V Bruselu dne 15.07.2004

KOM(2004) 503 v konečném znění

SDĚLENÍ KOMISE RADĚ A EVROPSKÉMU PARLAMENTU

Jednotné řízení jako další krok k účinnějšímu společnému evropskému azylovému systému {SEC(2004) 937}

Úvod

Na zasedání Rady ve složení pro spravedlnost a vnitřní věci v Lucembursku dne 29. dubna 2004 Rada oficiálně přijala směrnici Rady o minimálních normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohly žádat o postavení uprchlíka nebo osoby, která z jiných důvodů potřebuje mezinárodní ochranu (směrnice o způsobilosti), a dosáhla politické dohody o pozměněném návrhu směrnice Rady o minimálních normách pro řízení v členských státech týkající se přiznávání či odnímání postavení uprchlíka (směrnice o azylovém řízení). Oficiální přijetí je možné v návaznosti na výsledek konzultace Evropského parlamentu. První fáze společného evropského azylového systému bude poté dokončena.

Konec první fáze legislativního programu podle Amsterodamské smlouvy vyžaduje, aby EU vzala ohled na to, co bude typickým znakem druhé fáze společného evropského azylového systému, a zároveň zvážila a posoudila dopad nástrojů schválených v průběhu posledních čtyř let.

Závěr 27 ze zasedání Evropské rady v Soluni v červnu 2003 vyzval k dalšímu posílení azylového řízení, aby se stalo účinnějším v zájmu maximálního urychlení zpracovávání žádostí, které se netýkají mezinárodní ochrany. To vyžaduje odpověď na otázku, jak může EU takové posílení a urychlení učinit součástí řízení, která vedou ke dvěma formám mezinárodní ochrany stanoveným ve směrnici o způsobilosti. Z důvodů stanovených v tomto sdělení by podniknutí kroků směrem k jednotnému řízení tyto požadavky vyřešilo.

Toto sdělení uvádí do souvislosti nedávnou studii o jednotném řízení a má zahájit další diskusi o jednotném řízení, která bude probíhat v Radě a Evropském parlamentu. Po ukončení přípravné fáze Komise předloží návrh právního předpisu Společenství.

Kontext tohoto sdělení

1. Sdělení Komise z listopadu 2000 nazvané Směrem ke společnému azylovému řízení a jednotnému postavení platnému na celém území Unie pro osoby, jimž byl přiznán azyl poukázalo na trend k typu řízení založenému na centralizovaném vyřizování uplatňovaném v některých členských státech. Komise se zavázala provést studii sloužící jako základ dalších úvah.

2. V lednu 2003 byla vydána Studie o jednotném azylovém řízení založeném na centralizovaném vyřizování na pozadí společného evropského azylového systému a cíle společného azylového řízení ( Study on the single asylum procedure ‘one-stop shop’ against the background of the common European asylum system and the goal of a common asylum procedure – dále jen „studie“), která je přístupná na:

http://europa.eu.int/comm/justice_home/doc_centre/asylum/studies/docs/study_one_stop_shop_en.pdf

(ISBN: 92-894-5256-0)

Celý kontext politiky a shrnutí závěrů studie naleznete v příloze A .

Proč jednotné řízení?

Rychlost a účinnost

3. První a nejpatrnější výhodou jednotného řízení je zvýšení rychlosti a účinnosti řízení. Členské státy, které jednotné řízení používají, tyto účinky jeho zavedení ve studii zdůrazňují. Řízení, které je zaměřené na posouzení potřeb ochrany definovaných ve směrnici o způsobilosti a v němž jediný orgán rozhoduje na základě jedné ze dvou daných sad kritérií, může očividně být rychlejší než sled postupných žádostí podaných jednomu nebo několika orgánům, kde se hodnotí podobné skutečnosti a současně probíhají odvolání proti rozhodnutím různých orgánů.

