Toto sdělení popisuje současný stav a další opatření, která je k dosažení těchto vzájemně souvisejících cílů třeba učinit. Ta by měla být schopna zvládat dlouhodobé výzvy spojené s řízením budoucích migračních trendů. Jsou činnosti, které můžeme a které bychom měli nyní provést. Různé nástroje EU, které přinesly hmatatelné výsledky v centrálním Středomoří, by se mohly rozšířit i na jiné trasy. Realizace další fáze Evropské pohraniční a pobřežní stráže by výrazným způsobem změnila naši připravenost kontrolovat hranice. Neprodlené přijetí opatření, která vyřeší nejpalčivější nedostatky našich azylových systémů a systémů pro přijímání a navracení, by se projevilo okamžitě v naší schopnosti účinně reagovat.

Pokud jde o vnější činnosti, je třeba pokračovat ve spolupráci s partnery: řešit hlavní příčiny nelegální migrace, spolupracovat na dokonalejším řízení migrace a při boji proti převaděčství migrantů, zajistit, aby osoby, které nemají právo pobývat v EU, mohly být navraceny, poukazovat na to, že existují alternativy k nelegální migraci v podobě legálních cest a řešit specifické potřeby osob vysídlených z důvodů konfliktů a pronásledování. Prostřednictvím pevné vnější hranice musí být zajištěna konzistentní spolehlivá úroveň kontroly a bezpečnosti, a to díky vysoké úrovni koordinace a neustálému monitorování, jež umožňují identifikovat a řešit nedostatky. Tyto snahy musí doplňovat soudržný a humánní přístup uvnitř Unie, v rámci kterého se azylová řízení a řízení o návratu používaná v jednotlivých členských státech vzájemně posilují, je projevováno rozhodné úsilí bojovat proti zločineckým sítím a v rámci kterého existuje spravedlivý a konzistentní celounijní rámec založený na solidaritě a odpovědnosti.

Problémy spojené s uprchlickou a migrační krizí si ze strany EU vyžádaly rozhodnou a komplexní reakci: záchranu životů, snížení počtu nelegálních vstupů, přípravu nových nástrojů pro společné řešení výzev jak v rámci EU, tak vně EU. Totéž bude platit při vytváření systému, který má obstát v nadcházejících letech. V evropském programu pro migraci vytýčila Komise klíčové kroky. V důsledku toho je nyní EU vybavena lépe než kdykoli předtím. To však neznamená, že naše práce končí. Krize odkryla nedostatky – na základě stávajících azylových pravidel EU se s žadateli o azyl jedná v jednotlivých členských státech EU rozdílně a ti se pak přesouvají z jednoho členského státu do druhého. Počty příchozích osob jsou nyní na úrovni před krizí, ale strukturální migrační tlaky jsou stále silné: máme tedy příležitost tyto nedostatky odstranit a vybudovat systém, který obstojí při budoucích krizích. To znamená posunout se od reakcí ad hoc k trvalým řešením, přijmout proaktivní opatření, rozbít operační modely převaděčů, zabezpečit naše vnější hranice, zajistit, aby klíčové postupy jako azylové řízení a navracení dobře fungovaly, podporovat legální cesty a řešit hlavní příčiny migrace.

Na trase přes východní Středomoří se díky prohlášení EU a Turecka počet příchozích osob okamžitě snížil o 97 % a v průměru se jedná o méně než 100 případů za den. Od jara 2017 byl zaznamenán omezený, ale výrazný nárůst a v porovnání s rokem 2017 došlo v roce 2018 k 30% nárůstu příchozích z Turecka. Případy překročení hranic jsou nicméně na úrovni asi o 90 % nižší než v roce 2015, kdy krize vrcholila. Na trase přes centrální Středomoří, která byla na počátku krize v roce 2014 hlavním vstupním místem do Evropy, je od léta 2017 patrný výrazný trvalý pokles a doposud zde za tento rok hranice překročilo kolem 23 000 osob. Největší počet příchozích osob byl letos zaznamenán na trase přes západní Středomoří, kde se za rok 2018 doposud jedná o více než 57 000 nelegálních migrantů, což oproti roku 2017 představuje nárůst o 126 % . Tento trend je patrný od druhé poloviny roku 2017. Další významné trendy – jako značné navýšení nelegálních vstupů na řecko-turecké pozemní hranici a hromadění migrantů v Bosně a Hercegovině – jsou důkazem toho, že stále potřebujeme přístup, který by zahrnoval všechny trasy .

