Sdělení Komise Radě a evropskému Parlamentu - Obecné zásady EU pro podporu procesů navrhování pozemkové politiky a reformy této politiky v rozvojových zemích [SEC(2004) 1289] /* KOM/2004/0686 konecném znení */





V Bruselu dne 19.10.2004 KOM(2004) 686 v konečném znění SDĚLENÍ KOMISE RADĚ A EVROPSKÉMU PARLAMENTU Obecné zásady EU pro podporu procesů navrhování pozemkové politiky a reformy této politiky v rozvojových zemích[SEC(2004) 1289] Obecné zásady EU pro podporu procesů navrhování pozemkové politiky[1] a reformy této politiky v rozvojových zemích 1. ÚVOD Zemědělská půda je v mnoha částech světa, jak v rozvojových, tak i ve vyspělých zemích, považována za nejvýznamnější formu majetku. V rozvojových zemích pramení vysoký podíl výnosu z příjmu, zaměstnanosti a vývozu právě ze zemědělské produkce a jiných činností souvisejících s půdou. Chudoba je obzvláště příznačná pro oblasti venkova a otázka ovládání půdy je pro rolnické společnosti velmi důležitá. Zapojení dárců do pozemkové reformy a pozemkové politiky se v průběhu doby měnilo. Ve 40. a 50. letech minulého století byly ve východní Asii a v 60. a 70. letech minulého století v Latinské Americe zemědělské reformy podporovány jako prostředek k oslabení radikálních tlaků volajících po politické reformě. Politická povaha a komplexnost takových intervencí vedly k tomu, že mnoho dárců přestalo přerozdělování půdy podporovat. Rostoucí nedostatek pozemků, obavy z konfliktů souvisejících s pozemky a zvyšující se chudoba na venkově, zejména v Africe, staví problematiku pozemků opět do popředí. Tento rostoucí zájem je v souladu s koncepcí, která se zaměřuje na navrhování účinných rámců politik usilujících o vymýcení chudoby a podporu řádné správy věcí veřejných, decentralizace a demokratických institucí na místní i státní úrovni. Zároveň nové zkušenosti z nedávných let prokázaly, že je třeba navrhovat různé typy intervencí vhodných pro řadu odlišných kontextů a že tyto návrhy jsou proveditelné. Právě v tomto kontextu Komise, po boku ostatních dárců[2], vypracovala toto sdělení. Pozornost věnovaná pozemkové problematice přímo vyplývá z obecného cíle rozvojové politiky ES, jímž je snížení chudoby, neboť udržitelné pozemkové politiky jsou nezbytným prvkem rozvoje venkova a zajištění potravin. Tyto obecné zásady jsou odpovědí na požadavky podpory reforem pozemkové politiky vyjádřené rozvojovými zeměmi a zeměmi v procesu transformace a aniž by něco předepisovaly, usilují o dosažení společného porozumění s cílem usnadnit spolupráci EU v rozvojových zemích a v zemích v procesu transformace, ve kterých jsou do podpory reforem pozemkové politiky zapojeni dárci. Toto sdělení je výsledkem intenzivní spolupráce se členskými státy v rámci pracovní skupiny EU, která vypracovala „Obecné zásady EU v oblasti pozemkové politiky“. Jde o soubor podrobných pokynů týkajících se této politiky a jejího fungování (operační pokyny), které byly nedávno předloženy ke konzultaci občanské společnosti a které úzce odrážejí výsledky obou těchto procesů[3]. Operační pokyny [viz pracovní dokument útvarů Komise SEC(2004) 1289], které poskytují příklad praktického uplatňování této politiky s cílem vyhodnotit pozemkovou problematiku na úrovni dané země, jsou přiloženy k tomuto politickému dokumentu. 