil. tun CO2 ročně. Dále použití opatření podle čl. 3 odst. 4 má, během závazkového období, v EU-15 podle odhadů členských států přispět 17,6 mil. tun CO2 ročně. Tato čísla maximálně zohledňují lesní hospodaření, ale nezahrnují propady podle čl. 3 odst.3 a čl. 3 odst. 4 ze Španělska (které poskytlo pouze úhrnný odhad celkového propadu uhlíku) a z ostatních členských států (např. FR, DE a GR), které zvolily činnosti lesního hospodaření, ale ještě neposkytly odhad plánovaného propadu. Spolu se španělským souhrnem se u všech činností podle čl. 3 odst.3 a čl. 3 odst. 4 ve státech EU-15 odhaduje snížení emisí o 39,1 mil. tun CO2 ročně v závazkovém období, což je ekvivalent 11 % závazku států EU-15 ke snižování, který je 342 mil. tun CO2 ročně v závazkovém období v porovnání se základním rokem. Slovinsko v závazkovém období očekává další snížení o 1,7 mil. tun CO2 ročně. [1] V rozhodnutí Rady (2002/358/ES) o schválení Kjótského protokolu EU jsou vyjádřeny různé závazky členských států jako procentuální změna oproti základnímu roku. V roce 2006 byly příslušné úrovně emisí vyjádřeny v rozhodnutí Komise 2006/944/ES v tunách ekvivalentu CO2. V souvislosti s rozhodnutím Rady 2002/358/ES Rada ministrů pro životní prostředí a Komise ve svém společném prohlášení souhlasily, že přihlédnou mimo jiné k předpokladům v prohlášení Dánska k závěrům Rady ze dne 16. až 17. června 1998 vztahujícím se k emisím základního roku v roce 2006. V roce 2006 bylo rozhodnuto odložit rozhodnutí v této záležitosti až do doby, než budou přezkoumány všechny zprávy Společenství a členských států podle Kjótského protokolu. [2] Na základě rozhodnutí o mechanismu EU pro monitorování emisí (rozhodnutí č. 280/2004) všechny členské státy kromě Malty předložily inventární údaje skleníkových plynů za rok 2005. Všechny vykazující členské státy předložily všechny nebo téměř všechny tabulky společného formátu podávání zpráv (CRF) (tj. více než 90 %) za období 1990–2005. [3] Pro státy EU-15 je základním rokem pro oxid uhličitý, metan a oxid dusný rok 1990; v případě fluorovaných plynů zvolilo 12 členských států jako základní rok rok 1995, zatímco Rakousko, Francie a Itálie zvolily rok 1990. Protože údaje států EU-15 jsou souhrnem údajů členských států, odhady základního roku pro státy EU-15 pro fluorované plyny jsou souhrnem emisí 12 členských států za rok 1995 a emisí Rakouska, Francie a Itálie za rok 1990. Základní rok států EU-15 také zahrnuje emise z odlesňování z Nizozemska, Portugalska a Spojeného království. [4] Založeno na údajích poskytnutých členskými státy do 31. května. [5] Emise oznámené za rok 2005 nebyly vzhledem k nedávnému přistoupení Bulharska a Rumunska k EU nezávisle ověřeny. [6] Na základě dánského NAP na období 2008–2012 a dodatečných informací předložených Komisí, Dánsko dosáhne svého cíle zahájením nových vnitrostátních iniciativ týkajících se klimatu a prostřednictvím zakoupení JI/CDM kreditů státem. [7] V NAP2 Španělsko přijalo soudržnou strategii včetně zavedení dodatečných opatření pro snížení rozdílu. Část těchto opatření je zahrnuta v Plánu naléhavých opatření pro boj se změnou klimatu, který bude prováděn během roku 2007. [8] Toto vyhodnocení obsahuje informace o 27 členských státech EU, avšak pro EU-15 jsou uvedeny podrobnější informace. Osmnáct členských států poskytlo aktualizovaný odhad. Informace o použití pružných mechanismů Kjótského protokolu dalo k dispozici 20 členských států. Činnosti týkající se využití půdy, změny využití půdy a lesnictví („propady uhlíku“) podle čl. 3 odst. 3 a 4 Kjótského protokolu byly součástí zpráv celkem 14 členských států. [9] V současné době nejsou k dispozici žádné informace o emisích skleníkových plynů za rok 2005 pro Bývalou jugoslávskou republiku Makedonii. Jako země neuvedená v příloze I bez cíle plynoucího z Kjótského protokolu není Bývalá jugoslávská republika Makedonie povinna tyto informace každoročně poskytovat. [10] KOM(2007) 575 v konečném znění.