Počty příchozích do EU dosáhly v roce 2015 svého vrcholu a nyní se toky nacházejí na úrovni před krizí. Doposud je počet nedovolených překročení hranic do EU po hlavních migračních trasách v roce 2018 o 30 % nižší než v roce 2017, kdy za prvních deset měsíců roku hranice překročilo 116 000 osob .

Zkušenosti z posledních tří let ukazují, že nejlepších výsledků bylo dosaženo prostřednictvím integrovaného přístupu zaměřujícího se na celou migrační trasu. Na trase přes centrální Středomoří přinesl tento přístup hmatatelné výsledky: nelegální migrační toky se snížily o asi 80 % a v posledních dvou letech se pomoci při dobrovolném návratu domů především z Libye a Nigeru dostalo více než 40 000 osobám; evakuace a přesídlení byly nabídnuty téměř 2 500 zranitelných osob, které potřebovaly mezinárodní ochranu . To vše bylo možné na základě integrovaného souboru opatření, která se zaměřují na boj proti nelegálním migračním tokům z Nigeru a pobřeží Libye a na boj proti převaděčům a obchodníkům s lidmi, a v rámci kterých jsou vypracovávány ekonomické alternativy pro místní komunity a je poskytována pomoc migrantům, kteří v oblasti uvízli. Integrace politik byla podpořena koordinovaným přístupem všech zúčastněných stran – v první řadě členských států EU – v Libyi i Nigeru a též prostřednictvím posílené spolupráce s Organizací spojených národů a Afrikou unií v rámci pracovní skupiny na vysoké úrovni AU-EU-UN.

V květnu 2017, kdy začala být situace více stabilizovaná, představila Komise ve snaze více podpořit postoupné ukončování kontrol na vnitřních hranicích doporučení, ve kterém členské státy vyzývá, aby kontroly na vnitřních hranicích používaly pouze v krajním případě, a doporučuje jim alternativní opatření jako posílené přiměřené policejní kontroly a policejní spolupráci v schengenském prostoru. V září 2017 přijala další doporučení, ve kterém členské státy vyzývá, aby zavedly kontroly na vnitřních hranicích s cílem posílit spolupráci se sousedními členskými státy, podpořit vzájemnou důvěru a minimalizovat potíže. Zároveň přijala Komise i návrh na změnu příslušných pravidel v Schengenském hraničním kodexu, prostřednictvím které by měl být kodex aktualizován v reakci na stávající výzvy, a to zejména teroristické hrozby. Nyní je na Evropském parlamentu a Radě, aby navrženou změnu Schengenského hraničního kodexu přijaly.

Abychom o tyto přínosy nepřišili, je nezbytná účinná politika v oblasti migrace a správy hranic. Řada států Schengenu zavedla v reakci na migrační a uprchlickou krizi a zesilující se teroristickou činnost v posledních letech dočasné kontroly na vnitřních hranicích. Komise přijala řadu klíčových opatření, jež mají řešit problémy schengenského prostoru a co nejdříve navrátit jeho fungování do normálního stavu. V březnu 2016 vydala Komise sdělení nazvané Plán návratu k Schengenu, ve kterém představuje akční plán, jehož cílem je stabilizovat situaci prostřednictvím posilování kontrol na vnějších hranicích za pomoci Evropské pohraniční a pobřežní stráže a udržitelným prováděním prohlášení EU a Turecka.