2. PROč JE POZEMKOVÁ POLITIKA DůLEžITÁ? Pozemková politika je ve všech zemích významným faktorem ovlivňujícím sociální život a oblast životního prostředí. Rozdělení vlastnických práv mezi lidmi má obrovský dopad na rovnost a produktivitu. Nerovné rozdělení půdy, problémy s držbou pozemků a slabá správa pozemků mohou vést k závažnému bezpráví a konfliktům. Změny v legislativě, v rozdělení vlastnických práv a ve správních strukturách budou mít pravděpodobně dlouhodobé důsledky, ať již pozitivní či negativní, pro politický, hospodářský a sociální rozvoj a řízení oblasti životního prostředí. Struktury držby pozemků jsou odrazem rozdělení moci ve společnosti. Zatímco přístup k půdě není uznáván jako lidské právo jako takové, lze jej považovat za prostředek k nabytí základních lidských práv, jak je vymezují mezinárodní úmluvy a ilustruje následující příklad původních národů. +++++ TABLE +++++ Rovná práva mužů a žen, pokud jde o držení a užívání majetku, jsou základem sociální a hospodářské rovnosti obou pohlaví. Lidská práva žen je třeba posílit, a to v rámci formálních i neformálních systémů držby, a rovněž ústavní a dědické právo má, spolu s rodinným a sňatkovým právem, vedle pozemkového práva a s ním souvisejících institucí svou úlohu. Růst počtu obyvatel, měnící se hospodářské podmínky a změny životního prostředí, jako je např. rozšiřování pouští a změna klimatu, mohou být příčinou zintenzivnění hospodářské soutěže v oblasti přístupu k půdě. Pravděpodobný je nárůst konfliktů tam, kde se nedostatek zdrojů neustále zvyšuje a přístup k půdě snižuje, kde pravidla držby nejsou schopna se rychle přizpůsobit a kde současně existují pravidla, která se odlišují nebo si protiřečí. Ke konfliktům souvisejícím s půdou může rovněž vést nezákonné přivlastňování půdy politickými elitami a nucené vystěhovávání venkovských obyvatel. Nezbytnou podmínkou jakéhokoli programu registrace pozemků bude vyřešení kolidujících nároků, aby se tak zamezilo opakovaným námitkám a sporům. V zemích, jež právě překonaly konflikt, bude pro obnovu často klíčové, aby se otázky držení pozemků řešily spravedlivým a čestným způsobem, s cílem zachovat mír a vytvořit podmínky, v rámci kterých bude možné obnovit udržitelný hospodářský růst. Pozemková politika má silné vazby na zemědělskou a hospodářskou politiku. Zajištění přístupu k půdě je nezbytnou podmínkou pro povzbuzení investic a zlepšování v oblasti půdy. Pozemková problematika je však jen zřídka jediným faktorem, který omezuje zvyšování produktivity. Větší prioritou než řešení záležitostí souvisejících s pozemky může být odstraňování omezení týkajících se cen, výrobních faktorů, úvěrů, trhů a zpracovatelských procesů. Půda byla místními správami i vládami zemí dlouho považována za klíčový zdroj příjmu. Jde o majetek, jehož zdanění je obzvláště snadné, zejména v městských oblastech. Místní daně z půdy mohou být očima místních lidí vnímány jako oprávněné, pokud je budou doprovázet účinnější a jistější práva a pokud budou účinně poskytovány veřejné služby. Pozemková politika je rovněž velmi důležitou pro udržitelnost životního prostředí, protože může vytvářet pobídky k udržitelnému využívání půdy a řízení životního prostředí. Půda zajišťuje řadu ekologických funkcí, k jejichž posilování může zdravá pozemková politika přispět, neboť zadržování vody, snižování znečištění, ochrana půdy a pobřeží závisejí na udržitelném využívání přírodních zdrojů. Pozemková politika má proto svou úlohu v prevenci zhoršování životního prostředí. Jasně stanovená a chráněná práva, účinná pravidla vymezující přístup k půdě, vodě a jiným přírodním zdrojům a upravující jejich používání jsou nezbytnými prostředky k dosažení dlouhodobého řízení půdy a zdrojů. Pokud neexistovaly žádné obchodní ani zemědělské politiky na podporu sektoru malých