ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Možnost 0: žádná změna politiky – základní scénář – Podporu při řešení témat týkajících se problémů s vodou a potravinami bude v podstatě případ od případu dál poskytovat program Horizont 2020. Je nepravděpodobné, že by byly zahájeny cílené iniciativy zaměřené na integraci systémů v oblasti výzkumu a inovací ve Středomoří. Jednotlivé akce by obvykle trvaly tři až čtyři roky. Dopad by byl omezený. Toto není preferovaná možnost.

Možnost 1: akce ERA-NET Cofund – Hlavní činností v rámci programu Horizont 2020 by bylo provádění jediné spolufinancované společné výzvy k předkládání návrhů nebo řady společných výzev pro akci, přičemž výsledkem by bylo financování nadnárodních výzkumných anebo inovačních projektů. Jednotlivé akce by obvykle trvaly pět let. Nebylo by možné zásadně řešit inovační rozměr, protože vnitrostátní programy, které by spolupracovaly a koordinovaly své činnosti, řeší převážně na výzkumné činnosti veřejných výzkumných organizací. Neočekává se, že by v rámci možnosti 1 došlo k integraci vnitrostátních programů financování do společného výzkumného strategického plánu. Toto není preferovaná možnost.

Možnost 2: společný program PRIMA na základě článku 185 Smlouvy o fungování EU – EU to umožňuje přijmout opatření pro účast v programech v oblasti výzkumu a vývoje, které realizují některé členské státy, včetně účasti na strukturách vytvořených k realizaci těchto programů. Podmínky a kritéria určení a navržení iniciativy podle článku 185 SFEU stanoví článek 26 nařízení o zavedení rámcového programu Horizont 2020. K dalším kritériím patří to, že Komise smí navrhnout iniciativy na základě článku 185 pouze v případech, kdy je nutné vytvořit specializovanou realizační strukturu a kdy se zúčastněné státy ve vysoké míře zavázaly k integraci na vědecké, řídicí a finanční úrovni. Tato možnost zahrnuje formulaci komplexního strategického plánu výzkumu a jeho úplné provedení prostřednictvím více nadnárodních výzev k předkládání návrhů realizovaných několika zúčastněnými státy prostřednictvím specializované prováděcí struktury (financující subjekt). Jedná se obvykle o dlouhodobý závazek (deset let). EU by poskytla finanční podporu dorovnáním vnitrostátních investic. Tato možnost je nejlepší cestou k dosažení specifických a obecných cílů a zejména k realizaci řady pilotních a demonstračních projektů ve strategicky významných oblastech souvisejících se zásobováním vodou a potravinovými systémy. Plně zohledňuje všechny získané zkušenosti – s ohledem na řízení finančního příspěvku EU, dosažení dopadů atd. – z realizace minulých i současných iniciativ na základě článku 185. Tato možnost má také zajistit řádné finanční řízení a chránit finanční zájmy Evropské unie na základě příslušných kontrol ex-ante, finančních výkazů a ověřování ex-post.
Možnost 3 by s sebou nesla v krátkodobém horizontu určité dodatečné přechodné administrativní náklady pro orgány členských států, které by se však navrátily, jakmile by nová ustanovení byla uvedena do praxe, a to prostřednictvím získání efektivity a snížení administrativních nákladů. U hospodářských subjektů by možnost 3 měla vést ke snížení administrativních nákladů.

