[pic] | KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ | V Bruselu dne 25.3.2009 KOM(2009) 136 v konečném znění 2009/0050 (CNS) Návrh RÁMCOVÉ ROZHODNUTÍ RADY o prevenci obchodování s lidmi, boji proti němu a o ochraně obětí, kterým se zrušuje rámcové rozhodnutí 2002/629/SVV {SEK(2009) 358}{SEK(2009) 359} DŮVODOVÁ ZPRÁVA 1. SOUVISLOSTI NÁVRHU 1.1. Odůvodnění a cíle návrhu Obchodování s lidmi je na celém světě považováno za jeden z nejzávažnějších trestných činů, jenž je hrubým porušením lidských práv, formou moderního otrokářství a činností, která přináší organizovanému zločinu nesmírné zisky. Spočívá v náboru, přepravě nebo přijetí osob prováděnými nátlakovým, klamavým či hrubým způsobem za účelem vykořisťování, včetně sexuálního vykořisťování nebo vykořisťování pracovní síly, nedobrovolné práce, zneužívání pro práce v domácnosti nebo jiných forem vykořisťování včetně odebrání orgánů. Z těchto důvodů je nezbytné na obchodování s lidmi rázně reagovat a přitom se zaměřit na jeho prevenci, na stíhání zločinného jednání a na ochranu obětí. 1.2. Obecné souvislosti Několik členských států EU je důležitými cílovými zeměmi pro obchodování s lidmi z třetích zemí. Kromě toho existují důkazy, že obchodování s lidmi se provádí i v rámci EU. Z dostupných údajů se lze domnívat, že každý rok je několik stovek tisíc lidí takto dopraveno do EU nebo že se s nimi uvnitř EU obchoduje. Hlavní příčinou obchodování s lidmi je pravděpodobně sociální zranitelnost. Ta je důsledkem hospodářských a sociálních faktorů, jako je chudoba, diskriminace na základě pohlaví, ozbrojené konflikty, domácí násilí, nefunkční rodiny a osobní poměry (např. věk, zdravotní stav či zdravotní postižení). Takové zranitelnosti využívají mezinárodní zločinecké organizace k organizování migrace a následnému krutému vykořisťování osob za použití síly, hrozeb, nátlaku nebo různých forem zneužívání, například otroctví spojeného se zadlužením. Toto jednání je motivováno vysokými zisky, které přináší, a je rovněž podporováno poptávkou po sexuálních službách a levné pracovní síle. 1.3. Platné předpisy vztahující se na oblast návrhu Cílem Úmluvy OSN o právech dítěte přijaté v roce 1989 je ochrana dětí před všemi formami sexuálního vykořisťování a zneužívání. Tento závazek se vztahuje i na sexuální vykořisťování a zneužívání dětí v souvislosti s obchodováním s lidmi. V roce 2000 Organizace spojených národů přijala protokol o prevenci, potlačování a trestání obchodování s lidmi, zejména se ženami a dětmi, který doplňuje Úmluvu OSN o nadnárodním organizovaném zločinu. Tento protokol byl prvním souhrnným mezinárodním nástrojem zabývajícím se obchodováním s lidmi. Do března 2009 jej ratifikovalo 23 členských států EU a ostatní 4 jej podepsali. Evropské společenství protokol podepsalo a schválilo. Úmluva Rady Evropy o opatření proti obchodování s lidmi poskytuje komplexní rámec zahrnující prevenci, spolupráci různých aktérů, ochranu obětí, pomoc obětem a povinnost kriminalizovat obchodování s lidmi. Provedení těchto opatření by vedlo k výraznému zlepšení. Úmluvu ratifikovalo jedenáct členských států EU. Dalších třináct států ji podepsalo a nyní jsou ve fázi ratifikace. Dne 19. července 2002 bylo přijato rámcové rozhodnutí o boji proti obchodování s lidmi v reakci na obecně uznávanou potřebu řešit takový závažný trestný čin, jakým je obchodování s lidmi, na evropské úrovni. V květnu 2006 přijala Komise o provádění tohoto rámcového rozhodnutí zprávu. Pomocí státním příslušníkům třetích zemí, kteří jsou oběťmi obchodování s lidmi, a povolením k pobytu pro tyto osoby se zabývá směrnice 2004/81/ES. Na podzim roku 2009 předloží Komise o provádění této směrnice zprávu a zváží příslušná opatření pro další posílení ochrany poskytované obětem členskými státy. 1.4. Soulad s ostatními politikami a cíli Unie Boj proti všem formám násilí založeného na pohlaví včetně obchodování s lidmi je nedílnou součástí závazku přijatého Komisí v Plánu pro dosažení rovného postavení žen a mužů[1]. Boj s obchodováním s dětmi je také předmětem strategie o právech dítěte[2]. Cíl bojovat proti obchodování s lidmi a pomáhat obětem je rovněž v souladu s ustanoveními rámcového rozhodnutí Rady 2001/220/SVV o postavení obětí v trestním řízení[3] a směrnice 2004/81/ES o povolení k pobytu[4], která se zabývá otázkami přistěhovalectví a týká se výlučně státních příslušníků třetích zemí. Všechna ustanovení tohoto rámcového rozhodnutí se použijí, pokud daná záležitost není upravena výše zmíněnou směrnicí. Cíl bojovat