farem, měla převaha zemědělství orientovaného na vývoz, liberalizace zemědělských dovozů a odchod vlád z oblasti poskytování poradní činnosti v oblasti zemědělství často za následek další koncentraci půdy a vyloučení slabých skupin a/nebo odebrání jejich půdy. Na řešení těchto pozůstatků z minulosti a podporu rovnosti i produktivity je proto třeba klást velký důraz. Reforma pozemkové politiky je tedy významnou součástí politických a institucionálních reforem, jež je třeba provést s cílem posílit úlohu chudých a podpořit spravedlivý a udržitelný rozvoj. Je nezbytným nástrojem k zajištění sociální spravedlnosti a dosažení cílů hospodářského rozvoje. Navržení pozemkové politiky je úkolem státu, ale reforma musí zohledňovat zájmy mnoha nestátních subjektů a těmto zájmům odpovídat. Reforma pozemkové politiky zaujímá zásadní místo v procesech demokratizace, v úsilí o lepší správu věcí veřejných a decentralizaci. 3. RůZNÉ TYPY REFOREM POZEMKOVÉ POLITIKY [4] V nejširším pojetí může reforma pozemkové politiky zahrnovat záměrné přerozdělení půdního fondu nebo změny forem držby pozemků z tohoto fondu (reforma držby pozemků), pravidel upravujících užívání půdy a institucí, které spravují a řídí půdu a regulují její užívání. Může rovněž zahrnovat kroky týkající se rozdělení práv samotných (zemědělská reforma). Přerozdělení půdy je závažnou otázkou tam, kde jsou pozemková práva velmi vyhrocena a kde je přístup k půdě značně nerovný, půda není velkými vlastníky využívána v celém rozsahu nebo kde je třeba se zabývat bezprávím, k němuž došlo v minulosti. Přerozdělení půdy jako takové však nepostačuje a může vést k dočasnému poklesu produktivity, pokud neexistují postačující hospodářské pobídky, dostatečná podpora ze strany institucí a vhodná finanční a technická opatření, jež mají farmářům napomoci rozvíjet jejich hospodářství a získat přístup na trhy. Krom toho může být intenzifikace hospodaření na půdě, jež je do velké míry lehce narušitelná, v případě neexistence vhodného plánování využití půdy doprovázena postupným zhoršováním životního prostředí. K přerozdělení půdy by proto mělo docházet v rámci udržitelné zemědělské politiky, která podporuje rodinné hospodaření. V minulosti vlády prováděly pozemkové reformy formou vyvlastnění velkých vlastníků. Tento typ reformy byl kritizován za to, že je z politického hlediska obtížný a vede ke konfliktům. Dále byla vyzkoušena „pozemková reforma s podporou trhu“ založená na principu dobrovolného prodávajícího a dobrovolného kupujícího. Oba tyto typy reforem mohou vést k eskalaci cen, k neúměrně vysokým nárokům na kompenzaci a k tomu, že se majitelé zbaví nejméně rentabilních pozemků, což se může projevit značným zadlužením kupujících nebo vysokými náklady pro stát. +++++ TABLE +++++ V případě vyvlastnění by hlavní zásadou měla být kompenzace odpovídající hodnotě zkvalitnění půdy a jejímu produktivnímu využití a potenciálu. Taková opatření by však nikdy neměla vést k odnětí tradičně držené půdy původním a místním národům ani k omezení jejich přístupu ke zdrojům nezbytným k životu. V případě nezákonně vytvořených velkých hospodářství by neměl vzniknout nárok na kompenzaci či odprodej na volném trhu. Politickými podmínkami jsou politická vůle, celostátní konsensus ve věci oprávněnosti přerozdělení půdy, podpora ze strany společenských organizací na venkově i ze strany obyvatel měst. Rovněž je zapotřebí silné finanční a technické podpory ze strany dárců. Nezbytné je i nezávislé monitorování, jež má zajistit transparentní a spravedlivé postupy a zamezit