Možnost 4 by mohla vést k vyšší administrativní zátěži pro hospodářské subjekty a orgány, a to jak na národní úrovni, tak na evropské úrovni, protože by byla doplněna nová vrstva kontrol. Mohlo by to také vést k novým narušením hospodářské soutěže na celosvětové úrovni, jelikož nelze zajistit, že ostatní klíčoví dodavatelé technologií (např. Čína, USA) podobné kontroly zavedou. Pokud by se však možnost 4 zaměřila na velmi specifické technologie, negativní ekonomický dopad by byl omezen na specializovaná průmyslová odvětví s malým objemem obchodu.
Podle přechodného ustanovení obsaženého v bodě 15 protokolu o přistoupení Číny k WTO je možné při výpočtu dumpingu použít zvláštní metodiku. Vzhledem k tomu, že v čínském hospodářství dochází k rozsáhlému narušení trhu, jsou čínské ceny a náklady považovány za nespolehlivé a dumpingové rozpětí se v rámci šetření EU týkajících se ochrany obchodu vypočítává na základě cen a nákladů v třetí zemi s tržním hospodářstvím (tzv. „srovnatelná země“). S ohledem na to, že některá ustanovení bodu 15 v prosinci 2016 pozbudou platnosti, může být nutné tuto metodiku změnit. Avšak vzhledem k tomu, že narušení v rámci čínského hospodářství přetrvávají, vedlo by použití čínských cen a nákladů pro výpočet dumpingu v mnoha případech k výraznému podcenění skutečné úrovně dumpingu a případná opatření, která by na tomto základě byla uložena, by nedosáhla účinné nápravy újmy způsobené dumpingovým dovozem. To by mělo významný nepříznivý dopad na konkurenceschopnost výrobního odvětví EU (zhruba 50 % platných opatření na ochranu obchodu se týká dovozu z Číny). Podle nezávislé studie by se úroveň cel mohla snížit až o 30 procentních bodů, což by ohrozilo přibližně 200 000 pracovních míst v EU.
Hodnocení jednotlivých možností dospělo k výběru upřednostňované možnosti, a to zavedení povinného CCCTB s možností daňových úlev pro růst a investice a s možností daňových úlev v oblasti výdajů na výzkum a vývoj. Tyto daňové úlevy pro růst a investice zaručují odpočty nákladů na financování dluhu a vlastního kapitálu v rámci určitých omezení, aby se předešlo zneužívání a daňovému plánování. Daňová úleva na výdaje v oblasti výzkumu a vývoje je koncipována tak, by zachovala přinejmenším stávající daňové pobídky pro výzkum a vývoj. Analýza ukazuje, že povinný CCCTB má oproti alternativě, kterou je nepřijetí žádných opatření, jasné výhody.

Hlavní politická možnost, která byla zvážena, je zavedení společného konsolidovaného základu daně z příjmů právnických osob. Klíčové rozhodnutí se týká oblasti působnosti takového základu daně, tj. otázky, na koho by se vztahoval. V rámci hlavních možností, které byly zváženy, by byl zaveden povinný CCCTB pro všechny podniky či jen jednu určitou podskupinu podniků. Byly zváženy různé možnosti řešení daňového zvýhodnění, které umožňují současné daňové systémy. Možná jsou dvě zásadní opatření: umožnění odpočtu dluhových a kapitálových finančních nákladů nebo znemožnění obojího. S ohledem na pobídky výzkumu a vývoje se v rámci hlavních možností zvažují daňové úlevy v různé výši pro investice do výzkumu a vývoje.
Nicméně transformace stávajícího fondu budov pokračuje relativně pomalu a stále existuje značný potenciál pro další nákladově efektivní úspory energie do roku 2030. Základním problémem je skutečnost, že značnou část tohoto potenciálu nebude možné za nezměněných okolností realizovat, protože velká část nákladově účinných investic do energetické účinnosti budov se neuskuteční. EU by proto měla nyní zasáhnout, aby podpořila další odstranění konkrétních překážek energetické účinnosti a energie z obnovitelných zdrojů v budovách, což spadá do oblasti působnosti směrnice EPBD.

Z hodnocení směrnice o energetické náročnosti budov (EPBD) vyplývá jasný pokrok ve zvyšování energetické účinnosti v odvětví stavebnictví: roční spotřeba energie na podlahovou plochu (kWh/(m².r) se po roce 2006 výrazně snížila (když vstoupila v platnost směrnice EPBD z roku 2002) díky dopadu přepracování směrnice EPBD a v letech 2013 a 2014 tento trend pokračoval. V roce 2014 byly zaznamenány úspory v konečné spotřebě energie ve výši 48,9 Mtoe ve srovnání se základním scénářem v roce 2007 podle přepracované směrnice EPBD. To se zdá být v souladu s posouzením dopadu z roku 2008 a naznačuje, že směrnice pravděpodobně do roku 2020 přinese očekávané dopady.

