·uvádí příklady toho, co znamená estetičnost, udržitelnost a pospolitost, a to na třech úrovních ambicí,

Co je to kompas?

Mnoho iniciativ, které byly v uplynulých dvou letech sdíleny, našlo nové způsoby, jak změnit nejen svůj projekt, ale také organizace a partnery kolem sebe – a v některých případech dokonce celou společnost: nalezením nových způsobů bankovnictví, které respektují lidi, kteří jej potřebují nejvíce; organizováním projektů skupinového financování, které jsou skutečně posilovány zdola nahoru; nalezením řešení inspirovaných přírodou, díky nimž je struktura měst odolnější, nebo tím, že se na to, co je cenné, budeme dívat novým způsobem.

Kompas je strukturován tak, že spojení nejvyšších úrovní ambicí každé hodnoty a zásady znamená zahájení hluboké proměny způsobu, jakým organizujeme naši společnost. Mezi různými hodnotami a zásadami není možný kompromis (tedy přístup, kdy se buď uplatní jedna, nebo druhá). Spíše se vzájemně posilují a směřují k novému způsobu života, který integruje všechny aspekty. To by mohlo mít důsledky pro ekonomické modely, řídící struktury a myšlení, jimiž se zabývá mnoho projektů.

Všechny hodnoty a zásady jako takové nejsou nové, ale Nový evropský Bauhaus má ambici, aby všech šest hodnot a zásad bylo integrováno do jeho projektů, a to alespoň na základní úrovni.

Pro každou úroveň ambicí všech hodnot a zásad byly vypracovány návodné otázky. Některé z nich fungují pouze na začátku projektu; lze je většinou použít i na projekty, které se již připravují nebo dokonce realizují. V závislosti na povaze projektu lze na základě popisu hodnot a zásad přidat další otázky. Všechny otázky by neměly nabízet pouze odpověď „ano“ či „ne“, ale měly by vybízet k zamyšlení, jak ambici naplnit.

Nový evropský Bauhaus staví do středu toho, díky čemu je projekt estetický, nejen osobní preference, ale také jeho tvůrčí proces. Estetický projekt vzniká, když jeho autoři investují kolektivní citlivost, inteligenci a kompetence do vytvoření pozitivního a obohacujícího zážitku pro lidi, který přesahuje hranice funkčnosti. Projekt, který je skutečně pozorný ke svému kontextu a uživatelům, podporuje vzájemnou péči a může být silnou hybnou silou změny.

Městská škola architektury v Borlänge [Švédsko] je nástrojem demokracie. Ve škole se děti a mladí lidé učí jak o fyzickém prostředí, tak o procesu budování komunity. Po nástupu do školy se děti stanou členy odborné skupiny, která pomáhá projektantům při budování obce. Jedná se o metodu, která má do plánování vnést dětskou perspektivu, ale také stanovit právo každého dítěte svobodně vyjádřit svůj názor, a to ve všech záležitostech, které se ho týkají, jako je tomu v případě zastavěného prostředí.

Proces by měl směřovat k rovným vztahům při definování a realizaci projektu a měl by místní komunitě dovolit spravovat klíčové procesy či výsledky nebo jí umožnit iniciovat a samostatně řídit budoucí opatření v dlouhodobějším horizontu.

Práce v průsečíku těchto tří zásad by měla přinést poznatky a pochopení, které lze přenést do jiných projektů nebo oblastí vědění.

Projekt Nového evropského Bauhausu by měl zahrnovat tři pracovní zásady: participativní proces, víceúrovňové zapojení a mezioborový přístup. Tyto zásady popisují proces, prostřednictvím něhož by měl projekt fungovat a pracovat, aby dosáhl nejvyšší úrovně ambicí v rámci uvedených tří hodnot.

Nové vědecké centrum Immaginario Scientifico [Itálie] je novým muzeem, jehož cílem je zapojit „veřejnost do života mezinárodní komunity, díky níž se Terst stal „městem vědy““. Do návrhu a uspořádání se v projektu úzce zapojily regionální a městské orgány a italské ministerstvo pro univerzity a výzkum.