4. Centralizace prostředků pro projednávání žádostí o ochranu může také přinést jasné výhody. Jediný jednotný pohovor a posouzení případu šetří čas a prostředky, například právní experty, odborníky na problematiku dané země a tlumočníky, a pomáhá zvládnout administrativní problémy, jakými jsou mj. zachovávání jednotnosti dokumentů a vytváření reprezentativních statistických údajů založených na harmonizovaných definicích. To může být pro členské státy skutečným přínosem – rychlejší a účinnější systém napomáhá integraci uprchlíků a vypovězení těch, kteří ochranu nepotřebují.

Ochrana

5. Existují pádné důvody k zavedení jednotného řízení týkající se ochranných aspektů žádostí o mezinárodní ochranu. Nelze očekávat, že by žadatel o mezinárodní ochranu mohl posoudit, zda jeho žádost splňuje kritéria stanovená v Ženevské úmluvě, nebo měl povědomí o jiných nástrojích ochrany lidských práv, z nichž vycházejí jiné formy mezinárodní ochrany.

6. Minimalizace možného traumatu a průhlednost jediného integrovaného řízení jsou skutečnosti, které žadatele rovněž povzbuzují k tomu, aby svůj případ předložil vyčerpávajícím způsobem a uvedl veškeré aspekty, které mu znemožňují navrátit se do země původu. Takto se vyloučí možnost, že budou závažné skutečnosti zjištěny až po ukončení hlavního azylového řízení, kdy již neplatí záruky použitelné pro azylové řízení. Důvěryhodnost žadatele se může také zlepšit, pokud nebude muset procházet řadou řízení s rizikem, že jeho prohlášení budou upravována tak, aby zohledňovala rozdílná kritéria, která různé orgány uplatňují.

Dojem veřejnosti

7. Sdělení Komise z března 2003 nazvané O společné azylové politice a agendě pro ochranu hovořilo o krizi azylového systému, která byla v některých členských státech stále patrnější a vedla k rostoucímu zneklidnění veřejného mínění. Pokud rozhodnutí o ochraně následuje po rychlém, komplexním řízení (s možností podání opravného prostředku proti takovému rozhodnutí), lze rozptýlit nejasnosti a zabránit vzniku škodlivého dojmu, že existují nesčetné možnosti zůstat v zemi z důvodů ochrany. Neexistuje žádný důkaz o tom, že by zavedení jednotného řízení zvyšovalo přitažlivost využívání tohoto řízení jako celku, a většina členských států uděluje těm, kteří nejsou způsobilí pro získání postavení podle Ženevské úmluvy, méně výhodné postavení.

Navracení

8. Jednotné řízení přispívá ke zlepšení azylových systémů členských států EU s ohledem na navracení těch, kteří nesplňují předpoklady pro poskytnutí mezinárodní ochrany. Pokud jsou v jednom řízení zahrnuty všechny možné povinnosti ochrany, je téměř vyloučena pravděpodobnost, že budou v souvislosti s ochranou vzneseny další důvody s cílem navrácení odložit nebo mu zabránit. Orgány odpovědné za navracení potom jednají s vědomím, že neexistují žádné nevyřešené otázky, kterými by bylo nutné se zabývat. V této souvislosti je klíčem k hladšímu průběhu řízení evidentně spolupráce mezi azylovými orgány a orgány příslušnými pro navracení.

Důvody pro činnost na úrovni EU

Uzavření možné mezery v ochraně

9. Směrnice o způsobilosti zavazuje členské státy k tomu, aby poskytly status podpůrné ochrany jakémukoli státnímu příslušníkovi třetí země nebo osobě bez státní příslušnosti, kteří mají nárok na podpůrnou ochranu podle kritérií stanovených v uvedené směrnici. Žadatelovy důvody pro poskytnutí ochrany musejí být posuzovány podle kritérií v uvedené směrnici, včetně všech relevantních skutečností týkajících se země původu, příslušných prohlášení a dokumentů a individuálních okolností žádosti.