Z posouzení dopadu, o něž se opírá rozhodnutí o „sdílení úsilí“ (COM(2016) 482 final), vyplývá, že ve scénáři nákladově účinného snižování emisí skleníkových plynů pro EU musí všechny členské státy zlepšit energetickou účinnost podobným způsobem. Bez vytvoření legislativního nástroje EU pro budovy by všechny státy nepostupovaly v tomto odvětví stejně (např. některé státy mohou plnit svůj cíl v oblasti sdíleného úsilí bez dalších opatření). Nečinnost jednoho nebo více států v oblasti budov by vedla k celkově vyšším nákladům na snižování emisí skleníkových plynů pro EU jako celek.

Z konzultace se zúčastněnými stranami vyplynulo, že odvětví stavebnictví všeobecně podporuje ambiciózní politiku, která by podpořila renovaci stávajících budov. Některé zúčastněné strany měly výhrady k opětovnému otevření stávající směrnice a obávaly se rizika oslabení jejích ustanovení. To podporuje názor, že změny by měly být spíše cílené než komplexní a že v tomto odvětví je potřebné politické opatření EU v zájmu zachování úrovně úsilí a ambicí v celé EU.
Z velkého počtu možností, které vyplynuly z procesu konzultací, byly předmětem úplného posouzení pouze možnosti, o nichž se usuzovalo, že pravděpodobně dosáhnou (většiny) nových cílů EU. Základ pro posouzení ostatních možností představuje stávající dohoda z Cotonou, která má trvat do roku 2020. První možnost nepředpokládá existenci zvláštního partnerství mezi EU a zeměmi AKT, jelikož stávající politiky a strategie se pokládají za vhodné k dosažení nových cílů. Druhá možnost předpokládá, že je sjednáno nové partnerství, které sleduje různé cíle buď se všemi zeměmi AKT, nebo prostřednictvím regionalizovanějších přístupů, nebo kombinace obojího. V tomto ohledu byly uváženy tři různé dílčí možnosti: 1. společná dohoda se všemi zeměmi AKT; 2. tři samostatné regionální dohody se zeměmi v Africe, Karibiku resp. Tichomoří; 3. dohoda sestávající ze tří samostatných regionálních partnerství pod společnou střechou. Na základě důkladné analýzy je upřednostňovanou možností možnost č. 3: nová dohoda o partnerství zahrnující celkové zastřešení, jež uvádí sdílené zásady, hodnoty a cíle, určuje způsoby spolupráce mezi EU a zeměmi AKT v mezinárodním kontextu a zahrnuje tři regionální partnerství pro africké, karibské resp. tichomořské země začleňující stávající regionální strategie. Tato možnost umožňuje zachovat všechny pozitivní prvky stávající dohody z Cotonou (které byly vyzdviženy v hodnocení této dohody). Co je nejdůležitější, zavede vhodné podmínky k tomu, aby EU dosáhla svých nových cílů, včetně cíle týkajícího se účinnějšího sledování politických a ekonomických zájmů, zvýšení dopadu na mezinárodní scéně a lepší perspektivy při provádění Agendy 2030. S přihlédnutím k větší dynamice regionalizace a větší různorodosti zemí AKT to umožní přijímat opatření na nejvhodnější úrovni v souladu se zásadou subsidiarity. Očekává se rovněž, že nové partnerství bude právně závazné. Plnění společných závazků bude dosaženo s větší pravděpodobností, je-li politická vůle posílena závaznými ustanoveními. To umožní dodržovat základní prvky nového partnerství posíleným politickým dialogem a zaručí to platformu pro provádění dohod o hospodářském partnerství. Má se za to, že právně závazná povaha má řadu výhod a žádné podstatné nevýhody.
Většina členských států podporuje cíle Komise spočívající ve snaze zlepšit rámce pro včasnou restrukturalizaci a druhou šanci, ale trvá na tom, že harmonizace by měla zůstat na úrovni principů, a to kvůli složitým vazbám s ostatními oblastmi práva, jako je například právo obchodních společností. Pokud jde o zúčastněné strany, podnikatelské organizace, profesní sdružení, finanční instituce, spotřebitelské organizace, odbory a sdružení akademických pracovníků, tyto subjekty obecně podporovaly minimální harmonizovaná pravidla ohledně přístupu k včasné restrukturalizaci a druhé šanci a uvítaly myšlenku efektivního, účelného a rentabilního insolvenčního rámce EU pro záchranu životaschopných podniků. Také zdůraznily, že je nutno uvažovat o vyváženém přístupu, který bude chránit zájmy všech zúčastněných stran a zabrání morálnímu hazardu. Bankovní sektor a některé další zúčastněné strany byly toho názoru, že tato iniciativa by se neměla týkat oddlužení spotřebitelů. Evropský parlament podporuje harmonizaci určitých aspektů restrukturalizace a zdůrazňuje, že je nezbytné zajistit, aby druhou šanci dostaly všechny fyzické osoby.