·Schengenský prostor má obrovský hospodářský dopad, v jeho rámci se každoročně uskuteční přinejmenším 62 milionů přeshraničních pohybů zboží a 24 milionů obchodních cest. Jen jedna hodina čekání navíc by každý rok představovala 3 miliardy EUR . Odhaduje se, že cena, kterou bychom zaplatili za neexistenci Schengenu v souvislosti se znovuzavedením kontrol na hranicích, se pohybuje v rozmezí od 0,05 miliardy EUR do 20 miliard EUR v jednorázových nákladech.Roční provozní náklady by se navýšily o částku mezi 2 až 4 miliardami EUR .

Dále je také třeba prohloubit spolupráci při zpětném přebírání. Ačkoli je otázka zpětného přebírání osob pro řadu zemí původu citlivým politickým tématem, pomohl přístup založený na spolupráci třetím zemím s praktickým plněním závazků v této oblasti. Priority byly stanoveny ve spolupráci s členskými státy s přihlédnutím k pravděpodobným počtům navracených osob, ale také k tomu, zda by společný přístup EU v porovnání s bilaterálními ujednáními zajistil největší přidanou hodnotu. To bylo prováděno různými způsoby – vyjednáváním formálních dohod o zpětném přebírání a podrobných provozních opatření a hledáním praktických řešení problémů. Se šesti dohodami, které byly sjednány v roce 2016, má EU nyní k dispozici 23 dohod a ujednání o zpětném přebírání osob.

Členské státy by na prvním místě měly lépe provádět stávající pravidla a odstranit mezery ve svých vnitrostátních systémech, které úspěšné navracení zpožďují. Za druhé by měl být urychleně přijat návrh na revizi směrnice o navracení, neboť by přinesl další zlepšení: rychlejší postupy, lepší propojení s azylovými systémy a opatření proti útěkům a neoprávněnému druhotnému pohybu. Díky tomu by byla větší šance, že budou rozhodnutí o navrácení úspěšně zrealizována. Totéž platí pro navrhované změny týkající se Evropské pohraniční a pobřežní stráže, které by si ze strany EU rovněž vyžádaly velkou podporu.

EU by obecněji měla být i nadále aktivně zapojena v rámci fór, jako je vallettský proces, nejenom aby podporovala související rabatský a chartúmský proces, ale aby dále posilovala dialog s Africkou unií, jejíž zapojení se stále zintenzivňuje. K dalšímu podporování komplexního přístupu k migraci založeného na vzájemné odpovědnosti a partnerství by EU rovněž měla prostřednictvím globálního paktu o migraci využít celosvětovou dynamiku.

Z těchto příkladů je patrné, že EU a členské státy dosáhly prostřednictvím integrovaných přístupů zaměřujících se na celou trasu značných výsledků. Nyní by naší prioritou mělo být, aby se tento přístup prohloubil a rozšířil. Na prvním místě by měla být trasa přes západní Středomoří, kde byla zintenzivněna činnost s Marokem s cílem vyvinout novou širokou platformu pro spolupráci a kde probíhají nové iniciativy s Mauritánií. Dále je zlepšován dialog s Egyptem a Tuniskem a rozvíjena spolupráce s klíčovými partnery, jako je Etiopie. Hlavní prioritou v oblasti podpory pro země, které poskytují útočiště velkému počtu uprchlíků, musí rovněž zůstat potřeby Syřanů.

Pro prohlubování dlouhodobých partnerství jsou nezbytné investice a udržitelné zdroje. To znamená posílení svěřenského fondu EU pro Afriku. V porovnání s tím, co bylo plánováno na rok 2019, chybí v prostředcích, které jsou aktuálně k dispozici, částka ve výši asi 500 milionů EUR. Vzhledem k tomu, že 89 % zdrojů svěřenského fondu pocházelo doposud z fondů EU, bude třeba, aby byly členské státy připraveny své finanční přispění pro zbývající část finančního období navýšit – v souladu se závěry Evropské rady z června, kde byly členské státy vyzvány, aby doplnily prostředky do svěřenského fondu. U řady programů umožnila úzká spolupráce s členskými státy, od procesu navrhování po provádění, zřetelnou součinnost mezi příspěvky jednotlivých států a příspěvky z rozpočtu EU, a Komise by ocenila další spolupráci členských států na programech, které řeší strategické cíle svěřenského fondu.

