Tento návrh sice převzal jako základ pravidla směrnice 1999/44/ES, ale stanoví úplnou harmonizaci kritérií souladu zboží se smlouvou, hierarchie prostředků nápravy, které mají spotřebitelé k dispozici, období pro obrácení důkazního břemene a právních záruk. Kromě toho se objasňují některé prvky stávající směrnice 1999/44/ES, například skutečnost, že spotřebitel bude mít nárok na ukončení smlouvy nebo na snížení ceny, jestliže prodávající neopraví nebo nevymění zboží v přiměřené lhůtě. Na rozdíl od směrnice 1999/44/ES bude spotřebitel mít rovněž právo ukončit smlouvu i v případě nevýznamných vad. Na rozdíl od směrnice 1999/44/ES nebudou mít také podle tohoto návrhu spotřebitelé povinnost, kterou mají v současnosti podle řady vnitrostátních právních předpisů, a sice oznámit vadu zboží prodávajícímu v určité lhůtě poté, co ji zjistili. Hlavní změnou oproti směrnici 1999/44/ES je zejména to, že lhůta pro obrácení důkazního břemene se prodlužuje na dva roky. Stejně jako směrnice 1999/44/ES ponechává i tento návrh ustanovení o právu spotřebitele na náhradu ztrát způsobených tímto nesouladem na vnitrostátních právních předpisech.

Zásadní hmotněprávní ustanovení tohoto návrhu se týkají hlavních rozdílů v závazných vnitrostátních pravidlech na ochranu spotřebitele poté, co členské státy provedly minimální harmonizační pravidla směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/44/ES ze dne 25. května 1999 o některých aspektech prodeje spotřebního zboží a záruk na toto zboží. Právě tyto zásadní rozdíly ve vnitrostátních předpisech ovlivňují rozhodnutí obchodníků o tom, zda či do jaké míry prodávat zboží přes hranice.

Až 39 % podniků prodávajících online, ale nikoli přes hranice, uvádí jako jednu z hlavních překážek pro přeshraniční prodej rozdíly ve smluvním právu jednotlivých států. To platí zejména pro prostředky nápravy v případě vadného výrobku, jak uvedlo 49 % maloobchodníků z EU prodávajících online a 67 % těch, kteří se v současné době pokoušejí o přeshraniční prodej online nebo jej zvažují. Rozdílná pravidla smluvního práva způsobila jednorázové náklady pro maloobchodníky prodávající zboží spotřebitelům ve výši přibližně 4 miliard EUR. Tyto náklady mají dopad především na mikropodniky a malé a střední podniky. Cílem těchto návrhů je vytvořit prostředí příznivé pro podnikání a usnadnit podnikům, zejména malým a středním, prodávat přes hranice. Měla by se zajistit právní jistota pro podniky a mělo by se zabránit zbytečným nákladům, které vznikají v důsledku rozdílných vnitrostátních právních předpisů při prodeji zboží a digitálního obsahu mimo jejich domácí trh.

Kromě toho zajistí iniciativa na úrovni EU to, že práva spotřebitelů budou uplatňována soudržným způsobem, a zároveň to, že úroveň ochrany bude pro všechny spotřebitele v EU stejně vysoká. Vytvoří se právní jistota pro podniky, které chtějí prodávat své zboží v jiných členských státech. Tato iniciativa zajistí jednotný právní základ pro koordinovaná donucovací opatření, jelikož navrhovaná směrnice bude zahrnuta do přílohy nařízení (ES) č. 2006/2004 o spolupráci mezi vnitrostátními orgány příslušnými pro vymáhání dodržování zákonů na ochranu zájmů spotřebitele. Kromě toho budou donucovací opatření díky navrhovaným jednotným a plně harmonizovaným pravidlům značně zjednodušena. Prosazování právních předpisů EU bude tedy posíleno ve prospěch spotřebitelů EU. Takového výsledku může být dosaženo pouze prostřednictvím opatření na úrovni EU.