politické manipulaci. Zatímco prostřednictvím tržně orientovaných reforem se předchází rizikům a obtížím spojeným s nuceným převzetím a přerozdělováním půdy, představují omezení spojená s dostupností půdy k prodeji a financováním velkou překážku pro tempo reforem a jejich dopad na chudé. Nebude-li možné napravit rozsáhlou nerovnost pomocí tržních mechanismů, bude zřejmě ještě zapotřebí pod vedením státu provést zemědělské reformy. Je však možné prozkoumat i další cesty, jak ovlivnit rozdělení práv k půdě, jimiž je daňová úprava vlastnictví pozemků, jednání o dlouhodobém pronájmu pozemků pro osoby, které žádné pozemky nevlastní, regulace trhů s prodejem pozemků s cílem upřednostnit místní farmáře či dotované úvěry pro nákup pozemků určené chudým. To vše jsou alternativní způsoby, jak zamezit, aby se v rukou několika málo lidí nahromadily pozemky, které leží ladem, a aby byl podpořen přístup drobných farmářů k půdě. Pracovní dokument útvarů Komise SEC(2004) 1289 obsahuje soubor zásad, jež mohou pomoci zajistit udržitelnost procesů reformy pozemkové politiky. 4. PRVKY PřÍSTUPU EU NA PODPORU PROVÁDěNÍ POZEMKOVÉ POLITIKY 4.1. Zajištění práv k půdě a souvisejícím zdrojům Aby mohla politika zvýšit rovnost a podpořit zemědělskou produktivitu, musí zlepšit přístup k půdě a zajištění práv souvisejících s půdou. Práva jsou zajištěna, pokud nejsou bezdůvodně popírána a pokud, v případě popírání, mohou být potvrzena soudními nebo rozhodčími orgány (ať již tradičními a/nebo státními instancemi). Zajištění práv k půdě je tedy z velké části otázkou existence účinných institucí a účinného provádění pravidel řízení práv k půdě a ne pouze otázkou formální právní povahy těchto práv jako takových. Neformální systémy držby pozemků jsou obecně dynamické a neustále se vyvíjejí, ale mohou (ačkoli ne vždy) být účinné a do jisté míry přizpůsobitelné měnícím se hospodářským a technologickým podmínkám. Tradiční a neformální systémy držby pozemků by neměly být považovány za omezení bránící zemědělské intenzifikaci. 4.2. Navazování na stávající práva a postupy Reforma pozemkové politiky usiluje o změnu postupů při využívání půdy, ale protože často nejsou k dispozici fundované studie, nedosahuje tato politika svého cíle. Aby bylo možné porozumět povaze stávajících problémů a možným způsobům jejich řešení, je třeba vypracovat podrobné kvalitativní analýzy místních postupů a opatření souvisejících s pozemky, problémů s nejistotou, typů konfliktů a způsobů převodu. 4.3. Uznání pozemkových práv – řešení či nikoli Registrace pozemku nebo uznání pozemkových práv byly považovány za nezbytné pro zajištění práv, dosažení větší produktivity a zpřístupnění úvěrů, avšak zkušenosti ukazují, že registrace není pro dosažení těchto cílů ani nutnou, ani postačující. Zaprvé jsou práva k půdě výsledkem uznání ze strany vlády a místní komunity. Neformální práva k půdě nelze považovat za nezajištěná, jsou-li z místního pohledu uznávána a nikdo je nepopírá. Zadruhé investice v oblasti půdy závisejí na příznivém hospodářském kontextu, a proto změny v právech k půdě samotné nic změnit nemohou. Krom toho mohou programy registrace pozemků v makroekonomickém kontextu, který ohrožuje existenceschopnost malých farmářů, způsobit prodávání pozemků pod cenou, což vede k tomu, že mnoho lidí zůstane bez pozemků, půda se hromadí a koncentruje v rukou několika lidí a zvyšuje se chudoba a nerovnost. Zatřetí bylo uznání pozemkových práv kdysi považováno za nezbytné, neboť sloužilo jako zajištění pro získání oficiálních úvěrových