EU není jediným právním prostorem, který této výzvě čelí. Právní předpisy EU v oblasti finančních služeb, stejně jako finanční regulační systémy ve třetích zemích čerpají z mezinárodních norem vyvinutých společně v mezinárodních orgánech, jako je Rada pro finanční stabilitu, Basilejský výbor pro bankovní dohled, Mezinárodní asociace dozorů v pojišťovnictví a Mezinárodní organizace komisí pro cenné papíry, a to pod politickým vedením skupiny G20. Mezinárodní normy pomáhají všem jurisdikcím zajistit, aby podobná rizika mohla být řešena podobným způsobem a aby se předcházelo konkurenčnímu snižování standardů, které může vést k vytváření finanční nestability a rizika nákazy na globálních trzích. Celkový rámec skupiny G20 je podpořen rovněž sítí uzavřených dvoustranných dohod o spolupráci, a to jak na regulační, tak na dohledové úrovni. Spolupráce přispívá k budování vzájemného porozumění a důvěry mezi jurisdikcemi, která je předpokladem pro řízení přeshraničních rizik. EU je pevně odhodlána ke globálnímu sbližování právních předpisů na základě mezinárodních norem. Zároveň mají tyto globální rámce obecný účel spočívající v nastavení norem a nejsou vždy vhodné pro řešení konkrétních otázek vyplývajících ze specifického dvoustranného kontextu.

·v některých případech umožnění soudržného obezřetnostního režimu, který se vztahuje na banky v EU a na další finanční instituce působící mimo EU, a tudíž snížení nákladů na investice/expozice podniků EU v třetích zemích, zejména díky usnadnění řízení kapitálu.

V důsledku toho mohou rozhodnutí o rovnocennosti znamenat prospěch ve smyslu zlepšování podmínek pro přeshraniční podnikání a vytváření nových příležitostí, a tím přispívat ke spravedlivému a otevřenému obchodování mezi EU a třetími zeměmi. V několika málo případech mohou také rozhodnutí o rovnocennosti zvýšit možnosti přístupu na trhy. Před zahájením posuzování rovnocennosti třetích zemí Komise v rámci zvláštního procesu vždy zvažuje tyto možné přínosy pro účastníky finančního trhu EU.

Zároveň je proces posouzení rovnocennosti především procesem řízení rizik. Pravidelně zahrnuje řízení veškerých rizik spojených s přeshraniční činností účastníků trhu (tj. dopadů na finanční stabilitu, na integritu trhu a ochranu investorů na úrovni EU a na rovné podmínky na vnitřním trhu EU) za současného využívání výhod otevřeného a globálně integrovaného finančního trhu EU.

Komise nese odpovědnost za zajištění toho, aby kdykoli je zvažováno nové rozhodnutí o spolehnutí se na pravidla nebo dohled třetí země, očekávané výhody nebyly spojeny s nadměrným rizikem (nebo náklady) pro finanční trhy EU a aby výhody, které tato rozhodnutí přinášejí, mohly být zaváděny řádně obezřetným způsobem, který respektuje rovné podmínky na vnitřním trhu EU. V zásadě je u každého nového rozhodnutí o rovnocennosti nutné, aby byl stanoven obezřetný a udržitelný rámec, který slouží jako překlenutí mezi pravidly na vnitřním trhu EU a obezřetnostními rámci třetích zemí.

Rovnocennost je sice posuzována podle kritérií stanovených v právních předpisech EU, Komise však zároveň musí zvážit, zda by rozhodnutí o rovnocennosti byla slučitelná s prioritami politik EU v oblastech, jako jsou mezinárodní sankce, boj proti praní špinavých peněz a proti financování terorismu, řádná správa v oblasti daní na globální úrovni, či dalšími příslušnými prioritami vnější politiky, aby byla zajištěna soudržnost akcí EU v mezinárodním kontextu. Všechny tyto faktory v sobě nesou určitou míru rizika pro finanční stabilitu či pro potřebu odpovídající ochrany účastníků finančního trhu a jiných osob v EU. Zohlednění těchto aspektů je tedy důležité pro zachování dobré pověsti a dlouhodobé stability finančního sektoru v EU.