Potírání zločineckých sítí je cílem celé řady probíhajících iniciativ zaměřených na výměnu informací mezi členskými státy, agenturami EU, misemi společné bezpečnostní a obranné politiky, mezinárodními organizacemi a třetími zeměmi. Společné vyšetřovací týmy zajišťují operativní spolupráci na místě. EU například podporuje tým působící v Nigeru složený z vyšetřovatelů z Nigeru, Francie a Španělska, který se zasadil o 211 případů zatčení. Tento přístup bude v blízké době obdobně použit i v dalších zemích původu a tranzitu. Svůj podíl na zlepšování komunikace mají též evropští styční úředníci pro otázky migrace, které Komise vyslala do 13 prioritních partnerských zemí; síť styčných úředníků pro přistěhovalectví z EU a členských států díky nedávnému návrhu Komise týkajícímu se této oblasti by měla získat další nástroje. Inovativní přístup byl uplatněn u operace Sophia ve Středomoří, kde je přímá výměna informací mezi operací Sophia, Europolem a Evropskou agenturou pro pohraniční a pobřežní stráž zajišťována prostřednictvím buňky zabývající se informacemi o trestné činnosti. V rámci operace Sophia bylo přímo zadrženo 151 osob podezřelých z převaděčství a zločineckým organizacím bylo odebráno 551 plavidel. Také v Libyi sehrály inovativní sankce, které byly zavedeny na úrovni OSN, důležitou úlohu při vyhledávání jednotlivých převaděčů a obchodníků s lidmi; sankce tak představují cestu, prostřednictvím které by bylo možné řešit případy beztrestnosti osob a posílit odrazující účinek.

Dalším krokem je využívat plný potenciál těchto nástrojů. A právě zde je velmi důležitá kombinace účinných řízení o navracení osob v rámci členských států, usnadňování na úrovni EU a spolupráce se třetími zeměmi. Jednání o dalších dohodách o zpětném přebírání probíhají s Nigerem, Tuniskem, Marokem a Čínou. Dále by měla být vedena jednání o podmínkách budoucího přebírání osob s partnery ze subsaharské Afriky, která by měla řešit veškeré případné potřeby a využít všechna opatření a nástroje.

Za účelem řešení těchto problémů by mělo Řecko bezodkladně zavést vnitrostátní strategii, která zajistí odpovídající azylový a přijímající systém, včetně plánovaní pro nepředvídané události, s cílem zvýšit odolnost systému s ohledem na budoucí mimořádné události, a jasný a účinný mechanismus koordinace. Komise bude ve spolupráci s agenturami EU a mezinárodními organizacemi pokračovat v poskytování plné podpory, též prostřednictvím trvalé přítomnosti ve všech hotspotech na ostrovech a v Aténách. Členské státy by měly zajistit, aby měly agentury k dispozici dostatek odborníků.

Situaci v Řecku je však nadále třeba zlepšovat. Zlepšování podmínek neodpovídalo skutečným potřebám na ostrovech. Je nezbytné, aby řecké orgány zlepšily rychlost reakcí, je-li to zapotřebí, jako například nyní na ostrově Samos. Je třeba vynaložit větší úsilí, a to zejména v těchto oblastech:

Vytváření azylového systému, jenž obstojí v budoucnosti, musí jít ruku v ruce s podporou bezprostředních potřeb. Členským státům při řešení migračních problémů od roku 2015 velmi pomáhá operační a finanční podpora EU. Tato podpora má přímý dopad na místě. Členským státům, které jsou na vnější hranici vystaveny největšímu tlaku, pomáhá přístup založený na hotspotech. To, co bylo původně zamýšleno jako podpůrný krizový mechanismus, se ukázalo jako udržitelná a účinná cesta, jak může EU projevit svou solidaritu: Evropská agentura pro pohraniční a pobřežní stráž, Evropský podpůrný úřad pro otázky azylu, Europol a Eurojust – všechny tyto subjekty přispěly k dosažení praktických výsledků v oblasti přijímání nových migrantů (jednotná identifikace, registrace a snímání otisků prstů), k vytvoření zpravodajského obrazu, který je nezbytný pro potírání převaděčských sítí, a pomohly reagovat na každodenní potřeby orgánů členských států. Značné úsilí EU rovněž vynaložila na zlepšování životních podmínek migrantů, které často zůstávají obtížné.

