Sdělení Komise Radě a Evropskému Parlamentu - Sdělení o vzájemném uznávání soudních rozhodnutí v trestních věcech a o posílení vzájemné důvěry mezi členskými státy {SEC(2005) 641} /* KOM/2005/0195 konecném znení */





V Bruselu dne 19.5.2005 KOM(2005) 195 v konečném znění SDĚLENÍ KOMISE RADĚ A EVROPSKÉMU PARLAMENTU Sdělení o vzájemném uznávání soudních rozhodnutí v trestních věcech a o posílení vzájemné důvěry mezi členskými státy {SEC(2005) 641} SDĚLENÍ KOMISE RADĚ A EVROPSKÉMU PARLAMENTU Sdělení o vzájemném uznávání soudních rozhodnutí v trestních věcech a o posílení vzájemné důvěry mezi členskými státy Úvod 1. Na zasedání Evropské rady v Tampere v roce 1999 byla zásada vzájemného uznávání vyzdvižena jako základ budování evropského soudního prostoru. Její význam byl potvrzen v textu Ústavy a v haagském programu, který váže svůj rozvoj na zvýšení vzájemné důvěry mezi členskými státy. 2. Téměř pět let poté, co Rada a Komise přijaly program vzájemného uznávání zaměřený na provedení závěrů ze zasedání Evropské rady v Tampere, předkládá toto sdělení úvahy Komise o dalším provádění zásady vzájemného uznávání ve světle prvních získaných zkušeností spolu s úvahami o tématech, která by mohla být zařazena do akčního programu pro posilování vzájemné důvěry mezi členskými státy. 3. Toto sdělení je součástí obecných kroků Komise k vypracování akčního plánu praktického provádění haagského programu. Přestože vytyčuje obecný výhled pro příštích pět let (viz SEC(2005)641), zabývá se především první fází provádění programu (2005–2007), neboť v polovině prováděcího období bude nutné program přezkoumat s ohledem na vstup Ústavy v platnost. Vzhledem k tomu, že haagský program zdůraznil význam vyhodnocení dosažených výsledků, bude nutné vzít v úvahu i tato hodnocení, která mohou změnit nastavené priority. Pokračovat v UPLATňOVÁNÍ ZÁSADY VZÁJEMNÉHO UZNÁVÁNÍ 4. Uplatňování zásady vzájemného uznávání je již několik let jedním z hlavních témat činnosti Evropské unie v oblasti trestního práva, a bezpochyby jedním z nejslibnějších. Po více než čtyřech letech provádění programu přijatého v prosinci 2000 vyústila přibližně polovina plánovaných opatření v legislativní nástroje, které jsou již přijaty, nebo jsou ve stadiu přijímání. Nicméně lhůta pro provedení těchto nástrojů do vnitrostátních právních předpisů uplynula pouze pro rámcové rozhodnutí o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání[1]. 5. Toto sdělení se zaměřuje na dosud nerealizované aspekty programu vzájemného uznávání s cílem znovu vymezit priority pro následující roky se zřetelem na obecné zásady haagského programu a analýzu prvních výsledků. Vzájemné uznávání ve fázi předcházející trestnímu řízení Zásada vzájemného uznávání a shromažďování důkazů [2] 6. Haagský program požaduje, aby Rada přijala návrh ohledně evropského příkazu k zajištění důkazů do konce roku 2005. Po přijetí rámcového rozhodnutí o zmrazení aktiv[3] je to další důležitý krok pro uplatňování zásady vzájemného uznávání ve fázi vyhledávání důkazů, která předchází trestnímu řízení. Příkaz k zajištění důkazů se však nebude týkat všech typů důkazů. Do nástrojů vzájemného uznávání musí být možné zahrnout i takové typy vyšetřování, jakými jsou například výslechy podezřelých, svědků, znalců nebo dohled nad bankovními účty či telefonními linkami. Konečným cílem je je přijmout jednotný legislativní nástroj, který usnadní shromažďování všech typů důkazů použitelných v trestním řízení na území Unie. Podle Komise musí uplatňování zásady vzájemného uznávání v této oblasti ponechat kontrolu nad vyšetřováním vydávajícímu členskému státu, neboť rozhodnutí o získání toho či onoho důkazu by nesmělo být zpochybněno vykonávajícím členským státem. Právě z tohoto důvodu Komise doporučuje upustit od zásady dvojí trestnosti ve všech záležitostech