proti obchodování s lidmi je rovněž v souladu se směrnicí Rady 2004/80/ES o odškodňování obětí trestných činů[5], jejímž cílem je usnadnit přístup k odškodnění obětí trestných činů v přeshraničních situacích, a s rámcovým rozhodnutím Rady 2008/841/SVV o boji proti organizované trestné činnosti[6]. Obchodování s lidmi je na seznamu trestných činů, které jsou důvodem pro předání na základě evropského zatýkacího rozkazu podle rámcového rozhodnutí Rady 2002/584/SVV o evropském zatýkacím rozkazu[7]. Výše uvedené cíle jsou plně v souladu s těmito nástroji i s Úmluvou Rady Evropy o opatření proti obchodování s lidmi a s mandátem Europolu a Eurojustu. Všechna opatření Evropské unie v této oblasti musí ctít základní práva a dodržovat zásady uznané především Listinou základních práv Evropské unie a Úmluvou o ochraně lidských práv a základních svobod. Členské státy musí při provádění práva Unie postupovat v souladu s těmto právy a zásadami. Tento návrh byl podrobně přezkoumán s cílem zajistit, aby jeho ustanovení byla plně slučitelná se základními právy, zejména s lidskou důstojností, zákazem mučení a nelidského či ponižujícího zacházení, se zákazem otroctví a nucené práce, s právy dětí, právem na svobodu a bezpečnost, svobodou projevu a právem na informace, ochranou osobních údajů, právem na účinnou právní ochranu a spravedlivý proces a se zásadami zákonnosti a přiměřenosti trestných činů a trestů. Zvláštní pozornost byla věnována čl. 5 odst. 3 Listiny základních práv EU, který výslovně zakazuje obchod s lidmi. Dále byl pro rámcové rozhodnutí důležitý článek 24 této listiny, protože mnoho obětí obchodování s lidmi jsou děti. Ustanovení o ochraně obětí a pomoci obětem má pro dodržování základních práv pozitivní význam. Právo na ochranu před otroctvím, nucenou prací a nevolnictvím uznal Evropský soud pro lidská práva. Předmětem tohoto rámcového rozhodnutí je rovněž právo oběti na správné, nestranné, účinné a rychlé vyšetřování, toto právo bude naplněno vzrůstajícím uznáním role oběti v trestním řízení. Větší role oběti v trestním řízení by mohla mít záporný dopad v případě, že by znamenala ohrožení procesních práv obžalovaného, zejména práva na spravedlivý proces (článek 47 Listiny základních svobod EU) a práva na obhajobu (článek 48 této listiny). Evropský soud pro lidská práva však stanovil jasné zásady pro uvedení práv obžalovaného a oběti do souladu. Aby bylo toto rámcové rozhodnutí plně v souladu s právem na obhajobu, bylo jeho znění, jež je základem pro řádné provedení ze strany členských států, pečlivě vypracováno. 2. KONZULTACE ZÚčASTNěNÝCH STRAN A POSOUZENÍ DOPADů 2.1. Konzultace zúčastněných stran 2.1.1. Metody konzultací, hlavní cílová odvětví a obecný profil konzultovaných stran Na základě žádosti Rady o hodnocení provedení plánu EU rozeslala Komise v prosinci 2007 členským státům dotazník. Odpovědělo 23 států a Norsko. Výsledky byly zpracovány v pracovním dokumentu útvarů Komise přijatém 17. října 2008. Za účelem vypracování posouzení dopadů se uskutečnily tři schůzky. Odborná skupina pro otázky obchodování s lidmi se sešla ve dnech 2. a 3. října 2008 a po rozsáhlé diskusi vydala písemné stanovisko. Dne 7. října 2008 se konala schůzka s odborníky z různých oblastí, např. vlád, donucovacích orgánů, nevládních a mezinárodních organizací a univerzit. Účastníci byli poté vyzváni k zaslání písemných připomínek a několik odborníků tak učinilo. Dne 17. října 2008 se uskutečnilo setkání se zástupci členských států. 2.1.2. Shrnutí odpovědí a způsob, jakým byly vzaty v úvahu - Odborná skupina pro otázky obchodování s lidmi Evropské komise uvedla v písemném stanovisku jako hlavní zásadu potřebu odpovídajícího právního rámce v každé zemi, potřebu podtrhnout důležitost lidských práv, potřebu přijmout komplexní, koordinovaný a ucelený přístup za účelem propojení vládních politik pro obchodování s lidmi s migračními politikami, s dodržováním práv dětí, s podporou výzkumu o obchodování s lidmi a se sledováním dopadu politik proti obchodování s lidmi. - Mnoho zúčastněných stran souhlasilo s tím, že je nutné přijmout zvláštní ustanovení pro posílení vyšetřování a trestního stíhání. Obecně byl kladen důraz na klíčovou úlohu, jakou má pomoc obětem. - Za kontroverzní otázku považovaly zúčastněné strany zavedení zvláštní povinnosti kriminalizovat uživatele sexuálních služeb poskytovaných osobou, o níž je mu známo, že je obětí obchodování s lidmi. Několik členských států poukázalo na to, že takové ustanovení by v žádném případě nemělo být závazné. 