Projekt Nového evropského Bauhausu, který začíná jako víceoborová spolupráce, by měl směřovat k integraci výsledků z různých oborů. V konečném důsledku by měl ukotvit vědeckou odbornost ve společnosti tím, že bude čerpat ze znalostí neakademických pracovníků a veřejnosti.

Na následujících stránkách představujeme řadu případových studií, které se liší povahou (zastavěné prostředí, výrobek, model vzdělávání, zapojení komunity), rozsahem a fází vývoje. Projekty jsou do kompasu zařazeny na základě ambicí, které jejich autoři sdílejí v různých médiích (žádost, tisková zpráva atd.). Nejvyšší úrovně ambicí vždy zahrnují již zmíněné kvality, není tedy možné, aby projekt „přeskočil“ na třetí úroveň ambicí, aniž by se zabýval výzvami první a druhé úrovně. U každé případové studie je v krátkém textu uvedeno, jak projekt dosahuje – nebo nedosahuje – tří po sobě jdoucích úrovní ambicí. Vyvíjející se logo kompasu představuje celkovou pozici projektu v kompasu.

MadreProject navrhuje model vzdělávání, který učí lidi chránit [I] své životní prostředí. Jde však ještě dále, protože zavádí učení o systémovém myšlení a ekologii člověka, které by spolu s konkrétními činnostmi mohlo změnit světonázor účastníků a jejich chování [III]. Kromě toho projekt zahrnuje plán na obnovu 10 hektarů opuštěných polí [III], který by zkrátil dodavatelský řetězec [II] a zvýšil počet pracovních příležitostí ve venkovské oblasti Chiaravalle (Milán).

Inovativní textilní materiál vyrobený z květinového odpadu představuje řešení, jak snížit množství odpadu spojeného s květinami. Toho dosahuje tím, že přesměrovává květinový odpad ze skládek do materiálů šetrných k životnímu prostředí, směřuje recyklovatelný odpad pocházející z květin do správných recyklačních procesů, nabízí alternativy k neudržitelným materiálům a umožňuje cirkulaci v odvětví.

Během pilotního týdne MadreProject shromáždil účastníky v procesu spoluvytváření [II], aby určili směr školy „zakořeněné v kolektivní inteligenci“. Navrhuje, aby si každý studující vybudoval svou vlastní vzdělávací dráhu na základě svých potřeb a zájmů [II]. Škola se prezentuje jako model horizontálního vzdělávání se sebehodnocením [III]. MadreProject podpořila také městská kampaň skupinového financování v Miláně, což je inovativní mechanismus financování projektů zdola nahoru, do nichž se zapojují neziskové organizace a obyvatelé. Kampaň společného financování získala podporu 360 dárců, kteří se zasloužili o to, že projekt mohl být uskutečněn [III].

Arkkiho model učení účastí je finský model participativního vzdělávání, jehož cílem je umožnit dětem zapojit se do procesu navrhování měst. Model byl testován ve Vietnamu (2018) a v Bangkoku (2020) a zapojil děti do vytváření nápadů na města přátelská k dětem.

Projekt funguje na různých úrovních a ve spolupráci s mnoha zúčastněnými stranami a úspěšně uplatňuje klíčové zásady a poznatky z jiných projektů ve Vietnamu, Thajsku a Řecku. Za dvacet let existence byl model realizován ve spolupráci s místními úřady, školami a komunitami z příslušných zemí, jakož i s mezinárodními organizacemi, jako jsou UNICEF a Save the Children. ​

Krater je začleněn do městské komunity a procesy rozhodování jsou vedeny skupinou místních obyvatel, kteří koordinují každodenní činnosti v tomto prostoru [II]. Vzhledem k tomu, že skupina lidí zapojených do projektu je různorodá, je Krater plně schopen přilákat k účasti na svém veřejném programu smíšenou skupinu uživatelů. Kreativní dílny, dny otevřených dveří, přednášky a setkání v Krateru jsou zdarma, a tudíž plně přístupné veřejnosti. Krater nabízí parkovací prostor pro cyklisty a rampu, která umožňuje snadný přístup do areálu osobám s omezenou pohyblivostí. [I] Aktivity v Krateru byly propagovány prostřednictvím různých komunikačních kanálů s cílem zpřístupnit program uživatelům, jako jsou starší lidé, místní obyvatelé a mládež.