Návrhy Komise zahrnuté do příštího víceletého finančního rámce počítají se značným navýšením podpory poskytované na správu vnějších hranic, která bude oproti stávajícímu finančnímu období téměř čtyřnásobná a měla by během let 2021–2027 dosáhnout hodnoty 21 miliard EUR. Hlavní složku bude představovat podpora poskytovaná agenturám EU, a to především Evropské pohraniční a pobřežní stráži. Rovněž se počítá s částkou 8 miliard EUR na nový nástroj pro správu hranic a víz. Tento nástroj navýší podporu poskytovanou členským státům na budování kapacit pro správu hranic prostřednictvím vnitrostátních programů, přispěje k rozvoji společné vízové politiky a integrované správy hranic a bude speciálně navržen tak, aby mohl reagovat na měnící se potřeby.

Další významný krok kupředu by měl být uskutečněn v rámci příštího víceletého finančního rámce. Jeho prostřednictvím bude posílena podpora poskytovaná na integrovanou správu vnějších hranic a na společnou vízovou politiku, např. tím, že vnitrostátním orgánům bude poskytnuta pomoc při zavádění klíčových informačních systémů. Nyní je třeba, aby byla co nejrychleji zahájena jednání o návrzích Komise mezi Evropským parlamentem a Radou a aby si návrhy zachovaly původní vysokou úroveň ambicí.

Rámec pro interoperabilitu umožní příslušníkům pohraniční stráže a policistům získat úplné, spolehlivé a přesné informace a odhalovat osoby, jež mohou za falešnou identitou skrývat trestnou činnost nebo terorismus. Rámec poskytuje cílený a rozumný způsob, jak optimálně využít existující údaje, aniž by bylo nutné vytvářet nové databáze nebo měnit přístupová práva do stávajících informačních systémů. Tímto způsobem bude možné provádět souběžné vyhledávání v různých informačních systémech EU – v souladu s přístupovými právy uživatele – s cílem prověřit biometrické údaje a získat varování v případě užití více identit nebo podvodné identity.

·Na všechny občany třetích zemí, kteří do schengenského prostoru vstupují za účelem krátkodobého pobytu (maximálně 90 dnů během jakéhokoli 180denního období), se bude vztahovat Systém vstupu/výstupu (EES). V systému bude zaregistrováno jméno, cestovní doklad a biometrické údaje, jakož i datum a místo vstupu a výstupu. Tento systém pomůže cestujícím, kteří cestují v dobré víře, ztíží jakékoli pokusy o vstup do schengenského prostoru na základě padělaných dokladů a pomůže identifikovat osoby překračující povolenou dobu pobytu.

·Cestující bez vízové povinnosti i cestující s vízovou povinností budou předtím, než jim bude povoleno cestovat do Evropy, prověřeni prostřednictvím nedávno posíleného Schengenského informačního systému. Ten rovněž umožní lépe monitorovat cestující, kteří překračují vnější hranice, a lépe využívat nástroje, jako je snímání otisků prstů, k identifikaci osob vstupujících do schengenského prostoru.

oV rámci posíleného mandátu v oblasti navracení by agentura byla schopna podporovat přibližně 50 000 návratů ročně, ale potřebovala by 2,5krát navýšit počet odborníků na problematiku navracení, což by znamenalo přinejmenším 1 400–1 500 pracovníků.

oVysílání do třetích zemí vyžaduje nové zdroje. Příkladem jsou nové dohody o postavení jednotek s pěti zeměmi západního Balkánu, u kterých lze očekávat, že na jejich základě bude vysláno přinejmenším 200–250 příslušníků, a mise na podporu partnerů v subsaharské Africe, která by si mohla vyžádat souběžné vyslání 50–70 provozních zaměstnanců, ročně celkem asi 250 úředníků na principu rotace.