2.2. Sběr a využití výsledků odborných konzultací Nebylo třeba využít externích odborných konzultací. 2.3. Posouzení dopadů Bylo posouzeno několik variant politiky jako prostředku k dosažení cíle bojovat proti obchodu s lidmi, předcházet mu a lépe chránit oběti. - Varianta politiky 1: Žádné nové opatření ze strany EU EU by nepřijala žádná opatření k boji proti obchodování s lidmi, zatímco členské státy by pokračovaly v procesu podpisu a ratifikace Úmluvy Rady Evropy o opatření proti obchodování s lidmi. - Varianta politiky 2: Nelegislativní opatření Rámcové rozhodnutí 2004/629/SVV by se nezměnilo. Nelegislativní opatření by mohla být přijata v takových oblastech jako režimy podpory obětí, sledování, preventivní opatření v cílových zemích, preventivní opatření v zemích původu, školení a spolupráce donucovacích orgánů. - Varianta politiky 3: Nový právní předpis pro trestní stíhání, podporu obětí, prevenci a sledování Bylo by přijato nové rámcové rozhodnutí zahrnující ustanovení stávajícího rámcového rozhodnutí spolu s některými ustanoveními úmluvy Rady Evropy a dalšími prvky. Nové rámcové rozhodnutí by obsahovalo zejména ustanovení týkající se trestního práva hmotného, soudní příslušnosti a trestního stíhání, práv obětí v trestním řízení, pomoci obětem, zvláštních ochranných opatření pro děti, prevence a sledování. - Varianta politiky 4: Nový právní předpis (jako ve variantě 3) + nelegislativní opatření (jako v možnosti 2) - Bylo by přijato nové rámcové rozhodnutí zahrnující ustanovení stávajícího rámcového rozhodnutí a nová ustanovení. Nové rámcové rozhodnutí by bylo doplněno nelegislativními opatřeními, zejména těmi určenými v možnosti 2. - Po analýze hospodářského a sociálního dopadu a dopadu na základní práva se jako nejlepší jeví varianty 3 a 4, jež by měly zaručit úplné dosažení stanovených cílů. Přednost dostala varianta 4. 3. PRÁVNÍ STRÁNKA NÁVRHU 3.1. Shrnutí navrhovaných opatření Nové rámcové rozhodnutí obsahuje kromě ustanovení současného rámcového rozhodnutí tyto nové prvky: A Ustanovení trestního práva hmotného - definice; - přitěžující okolnosti a sankce; - ustanovení o neukládání sankcí obětem. B Příslušnost a trestní stíhání - šířeji pojaté a závaznější pravidlo extrateritoriální příslušnosti; - koordinace při trestním stíhání; toto ustanovení může být nahrazeno rámcovým rozhodnutím o kompetenčních sporech v trestním řízení[8] poté, co bude přijato; - nástroje k vyšetřování. C Práva obětí v trestním řízení - zvláštní zacházení s cílem předejít druhotnému poškození oběti; - ochrana na základě hodnocení rizika; - odškodnění včetně přístupu k dostupným finančním prostředkům. D Podpora obětem - vytvoření mechanismů pro rychlé odhalení obětí a pomoc obětem; - normy pro pomoc obětem včetně přístupu k nezbytnému lékařskému ošetření, poradenství a psychologické pomoci; - zvláštní opatření pro děti. E Prevence - činnosti zaměřené na snížení poptávky po sexuálních službách a levné pracovní síle; - školení; - kriminalizace uživatelů služeb poskytovaných osobou, o které je jim známo, že je obětí obchodování s lidmi. F Sledování - ustanovení národních zpravodajů nebo srovnatelných mechanismů. 3.2. Přínos návrhu v porovnání s Úmluvou Rady Evropy o opatření proti obchodování s lidmi z roku 2005 Návrh vychází z Úmluvy Rady Evropy a zaujímá stejný ucelený přístup zahrnující prevenci a stíhání obchodování s lidmi, ochranu obětí a sledování. V návrhu jsou dále obsaženy tyto hlavní prvky přinášející přidanou hodnotu: - nová ustanovení zabezpečující zvláštní zacházení s ohroženými oběťmi v trestním řízení a zaměřená na zabránění druhotnému poškození (článek 9), - širší působnost ustanovení o neukládání sankcí obětem za jejich zapojení do nedovolených činností v případě použití jakýchkoli nezákonných prostředků ze strany obchodníků s lidmi (článek 6), - vyšší úroveň pomoci obětem, zvlášť pokud jde o lékařskou péči (článek 10), - šířeji pojaté a závaznější pravidlo extrateritoriální příslušnosti, které ukládá členským státům povinnost trestně stíhat své státní příslušníky a osoby s obvyklým bydlištěm v tomto členském státě, kteří spáchali trestný čin obchodování s lidmi mimo území členského státu (článek 8), - přesná výška trestů stanovená podle závažnosti trestného činu (článek 3)., - začlenění ustanovení s podobným obsahem do acquis EU ukazuje výhody, které s sebou přináší lepší vynutitelnost právního řádu EU, například okamžitý vstup v platnost a sledování provádění právního předpisu. 