Upřednostňovaná možnost by zlepšila vyhlídky na uskutečnění většího počtu restrukturalizací přeshraničních skupin, u kterých jsou v současné době příliš vysoké náklady. Dopady budou potenciálně významné v řadě členských států (BG, DK, SK, SI, HR, CY, EE, IE, LT, LU, NL, PL, RO). To povede k významnému snížení objemu ztrát pracovních míst v důsledku insolvence (které se v současnosti odhadují na 1,7 milionu pracovních míst ročně). Účinné preventivní postupy vedou k rychlejšímu snižování páky úvěrů v selhání. Kromě výrazné nepřímé úměry mezi snižováním páky firem a růstem hrubého domácího produktu (snížení poměru dluhu k finančním aktivům o 1 procentní bod vede ke zpomalení růstu HDP asi o 0,4 procentního bodu) by upřednostňovaná možnost měla vést ke zvýšení míry výtěžnosti úvěrů, což zase vede k nižším výpůjčním nákladům (nárůst předpokládané míry výtěžnosti o 10 procentních bodů je spojen s poklesem výnosového spreadu dluhopisů o 37 bazických bodů). Upřednostňovaná možnost zvýší míru samostatné výdělečné činnosti, protože zkrácení lhůty pro oddlužení zvyšuje míru samostatné výdělečné činnosti v členských státech, jako jsou například HU, IT, LT, MT, PT a RO, kde lhůty pro oddlužení přesahují dobu 3 let. Důsledkem může být vytvoření 3 milionů nových pracovních míst.
Předpokládá se, že upřednostňovaná možnost zjednodušení prostřednictvím jediného legislativního aktu si v období 2021–2030 vyžádá celkové kumulativní náklady členských států ve výši 219,3 milionu EUR, které zahrnují jak jednorázové, tak roční náklady, přičemž ve srovnání se základním scénářem dojde k úsporám ve výši 3,4 milionu EUR. Pro srovnání: zjednodušení prostřednictvím právních předpisů specifických pro jednotlivá odvětví by si vyžádalo celkové kumulativní náklady členských států ve výši 330,1 milionu EUR. Skutečné úspory nákladů v případě souboru upřednostňovaných možností by měly být vyšší než 3,4 milionu EUR, protože uvedený soubor mimo jiné navrhuje sladění četnosti plánování, podávání zpráv a monitorování, což sníží administrativní zátěž. Co se týče procesu správy, náklady nebyly z důvodu procesní povahy možností kvantifikovány, ale předpokládá se, že budou zahrnovat stejné, nebo o něco vyšší administrativní náklady než základní scénář z důvodu zavedení nového procesu správy.
Všeobecným cílem politiky je učinit trhy s elektřinou bezpečnější, účinnější a konkurenceschopnější a zároveň zajistit, aby elektřina byla vyráběna udržitelným způsobem a zůstala pro všechny cenově dostupná. To vyžaduje, aby bylo plně využito hospodářské soutěže, pokud jde o ceny, jakož i o úroveň služeb, které by se měly dostat ke každému spotřebiteli. Dále sleduje čtyři specifické cíle: i) přizpůsobit uspořádání trhu, aby přijímání proměnlivé elektřiny z často decentralizované výroby bylo nákladově efektivní, přičemž je třeba zohlednit technologický vývoj; ii) usnadnit investice do správného množství a typu zdrojů pro zajištění bezpečnosti dodávek a zároveň omezit rušivé účinky nekoordinovaných kapacitních mechanismů; iii) zlepšit vzájemnou podporu členských států, aby se na sebe mohly spolehnout v obdobích přetížení soustavy a posílit jejich koordinaci a spolupráci během krize; a iv) řešit příčiny a důsledky slabé hospodářské soutěže na maloobchodních trzích s energií.