10. Směrnice o azylovém řízení se vztahuje na všechny žádosti o azyl podané na území nebo na hranici nebo v tranzitních zónách členských států. Směrnice říká, že členské státy, které používají nebo zavedou řízení, v němž jsou žádosti o azyl prověřovány nejen jako žádosti na základě Ženevské úmluvy, ale také jako žádosti o podpůrnou ochranu, jsou povinny použít uvedenou směrnici na celé řízení.

11. Vzhledem k tomu, že na zasedání Rady ve složení pro spravedlnost a vnitřní věci v Lucembursku dne 29. dubna 2004 byla oficiálně přijata směrnice, která pro členské státy stanoví společnou definici dvou různých typů statusu ochrany, a bylo dosaženo politické dohody o směrnici, která členské státy zavazuje k tomu, aby zavedly minimální normy pro řízení vedoucí k udělení pouze jednoho z těchto statusů, zůstává otázkou jak zavést procesní záruky pro ty, kteří žádají výslovně o status podpůrné ochrany nebo ty, kteří v rané fázi své žádosti neuvedou důvody, které by zjevně umožňovaly uznání podle Ženevské úmluvy, ale kteří by přesto splňovali předpoklady pro poskytnutí podpůrné ochrany. Dokončení první fáze společného evropského azylového systému by jasně vyžadovalo uzavření této potenciální „mezery v ochraně“ tak, aby se na všechny žádosti o mezinárodní ochranu definované ve směrnici o způsobilosti vztahovaly stejné procesní záruky. Nemůže být záměrem práva Společenství, aby ti, kteří žádají o podpůrnou ochranu (jimž právo Společenství uděluje status) neměli podobné možnosti předložit svůj případ a využít práva na podání opravného prostředku jako ti, kteří uplatňují nárok jako uprchlíci (jimž právo Společenství rovněž uděluje status). To je obzvláště relevantní, pokud zvážíme, že členské státy EU často poskytují na žádosti o mezinárodní ochranu spíše podpůrnou ochranu než ochranu založenou na Ženevské úmluvě. Uzavření této mezery v ochraně by samo o sobě neznamenalo jednotné řízení – spíše by dalo vzniknout dvěma paralelním řízením představujícím nezbytný první krok směrem ke skutečnému jednotnému řízení (řízení zahrnující jediný orgán, který přijímá jediné rozhodnutí).

Podniknutí nezbytných změn na úrovni EU

12. Zatímco provedení směrnic o minimálních normách bude vyžadovat změny správních postupů ve většině členských států, zavedení jednotného řízení by vyžadovalo zásadnější změnu správních struktur. Výchozí pozice členských států v souvislosti s možným přijetím jednotného řízení jsou velice rozdílné. Radikální změny potřebné pro dosažení stejné úrovně v této oblasti mohou být provedeny pouze v případě, že bude v rozšířené EU určen a schválen společný cíl.

Přidaná hodnota spolupráce v rámci EU – společná metodologie

13. Pro zahájení této změny a poskytnutí technické pomoci pro přípravu členských států na možnost právních a infrastrukturálních úprav doporučuje Komise dva přístupy:

- přípravná fáze. Období konzultace, diskuse a přípravy toho, co členské státy musí udělat pro sjednocení řízení vedoucích ke dvěma druhům statusů stanovených ve směrnici o způsobilosti. To zahájí Komise prostřednictvím řady operativních akcí a technických projektů včetně schůzek odborníků pod vedením Komise, které budou zvažovat, jak by postupy použitelné pro stanovení postavení uprchlíka mohly být rozšířeny na hodnocení toho, jestli žadatel splňuje kritéria pro podpůrnou ochranu a jak by bylo možné celé řízení dále zefektivnit a urychlit. Přípravná fáze by proto připravila půdu a vytvořila širokou shodu pro předložení:

- právních předpisů Společenství. Prvním krokem je legislativní akce zaměřená na rozšíření záruk schválených pro žádosti o postavení uprchlíka ve směrnici o azylovém řízení také na žádosti o status podpůrné ochrany ve směrnici o způsobilosti. Bude třeba zvážit, jak by měla být směrnice o azylovém řízení změněna, aby zohledňovala zvláštnosti posuzování žádostí o podpůrnou ochranu. Také bude třeba zhodnotit, zda není nutné změnit podmínky přijetí a jestli by bylo možné rozšířit nařízení „Dublin II“ tak, aby se vztahovalo i na žádosti o podpůrnou ochranu.