Přístup úplné harmonizace se již v oblasti právních předpisů EU na ochranu spotřebitele osvědčil, například prostřednictvím pravidel směrnice 2011/83/EU, tím, že zajistil soubor jednotných práv pro všechny spotřebitele v Evropské unii, která jsou vykládána a prosazována ve všech členských státech jednotným způsobem. Iniciativa na úrovni EU zajistí to, že práva spotřebitelů budou vytvářena soudržným způsobem, a zároveň to, že úroveň ochrany bude pro všechny spotřebitele v EU stejně vysoká. Vytvoří se právní jistota pro podniky, které chtějí prodávat své zboží v jiných členských státech. Takového výsledku může být dosaženo pouze prostřednictvím opatření na úrovni EU.

Návrh je založen na úplné harmonizaci některých hlavních smluvních práv spotřebitelů. Tím vznikne jednotný soubor pravidel, jež zajistí stejně vysokou úroveň ochrany spotřebitele v celé Evropské unii a umožní obchodníkům prodávat zboží spotřebitelům ve všech členských státech podle stejných smluvních podmínek. Návrh by významným způsobem snížil náklady obchodníků na zajištění souladu a poskytl by spotřebitelům vysokou úroveň ochrany. Opatření na úrovni EU by tedy bylo účinnější než opatření na vnitrostátní úrovni.

Podle směrnice 1999/44/ES jsou členské státy oprávněny uložit spotřebiteli povinnost oznámit prodávajícímu vadu do dvou měsíců od jejího zjištění, aby mohli využít svých práv. Pokud spotřebitelé vadu neoznámí, přicházejí o právo na prostředky nápravy. Zatímco v 11 členských státech spotřebitelé takovou povinnost nemají, ve 12 členských státech musí spotřebitel oznámit vadu do dvou měsíců a v pěti členských státech je spotřebitel povinen tak učinit v jiné lhůtě.

Směrnice 1999/44/ES stanoví hierarchii prostředků nápravy dostupných pro spotřebitele. Jestliže zboží není v souladu se smlouvou, spotřebitel má nárok na to, aby zboží bylo uvedeno do souladu se smlouvou tím, že nejprve požádá o opravu nebo výměnu. Teprve ve druhé fázi může spotřebitel požadovat ukončení smlouvy nebo snížení ceny. Tento přístup zvolilo 20 členských států, zatímco ostatní členské státy buď nabídly spotřebitelům svobodnou volbu prostředků nápravy, nebo hierarchii prostředků nápravy přejaly, ale stanovily i další prostředek nápravy, například právo v krátké lhůtě zboží, které není v souladu se smlouvou, odmítnout.

Většina respondentů ze strany spotřebitelů uznává, že harmonizace by mohla zlepšit přeshraniční elektronický obchod, ale podpořili by úplnou harmonizaci pouze tehdy, pokud stávající úrovně ochrany spotřebitele v členských státech nebudou sníženy. Rovněž varují před nebezpečím vzniku různých režimů v závislosti na prodejním kanále. Sdružení spotřebitelů se rozhodně staví proti jakékoli formě uplatnění práva země obchodníka. Vezmou-li se navíc v úvahu různé charakteristiky smluv mezi podniky navzájem a mezi podniky a spotřebiteli a možné rozpory s již existujícími právními nástroji, spotřebitelské organizace nepodporují zařazení smluv mezi podniky navzájem do oblasti působnosti tohoto návrhu. Většina podniků by upřednostnila harmonizovaná pravidla EU týkající se prodeje zboží podniků spotřebitelům. Některá sdružení podniků však pochybují o tom, zda je zapotřebí přijmout jakékoli opatření, avšak pokud opatření na úrovni EU přijato bude, dala by přednost uplatnění práva země obchodníka a změně nařízení (ES) č. 593/2008 (Řím I). Podnikatelské organizace doporučují vyhnout se v maximálně možné míře odvětvovému přístupu, který by mohl mít za následek odlišná pravidla pro prodej zboží a digitálního obsahu online a offline. Valná většina sdružení právnických profesí by upřednostnila harmonizovaná pravidla EU a stejný režim pro smlouvy mezi podniky navzájem a smlouvy mezi podniky a spotřebiteli.