prostředků, avšak v praxi banky ve většině zemí za neexistence funkčního trhu ve venkovských oblastech peníze stejně nepůjčují. Krom toho jsou programy registrace pozemků spolehlivé jen tehdy, pokud jsou pravidelně aktualizovány. To zahrnuje značné náklady, které by musela nést vláda či uživatelé pozemků. Je proto zapotřebí obsáhle prozkoumat katastrální systémy a způsoby uznávání pozemkových práv, aby mohly být vytvořeny spolehlivé a vhodné záznamy o právech k půdě vesnic, rodin nebo jednotlivců a aby mohly být s nízkými náklady zaregistrovány obsáhlé soubory práv. Nová řešení nabízejí inovativní systémy a je třeba věnovat pozornost alternativním řešením (např. oficiálnímu uznání písemných smluv uzavřených na místní úrovni). 4.4. Potřeba zavést systémy udržitelné správy pozemků Správa pozemků zahrnuje řadu různých úkolů [viz pracovní dokument útvarů Komise SEC(2004) 1289], které může řada různých subjektů plnit na různých úrovních, a proto je navržení systému správy pozemků klíčovou záležitostí. Velice často je totiž centralizovaná správa pozemků těžkopádná, nevýkonná a pro farmáře nákladná a nepřístupná. Je zjevné, že určitá míra subsidiarity napomáhá dosáhnout účinnějšího řízení půdy a přírodních zdrojů, neboť na místní úrovni jsou k dispozici relevantnější a podrobnější poznatky o právech k půdě. Vzhledem k nebezpečí korupce a protekce, které v oblasti správy pozemků na místní úrovni začínají dominovat, je zásadním prvkem jakéhokoli přenesení působnosti zajistit, aby zvolený systém zahrnoval systém vzájemných kontrol, vyvážení a odpovědností, včetně dohledu ze strany vyšších institucí. Cílem systému správy pozemků by mělo být nabízení účinného zajištění práv k půdě a přírodním zdrojům drženým lidmi na venkově a podpora udržitelného řízení půdy. Mezi klíčové aspekty, které je v oblasti správy pozemků třeba vzít v úvahu, patří odstranění rozporů mezi předpisy, nabídnutí jednoduchých, přístupných postupů se všeobecně známými pravidly, jež řeší problémy, kterým musejí čelit farmáři, podpora účinných systémů smírčího řízení dostupných lidem, odstranění neúčinných prvků ze správy pozemků a zajištění odpovědnosti, uchovávání veřejně přístupných záznamů nároků na pozemky, zajištění účinného zveřejnění nároků na pozemky ještě před jejich registrací a přeměnou na právo, zamezení možné korupci, jež by mohla nastat v důsledku složitých a komplexních postupů, a poskytnout možnosti odvolání. Zvýšení kvality a účinnosti informačních systému v oblasti půdy a snížení nákladů je možné pomocí nových technologií (např. GPS a GIS), budou-li chápány jako nástroje na podporu systému zaměřeného na uživatele. Obdobně by i mapování, jehož by se účastnily dané komunity/vesnice, spolu se systémy tradiční správy pozemků mohlo významně snížit náklady a zároveň by sloužilo jako užitečný nástroj pro plánování využívání půdy a řízení místních sporů. 4.5. Úloha trhů s pronájmy pozemků ve zlepšování produktivity a přístupu k půdě Při transakcích s půdou dochází k převodu práv k půdě mezi jejími uživateli. Trhy s prodejem pozemků však mohou být nedostupné pro osoby s omezenou kupní silou, a jsou narušovány v důsledku nepostačujících informací a chybějících finančních služeb ve venkovských oblastech. V důsledku toho mohou trhy s prodejem pozemků přispět k větší neúčinnosti a nerovnosti, a to na základě spekulace, skupování venkovských pozemků městskými či zahraničními podnikateli a nucených odprodejů ze strany chudých. Trhy s pronájmem pozemků naproti tomu mohou být účinnější a spravedlivější. Existují–li