14. Vzájemná propojenost těchto dvou přístupů je jasná: právní předpisy by měly být předloženy pouze pro oblasti, které byly v přípravné fázi identifikovány jako vhodné a možné a zároveň reálně užitečné pro azylové systémy členských států EU.

Jak dosáhnout jednotného řízení v EU

A: Legislativní činnost: klíčové otázky

15. K uskutečnění předpokládané zásadní změny je samozřejmě nutné vydat právní předpisy. Každý legislativní krok však musí být důkladně připraven a založen na výsledcích konzultace s členskými státy a dalšími relevantními zainteresovanými stranami, která se týká veškerých vznesených technických a politických otázek. Musí být zodpovězeno několik klíčových otázek včetně těch, jež byly vzneseny Komisí ve sdělení z listopadu 2000 nazvaném Směrem ke společnému azylovému řízení a jednotnému postavení platnému v celé Unii , kterými se uvedená studie podrobně zabývala.

Úroveň ambice

16. Těžiště legislativy by z velké části záviselo na přípravné fázi, která by posoudila, a) co by mohly členské státy změnit prostým přizpůsobením operativních postupů a b) co by naopak muselo být změněno prostřednictvím legislativy.

17. Legislativní akce může vycházet z několika možných klíčových cílů:

- rozšířit záruky pro posuzování v prvním stupni, které platí pro žádosti o postavení uprchlíka podle hlavy II směrnice o azylovém řízení, rovněž na žádosti o podpůrnou ochranu,

- zavést pro zamítavá rozhodnutí o žádostech o podpůrnou ochranu pojem účinného opravného prostředku před soudem nebo tribunálem, jako je tomu u rozhodnutí, která zamítají žádost o udělení postavení uprchlíka podle hlavy V směrnice o azylovém řízení,

- rozšířit oblast působnosti směrnice o podmínkách přijetí na žadatele o podpůrnou ochranu,

- rozšířit oblast působnosti nařízení „Dublin II“ tak, aby pokrývalo i žádosti o podpůrnou ochranu,

- zavést společný správní přístup k postupům posuzování, jako je zavedení jediného orgánu pro posuzování žádostí o postavení uprchlíka i o podpůrnou ochranu,

- rozšířit oblast působnosti jakékoliv z výše uvedených norem Společenství týkajících se řízení na další důvody bránící vyhoštění z EU v zájmu vytvoření integrovaného jednotného řízení.

Harmonogram legislativy

18. Lze předpokládat postupné zavádění právních předpisů, zaměřené nejprve na použití procesních záruk na oba druhy postavení, poté na rozšíření dalších záruk ve směrnici o azylovém řízení, a následně na rozšíření oblasti působnosti ostatních nástrojů v první fázi společného evropského azylového systému, a konečně na jednotné řízení pro všechny aspekty posuzování žádosti.

Oblast působnosti jednotného řízení – které procesní normy by měly být zahrnuty/vyloučeny?

19. Jako první krok musí být zajištěno, aby alespoň hlava II směrnice o azylovém řízení nazvaná Základní zásady a záruky (která se zabývá přístupem k řízení, právem zůstat v členském státu až do posouzení, požadavky na posouzení, pohovory, pravidly pro právní pomoc a postupy v případě stažení žádosti) byla stejně použitelná na žádosti o podpůrnou ochranu. Tyto normy jsou nezbytným předpokladem spravedlivého řízení a budou základem pro vytvoření všech společných řízení v rámci budoucího práva Společenství.