·Zkušenosti získané během migrační krize: při stávajícím uspořádání by útvar nebyl schopen odpovídajícím způsobem reagovat, jakmile by počet příchozích překročil 100 000–200 000 osob za rok.

Pokračující reformy azylového acquis

V roce 2016 předložila Komise sedm návrhů na reformu společného evropského azylového systému. Proces je téměř u cíle, u pěti návrhů je již vyvážená politická dohoda na dosah, další by pak měly brzy následovat. Podrobnější informace o návrzích jsou uvedeny v příloze.

Co by změnily návrhy, u nichž je dohoda na dosah

·Kvalifikační nařízení zajistí větší soulad míry uznávání v rámci EU, zajistí práva uznaných uprchlíků a bude odrazovat od druhotného pohybu.

·Směrnice o podmínkách přijímání zajistí, aby byli žadatelé o azyl v celé EU přijímáni za jednotných a důstojných podmínek. Směrnice upřesní práva a povinnosti žadatelů o azyl, čímž pomůže předcházet druhotnému pohybu.

·Díky nařízení o Agentuře Evropské unie pro azyl bude Agentura EU pro azyl posílena, a bude tak moci členským státům intenzivněji pomáhat prostřednictvím rychlé a plné podpory. Nařízení zlepší účinnost azylového řízení, neboť umožní rychleji identifikovat osoby, které potřebují ochranu a které ji nepotřebují, a to i na hranicích. Též zajistí společné záruky pro žadatele o azyl – spolu s přísnějšími pravidly zabraňujícími jejich zneužívání.

·Nařízení o Eurodacu rozšíří identifikační databázi EU, čímž orgánům umožní sledovat druhotný pohyb, pomůže při boji s nelegální migrací a pomůže identifikovat osoby, které nemají právo pobývat v EU.

·Nařízení o rámci Unie pro znovuusídlování přispěje ke snížení nelegální migrace tím, že osobám, které chtějí migrovat, poskytne bezpečné a legální alternativy. Nahradí stávající mechanismy ad hoc a definuje dvouleté plány Unie pro znovuusídlování původních uprchlíků. Kolektivním přispěním k celosvětovým snahám v oblasti znovuusídlování EU posílí své partnerství se třetími zeměmi hostícími velké množství osob, které potřebují mezinárodní ochranu, a projeví s nimi solidaritu.

Každý tento nástroj by i sám o osobě byl velkým pokrokem v řízení migrace. Představují důležitý krok k dosažení dohody o kompletní reformě společného evropského azylového systému a s jejich přijetím by se nemělo otálet. Nic, žádná technická ani právní překážka, nebrání tomu, aby byl některý či vícero těchto plánů přijato samostatně, i když jsou součástí rozsáhlejší reformy. Nyní po více než dvouletých jednáních je ale nutné, aby EU před volbami do Evropského parlamentu svým občanům ukázala, že je schopna dosahovat pokroku, byť postupného. Evropský parlament a Rada by nyní měly učinit poslední krok, aby se dohoda, které již bylo ohledně každého z těchto návrhů dosaženo, transformovala do podoby konečného přijetí návrhu.

Pokud jde o nařízení o azylovém řízení, Komise vítá, že Evropský parlament se již dohodl na svém mandátu k jednání. Rada se k dosažení společného stanoviska ohledně tohoto návrhu přibližuje. Nyní je důležité, aby byla zahájena jednání mezi Evropským parlamentem a Radou, aby bylo dohody dosaženo co nejdříve. Revidované nařízení zefektivní azylové řízení, zajistí jeho větší účinnost a uchazečům o azyl poskytne společné záruky – spolu s přísnějšími pravidly zabraňujícími jejich zneužívání. Společné azylové řízení je jedním z pilířů účinného a spravedlivého azylového systému, který v praxi skutečně mění stav věcí.