Nezávazný nástroj, jakým je například dobrovolné používání vzorové smlouvy, by nedosáhl požadovaného cíle, tj. zlepšit tvorbu a fungování vnitřního trhu. Obchodníci by stále byli nuceni dodržovat různá závazná vnitrostátní pravidla země, v níž má spotřebitel bydliště, kdyby tato země poskytovala vyšší úroveň ochrany spotřebitele než vzorová smlouva, a proto by stále museli nést zvýšené náklady související se smluvním právem.

Volba směrnice ponechává členským státům možnost přizpůsobit její provedení v jejich vnitrostátních právních předpisech. Nařízení by vyžadovalo mnohem podrobnější a komplexnější režim než směrnice, aby jeho účinky mohly být přímo použitelné. To by mělo za následek podstatně větší zásah do vnitrostátních právních předpisů.

Návrh neharmonizuje všechny aspekty smluv o prodeji zboží online a jinými prostředky na dálku. Místo toho se zaměří na další harmonizaci pouze těch uvedených základních závazných smluvních práv spotřebitelů EU, která mají zásadní význam pro přeshraniční transakce online, která zúčastněné strany označily za překážky obchodu a která jsou nezbytná pro vybudování důvěry spotřebitelů při nákupech na dálku v zahraničí. Jelikož jako právní forma byla zvolena směrnice místo nařízení, bude to znamenat podstatně menší zásah do vnitrostátních právních předpisů (viz níže v oddíle „Volba nástroje“).

Členské státy by obecně podpořily harmonizovaná pravidla EU, ale jsou opatrné, pokud jde o politickou proveditelnost a rozlišení mezi pravidly pro prodeje online a offline. Některé členské státy by před vypracováváním nových právních předpisů daly přednost lepšímu provádění, prosazování a hodnocení stávajících právních předpisů. Převážná většina respondentů z řad členských států dává přednost tomu, aby byly začleněny pouze smlouvy mezi podniky a spotřebiteli. Kromě toho se významný počet členských států výslovně staví proti jakékoli formě uplatňování práva země obchodníka, a tedy změně nařízení „Řím I“.

Pokud jde o podstatu pravidel, většina sdružení spotřebitelů podporuje svobodnou volbu prostředků nápravy, zatímco většina respondentů z řad podniků argumentuje ve prospěch hierarchie prostředků nápravy pro spotřebitele v celé EU. Členské státy se ve svých názorech rozcházejí: některé z nich jsou ve prospěch hierarchie prostředků nápravy, jiné by podpořily svobodnou volbu prostředků nápravy ze strany spotřebitele. Většina respondentů z řad právnických profesí je ve prospěch svobodné volby prostředků nápravy ze strany spotřebitele, ale jiní upřednostňují zachování hierarchie prostředků nápravy, která by mohla být předmětem vyjednávání mezi stranami. Pokud jde o obrácení důkazního břemene, zasazují se spotřebitelské organizace o dobu delší než šest měsíců (většinou navrhují dva roky) a prakticky všechny jsou pro delší zákonnou záruční dobu. Podniky by si přály zachovat současné šestiměsíční období pro obrácení důkazního břemene a podpořily by úplnou harmonizaci stávající zákonné záruční doby v délce dvou let. Členské státy a právnické profese by obecně podpořily zachování stávajících pravidel pro obrácení důkazního břemene a právní záruku.

•Sběr a využití výsledků odborných konzultací

Komise čerpala z několika ekonomických a právnických studií, které byly buď zadány konkrétně v souvislosti s touto iniciativou, nebo byly vypracovány pro účely strategie pro jednotný digitální trh. Patří sem průzkum provedený v roce 2015 za účelem identifikace hlavních přeshraničních překážek pro jednotný digitální trh, statistiky Eurostatu z roku 2014, Eurobarometry a průzkum panelu pro malé a střední podniky. Srovnávací právní studie poskytla přehled závazných pravidel použitelných na smluvní závazkové vztahy ve smlouvách o prodeji zboží prodávaného na dálku, a zejména prostřednictvím internetu.