Pro přizpůsobení uspořádání trhu: (0) žádné opatření EU; (0+) neregulativní možnost; (1) zvýšit flexibilitu trhu zavedením právně závazného rámce a zároveň ponechat prostor členským státům při jejich provádění. Tato možnost stanoví různé úrovně náročnosti integrace trhů, od nejnižší a) po nejvyšší úroveň integrace c); (2) úplná integrace trhu EU. Upřednostňovaná je možnost 1 c).
Byly zvažovány dvě možnosti řešení: Jak bylo vysvětleno v předchozím odstavci, nelegislativní možnosti politiky jsou neúčinné, a proto všechny možnosti vyžadují změnu směrnice o DPH. Možností 1 by bylo členským státům umožněno uplatňovat snížené sazby na elektronické publikace a 19 z 28 členských států by bylo umožněno sladit sazby DPH na publikace. Při možnosti 2, kterou by bylo členským státům rovněž umožněno uplatňovat super-snížené a nulové sazby na elektronické publikace, by bylo všem 28 členským státům umožněno sladit sazby DPH na publikace. Zvolená možnost 2 má další výhodu v tom, že je plně v souladu s akčním plánem v oblasti DPH, a konkrétně v tom, že výjimky (super-snížená a nulová sazba), které jsou k dispozici pouze pro několik členských států, by se měly poskytnout všem členským státům v konečném režimu DPH.
Zvažováno bylo šest politických variant. Ty se inspirovaly zprávou odborné skupiny Komise pro zdanění digitální ekonomiky z roku 2014 a dialogem s podniky (včetně malých a středních podniků), s členskými státy a dialogem v rámci meziútvarové řídící skupiny. Tyto možnosti byly navrženy, aby na sebe vzájemně navazovaly, a to prostřednictvím minimální intervence, aby se řešil aspekt neutrality (možnost 2), a prostřednictvím zavedení prahu pro hodnotu přeshraničního obchodu, aby se řešily problémy, se kterými se potýkají mikropodniky a začínající podniky, a prostřednictvím komplexnějších intervencí navržených v možnosti 4, 5 a 6, které zahrnují rozšíření působnosti režimu MOSS, jenž podnikům umožňuje jednoduše odvést daně splatné v jiných členských státech. Možnost 5 umožňuje podnikům využít stejných povinností jako u domácích transakcí, aniž by musely uplatňovat 28 odlišných pravidel v závislosti na státu spotřeby. Možnost 6 navrhuje sjednotit pravidla pro podniky, které u transakcí B2C („Business to Consumer“) uvnitř EU využívají rozšířeného režimu MOSS. Preferovanou možností je možnost 5, která znamená zavedení určitých zjednodušení v roce 2018, jakož i velké řady reforem, zejména rozšíření působnosti režimu MOSS, ke kterému by mělo dojít v roce 2021. Vzhledem k tomu, že DPH je daň EU upravená rozsáhlým legislativním rámcem, pro který je rozhodující směrnice o DPH (2006/ES/112), nelze se domnívat, že by dané cíle mohly být dosaženy bez legislativního návrhu na změnu této směrnice a souvisejících nařízení.
Uvažovalo se o čtyřech hlavních možnostech: 1.Základní scénář – žádná opatření ze strany EU ve věci strukturálních údajů týkajících se zemědělství: Tato možnost by ponechala shromažďování údajů na členských státech, což by vedlo ke vzniku mozaiky různých přístupů a kvality. 2.Prodloužení platnosti nařízení (ES) č. 1166/2008 o statistických zjišťováních o struktuře zemědělských podniků: Tato možnost by znamenala pokračování stávající situace. 3.Jednotný právní rámec pro všechny zemědělské statistiky: Tato možnost by integrovala veškerý sběr údajů pro všechny zemědělské statistiky do jediného nového rámcového nařízení. 4.Dvoustupňová integrace zemědělské statistiky: Tato možnost by zachovala výhody možnosti 3 a zároveň by se postupným vytvořením dvou rámcových nařízení zvýšila pružnost a snížil časový tlak. Upřednostňovanou možností je možnost 4, neboť nabízí nejlepší způsob, jak dosáhnout daných cílů.
V posouzení dopadů byly popsány různé možnosti. Kromě toho bylo zváženo několik souborů opatření a kombinovány tyto možnosti: Soubor opatření č.1 by poskytovateli služeb umožnil obdržet osvědčení, pokud jde o usazení v souladu se zákonem v domovském členském státě, a potvrzení stávajícího pojistného krytí pro aktivity prováděné rovněž v domovském členském státě, Soubor opatření č. 2 by poskytovateli služeb umožnil využít postupu na úrovni EU pro účely získání skutečného přístupu na trh v jiném členském státě. Navíc by se tak odstranily překážky související s pojištěním v přeshraničním kontextu, soubor opatření č. 3 by dodatečně k souboru opatření č. 2 snížil regulační rozdíly v řadě klíčových služeb pro podniky prostřednictvím harmonizace regulačních překážek, se kterými se potýkají zahraniční a vnitrostátní poskytovatelé služeb; soubor opatření č.4 by dodatečně k souboru opatření č. 3 zavedl konkrétní kroky, kterými by se řešily rozdíly v regulaci v případě vedlejší provozovny (pobočky a agentury), přičemž zahraniční poskytovatelé služeb by byli osvobozeni od některých požadavků a současně by hostitelský členský stát mohl zavést alternativní ochranné opatření. Z posouzení vyplynulo, že upřednostňovanou možností je soubor opatření č. 2.
Jsou zvažovány tři možnosti politiky: 1) Pokyny a důkladná výměna informací mezi příslušnými úřady by mohly pomoci členským státům provádět testy přiměřenosti, ale budou mít velmi omezený dopad. Zavedení celounijního testu přiměřenosti pro regulovaná povolání by mohlo zahrnovat několik možností. Mohlo by jít o stanovení minimálních kritérií pro provádění kontrol přiměřenosti, jež vycházejí z judikatury a dále ji doplňují, a zavedení transparentnosti u posouzení prováděných členskými státy, a to prostřednictvím závazného nástroje (možnost 2a) nebo doporučení (možnost 2b). Kromě toho by opatření mohlo zahrnovat rovněž procedurální aspekty jako například veřejné konzultace a pravidelné přezkumy, aby se zajistilo, že budou kontroly přiměřenosti prováděny objektivně a nezávisle, aby byla zajištěna komplexní posouzení ve všech oblastech činnosti (v tomto ohledu existují dvě dílčí možnosti: směrnice EU (možnost 3a) a doporučení (možnost 3b)). Ačkoli se jednotlivé možnosti vzájemně nevylučují, upřednostňovanou možností je možnost 3a, jelikož by nejvhodněji vyřešila problémy na všech úrovních regulace (účinek ex ante) a vytvořila nejvíce přínosů.
Vedle současného stavu (základní scénář) byly vedle dvou možností, jež byly zavrženy, zváženy čtyři možnosti. Možnost zahrnout služby do směrnice o transparentnosti jednotného trhu byla zavržena, protože se úprava zboží a služeb v právu EU zásadně liší. Možnost sloučit povinnost podle směrnice o odborných kvalifikacích s oznamovací povinností podle směrnice o službách nebyla zvážena, protože se tyto dvě směrnice liší oblastí působnosti a předmětem.