pro strany účastnící se transakce dostatečné záruky zabezpečení, poskytují trhy s pronájmem uživatelům pozemků příležitosti k flexibilnímu zvětšování či zmenšovaní jimi držených pozemků dle měnících se potřeb. Účinným způsobem, jak řešit zvýšení rizik nebo nedostatek hotovosti, je uzavírání dohod o pachtu. Zajištění dohod o pronájmu pozemků mohou pomoci postupy, na základě nichž by místní orgány potvrzovaly právní platnost písemných smluv uzavřených farmáři, o což se pokouší v Bangladéši. Využití těchto řešení je však omezené, pokud mezi vlastníky a nájemci existuje velká asymetrie. Ke vzniku účinných trhů s pronájmy proto přispěje ujasnění pravidel (např. pokud jde o výši poplatků, délku trvání smlouvy) a umožnění přístupu chudých k úvěrům a poradenství. 5. ÚLOHA DÁRCů Z EU V minulosti se mnoho dárců, včetně ES a členských států EU, zdráhalo zapojit do oblasti reformy pozemkové politiky, jež je z politického hlediska velice citlivá. Pomoc dárců se často omezovala pouze na podporu uznávání pozemkových práv a informačních systémů v oblasti půdy, neboť se nepovažují za problematické, nýbrž za technické, neutrální a univerzální. Tato neutralita je však pouze zdánlivá a daný postoj často vedl k rozhodnutím, která pro reálné situace přímo na místě nebyla vhodná, a docházelo tudíž k vyloučení chudých. Ačkoli je reforma pozemkové politiky zdlouhavým a složitým procesem, který vyžaduje širokou politickou debatu uvnitř dané země, dárci mohou významně přispět, budou-li se chovat obezřetně. Mohou usnadnit veřejnou diskusi, podpořit procesy bez toho, aby vynucovali jejich tempo, a nabídnout financování nákladných fází přípravy a provádění reforem pozemkové politiky, zejména prostřednictvím nákupu pozemků s cílem přerozdělit půdu, aniž by přebírali roli vlády. Mohou přispět k výzkumu, budování institucí a kapacit pro jednotlivé zúčastněné subjekty (místní správa/ústřední vláda, organizace farmářů atd.) a monitorování a vyhodnocování. +++++ TABLE +++++ Rostoucí význam procesů reformy pozemkové politiky a problematiky půdy pro rozvoj venkova a pro vymýcení chudoby obecně představuje dobré důvody pro to, aby bylo posíleno zapojení členských států a ES a jejich lepší koordinace. EU na základě svých zkušeností a významného podílu na financování pozemkové politiky, správy pozemků, podpory rodinného hospodaření a regulace trhů s pozemky zastává důležitou roli v mezinárodních diskusích a v rozvojové politice související s držbou pozemků a právními předpisy v oblasti půdy. Taková role vyžaduje vyvážený přístup, který uznává, že trhy nejsou jediným prostředkem k dosažení sociálních cílů. ES má komparativní výhodu, pokud jde o iniciování a pomoc při založení flexibilního konsorcia dárců z členských států EU, které by se zabývalo pozemkovou problematikou v partnerských zemích. V zásadě přicházejí v úvahu, mimo jiné, tyto možnosti: - iniciování společného přístupu k reformě pozemkové politiky a držby pozemků, podněcování výměny zkušeností mezi ES a členskými státy a podpora větší koordinace a společné shody, pokud jde o pozemkovou problematiku; - zastávání vyváženějšího přístupu k reformám pozemkové politiky ze strany multilaterálních institucí a zasazování se o důraznější začleňování problematiky držby pozemků do procesů vnitrostátního rozvoje (strategické dokumenty v oblasti snižování chudoby, strategie celostátního rozvoje/rozvoje venkova atd.); - aktivní podněcování koordinace a spolupráce ostatních dárců, zejména v rámci OSN (Organizace Spojených národů pro výživu a zemědělství