3.3. Právní základ Článek 29, čl. 31 odst. 1 písm. e), čl. 34 odst. 2 písm. b) Smlouvy o EU. 4. ZÁSADA SUBSIDIARITY Členské státy nemohou uspokojivě dosáhnout cílů návrhu z těchto důvodů: Boj proti obchodování s lidmi vyžaduje pro dosažení daných cílů koordinované úsilí členských států a spolupráci na mezinárodní úrovni. Rozdíly v právní úpravě v různých členských státech však brání koordinovanému úsilí a ztěžují mezinárodní spolupráci v oblasti soudnictví a donucovacích orgánů. Opatření Evropské unie mohou lépe dosáhnout cílů návrhu z následujících důvodů. Návrh povede ke sblížení trestního práva hmotného členských států a pravidel trestního řízení ve větším rozsahu, než umožňuje platné rámcové rozhodnutí, což bude mít kladné důsledky pro prosazování práva a soudní spolupráci na mezinárodní úrovni a pro ochranu a pomoc poskytované obětem. Návrh je proto v souladu se zásadou subsidiarity. 5. ZÁSADA PROPORCIONALITY Návrh je v souladu se zásadou proporcionality, protože se omezuje na míru nezbytně nutnou k dosažení uvedených cílů na evropské úrovni a nepřekračuje rámec toho, co je pro tento účel nezbytné. 6. VOLBA NÁSTROJů Navrhovaný nástroj: rámcové rozhodnutí. Jiné prostředky by nebyly přiměřené. Sbližování vnitrostátních právních předpisů zajistí při boji proti obchodování s lidmi pouze rámcové rozhodnutí, jež je nezbytné ke zlepšení mezinárodní spolupráce v oblasti soudnictví a donucovacích orgánů. 7. ROZPOčTOVÉ DůSLEDKY Návrh nemá žádné důsledky pro rozpočet Společenství. 8. DALšÍ INFORMACE Zrušení platných právních předpisů Přijetí návrhu povede ke zrušení platných právních předpisů. 2009/0050 (CNS) Návrh RÁMCOVÉHO ROZHODNUTÍ RADY o prevenci obchodování s lidmi, boji proti němu a o ochraně obětí, kterým se zrušuje rámcové rozhodnutí 2002/629/SVV RADA EVROPSKÉ UNIE, s ohledem na Smlouvu o Evropské unii, a zejména na článek 29, čl. 31 odst. 1 písm. e) a čl. 34 odst. 2 písm. b) této smlouvy, s ohledem na návrh Komise, s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu[9], vzhledem k těmto důvodům: (1) Obchodování s lidmi je závažný trestný čin, který je často páchán organizovanou skupinou a znamená hrubé porušení lidských práv. (2) Evropská unie je odhodlána obchodování s lidmi předcházet, bojovat proti němu a chránit práva obětí tohoto obchodování. Za tímto účelem bylo přijato rámcové rozhodnutí Rady 2002/629/SVV ze dne 19. července 2002 o boji proti obchodování s lidmi[10] a plán EU týkající se osvědčených postupů, norem a způsobů práce pro boj proti obchodu s lidmi a jeho předcházení (2005/C 311/01)[11]. (3) Toto rámcové rozhodnutí zaujímá k boji proti obchodování s lidmi integrovaný a ucelený přístup. Jeho hlavním cílem jsou důslednější prevence a stíhání obchodování s lidmi, jakož i ochrana práv obětí. Obchodováním s lidmi jsou více ohroženy děti, protože jsou zranitelnější. Všechna ustanovení tohoto rámcového rozhodnutí by měla být uplatňována s ohledem na nejlepší zájmy dítěte a v souladu s Úmluvou Organizace spojených národů o právech dítěte[12]. (4) Protokol Organizace spojených národů o prevenci, potlačování a trestání obchodování s lidmi, zvláště se ženami a dětmi, který doplňuje Úmluvu OSN o boji s mezinárodním organizovaným zločinem z roku 2000[13] a Úmluva Rady Evropy o opatření proti obchodování s lidmi z roku 2005[14] jsou klíčovými dokumenty pro posilování mezinárodní spolupráce při boji proti obchodování s lidmi. S cílem zlepšit proces sbližování právních předpisů přijímá toto rámcové rozhodnutí širokou definici zločinu obchodování s lidmi z výše uvedených nástrojů OSN a Rady Evropy. Tato definice obsahuje i obchodování s lidmi za účelem odebrání orgánů, které je spojeno s obchodováním s orgány a představuje závažné porušení lidské důstojnosti a fyzické nedotknutelnosti. (5) Sankce by měly být účinné, odrazující a přiměřené závažnosti trestného činu a měly by přispívat k větší efektivitě vyšetřování a trestního stíhání a ke zlepšení mezinárodní spolupráce v oblasti soudnictví a donucovacích orgánů. Při posuzování přitěžujících okolností by mělo být přihlédnuto k potřebě chránit zvlášť ohrožené oběti včetně všech dětských obětí a dospělých, kteří jsou ohroženi vzhledem k svým osobním poměrům nebo k tělesným nebo psychickým následkům trestného činu. (6) Obětem by měla být na základě rozhodnutí příslušného orgánu poskytnuta ochrana před stíháním a potrestáním za protiprávní jednání, jehož se dopustily v důsledku toho, že s nimi obchodníci s lidmi zacházeli nezákonnými prostředky, například za porušení právních předpisů pro přistěhovalectví, používání