Ačkoliv jsou rozhodnutí o rovnocennosti jednostrannými a diskrečními akty EU, přinášejí výhody jak EU, tak jejím partnerům z řad třetích zemí. Tento oboustranně prospěšný výsledek spoléhá na rovný přístup a spravedlivost při zacházení s aktéry z EU, kteří působí v třetích zemích a podléhají místním pravidlům a místnímu dohledu. V té souvislosti jsou některé kategorie rozhodnutí o rovnocennosti přijímány po řádném zvážení, jak třetí země zachází s regulačním rámcem EU, dohledovými činnostmi vykonávanými orgány EU a místní přítomností účastníků trhu z EU. V řadě případů koncepce rámce rovnocennosti EU podporuje zkoumání výsledků vzájemné ochoty vyjít si vstříc s třetími zeměmi, například zavedením ujednání o spolupráci v oblasti dohledu. V budoucnosti bude Komise při rozhodování o rozhodnutích o rovnocennosti s konkrétními třetími zeměmi i nadále prověřovat a ve vhodných případech s danými zeměmi projednávat, jaké obezřetnostní zacházení bude z jejich strany poskytováno účastníkům trhu z EU.

3.Nedávná zlepšení týkající se řešení režimů rovnocennosti EU

Možnosti pro uznávání rovnocennosti jsou stanoveny ve speciálních ustanoveních o rovnocennosti zahrnutých do řady legislativních aktů EU v oblasti finančních služeb. Ustanovení o rovnocennosti jsou uzpůsobená potřebám každého konkrétního aktu a měla by se chápat s ohledem na cíle, které daný akt sleduje, zejména jeho příspěvek k nastolení a fungování vnitřního trhu, integritě trhu, ochraně investorů, a v širším měřítku jeho příspěvek k finanční stabilitě. Právní akty stanoví podmínky, kritéria a rozsah, v němž EU může zohlednit regulační a dohledový rámec určité třetí země při regulaci finančních trhů EU a dohledu nad nimi v situacích zahrnujících přeshraniční prvek. Ve výsledku existují značné rozdíly v tom, jak jsou mechanismy rovnocennosti vybudovány a zakomponovány do právních předpisů EU v oblasti finančních služeb, přičemž se tyto rozdíly mohou týkat postupu, který se použije, obsahu nezbytného posouzení či provádění pozitivního zjištění ohledně rovnocennosti.

Během posledních několika let se Komise zapojila do hlubšího dialogu s Evropským parlamentem, Radou a dalšími zainteresovanými stranami ohledně nezbytných vylepšení týkajících se přístupu EU ke stanovování a zachovávání rovnocennosti. Závěrem Komise z těchto jednání a ze společné reflexe je, že se v současné době má obecně za to, že by bylo nesmírně obtížné zavádět jednotný postup posuzování a rozhodování zahrnující různé oblasti rovnocennosti. Tvůrci politik, regulační orgány a další zúčastněné strany nyní akceptují potřebu různorodosti v přístupu EU k rovnocennosti, pokud budou v rámci každého z konkrétních typů rovnocennosti dodržovány společné zásady: proporcionalita v posuzováních, na rizika citlivý přístup ke stanovování srovnatelných výsledků i posílená transparentnost vůči zainteresované třetí zemi i vůči široké veřejnosti. Mimoto panuje obecná shoda na tom, že je nutné zavádět opatření umožňující sledovat, zda třetí země průběžně plní podmínky, které byly podkladem pro kladné rozhodnutí o rovnocennosti.

Komise již aktivně reagovala na výzvy k vylepšením, která nevyžadovala legislativní kroky, konkrétně v oblasti transparentnosti vůči veřejnosti, odpovědnosti a v rámci neveřejných dialogů s jednotlivými třetími zeměmi. Pracovní dokument útvarů Komise z roku 2017 o rovnocennosti podrobně vysvětlil postup vedoucí k vydání rozhodnutí o rovnocennosti a různé úvahy či omezení ve spojitosti s tímto postupem. Komise rovněž poskytla veřejně přístupný přehled zmocnění k rozhodování o rovnocennosti existujících v právních předpisech EU a přehled dosud přijatých rozhodnutí. Poměrně nedávno také přizpůsobila své vnitřní postupy a v současné době obecně předkládá k veřejné konzultaci návrhy všech projednávaných rozhodnutí o rovnocennosti, která mají být přijata (lhůta na poskytnutí zpětné vazby je zde 30 dnů).

Dále Komise spolupracuje s Evropským parlamentem a Radou na řadě legislativních návrhů, které jsou pro přístup EU v oblasti rovnocennosti významné. Výsledkem je, že do režimů rovnocennosti byly nedávno zavedeny významné změny v rámci četných legislativních změn týkajících se evropských orgánů dohledu, infrastruktur evropských trhů a obezřetnostního zacházení s investičními podniky.