FAO, Mezinárodnífond pro rozvoj zemědělství IFAD a Rozvojový program Spojených národů UNDP), s cílem podpořit vnitrostátní reformní procesy, a to v souladu s komparativní výhodou každé z těchto agentur, jejich konkrétním odborným znalostem a přítomnosti v dané zemí; - rozvíjení iniciativ pro aplikovaný výzkum a vývoj v oblasti souvislostí mezi půdou, rovností a sociálním vývojem, zemědělským vývojem a chudobou a mezi držbou pozemků a životním prostředím a také rozvíjení iniciativ pro nezávislé monitorování/vyhodnocování reforem pozemkové politiky. Konkrétně mohou ES a členské státy EU výrazně zlepšit svůj vliv na reformy pozemkové politiky tak, že budou společně podporovat vnitrostátní reformní procesy, a zejména, že budou: - podporovat diskusi a sdílení zkušeností , pokud jde o pozemkovou problematiku a politiku, a to s ohledem na hospodářské politiky zejména na regionální úrovni; - přispívat k dosažení skutečné participace v procesu navrhování pozemkové politiky a příslušných reforem tak, že budou podněcovat vlády ke stimulaci účasti občanské společnosti, menšinových skupin a původních národů a místních komunit v této diskusi a budou podporovat jejich účast a rovněž jim dají k dispozici odborné poznatky a mezinárodní zkušenosti; - podporovat navrhování a provádění sektorových přístupů k dosažení reforem pozemkové politiky a držby pozemků umožňujících participaci zúčastněných stran a náležitě zohledňujících vývoj institucí i problematiku udržitelnosti a opětovně vyvstávající finanční náklady; - podporovat pozemkovou reformu a přerozdělení půdy , zejména v oblastech s pokračujícím výskytem velkých nerovností. To může za určitých podmínek (dle toho, co je v daných místních podmínkách nejvhodnější) zahrnovat financování programů získávání půdy ze strany státu či příjemců nebo jiných subjektů v jejich zastoupení, které jsou transparentní a zúčtovatelné; - podporovat rozvoj kapacit na všech úrovních správy pozemků, včetně místních komunit; - podporovat monitorování a vyhodnocování dopadu reformy a podněcování náležitého šíření výsledků výzkumu a diskuse o nich s cílem učinit z reformy pozemkové politiky dynamický proces. 6. ZÁVěRY Prostřednictvím tohoto sdělení Komise předkládá nový referenční rámec podpory reformy pozemkové politiky v rozvojových zemích. Očekává se, že usnadní poskytování podpory vnitrostátním reformním procesům a že zlepší koordinaci členských států a ostatních dárců a jejich vzájemnou spolupráci. Komise toto sdělení přijímá a předává jej ke schválení Radě a Parlamentu. Dále konstatuje, že přiložené operační pokyny [viz pracovní dokument útvarů Komise SEC(2004) 1289] představují praktický nástroj, jímž se Komise a členské státy mohou řídit při navrhování a provádění programů na podporu procesu reforem pozemkové politiky v rozvojových zemích a v zemích v procesu transformace. [1] Klíčové koncepty viz pracovní dokument útvarů Komise SEC(2004) 1289. [2] Tato politika ve velké míře čerpá z práce jiných dárců, zejména Světové banky, Organizace Spojených národů pro výživu a zemědělství (FAO), Mezinárodníhofondu pro rozvoj zemědělství (IFAD) a agentur členských států EU. [3] Ačkoli se tento dokument soustřeďuje hlavně na zemědělskou půdu, klíčový význam má i pozemková problematika v městských/příměstských oblastech. [4] V jednotlivých zemích se reformní procesy značně odlišují a je možné je zobecnit pouze v omezeném rozsahu. Pracovní dokument útvarů Komise SEC(2004) 1289 obsahuje orientační seznam možných komponent a přehled témat, jež v jednotlivých regionech dominují.