falešných dokladů či za porušení právních předpisů v souvislosti s prostitucí. Dalším cílem takové ochrany je podporovat oběti v tom, aby se účastnily trestního řízení jako svědci. (7) Zatímco práva obětí v trestním řízení, včetně práva na ochranu a odškodnění, jsou stanovena rámcovým rozhodnutím Rady ze dne 15. března 2001 o postavení obětí v trestním řízení (2001/220/SVV)[15], je nezbytné přijmout zvláštní opatření na ochranu obětí obchodování s lidmi, které jsou zranitelné. Těmto obětem, jež nesou následky trestné činnosti související s obchodováním s lidmi, by měla být poskytována ochrana před zastrašováním a před druhotným poškozením, což je další poškození nebo trauma v důsledku způsobu, jakým se řízení provádí. Rovněž by měla být zavedena zvláštní opatření pro zajištění účinné ochrany a odškodnění. (8) Obětem musí být umožněno účinné vykonávání jejich práva. Z tohoto důvodu by jim měla být k dispozici odpovídající pomoc před trestním řízením, v jeho průběhu a po jeho skončení. Tímto rámcovým rozhodnutím se ukládá členským státům povinnost poskytnout každé oběti takovou pomoc, jež jí umožní, aby se zotavila. (9) Zatímco směrnice 2004/81/ES upravuje pravidla pro vydávání povolení k pobytu pro státní příslušníky třetích zemí, kteří jsou oběťmi obchodování s lidmi, a směrnice 2004/38/ES upravuje právo občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, včetně ochrany před vyhoštěním, toto rámcové rozhodnutí stanoví zvláštní ochranná opatření pro každou oběť obchodování s lidmi a nezabývá se podmínkami jejich pobytu na území členských států ani dalšími otázkami spadajícími do pravomoci Společenství. (10) Každý členský stát by měl zajistit, aby kromě pomoci dostupné dospělým uplatňoval i zvláštní opatření na ochranu dětským obětem. (11) Každý členský stát by měl zavést a/nebo posílit politiky pro prevenci obchodování s lidmi, včetně opatření na snížení poptávky, která podporuje všechny formy vykořisťování, prostřednictvím výzkumu, šíření informací, zvyšování informovanosti a vzdělávání. Při takových iniciativách by měl každý členský stát zohledňovat rozdíly v situaci žen a mužů a dbát na dodržování práv dětí. (12) [Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/…/ES ze dne …, kterou se stanoví minimální postihy proti zaměstnavatelům státních příslušníků třetích zemí s nelegálním pobytem,] zavádí tresty pro zaměstnavatele státních příslušníků třetích zemí s nelegálním pobytem, kteří nebyli obviněni či usvědčeni z obchodování s lidmi, ale využívají práce nebo služeb osoby, o které je jim známo, že obětí obchodování s lidmi je. Kromě toho by členské státy měly zvážit možnost ukládat sankce uživatelům jakýchkoli služeb poskytovaných osobou, o které je jim známo, že je obětí obchodování s lidmi. Taková kriminalizace by se mohla týkat zaměstnavatelů státních příslušníků třetích zemí s legálním pobytem a zaměstnavatelů občanů EU, jakož i osob zakupujících sexuální služby od oběti obchodování s lidmi, bez ohledu na jejich státní příslušnost. (13) Měly by být zřízeny vnitrostátní systémy sledování nebo srovnatelné mechanismy, například národní zpravodajové, za účelem sběru dat a posuzování trendů v obchodování s lidmi, měření výsledků politiky boje proti němu a poskytování poradenství vládám a parlamentům o postupu proti obchodu s lidmi. Takové mechanismy a opatření jsou nezbytné k zavedení účinné politiky boje proti obchodování s lidmi. (14) Vzhledem k tomu, že cíle sledovaného tímto rámcovým rozhodnutím, tedy bojovat proti obchodování s lidmi, nemůže být dosaženo uspokojivě na úrovni členských států, a proto, z důvodu jeho rozsahu a účinku, jej může být dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity podle článku 2 Smlouvy o Evropské unii, jak je uvedena v článku 5 Smlouvy o založení Evropského společenství. V souladu se zásadou proporcionality podle výše uvedeného článku nepřekročí toto rámcové rozhodnutí rámec toho, co je nezbytné pro dosažení cílů této smlouvy. (15) Toto rámcové rozhodnutí ctí základní práva a dodržuje zásady uznané především Listinou základních práv Evropské Unie, zejména lidskou důstojnost, zákaz otroctví, nucené práce a obchodování s lidmi, zákaz mučení a nelidského či ponižujícího zacházení anebo trestu, práva dětí, právo na svobodu a bezpečnost, svobodu projevu a právo na informace, ochranu osobních údajů, právo na účinnou právní ochranu a spravedlivý proces a zásadu zákonnosti a přiměřenosti trestných činů a trestů. Cílem tohoto rámcového rozhodnutí je především zajistit úplné dodržování uvedených práv a zásad, PŘIJALA TOTO RÁMCOVÉ ROZHODNUTÍ: Článek 1 Trestné činy obchodování s lidmi 1. Každý členský stát přijme opatření nezbytná k zajištění trestnosti těchto jednání: najímání, převoz, převod, ukrývání nebo příjem osob za použití hrozeb či síly nebo jiných forem nátlaku, únosu, podvodu, klamu, zneužití moci či zranitelného postavení nebo poskytnutím či obdržením platby či výhod s cílem získat souhlas osoby, jež má kontrolu nad jinou osobou, za účelem vykořisťování. 