souvisejících se získáváním důkazů. Pokud jde o postupy získávání důkazů, je nutno dodržovat vnitrostátní pravidla platná v každém členském státě pro příslušný typ vyšetřování s výhradou toho, že vykonávající členský stát provede určité formality nebo postupy výslovně uvedené vydávajícím členským státem na základě čl. 4 odst. 1 úmluvy ze dne 29. května 2000. Přijetí minimálních harmonizačních prvků v oblasti získávání důkazů (viz dále 3.1.1.2.) by mělo dále pomoci tomu, aby se důkazy, které byly legálně získány na území jednoho členského státu, mohly použít před soudy jiných členských států. 7. Rozšíření zásady vzájemného uznávání na celou oblast získávání důkazů nastolí otázku budoucnosti Úmluvy ze dne 29. května 2000 o vzájemné pomoci ve věcech trestních mezi členskými státy Evropské unie[4] a protokolu z roku 2001[5] k této úmluvě, které mimochodem dosud nenabyly účinnosti z důvodu nedostatečného počtu ratifikací. Kromě zavedení obecného nástroje vzájemného uznávání při zajišťování důkazů bude po vstupu Ústavy v platnost nutné změnit formu zbývajících ustanovení obou nástrojů a převést je do podoby evropského zákona nebo evropského rámcového zákona. 8. Mezi zjištěnými problémy je nutné zmínit rovněž rozdíly mezi příslušnými pravomocemi soudních a policejních orgánů v členských státech. Tyto rozdíly mohou způsobit, že hranice jednotlivých typů spolupráce, které se sice doplňují, avšak podléhají různým pravidlům, budou nezřetelné. Komise předloží své návrhy v souvislosti se zahájením používání zásady dostupnosti informací v trestní oblasti. Vzájemné uznávání opatření nevazebního dohledu během přípravného řízení 9. Komise zveřejnila v srpnu 2004 Zelenou knihu o vzájemném uznávání opatření nevazebního dohledu během přípravného řízení[6]. V této knize konstatovala, že nadměrné využívání vyšetřovací vazby je jednou z příčin přeplnění věznic a že u osob žijících v jiném členském státě často nelze využít alternativní řešení existující v národním právu. Komise předloží příslušné legislativní návrhy v roce 2005, po ukončení započatých konzultací. Vzájemné uznávání konečných rozhodnutí 10. Z uplatňování zásady vzájemného uznávání vyplývá, že existence konečného rozhodnutí v jednom členském státě má řadu důsledků v ostatních členských státech. Dva zvláštní aspekty této otázky byly již mimo evropský zatýkací rozkaz řešeny v návrzích rámcových rozhodnutí o uplatňování zásady vzájemného uznávání v případě pokut[7] a příkazů k zabavení[8]. Zbývá však dořešit několik základních aspektů. Vzájemné informování o odsouzení 11. Podmínkou vzájemného uznávání odsouzení je dobrá výměna informací, které se jich týkají, mezi členskými státy. Haagský program přebírá myšlenku, která se objevila již v závěrech Evropské rady z 25. a 26. března 2004 a která vyžaduje, aby Komise předložila návrhy zaměřené na „posílení výměny informací z národních evidencí odsouzení a zákazů činnosti, zejména těch, které se týkají sexuálních delikventů, aby je mohla Rada přijmout do konce roku 2005“. Komise předložila v lednu 2005 bílou knihu, která analyzuje hlavní problémy výměny informací o odsouzení a obsahuje návrhy na vytvoření počítačového systému výměny informací. První návrhy budou předloženy na jaře 2005 po první diskusi s Radou. Zásada ne bis in idem (ne dvakrát za totéž) 12. Podle článku 50 Listiny základních práv Evropské unie „nikdo nesmí být stíhán nebo potrestán v trestním řízení za čin, za který již byl v Unii osvobozen nebo odsouzen konečným trestním rozsudkem podle zákona“. Listina rozšiřuje pole územního uplatnění zásady ne bis in idem na celé území Unie, což představuje pokrok ve srovnání s protokolem č. 7 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod, který předpokládal jeho uplatňování pouze na území každého členského státu, který je stranou úmluvy. 