Opravné prostředky v jednotném řízení

20. Povinnost poskytnout účinný opravný prostředek v případě zamítavého rozhodnutí, které se dotýká práv jednotlivce stanovených právem Společenství, je skutečností předepsanou nejen Soudním dvorem, ale také Evropským soudem pro lidská práva. Bude důležité posoudit, jak členské státy provádějí stěžejní zásadu „účinného opravného prostředku“ zakotvenou ve směrnici o azylovém řízení, a jak tuto zásadu vykládá Soudní dvůr Evropských společenství v kontextu různých vnitrostátních právních systémů. Jednotné řízení, které by zahrnovalo úroveň odvolání, by maximalizovalo výhody správní efektivity. Avšak vzhledem k možnému dopadu na vnitrostátní právní systémy je možná výhodnější prozkoumat tuto možnost v pozdější fázi, ačkoli přípravná fáze by měla zohlednit stanoviska příslušných orgánů justice členských států.

Oblast působnosti jednotného řízení – zahrnutí/vyloučení dalších důvodů pobytu

21. Bude důležité zvážit, jak dalece a v jakém časovém rámci chce Společenství pokračovat: zda má existovat „všeobjímající“ řízení umožňující zabývat se žádostmi založenými na jiných důvodech, než které jsou popsány ve směrnici o způsobilosti, nebo zda by takové dodatečné důvody měly zůstat v kompetenci jednotlivých cizineckých orgánů členských států, a to z důvodů uvedených ve studii (pružnost na místě, praktická kompetence atd.).

Jak ochránit integritu Ženevské úmluvy

22. Měl by být brán ohled také na obavy, že by zavedení jednotného řízení mohlo vést k oslabení Ženevské úmluvy nastíněnému ve studii. Studie poukázala na to, že zavedení jednotného řízení všeobecně zvýšilo tendenci poskytovat méně výhodné postavení než postavení na základě úmluvy, aby uprchlíkům zabránilo využívat všech možností stanovených v Ženevské úmluvě a tím také ve směrnici o způsobilosti. Opatřením proti takové tendenci by byl mj. předem stanovený sled posouzení, aby v případech, kdy je možná podpůrná ochrana, byly žádosti o podpůrnou ochranu posuzovány až po zamítavém posouzení důvodů podle Ženevské úmluvy a řádně odůvodněném rozhodnutí o zamítnutí žádosti o udělení postavení podle Ženevské úmluvy. Školení, která by u dotčených úředníků prohloubila pochopení Ženevské úmluvy, by byla užitečným nástrojem umožňujícím provedení uvedených opatření a byla by využívána také k posílení povědomí o tom, kde končí závazky vyplývající z Ženevské úmluvy a začínají závazky v rámci podpůrné ochrany.

Optimalizace procesů – udržování kvality rozhodnutí

23. Musí být nastolena rovnováha mezi rychlostí a kvalitou řízení. Zatímco právní předpisy by měly napomoci urychlit azylové řízení, pro zajištění integrity systému je důležitá také dobrá kvalita rozhodování, zejména v prvním stupni (to může vést ke snížení počtu přípustných opravných prostředků, a tím k větším úsporám času i prostředků). Každé legislativní opatření by mělo tuto rovnováhu zohlednit. EU by ve střednědobém až dlouhodobém horizontu měla schválit klíčové zásady správných postupů pro správní kroky, jakými jsou pohovory a rozhodování, a mohla by dokonce zřídit špičkové výzkumné středisko pro úředníky působící v oblasti azylu, které by šířilo nejlepší postupy a poskytovalo školení o těchto otázkách, a zároveň sloužilo jako klíčový zdroj pro sdílení a výměnu informací o zemi původu.