2. Zranitelným postavením je takové postavení, v němž osoba nemá jinou skutečnou nebo přijatelnou možnost než podvolit se zneužívání. 3. Vykořisťování zahrnuje přinejmenším využívání jiné osoby k prostituci nebo jiné formy pohlavního vykořisťování, nucenou práci nebo služby, otroctví či praktiky podobné otroctví, nevolnictví, využívání činností souvisejících s žebráním či nedovolených činností nebo odebrání orgánů. 4. Souhlas oběti obchodování s lidmi s vykořisťováním, ať už zamýšleným či skutečným, je nepodstatný, pokud bylo použito kteréhokoli ze způsobů uvedených v odstavci 1. 5. Pokud se jednání uvedené v odstavci 1 týká dítěte, je postihováno jako obchodování s lidmi i tehdy, nebylo-li použito způsobů uvedených v odstavci 1. 6. Pro účely tohoto rámcového rozhodnutí se za „dítě“ považuje osoba mladší 18 let. Článek 2 Návod, pomoc, účastenství a pokus Každý členský stát přijme opatření nezbytná k zajištění trestnosti návodu a pomoci, účastenství a pokusu o spáchání protiprávních jednání uvedených v odstavci 1. Článek 3 Sankce a přitěžující okolnosti 1. Každý členský stát přijme opatření nezbytná k zajištění toho, aby protiprávní jednání uvedené v článcích 1 a 2 bylo postihováno trestem odnětí svobody s horní hranicí trestní sazby nejméně šest let. 2. Každý členský stát přijme opatření nezbytná k zajištění toho, aby protiprávní jednání vymezené v článku 1 bylo postihováno trestem odnětí svobody s horní hranicí trestní sazby nejméně deset let, pokud k nim došlo za jedné z těchto okolností: a) trestný čin spáchal veřejný činitel při výkonu svých pravomocí; b) trestný čin byl spáchán na oběti, která byla obzvláště zranitelná. d) trestný čin byl spáchán v rámci zločinného spolčení ve smyslu rámcového rozhodnutí 2008/841/SVV[16]. 3. Každý členský stát přijme opatření nezbytná k zajištění toho, aby protiprávní jednání vymezené v článku 1 bylo postihováno trestem odnětí svobody, jehož horní hranice činí nejméně dvanáct let, pokud k nim došlo za těchto okolností: a) trestným činem byl ohrožen život oběti; b) trestný čin byl spáchán za užití hrubého násilí nebo jím byla oběti způsobena obzvláště závažná újma. Článek 4 Odpovědnost právnických osob 1. Každý členský stát přijme nezbytná opatření, aby zajistil, že právnické osoby lze činit odpovědnými za protiprávní jednání uvedené v článcích 1 a 2 spáchané v jejich prospěch osobou jednající samostatně nebo jako člen orgánu dotyčné právnické osoby, která v této právnické osobě působí ve vedoucím postavení na základě a) plné moci k zastupování dané právnické osoby nebo b) zmocnění rozhodovat jménem dané právnické osoby nebo c) zmocnění vykonávat kontrolu v rámci dané právnické osoby. 2. Členské státy rovněž zajistí, aby právnickou osobu bylo možno činit odpovědnou v případech, kdy nedostatek dohledu nebo kontroly ze strany osoby uvedené v odstavci 1 umožnil spáchání protiprávního jednání uvedeného v článcích 1 a 2 osobou jí podřízenou ve prospěch právnické osoby. 3. Odpovědnost právnické osoby podle odstavců 1 a 2 nevylučuje trestní stíhání fyzických osob pro spáchání protiprávního jednání uvedeného v článcích 1 a 2, návod k němu nebo účastenství na něm. 4. Pro účely tohoto rámcového rozhodnutí se za právnickou osobu považuje každý subjekt, který má podle příslušné právní úpravy právní subjektivitu, s výjimkou států nebo jiných veřejnoprávních korporací při výkonu veřejné moci a mezinárodních veřejnoprávních organizací. Článek 5 Sankce ukládané právnickým osobám 1. Každý členský stát přijme nezbytná opatření, aby právnickou osobu odpovědnou podle čl. 4 odst. 1 bylo možné postihnout účinnými, přiměřenými a odrazujícími sankcemi, které zahrnují pokuty trestní nebo jiné povahy a mohou zahrnovat i jiné sankce, například: a) zbavení oprávnění pobírat veřejné výhody nebo podpory; b) dočasný nebo trvalý zákaz provozování obchodní činnosti; c) uložení soudního dohledu; d) zrušení rozhodnutím soudu; e) dočasné nebo trvalé uzavření provozoven, jichž bylo využito ke spáchání trestného činu. Článek 6 Neukládání sankcí obětem Každý členský stát umožní, aby oběti obchodování s lidmi nebyly stíhány nebo aby jim nebyly ukládány tresty za nedovolenou činnost, jíž se účastnily v důsledku toho, že se s nimi zacházelo nezákonnými prostředky podle článků 1 a 2. Článek 7 Vyšetřování a trestní stíhání 1. Každý členský stát zajistí, aby vyšetřování nebo stíhání protiprávního jednání podle článků 1 a 2 nebylo podmíněno podáním oznámení nebo obvinění obětí a aby se v trestním řízení mohlo pokračovat i tehdy, pokud oběť svou výpověď stáhla. 