13. Tato zásada vedla k přijetí dvou významných rozsudků Soudního dvora Společenství[9], které upřesňuje jeho dosah podle ustanovení Úmluvy k provedení schengenské dohody, která potvrzuje a již upravuje zásadu ne bis in idem v článcích 54 až 58. První práce týkající se uplatňování zásady ne bis in idem proběhly z podnětu Řecka[10]. Byly pozastaveny z důvodu úzké vazby na problém kompetenčních sporů (viz dále). Tyto dvě otázky budou předmětem zelené knihy Komise v roce 2005, poté legislativního návrhu v roce 2006. Zohlednění odsouzení v jiném členském státě v průběhu trestního řízení 14. Ve většině členských států má existence předchozího odsouzení vliv na nové trestní řízení. Recidiva může například ovlivnit uplatňovaná procedurální pravidla, vybranou trestní kvalifikaci nebo častěji změnit druh a velikost trestu. Komise nedávno podala návrh rámcového rozhodnutí o zohlednění odsouzení mezi členskými státy Evropské unie, které stanoví jako obecné pravidlo, že každý členský stát přizná rozsudku vydanému v jiném členském státě stejné účinky jako předchozímu vnitrostátnímu rozsudku, a stanoví určité postupy uplatňování tohoto pravidla. Taková zásada uznávání recidivy byla mimochodem již potvrzena u příležitosti rámcového rozhodnutí ze dne 6. prosince 2001 o ochraně eura[11]. Tento nový text bude představovat důležitý přínos k nástroji vzájemného uznávání konečných rozhodnutí. Výkon trestu 15. Trest vynesený v jednom členském státě musí být vykonavatelný na celém území Unie. Komise zahájila v dubnu 2004 konzultace o sblížení, vzájemném uznávání a výkonu trestů na základě zelené knihy[12]. Rakousko, Švédsko a Finsko předložily iniciativu, jejímž cílem je umožnit vykonávat v členském státě státní příslušnosti nebo bydliště rozsudek trestu odnětí svobody vynesený v jiném členském státě. Tento text by měl také usnadnit uplatňování určitých ustanovení evropského zatýkacího rozkazu, která umožňují odmítnout předání, jestliže je trest vykonáván ve vykonávajícím státě. 16. Nezabývá se však ani otázkou výkonu opatření bez odnětí svobody, ani otázkou podmínečného odsouzení a případných podmínek jeho zrušení trestem uloženým v jiném členském státě. Tyto otázky budou řešit legislativní návrhy, které Komise předloží v roce 2007. Vzájemné uznávání ztrát práv 17. Trestní rozsudky často vyvolávají zákazy činnosti (zákaz práce s dětmi, zákaz účasti na veřejných zakázkách, zákaz řízení motorového vozidla ..) které podle členských států vyplývají buď z právních ustanovení, nebo z právních rozhodnutí, nebo jsou administrativního charakteru. Tato otázka je obzvláště citlivá jak z důvodu různého charakteru těchto zákazů činnosti, tak s ohledem na problémy s výměnou příslušných informací. Prvních významných výsledků bude dosaženo až po zajištění dobré výměny informací o uložených trestech pomocí příslušného počítačového systému. Obecně Komise doporučuje, aby byl v této oblasti přijat odvětvový přístup, tedy přístup podle typu trestného činu, a vydá v roce 2005 na toto téma sdělení. Belgie již v listopadu 2004 předložila iniciativu o vzájemném uznávání zákazu práce s dětmi následující po odsouzení za trestné činy související s dětskou pornografií . Odvětvová činnost bude pokračovat v roce 2006 předložením návrhu na vzájemné uznávání zákazu řízení motorového vozidla. Posílení vzájemné důvěry 18. Posílení vzájemné důvěry je klíčem k dobrému fungování vzájemného uznávání. Je jedním z důležitých bodů haagského programu a zahrnuje na jedné straně legislativní činnost určenou k zajištění vysoké úrovně ochrany práv osob na území EU a na straně druhé řadu praktických opatření pro právníky, která u nich posílí pocit sdílení „společné právní kultury“. Posílení vzájemné důvěry legislativními opatřeními 19. Při prvním uplatnění zásady vzájemného uznávání, zejména při zavedení evropského