Kromě výše uvedených úvah o měnové politice by podle navrhovaného nařízení měly tokeny vázané na aktiva a elektronické peněžní tokeny odlišné rysy, včetně složení rezervních aktiv a práv držitelů, pokud jde o jejich hlavní funkci. V tomto ohledu existuje riziko, že kvůli svému konkrétnímu použití ve spojení se systémovým významem, který mohou nabýt, by se tokeny vázané na aktiva a elektronické peněžní tokeny de facto rovnaly platebním prostředkům, a to bez ohledu na jejich hlavní funkci nebo použití, jež předpokládá navrhované nařízení. Pokud by tomu tak bylo, měly by se na tokeny vázané na aktiva a elektronické peněžní tokeny vztahovat podobné požadavky, aby se zabránilo riziku regulatorní arbitráže mezi příslušnými úpravami. Zejména vzhledem k tomu, že díky svým koncepčním charakteristikám a používání jsou tokeny vázané na aktiva vhodné pro použití jako platební prostředek, bylo by přiměřené minimálně požadovat, aby vydavatelé poskytovali držitelům tokenů vázaných na aktiva práva na zpětnou výměnu vůči vydavateli, nebo na rezervní aktiva. Kromě toho by bylo možné uvažovat o vytvoření ad hoc kategorie „platebních tokenů“, v rámci které by tokeny vázané na aktiva podléhaly stejnému souboru požadavků, jaké platí pro vydavatele elektronických peněžních tokenů. Kromě toho by bylo vhodné, aby v případě významných tokenů vázaných na aktiva, které se v Unii běžně používají pro platby, podléhali vydavatelé významných tokenů vázaných na aktiva stejným požadavkům na povolení, jaké platí pro vydavatele elektronických peněžních tokenů, pokud to Evropský orgán pro bankovnictví (EBA) považuje za vhodné podle klasifikačních kritérií, která budou dále stanovena v regulačních technických normách.

Navrhované nařízení navíc stanoví, že příslušný orgán může odmítnout vydat povolení vydavateli tokenů vázaných na aktiva mimo jiné v případě, že obchodní model vydavatele může představovat závažnou hrozbu pro finanční stabilitu, transmisi měnové politiky nebo měnovou suverenitu (14). V tomto ohledu, pokud se systém vazby na aktiva rovná platebnímu systému nebo schématu, by posouzení potenciální hrozby pro provádění měnové politiky a plynulé fungování platebních systémů mělo spadat do výlučné pravomoci ECB (nebo národní centrální banky, která vydává příslušnou měnu Unie). V případě eura je tomu tak proto, že potenciální hrozba může negativně ovlivnit plnění základních úkolů, které mají být plněny prostřednictvím Eurosystému podle Smlouvy, zejména provádění měnové politiky Unie a podporu plynulého fungování platebních systémů. Tato rizika by mohla v konečném důsledku ovlivnit plnění prvořadého cíle Eurosystému, kterým je udržování cenové stability podle Smlouvy. Vzhledem ke kritickým aspektům, o jejichž posouzení je ECB v průběhu procesu povolování vydavatelů tokenů vázaných na aktiva žádána, by intervence ECB neměla být v těchto oblastech výlučné pravomoci ECB omezena na vydávání nezávazného stanoviska. Stejně tak v případech, kdy tokeny vázané na aktiva mohou mít dopad na provádění měnové politiky nebo plynulé fungování platebních systémů v členských státech, jejichž měnou není euro, by centrální banky těchto členských států, které si podle Smlouvy zachovávají své pravomoci v oblasti měnové politiky podle vnitrostátního práva, rovněž měly mít možnost vydat závazné stanovisko. S ohledem na výše uvedené ECB navrhuje, aby bylo navrhované nařízení odpovídajícím způsobem změněno. ECB se kromě toho domnívá, že je třeba dále zvážit vhodnost stávajícího právního rámce podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/110/ES (dále jen „směrnice o elektronických penězích“) (15). Zejména nástup významných elektronických peněžních tokenů je pádným důvodem pro zapojení ECB (nebo příslušné centrální banky členského státu, jehož měnou není euro) obdobným způsobem, který je zastáván ve vztahu k povolování vydavatelů tokenů vázaných na aktiva. Vydávání elektronických peněžních tokenů, zejména pokud jsou klasifikovány jako významné, vyžaduje pečlivé posouzení, pokud jde o dopady na měnovou politiku a plynulé fungování platebních systémů.

Kromě toho pravomoc příslušného orgánu odmítnout vydat povolení v případě, že obchodní model vydavatele tokenů vázaných na aktiva představuje závažnou hrozbu pro finanční stabilitu, transmisi měnové politiky nebo měnovou suverenitu, předpokládá, že příslušný orgán je schopen přesně předvídat taková rizika ve fázi povolování, což nemusí být možné, jelikož rozsah rizik závisí na rozsahu použití tokenu. V tomto ohledu se nezdá, že by navrhované nařízení poskytovalo rovnocenný nástroj, který by příslušnému orgánu umožňoval reagovat v případě, že se token vázaný na aktiva stane během své životnosti hrozbou pro finanční stabilitu, transmisi měnové politiky nebo měnovou suverenitu. ECB proto navrhuje, aby příslušné orgány byly rovněž oprávněny přijímat veškerá vhodná opatření k zajištění řádného provádění měnové politiky a podpory plynulého fungování platebních systémů a aby byly povinny jednat v souladu se stanovisky ECB a příslušných centrálních bank k těmto konkrétním aspektům. Do navrhovaného nařízení by měly být zahrnuty další mechanismy, které by vydavatele motivovaly k omezení rozsahu emisí, včetně požadavků na zátěžové testování s případným navýšením kapitálového požadavku (viz bod 3.2.3 níže).