Je na čase pokročit v reformě dublinského nařízení

Spravedlivý a udržitelný mechanismus, na základě kterého se určuje členský stát příslušný posuzovat žádost o azyl, je klíčovým prvkem stabilního azylového systému, který bude schopen obstát i v budoucnosti. S touto myšlenkou Komise v květnu 2016 přijala návrh reformující dublinské nařízení. Cílem tohoto návrhu bylo dosáhnout větší spravedlnosti a účinnosti systému tím, že do dublinských pravidel by byl začleněn mechanismus, na základě kterého by bylo možné žadatele přemístit z přetížených členských států podle úrovně migračního tlaku.

Na základě návrhu Komise přijal Evropský parlament své stanovisko v listopadu 2017, přičemž dotčený mechanismus spravedlnosti posunul o krok dále a přeměnil jej na povinný systém přidělování, který by se uplatňoval obecně bez ohledu na migrační tlak. Mezitím se na utváření mechanismu solidarity, který by byl protiváhou odpovědnosti, podílela jednotlivá předsednictví Rady, včetně stávajícího rakouského, které pracuje s konceptem „povinné solidarity“. Rada odvedla velkou práci ve věci vlastního nastínění mechanismu solidarity, zejména ohledně finanční a materiální podpory pro členské státy, které čelí tlaku, a pro ty, které se podílí na solidárním úsilí, a v otázce přednostního přístupu k podpoře ze strany dotčených agentur EU. Jelikož více než dva roky poté, co Komise předložila svůj návrh, přetrvávají odlišné postoje členských států, nemohla Rada přijmout mandát k zahájení vyjednávání s Evropským parlamentem, ačkoli je tento spis mezi spolunormotvůrci považován za prioritní. Rada by se proto měla i nadále angažovat při hledání způsobů možného pokračování, aby mohla být reforma dublinského nařízení co nejdříve dokončena v rámci spolurozhodování s Evropským parlamentem, a to na základě kompromisu na straně všech zúčastněných.

V souladu se závěry Evropské rady z června 2018 by se pokračující práce na dublinském nařízení měla zaměřit na nalezení vyváženého kompromisu mezi odpovědností a solidaritou, a to se zřetelem na osoby, jejichž vylodění je výsledkem pátracích a záchranných operací. Komise hodlá usilovat o to, aby byl dosažen kompromis, který v porovnání se stávajícím dublinským nařízením přinese skutečnou přidanou hodnotu a který konkretizuje přímé zajištění podpory pro členské státy, jež jsou vystaveny tlaku, vyvážený účinným uplatňováním odpovědnosti. Oba vzájemně se doplňující koncepty – solidarita a odpovědnost – by měly fungovat preventivním způsobem. Konkrétně to znamená, že solidarita by měla být organizována tak, aby zajišťovala co nejširší paletu příspěvků od členských států s ohledem na komplexní povahu problému migrace. Členské státy by proto měly přispívat ke každé ze tří různých složek komplexního přístupu: vnější rozměr, vnější hranice a vnitřní rozměr. Preventivní a komplexní povaha takového přístupu by měla zajistit, aby počty nelegálních vstupů zůstávaly udržitelně na nízké úrovni.

Očekává se, že členské státy by se dobrovolně zavázaly, že budou přispívat na každou z těchto tří složek. Tento přístup by byl v první řadě založen na tom, že každý členský stát prokáže vůli podporovat stávající systém uvedením pomoci a podpory, kterou může poskytnout. Mechanismus koordinace spolupráce by příspěvky poté upravil a přizpůsobil potřebám v praxi. Tento rámec by se rovněž měl opírat o nástroj, který umožňuje zajistit, aby se solidarita promítla do podoby skutečné rovnováhy mezi různými prvky systému, zejména pokud jde o vnitřní rozměr, prostřednictvím systému rozdělování s ohledem na osoby, které přišly nebo se vylodily na vnějších hranicích. Pro případy obzvláště velkého tlaku musí být do systému zapracován koncept záchranné sítě, která dotčenému členskému státu zaručí, že skutečnou podporu získá spravedlivým způsobem i v případě, kdy dobrovolné závazky členských států nebudou stačit.