zatýkacího rozkazu, se objevila řada problémů, které by mohly být zčásti vyřešeny přijetím harmonizačních legislativních opatření na úrovni Unie. Tato opatření by se měla soustředit kolem dvou hlavních bodů. Na jedné straně by měla zajistit, aby soudní rozhodnutí, která jsou předmětem vzájemného uznávání, odpovídala vysokým normám v oblasti záruk práv osob, na druhé straně by měla zajistit, že soudy, které vydaly rozhodnutí, k tomu byly skutečně ty nejpovolanější. Prohloubení vzájemného uznávání možná povede k dalším úvahám o určitých opatřeních na sbližování právních a správních předpisů v oblasti hmotného trestního práva. Harmonizace procesního trestního práva Zlepšení záruk v trestním řízení 20. V dubnu 2004 podala Komise návrh rámcového rozhodnutí o určitých procedurálních právech poskytnutých v rámci trestních řízení v Evropské unii[13]. Tento návrh má zajistit, aby osoby obviněné v trestních řízeních měly ve všech členských státech Unie minimální definovaná a identifikovaná práva, pokud jde o přístup k advokátovi a tlumočníkovi, právo na komunikaci, zejména s konzulárními orgány, informace o právech a ochranu zranitelných osob. Evropská rada požádala, aby toto rámcové rozhodnutí bylo přijato do konce roku 2005. 21. Jedná se však pouze o první etapu. Činnost v této oblasti by měla pokračovat v příštích letech a neustále doprovázet rozvoj vzájemného uznávání. Je třeba se soustředit zejména na tři oblasti: presumpce neviny, shromažďování důkazů pro trestní řízení, rozhodnutí v nepřítomnosti[14]. Ke každému z těchto témat bude muset být provedena řada předběžných analýz a konzultací jak s 25 členskými státy, tak s odborníky v oblasti trestního práva, aby se přihlédlo ke všem problémům a možným řešením s ohledem na právní tradice členských států. Posílení presumpce neviny 22. Presumpce neviny představuje jeden ze základů trestního práva, potvrzený článkem 6 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod a článkem 48 Listiny základních práv Evropské unie. Jedná se o pojem, který existuje ve všech členských státech, ale není v nich vymezen stejným způsobem. Komise zveřejní na toto téma v roce 2005 zelenou knihu, v níž se zaměří na vymezení tohoto pojmu, přezkoumání způsobů jeho vynucování a stanovení jeho případných mezí . Vypracování minimálních norem pro shromažďování důkazů 23. Při přeshraniční soudní činnosti se důkazy získané v jednom členském státě mohou použít v jiném členském státě. Dodržování práva na obhajobu však vyžaduje, aby byla všude v Unii dodržena určitá minimální pravidla pro shromažďování důkazů. Komise provede studii[15] a v roce 2006 na jejím základě zveřejní zelenou knihu navrhující minimální harmonizaci norem pro shromažďování a poskytování důkazů, pro kritéria přípustnosti důkazů v soudním řízení a pro případné výjimky z tohoto kritéria. 24. Po rozsáhlých konzultacích na základě obou výše uvedených zelených knih předloží Komise návrh rámcového rozhodnutí o presumpci neviny a minimálních normách pro shromažďování důkazů. Rozhodnutí v nepřítomnosti 25. Otázka rozhodnutí v nepřítomnosti byla v EU často předmětem diskusí a pravidelně se vrací v různých přijímaných nástrojích. V praxi se o ní také diskutuje a zkušenosti stejně jako judikatura Evropského soudu pro lidská práva ukazují, že vyvolává problémy. Komise navrhne v roce 2006 zelenou knihu, po níž budou moci následovat legislativní návrhy zaměřené na překonání zjištěných problémů a posílení právní bezpečnosti. Zajištění transparentnosti při volbě příslušného soudu 26. V trestních záležitostech, v nichž je několik členských států příslušných pro stejnou věc, mohou být prováděna vyšetřování a stíhání současně každým z nich. Tato vícenásobná stíhání mohou vážně ovlivnit práva osob a účinnost trestního řízení. Zavedení postupu umožňujícího stanovení nejvhodnějšího