24. V této souvislosti je třeba zvážit také otázku, zda má posouzení důvodů pro podpůrnou ochranu proběhnout ex officio (kdy posuzující orgán automaticky zváží důvody pro podpůrnou ochranu, jestliže nejsou splněny důvody pro postavení podle Ženevské konvence) nebo pouze na žádost, zvážíme-li, že posouzení důvodů pro podpůrnou ochranu ex officio by pomohlo snížit možná prodlení vznikající během řízení o navrácení, a to odstraněním možnosti, aby tyto důvody byly vznášeny s cílem pozdržet vypovězení.

Navracení

25. Jednotné řízení u žádostí o mezinárodní ochranu, jak je definována ve směrnici o způsobilosti, posílí možnost účinného procesu navracení v rámci společného evropského azylového systému. V zájmu maximalizace účinnosti jednotného řízení v rámci EU ve vztahu k navracení se členské státy musí dohodnout na tom, aby „konečným rozhodnutím“ (např. neopodstatněný opravný prostředek proti zamítavému rozhodnutí o důvodech podle směrnice o způsobilosti) bylo také rozhodnutí, které bylo impulsem k navrácení. Pro další zvýšení možností účinného navrácení by jednotné řízení mohlo být rozšířeno na důvody nezahrnuté ve směrnici o způsobilosti nebo by mohlo zahrnout mechanismus včasného varování a spolupráce s orgány zodpovědnými za návrat. Možným konečným cílem by mohlo být zajištění paralelního procesu rozhodování v jednotném azylovém řízení a řízení o navrácení. V tomto ohledu by měla být věnována zvláštní pozornost vhodnému nakládání s opakovanými žádostmi, které brání účinnému navrácení/vypovězení.

Souvislost s jinými nástroji

26. Zavedením jednotného řízení by byla do určité míry ovlivněna všechna opatření v balíku předpisů týkajících se azylu. Pokud by se členské státy rozhodly, že chtějí omezit zavedení jednotného řízení na druhy postavení zakotvené ve směrnicí o způsobilosti, byla by prostředkem pro legislativní změnu směrnice o azylovém řízení. Nebyla by nutná žádná změna směrnice o způsobilosti, pokud by se členské státy nerozhodly, že by jednotné povolení k pobytu nebo postavení měly vycházet z poskytnutí mezinárodní ochrany. Oblast působnosti směrnice o podmínkách přijetí by měla být rovněž rozšířena, aby se vztahovala rovněž na žádosti o podpůrnou ochranu. Prakticky by toto mohlo mít malý vliv, neboť podle definic uvedené směrnice je každá žádost o mezinárodní ochranu považována za žádost o azyl, pokud není jednoznačným předmětem žádosti jiný druh ochrany, o niž lze samostatně žádat. I nyní je situace taková, že žadatel, jemuž není přiznáno postavení uprchlíka, spadá přesto do oblasti působnosti uvedené směrnice až do rozhodnutí, po kterém žadatel nemůže nadále zůstat na území členského státu jako žadatel o azyl. Přestože se nařízení „Dublin II“ vztahuje pouze na žádosti o azyl ve smyslu Ženevské úmluvy, neexistuje žádný přesvědčivý důvod, proč by mělo být použití uvedeného nařízení omezeno pouze na žadatele o postavení podle uvedené úmluvy.

B: Přípravná fáze

27. K zajištění toho, aby právní předpisy ES byly založeny na pevných základech shody, vzájemné znalosti a pochopení výzev, před nimiž stojíme při změně azylových systémů členských států s cílem přizpůsobit je jednotnému řízení, je nezbytná přípravná fáze, která takové základy vytvoří. Tato přípravná fáze začne v lednu 2005 a poběží společně s prováděním právních předpisů první fáze společného evropského azylového systému. Komise vypracuje jako podklad pro toto období konzultace, diskuse a přípravy dokument nastiňující akční plán pro centralizované vyřizování týkající se toho, co by členské státy mohly udělat pro sjednocení svých řízení (podrobný přehled je uveden v příloze D ). Koordinaci zajistí Výbor pro azylovou a přistěhovaleckou politiku; Komise bude tomuto orgánu podávat zprávy o výsledcích jednotlivých činností. Na závěr procesu by měla konference analyzovat výsledky činností a poskytnout Komisi rady, jak je využít v procesu přípravy právních předpisů.