•Posouzení dopadů

Výbor pro kontrolu regulace vydal dne 16. října 2015 počáteční stanovisko k tomuto návrhu posouzení dopadů, který byl upraven s přihlédnutím k připomínkám výboru a byl předložen znovu. Druhé stanovisko, v němž byl návrh posouzení dopadů s výhradou připomínek schválen, vydal výbor dne 9. listopadu 2015. Revidovaná zpráva o posouzení dopadů a její shrnutí se zveřejní spolu s návrhy. Posuzované alternativy politiky V posouzení dopadů se kromě důsledků žádné změny politiky zkoumaly tyto alternativy politiky: i) možnost 1: cílená plně harmonizovaná pravidla pro zboží a digitální obsah; ii) možnost 2: použití práva země obchodníka ve spojení se stávajícími harmonizovanými pravidly týkajícími se zboží / cílená plně harmonizovaná pravidla pro digitální obsah; iii) možnost 3: žádná změna politiky pro zboží a cílená plně harmonizovaná pravidla pro digitální obsah; iv) možnost 4: žádná změna politiky pro zboží a pouze minimálně harmonizovaná pravidla pro digitální obsah; v) možnost 5: evropská vzorová smlouva na dobrovolném základě ve spojení se značkou důvěry EU.

Srovnávací analýzou dopadů těchto možností dospěla zpráva o posouzení dopadů k závěru, že cíle politiky by nejlépe splnila možnost 1. Tato možnost sníží náklady související se smluvním právem pro obchodníky a usnadní přeshraniční elektronické obchodování. Podniky se budou moci při přeshraničním prodeji opírat o právo své země, jelikož nejdůležitější pravidla platná pro přeshraniční obchod budou ve všech členských státech stejná. Nová pravidla pro prodej zboží online budou sice obnášet určité jednorázové náklady na přizpůsobení pro podniky, které prodávají online, ale tyto náklady budou vyváženy úsporami nákladů vyplývajícími z možnosti prodávat po celé EU bez dodatečných nákladů souvisejících se smluvním právem, a to díky plně harmonizovaným pravidlům. Zejména malé podniky by ve srovnání se stávající situací měly velké výhody, jelikož úspory nákladů díky plně harmonizovaným přeshraničním pravidlům pro zboží budou tím významnější, čím menší podnik je. Tato nová pravidla tedy zajistí podnikům prostředí s právní jistotou, které bude příznivé pro podnikání. Spotřebitelé budou mít k dispozici jasný soubor práv v celé EU, a budou mít tedy větší důvěru v nakupování zboží nebo v získávání přístupu k digitálnímu obsahu přeshraničně. V několika členských státech sice může být úroveň ochrany v několika jednotlivých bodech snížena, ale tato možnost významně zvýší celkovou stávající úroveň ochrany spotřebitele v EU podle směrnice 1999/44/ES, zejména tím, že se prodlouží doba platnosti obrácení důkazního břemene na dva roky. Ačkoli členské státy nebudou moci přijímat ani zachovávat v platnosti přísnější předpisy na ochranu spotřebitele, bude zajištěna celkově vysoká úroveň ochrany spotřebitele a posílí se přeshraniční prosazování pravidel. To bude výhodné jak pro podniky, tak pro spotřebitele. Hospodářská soutěž bude intenzivnější, což povede k celkovému nárůstu obchodu, a tedy k většímu výběru za konkurenceschopnější ceny pro spotřebitele, přičemž pro EU to bude znamenat významné makroekonomické zisky.

Kdyby se politika nezměnila, chyběla by podpora při plnění cílů jednotného digitálního trhu a mohlo by dojít k negativním hospodářským dopadům ve srovnání se současnou situací.