Změna nařízení o evropských orgánech dohledu posiluje úlohu těchto orgánů ve sledování třetích zemí s rovnocenným postavením. Každý z evropských orgánů dohledu musí provádět sledování týkající se třetích zemí s rovnocenným postavením a předkládat jednou za rok Evropskému parlamentu, Radě, Komisi a ostatním dvěma evropským orgánům dohledu důvěrnou zprávu „shrnující závěry, ke kterým dospěl při provádění činností sledování“. Kromě toho nemohou evropské orgány dohledu uzavírat správní dohody s třetími zeměmi, které figurují na seznamu vysoce rizikových zemí z hlediska praní peněz a financování terorismu.

Změna nařízení o infrastruktuře evropských trhů posiluje dohledový rámec pro ústřední protistrany, které poskytují clearingové služby podnikům z EU, zejména zavedením na rizika citlivějšího a přiměřenějšího přístupu k režimu třetích zemí. Ústřední protistrany třetích zemí, které jsou, nebo se pravděpodobně stanou systémově významnými a důležitými pro finanční stabilitu v EU, budou podléhat zvláštním a přiměřeným požadavkům odrážejícím stupeň souvisejícího systémového rizika. A jako nejzazší možnost, nejsou-li tyto požadavky schopny zajistit zmírnění potenciálních rizik pro stabilitu Unie nebo některého z jejích členských států, může být ústřední protistrana třetí země požádána o poskytování služeb podnikům z EU prostřednictvím subjektu schváleného v EU.

Nařízení o investičních podnicích zavádí do stávajícího rámce rovnocennosti pro přeshraniční poskytování investičních služeb profesionálním zákazníkům podle nařízení o trzích finančních nástrojů (MiFIR) nová kritéria posouzení i další záruky a povinnosti z hlediska vykazování pro podniky třetích zemí usazené v jurisdikcích s rovnocenným postavením. V rámci nového režimu rovnocennosti jsou vytvořeny různé kategorie jurisdikcí třetích zemí; konkrétně pro jurisdikce, kde rozsah a zaměření poskytovaných služeb bude mít pravděpodobně systémový význam pro Unii, lze rovnocennost uznat až po podrobném a důkladném posouzení Komisí. Navíc byla v rámci sledování činností takových podniků v Unii posílena úloha Evropského orgánu pro cenné papíry a trhy.

Z hlediska finančních referenčních hodnot budou navíc referenční hodnoty spravované mimo EU do roku 2022 vyňaty z požadavku, podle něhož buď musí být považovány za rovnocenné, nebo musí být uznané či schválené, aby mohly být použity v EU. Evropský orgán pro cenné papíry a trhy bude mít navíc počínaje rokem 2022 pravomoc uznat správce referenčních hodnot.

4.Posuzování a rozhodování týkající se rovnocennosti

Rozhodnutí o rovnocennosti je jednostranným a diskrečním aktem EU, vypracovaným a uzavřeným Komisí v souladu s prioritami Unie a zájmy finančních trhů EU. Rozhodnutí o rovnocennosti nejsou připravována a přijímána izolovaně: Komise bude ze zásady vždy usilovat o nastolení účinného odborného dialogu se zúčastněnými stranami v zájmu zajištění robustnosti a správnosti jejích podkladových odborných posouzení, do kterých, pokud to bude vhodné, zahrne evropské orgány dohledu. Orgány třetích zemí jsou vyzývány k tomu, aby se zapojily do vyšetřovacích opatření týkajících se způsobu, jakým jejich regulační a dohledové rámce poskytují výsledky uvedené v odpovídajícím rámci EU.

Komise usiluje o navázání odborných kontaktů s dotčenou třetí zemí za účelem lepšího porozumění rámci dané třetí země a později k potvrzení jejích závěrů týkajících se rovnocennosti. Tyto odborné kontakty mohou později také pomoci při řešení možných zjištěných nedostatků v jejím regulačním nebo dohledovém rámci v průběhu následného procesu sledování. V tomto ohledu jsou již navázané regulační či regionální dialogy EU s řadou třetích zemí nejen zdrojem informací, ale i příležitostí k vyladění odborných posouzení pro účely rozhodnutí o rovnocennosti, k projednání závěrů ze sledování rovnocennosti, popřípadě potřeby provedení přezkumu stávajícího rozhodnutí, pokud byly zjištěny závažné nedostatky.