Nelegislativní pokyny (možnost 2) by mohly pomoci vyjasnit stávající postup a z něj vyplývající povinnosti, ale nemohly by změnit podobu stávajícího postupu tak, aby byl účinnější a účelnější.

Legislativní iniciativa by mohla zahrnovat několik možností. Mohla by usilovat o zvýšení účinnosti, obsahu a kvality postupu oznamování tím, že zavede povinnost oznamovat návrhy právních aktů, zlepší transparentnost systému, vyjasní kroky a úkoly v rámci postupu a zvýší kvalitu informací předkládaných v rámci oznámení (možnost 3). Oznamovací povinnost by mohla nabýt na účinnosti a významu tím, že by se rozšířila její oblast působnosti tak, aby zahrnovala důležité regulační požadavky, které spadají pod směrnici o službách, ale ne pod stávající oznamovací povinnost (možnost 4). Navíc by mohla obsahovat nástroje pro lepší dodržování oznamovací povinnosti ze strany členských států díky tomu, že by výslovně uvedla právní dopady nedodržování oznamovací povinnosti – v tomto ohledu existují dvě dílčí možnosti (5a a 5b).

Upřednostňovanou volbou je kombinace možností 3, 4 a 5a. Nejlépe by umožnila vyřešit stanovené nedostatky a zřídila by účinný a účelný postup oznamování; zároveň by se administrativní náklady vnitrostátních orgánů veřejné správy a Komise zvýšily jen mírně.