Krater se snažil vytvořit vizuálně přitažlivé prostorové zásahy, do nichž se promítají jeho základní rámce. V rámci projektu partnerští designéři a architekti vyvážili své kreativní návrhy týkající se zásad nulového odpadu, nenáročných technologií, participace a permakultury. Práce na opuštěném staveništi a plánování infrastrukturních zásahů s využitím použitých předmětů nebo zbytkových materiálů byly pro Krater výzvou k vytvoření silného estetického jazyka, který by cílové publikum posunul za hranice stereotypního vnímání městských pustin [I]. Aby Krater zajistil, že nové zásahy do prostoru budou zohledňovat i zájmy jiných než lidských obyvatel, připojil se k zoonomickému hnutí [II].

1. přezkum náhodně vybraného vzorku přihlášek do Cen Nového evropského Bauhausu za rok 2021 s cílem nalézt potenciální úrovně ambicí mezi různými aspekty projektů, které by mohly být spojeny s hodnotami, pracovními zásadami a rozměry, které jsme identifikovali;

Fisher, Berenice and Joan Tronto. (1990). „Towards a Feminist Theory of Care“, in E. Abel and M. Nelson, eds., Circles of Care. (Albany, N.Y.: State University of New York Press).

Beardsley, Monroe. (1982). The Aesthetic Point of View (Ithaca, N.Y: Cornel University Press)

Kenrick, Douglas T et al. (2010). „Renovating the Pyramid of Needs: Contemporary Extensions Built Upon Ancient Foundations“, in Perspectives on psychological science: a journal of the Association for Psychological Science, Vol. 5,3: 292-314. doi:10.1177/1745691610369469

Koltko-Rivera M.E. (2006). Rediscovering the Later Version of Maslow’s Hierarchy of Needs: Self-Transcendence and Opportunities for

Theory, Research, and Unification. Review of General Psychology. 2006;10(4):302-317. doi:10.1037/1089-2680.10.4.302

Lambert N.M., Stillman T.F., Hicks J.A., Kamble S., Baumeister R.F., Fincham F.D. „To Belong Is to Matter: Sense of Belonging Enhances

Meaning in Life“, in Personality and Social Psychology Bulletin, 1418-1427. doi:10.1177/0146167213499186

Marković, Slobodan. (2012). „Components of aesthetic experience: aesthetic fascination, aesthetic appraisal, and aesthetic emotion“, in i-Perception Vol. 3,1: 1-17. doi:10.1068/i0450aap

Osman, Mariana & Abu Bakar, Aisyah & Bachok, Syahriah & Ibrahim, Mansor & Abdullah, Alias. (2015). Sustainable Wellbeing Objective Indicators: Basic Necessities, Complimentary Needs and Desired Opportunities.

Pallasmaa, Juhani. (2019). „Design for Sensory Reality, From Visuality to Existential Experience“, in Architectural Design, Special Issue: The Identity of the Architect: Culture & Communication, Vol. 89, 6: 22–27.

Panksepp, Jaak & Panksepp, Jules. (2013). „Toward a cross-species understanding of empathy“, in Trends in neurosciences, Vol. 36, 8: 489-496. doi: 36. 10.1016/j. tins.2013.04.009.

Rural Urban Framework, and 51N4E. (2021). The Things Around Us: 51N4E and Rural Urban Framework. (CCA/JOVIS Verlag).

Santayana, Georges. (1896). The Sense of Beauty

Shusterman, Richard. (2004). „Complexities of Aesthetic Experience: Response to Johnstonô, in The Journal of Aesthetic Education, vol.38, 4:109-112