místa pro prováděná stíhání se tedy jeví jako čím dále tím nutnější a bude představovat základní prvek pro snazší provádění zásady vzájemného uznávání. Měla by ve skutečnosti usnadnit jak vyhledávání důkazů ve stadiu před rozsudkem (s tím, že se členské státy předem dohodly o jeho místě, což stanoví také rozhodné právo), tak výkon konečného rozhodnutí (členské státy uznaly předem, že věc byla souzena na nejvhodnějším místě). Měla by také přispět k vyloučení případů, ve kterých se používá zásada ne bis in idem. 27. Komise předloží v roce 2005 zelenou knihu o kompetenčních sporech a o zásadě ne bis in idem, která se sice nedotkne národních mechanismů určení soudní příslušnosti, ale navrhne řešení pro urovnání kompetenčních sporů v Evropské unii přihlížející k úloze Eurojustu podle článku III-273 Ústavy a k požadavkům haagského programu. Pokračovat ve sbližování hmotného trestního práva 28. V této oblasti bylo v uplynulých letech dosaženo výrazného sblížení. Je nutné i nadále pokračovat a uvažovat o tom, jaký význam by měla na úrovni Unie podpora diferencovanějších sankcí, které by nespočívaly pouze v trestech odnětí svobody. Je také nutné věnovat pozornost vyhodnocení provádění přijatých nástrojů, jejichž první výsledky zklamaly, a fungování mechanismu pozitivního seznamu trestných činů, u nichž v nástrojích vzájemného uznávání neexistuje žádná kontrola dvojí trestnosti, aby se v co největší míře podařilo odstranit zjištěné nedostatky. 29. V zelené knize byly představeny první úvahy vyplývající z potřeby definovat na úrovni Unie takové pojmy jako odpovědnost právnických osob nebo sblížení případů, které se trestají pokutami. Komise předloží o těchto tématech po zelené knize návrh rámcového rozhodnutí v roce 2007. Posílení vzájemné důvěry praktickými doprovodnými opatřeními Posílit mechanismy vyhodnocování 30. Evropská rada zdůraznila, že „vyhodnocení realizace a vlivů každého opatření je nezbytné pro to, aby byla akce Unie účinná“. Budoucí rozvoj zásady vzájemného uznávání v trestních záležitostech bude muset být skutečně úzce vázán na mechanismy vyhodnocení. Ty by měly umožnit splnění dvou cílů metodického typu, které se odlišují od ověření toho, zda je provedení předpisů přijatých Unií uskutečněno správně a v předepsaných lhůtách. Jedná se o: 31. vyhodnocení konkrétních potřeb justice, zejména identifikace možných překážek, před přijetím nových nástrojů; a 32. vyhodnocení specifických praktických podmínek realizace nástrojů přijatých Evropskou unií, obzvláště „nejlepší praxe“ a způsobu, jakým tato praxe reaguje na potřeby zjištěné v první fázi. Tyto dva cíle musejí platit pro všechny nástroje. Vyžadují posílení analytických nástrojů právní praxe, jimiž Komise disponuje. 33. Třetí cíl, provést obecnější vyhodnocení podmínek, za kterých jsou vypracovávána soudní rozhodnutí, aby bylo jisté, že odpovídají vysokým normám kvality, což by posílilo vzájemnou důvěru mezi právními systémy, bez níž nebude moci vzájemné uznávání fungovat, vyžaduje globálnější a dlouhodobější činnost. Haagský program potvrzuje zásadu, podle níž „musí vzájemná důvěra spočívat na jistotě, že všichni evropští občané mají přístup k právnímu systému vyhovujícímu těm nejvyšším požadavkům na kvalitu“, a požaduje zavedení „systému objektivního a nestranného hodnocení uskutečňování politiky EU v oblasti spravedlnosti, který zároveň plně respektuje nezávislost soudů“. Vzhledem k tomu, že cílem je posílit vzájemnou důvěru jistotou, že právní systémy, které vydávají rozhodnutí, jež mohou být vykonávána na celém území Unie, dodržují vysoké normy kvality, musí toto vyhodnocení zachytit národní právní systémy v jejich celku. Věrohodnost a účinnost právního systému musí být předmětem celkového zhodnocení, týkajícího se jak institucionálních mechanismů, tak procedurálních aspektů. Jedná se jistě o velmi citlivý krok, který musí respektovat zásady subsidiarity a proporcionality i nezávislost soudů. Musí umožnit podávání pravidelných zpráv, které budou vypracovány podle přísných kritérií nezávislosti a transparentnosti a zaměří se zejména na dobré postupy. 