Možnost 2 by vedla ke zvýšení pobídek pro přeshraniční dodávky, neboť obchodníci by mohli prodávat své výrobky přes hranice výlučně na základě svého vnitrostátního práva. Spotřebitelé by měli do určité míry prospěch z většího výběru a nižších cen. V některých případech by naopak mohli využívat potenciálně vyšší úrovně ochrany spotřebitele podle práva země obchodníka, pokud toto právo upravuje konkrétní aspekty více než jejich vlastní vnitrostátní právní předpisy. Nicméně v důsledku použití práva země obchodníka na prodej zboží online a příslušné výjimky z nařízení (ES) č. 593/2008 (Řím I) nebudou již evropští spotřebitelé moci využívat vyšší úrovně ochrany spotřebitele, než je ochrana v rámci práva země obchodníka, kterou jim může poskytovat jejich vlastní vnitrostátní právo, které jde při provádění nad rámec směrnice 1999/44/ES. To by mělo negativní dopad na důvěru spotřebitelů v přeshraniční nákupy. Kromě toho je velmi pravděpodobné, že by se taková změna nemohla omezit jen na obchodníky v EU, a proto by měla za následek odstranění ochrany, kterou spotřebitelům poskytují závazná pravidla pro spotřebitelské smlouvy při transakcích s obchodníky ze třetích zemí.

U možností 3 a 4 by přetrvávaly překážky přeshraničního obchodu pro zboží, které souvisejí se smluvním právem.

Možnost 5 by mohla pomoci podnikům prodávat zboží v celé EU a poskytnout spotřebitelům dostatečnou úroveň ochrany, což by do značné míry záviselo na obsahu pravidel o vzorových smlouvách dohodnutých průmyslovým odvětvím a na míře využívání a přijetí značky důvěry ze strany podniků v EU. Spotřebitelé by mohli více důvěřovat nákupům od zahraničních obchodníků, jimž byla udělena značka důvěry EU. Obchodníci by však stále byli nuceni dodržovat povinné vnitrostátní předpisy země, v níž má spotřebitel obvyklé bydliště, kdyby pravidla této země poskytovala vyšší úroveň ochrany spotřebitele než pravidla o vzorových smlouvách, a proto by možná stále museli nést náklady související se smluvním právem.

Hlavní dopady návrhu

V posouzení dopadů byly zváženy dopady obou návrhů, směrnice o některých aspektech smluv o poskytování digitálního obsahu a směrnice o některých aspektech smluv o prodeji zboží online a jinými prostředky na dálku.

Oba návrhy odstraní překážky přeshraničního obchodu online, které souvisejí se smluvním právem, jak pro spotřebitele, tak pro obchodníky. Odstranění těchto překážek představuje pobídku pro přeshraniční obchod: pokud budou překážky související se smluvním právem odstraněny, začne prodávat online přes hranice o 122 000 podniků více. Hodnota vývozu uvnitř EU by se zvýšila přibližně o 1 miliardu EUR. Intenzivnější hospodářská soutěž na maloobchodní úrovni povede k tomu, že maloobchodní ceny se ve všech členských státech sníží, na úrovni EU pak v průměru o 0,25 %. V důsledku tohoto snížení cen a větší důvěry spotřebitelů díky jednotným právům EU se zvýší poptávka spotřebitelů. Spotřeba domácností, která odráží blahobyt spotřebitelů, by se v každém členském státě také zvýšila a v EU průměrně by to znamenalo nárůst o 0,23 %, což odpovídá přibližně 18 miliardám EUR. Online přeshraničně by začalo nakupovat o 7,8 milionu až 13 milionů spotřebitelů více. Průměrná částka vynaložená ročně každým člověkem, který nakupuje přes hranice, by se rovněž zvýšila, a sice o 40 EUR. Tento nárůst poptávky i nabídky bude mít přímý dopad na hlavní makroekonomické proměnné v jednotlivých členských státech i v EU jako celku. Očekává se, že celkový reálný HDP EU se bude neustále zvyšovat asi o 4 miliardy EUR ročně.

Koho a jakým způsobem se návrhy týkají