2. Každý členský stát přijme nezbytná opatření, aby bylo možné trestně stíhat protiprávní jednání podle článků 1 a 2 dostatečně dlouhou dobu poté, co oběť dosáhla zletilosti, přičemž tato doba odpovídá závažnosti příslušného trestného činu. 3. Každý členský stát přijme nezbytná opatření, aby zajistil, že osoby, útvary a služby odpovědné za vyšetřování nebo stíhání protiprávního jednání podle článků 1 a 2 budou odpovídajícím způsobem vyškoleny. 4. Každý členský stát přijme nezbytná opatření, aby zajistil, že osoby, útvary a služby odpovědné za vyšetřování nebo stíhání protiprávního jednání podle článků 1 a 2 budou mít k dispozici nástroje k vyšetřování případů organizované trestné činnosti, jako je odposlech telefonních hovorů, elektronické sledování a finanční vyšetřování. Článek 8 Soudní příslušnost a spolupráce při trestním stíhání 1. Každý členský přijme opatření nezbytná k určení své příslušnosti ve vztahu k protiprávnímu jednání uvedenému v článcích 1 a 2 a spáchanému a) zcela nebo zčásti na jeho území; nebo b) pachatelem, který je státním příslušníkem tohoto státu nebo má obvyklé bydliště na jeho území; nebo c) na jeho státním příslušníkovi nebo na osobě, která má trvalý pobyt na jeho území; nebo d) ve prospěch právnické osoby usazené na jeho území. 2. Pokud jde odst. 1 písm. b), při trestním stíhání protiprávního jednání uvedeného v článcích 1 a 2 a spáchaného mimo území dotčeného členského státu přijme každý členský stát nezbytná opatření, aby zajistil, že stanovení jeho příslušnosti nepodléhá podmínce, že takové jednání je trestným činem ve státě, v němž bylo spácháno. 3. Pokud jde odst. 1 písm. b), při trestním stíhání protiprávního jednání uvedeného v článcích 1 a 2 a spáchaného mimo území dotčeného členského státu přijme každý členský stát nezbytná opatření, aby zajistil, že stanovení jeho příslušnosti nepodléhá podmínce, že trestní stíhání lze zahájit pouze na základě oznámení učiněného obětí v místě, kde byl trestný čin spáchán, nebo na základě oznámení státu, na jehož území byl trestný čin spáchán. 4. Spadá-li trestný čin do příslušnosti soudu více členských států a může-li každý z těchto členských států vést účinné trestní stíhání na základě stejných skutečností, příslušné členské státy společně rozhodnou o tom, který z nich bude stíhat pachatele trestných činů, aby se soudní řízení pokud možno soustředilo v jednom členském státě. Za tímto účelem se členské státy mohou obracet na Eurojust či na jinou instituci nebo využít jiný mechanismus, který byl zřízen na úrovni Evropské unii pro usnadnění spolupráce mezi jejich soudními orgány a pro koordinaci jejich činností. Při rozhodování, který členský stát bude pachatele stíhat, se vezme zvláštní ohled na tyto okolnosti: - zda se jedná o členský stát, na jehož území byl trestný čin spáchán, - zda se jedná o členský stát, jehož je pachatel státním příslušníkem nebo v němž má trvalý pobyt, - zda se jedná o členský stát, z něhož pochází oběť, - zda se jedná o členský stát, na jehož území byl pachatel zadržen. Článek 9 Ochrana ohrožených obětí obchodování s lidmi v trestním řízení 1. Děti, které jsou oběťmi trestných činů uvedených v článcích 1 a 2, je třeba považovat za zvlášť ohrožené oběti podle čl. 2 odst. 2, čl. 8 odst. 4 a čl. 14 odst. 1 rámcového rozhodnutí Rady 2001/220/SVV. 2. Dospělý, jež je obětí trestného činu uvedeného v článcích 1 nebo 2, je považován za zvlášť ohroženou oběť podle čl. 2 odst. 2, čl. 8 odst. 4 a čl. 14 odst. 1 rámcového rozhodnutí Rady 2001/220/SVV na základě individuálního posouzení jeho situace provedeného příslušnými orgány s přihlédnutím k jeho věku, vyspělosti, zdravotnímu stavu, těhotenství, zdravotnímu postižení a dalším osobním či sociálním předpokladům a rovněž k tělesným nebo psychickým následkům trestné činnosti, jejíž byl obětí. 