28. Cíle přípravné fáze jsou tři : i) řídit a formovat na technické úrovni diskusi o tom, jak by měla EU postupovat směrem k přijetí jednotného řízení, ii) identifikovat změny, které musí být uskutečněny, a iii) provést tyto změny přizpůsobením operativních postupů pokud možno před anebo současně s legislativní činností. A konečně by přípravná fáze sloužila také jako platforma pro konzultační postup, který musí proběhnout před předložením právních předpisů ES.

- Komise bude mít na starosti komplexní a koherentní program aktivit včetně výměny informací o nejlepších postupech, zahájení akcí Společenství v rámci Evropského fondu pro uprchlíky II a spuštění výzev k předkládání projektů v rámci programů ARGO v zájmu zajištění zvláštních potřeb vyjádřených v této oblasti členskými státy.

- Členské státy se vyzývají, aby zahájily zvláštní operativní opatření na podporu procesu progresivního budování kapacit, jako jsou twinningové projekty a výměny zaměstnanců mezi úřady, které používají jednotné řízení, a úřady, které používání plánují, a rovněž školení dotčených úředníků atd.

29. Přípravná fáze se bude na čtyřech hlavních rovinách zabývat vzniklými otázkami týkajícími se toho, jak by EU měla zavést jednotné řízení. Hodnocení provedení příslušných ustanovení stávajícího azylového práva ES poskytne základ pro posouzení toho, jak členské státy tato ustanovení provádějí v první fázi společného evropského azylového systému, která vyžaduje, aby členské státy zavedly stejné zacházení se žadateli o postavení uprchlíka a žadateli o podpůrnou ochranu (např. článek 4 směrnice o způsobilosti týkající se posouzení údajů a okolností). Z toho bude vycházet srovnávací analýza jednotného řízení a oddělených řízení a zaměření na to, jak doplňková opatření k jednotnému řízení mohou zlepšit efektivitu . Tyto tři okruhy doplní porovnání zdrojů a nákladů mezi různými vnitrostátními systémy . Z přípravné fáze by také měla vzejít inovativní metoda pro dosažení shody o tom, kde je legislativní činnost potřebná, a o oblasti působnosti daných právních předpisů; kromě toho poskytne přípravná fáze možnost harmonizace „zdola nahoru“ prostřednictvím sdílení a určování nejlepších postupů.

30. Podniknutí těchto kroků je odpovědí na výzvu Evropské rady, vznesenou na jejím zasedání v Soluni, k dalšímu posílení azylového řízení s cílem zefektivnit jej v zájmu co nejrychlejšího zpracovávání žádostí, jež se netýkají mezinárodní ochrany, a umožňuje dokončení cílů v oblasti ochrany stanovených v rámci mandátu z Tampere.

Závěry

31. Komise bude v úzké spolupráci s členskými státy a Evropským parlamentem, s Úřadem Vysokého komisaře OSN pro uprchlíky a dalšími relevantními zainteresovanými stranami pracovat na dosažení cílů stanovených v tomto sdělení.

32. Komise do konce roku 2004 předloží akční plán centralizovaného vyřizování jako hlavní prováděcí nástroj přípravné fáze nezbytný před legislativní prací.

33. S ohledem na dosavadní pokrok v provádění agendy z Tampere žádá Komise Radu a Evropský parlament o schválení dvoufázového přístupu popsaného v tomto sdělení jako dalšího kroku na cestě k dosažení společného azylového řízení vedoucího k jednotnému postavení platnému v celé Unii pro osoby, kterým byl přiznán azyl.