Mechanismus solidarity je neoddělitelně svázán s mechanismem odpovědnosti, čímž zajišťuje, že azylový systém funguje řádně ve všech členských státech a v Unii v jakémkoli okamžiku. Jedním z hlavních nedostatků stávajícího dublinského systému je skutečnost, že je odpovědnost po určité době promlčena, a uchazeči o azyl se proto uchylují k útěkům. Aby se předešlo zneužívání a druhotnému pohybu, je nutné tento problém vyřešit. Je nezbytné, aby členské státy zpracovávaly žádosti o azyl rychle a zajistily kvalitu přijímaných rozhodnutí, aby osoby, které potřebují mezinárodní ochranu, tuto ochranu obdržely bez prodlení. Zároveň by členské státy měly řešit problematiku nelegální migrace a pokračovat v rozbíjení operačních modelů převaděčů. Z toho důvodu je třeba urychleně vyřizovat žádosti osob, které na mezinárodní ochranu nemají nárok, aby mohly být rychle navráceny. K tomu všemu jsou nutností účinná azylová a návratová řízení, včetně případného využití kontrolovaných center.

Na základě podnětů uvedených výše a s ohledem na zkušenosti s řešeními ad hoc uplatňovanými během léta by mohla být zavedena dočasná opatření zajišťující skutečnou solidaritu a odpovědnost. Tato opatření, jejichž platnost by byla časově omezená a jejichž prostřednictvím by se překlenula doba, než začne platit nové dublinské nařízení, by mohla být využita při přípravě klíčových prvků budoucího systému. Vzhledem k tomu, že zkušenosti z léta ukazují, že k zajištění účinnosti takového opatření je potřebné kritické množství členských států, měly by být k účasti na tomto společném úsilí vyzvány všechny členské státy. Daná dočasná opatření by mohla znamenat, že již nyní je EU lépe připravena projevit svou solidaritu při jakémkoli případném dočasném navýšení počtu příchozích, a to způsobem, který zajistí účinnou prevenci druhotného pohybu. Zavedení těchto opatření by nemělo vést k průtahům při procesu přijímání dublinského nařízení, který musí být uzavřen v co nejkratší době v rámci rozsáhlejší reformy v oblasti migrace a azylu. Členským státům by na dočasná opatření uplatňovaná prostřednictvím agentur a finančních programů měla být na základě žádosti poskytnuta plná podpora ze strany EU.

Komise je nadále odhodlána spolupracovat s Evropským parlamentem i Radou v otázce veškerých prvků reformy dublinského nařízení, jejímž cílem je zavedení systému, který zajistí Evropu bez vnitřních hranic fungující na zásadě solidarity a odpovědnosti.

Ambiciózní financování v reakci na migrační problémy a jako doplněk reforem

Aby navrhovaná reforma přinesla očekávané výsledky, musí být členským státům poskytnuta značná finanční podpora. Návrhy týkající se Azylového a migračního fondu přispějí k posílení společného evropského azylového systému a též ke zlepšení systému vyřizování žádostí o azyl, který by se měl stát rychlejším a účinnějším. Finanční prostředky lze využívat na poskytování prvotní pomoci při začleňování státních příslušníků třetích zemí, včetně jazykových kurzů a kurzů občanské orientace. S jejich pomocí lze financovat systémy navracení i vlastní návraty, a to jak dobrovolné, tak nucené. V rámci těchto cílů by z fondu byly poskytovány doplňující prostředky na přesídlování, relokace a transfery. Nyní je třeba, aby byla co nejrychleji zahájena jednání o návrzích Komise mezi Evropským parlamentem a Radou a aby si návrhy zachovaly původní vysokou úroveň ambicí.