34. Evropský parlament přijal na toto téma doporučení v únoru 2005[16] a Komise v úzké spolupráci s právními organizacemi a institucemi vypracuje v roce 2006 sdělení o vyhodnocení kvality justice . Podporovat vytváření sítí právníků a možnosti dalšího vzdělávání právníků 35. Haagský program zdůrazňuje význam zlepšení vzájemného porozumění mezi různými soudními orgány a právními systémy. Proto doporučuje rozvoj sítí právních organizací a orgánů, například sítě soudcovských rad a Evropské sítě nejvyšších soudů, se kterými si Komise přeje udržovat úzké vztahy. Tyto sítě, do nichž musí být zapojeni i advokáti, umožňují častější setkávání odborníků a pomáhají rozvíjet úvahy o provádění nástrojů Unie a o obecných tématech, jako je kvalita justice, proto budou hrát klíčovou roli v postupném vytváření „společné právní kultury“. 36. Haagský program také zdůrazňuje význam vzdělávání pro rozvoj vzájemné důvěry. Na žádost Evropského parlamentu Komise od roku 2004 provádí v rámci pilotního projektu jako doplněk k programu AGIS program výměn určený pro odborníky z oblasti soudnictví. Tento program bude pokračovat v roce 2005, v roce 2006 bude vyhodnocen a na jeho základě budou předloženy návrhy. 37. Rozvoj zásady vzájemného uznávání dává právním rozsudkům dopad, který sahá daleko za národní hranice. V důsledku toho musí být evropský rozměr právní funkce plně integrován do vzdělávacích kurzů ve všech etapách kariéry soudců a prokurátorů. Vzdělávání právníků je úlohou odpovědných vnitrostátních subjektů, které stanoví i jeho obsah. Vzdělávání je v současné době organizováno sítěmi subjektů, které fungují ve formě sdružení. Haagský program zdůrazňuje význam posílení této sítě, aby se stala účinnou strukturou pro setkávání a spolupráci mezi právními orgány. Po konzultacích předloží Komise na konci roku 2005 sdělení o právním vzdělávání v Evropské unii. Podpora rozvoje kvalitního soudnictví 38. Pro příští finanční výhled na období 2007–2012 podá Komise tři návrhy akčních programů, včetně zvláštního programu pro oblast trestního práva. Tento program musí posílit podporu, kterou může Unie poskytnout právní spolupráci, rozvoji vzájemného uznávání a posílení vzájemné důvěry mezi členskými státy. Musí zejména podporovat kontakty a výměny mezi právníky, umožnit posílení právního vzdělávání a zlepšit podmínky přístupu občanů ke spravedlnosti. [1] Úř. věst. L 190, 18.7.2002, s. 1 [2] Na toto téma viz též zelenou knihu Komise o trestní ochraně finančních zájmů Společenství a vytvoření evropského prokurátora KOM (2001) 715 v konečném znění ze dne 11. 12. 2001. [3] Úř. věst. L 196, 2.3.2003, s. 45; lhůta provedení 2. srpna 2005. [4] Úř. věst. C 197, 12.7.2000. [5] Úř. věst. C 326, 21.11.2001. [6] KOM(2004) 562 v konečném znění [7] Úř. věst. L 76, 22.3.2005, s. 16. [8] Úř. věst. C 184, 2.8.2002. [9] Věc C-187/01 a C-385/01 Gozütok a Brugge ze dne 11. února 2003 a C-469/03 Miraglia ze dne 10. března 2005. [10] Úř. věst. C 100, 26. 4. 2003, s. 24. [11] Úř. věst. L 329/3, 14. 12. 2001, s. 3. [12] KOM(2004) 334 v konečném znění [13] KOM(2004) 328 v konečném znění [14] Viz též zelenou knihu Komise o trestněprávní ochraně finančních zájmů Společenství a o vytvoření funkce evropského státního zástupce KOM(2001) 715 v závěrečném znění, 11.12.2001. [15] Studie týkající se zákonů o důkazech použitelných v trestním řízení v EU, říjen 2004. [16] Doporučení Evropského parlamentu podle záměru Rady o kvalitě trestního práva a harmonizaci trestněprávních předpisů v členských státech, konečné znění A6-0036/2005.