3. Aniž jsou dotčena práva obhajoby, každý členský stát zajistí, aby zvlášť ohroženým obětem bylo kromě práv stanovených v rámcovém rozhodnutí Rady 2001/220 zaručeno právo na zvláštní zacházení s cílem předejít jejich druhotnému poškození tak, že se v největší možné míře a v souladu s vnitrostátními právními předpisy zamezí: a) vizuálnímu kontaktu obětí a pachatelů i během podávání výpovědi, například výslechů a křížových výslechů, příslušnými prostředky, rovněž použitím audiovizuálních zařízení; b) dotazům na soukromý život, které nejsou naprosto nezbytné pro prokázání skutečností, na nichž se zakládá obvinění; c) tomu, aby oběť vypovídala ve veřejném zasedání; d) zbytečně opakovanému dotazování během vyšetřování, trestního stíhání a soudu. 4. Každý členský stát umožní v odůvodněných případech utajení totožnosti zvlášť ohrožené oběti v postavení svědka. 5. Každý členský stát zajistí, aby se obětem obchodování s lidmi dostalo na základě individuálního hodnocení rizika patřičné ochrany a aby oběti měly v případě potřeby přístup k programům ochrany svědků v souladu s podmínkami stanovenými ve vnitrostátních právních předpisech. 6. Každý členský stát zajistí, aby zvlášť ohrožené oběti měly během trestního řízení přístup k bezplatnému právnímu poradenství a k právnímu zastoupení za stejných podmínek, jaké má podle vnitrostátních právních předpisů obžalovaný, včetně za účelem požadování odškodného. Tímto odstavcem není dotčeno uplatňování článku 11, je-li obětí nezletilá osoba. Článek 10 Pomoc obětem 1. Každý členský stát zajistí, aby obětem byla poskytnuta pomoc před trestním řízením, v jeho průběhu a po jeho skončení, aby oběti mohly vykonávat práva stanovená rámcovým rozhodnutím 2001/220/SVV ze dne 15. března 2001 o postavení obětí v trestním řízení a tímto rámcovým rozhodnutím. 2. Jakmile příslušné orgány získají podezření, že určitá osoba byla obětí trestného činu uvedeného v článcích 1 a 2, zachází se s ní jako s obětí. 3. Každý členský stát přijme nezbytná opatření k tomu, aby ve spolupráci se subjekty pro pomoc obětem vytvořil příslušné mechanismy na celostátní a místní úrovni pro rychlé odhalování obětí a jejich podporu. 4. Obětem bude poskytnuta nezbytná pomoc a podpora ze strany členských států při trestním řízení, aby se mohly zotavit a uniknout vlivu pachatelů trestných činů, včetně poskytnutí bezpečného ubytování a hmotné pomoci, nezbytné lékařské péče zahrnující psychologickou pomoc a poradenství, poskytování informací, pomoci se zastupováním a prosazováním jejich zájmů v trestním řízení a v případě potřeby včetně přístupu k překladatelským a tlumočnickým službám. Členské státy zabezpečí splnění zvláštních potřeb nejohroženějších obětí. Článek 11 Zvláštní ochranná opatření pro děti Každý členský stát bude uplatňovat články 14 a 15 rámcového rozhodnutí o boji proti pohlavnímu zneužívání a pohlavnímu vykořisťování dětí a proti dětské pornografii, kterým se zrušuje rámcové rozhodnutí 2004/68/SVV. Článek 12 Prevence 1. Každý členský stát usiluje o zamezení poptávky podporující všechny formy vykořisťování. 2. Každý členský stát podporuje pravidelnou odbornou přípravu státních zaměstnanců, kteří se pravděpodobně dostanou do styku s oběťmi a možnými oběťmi, včetně policistů v přímém výkonu služby, jež jim pomůže při odhalování obětí a možných obětí a při jednání se zvlášť ohroženými oběťmi podle čl. 9 odst. 1 a čl. 9 odst. 2 tohoto rámcového rozhodnutí. 3. Aniž je dotčeno právo Společenství, každý členský stát zváží, zda bude trestně stíhat využívání služeb osoby, která je vykořisťována způsoby uvedenými v článcích 1 a 2, s vědomím, že tato osoba je obětí trestného činu podle článků 1 a 2. Článek 13 Sledování Členské státy přijmou nezbytná opatření k tomu, aby ustanovily národní zpravodaje nebo jiné srovnatelné mechanismy. Úkolem takových mechanismů je přinejmenším dohled nad prováděním opatření podle tohoto rámcového rozhodnutí. Článek 14 Místní působnost Toto rámcové rozhodnutí se vztahuje i na Gibraltar. Článek 15 Zrušení rámcového rozhodnutí 2002/629/SVV Rámcové rozhodnutí Rady 2002/629/SVV o boji proti obchodování s lidmi se zrušuje. Článek 16 Provedení 1. Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s tímto rámcovým rozhodnutím do [dvou let od jeho přijetí]. 2. Ke stejnému dni sdělí členské státy generálnímu sekretariátu Rady a Komisi znění ustanovení, kterými se v jejich vnitrostátním právu zavádějí povinnosti z něj vyplývající. Na základě těchto údajů a písemné zprávy předložené Komisí prověří Rada nejpozději do [čtyř let od přijetí tohoto rámcového rozhodnutí], do jaké míry dosáhly členské státy souladu s tímto rámcovým rozhodnutím. Článek 17 Vstup v platnost Toto rámcové rozhodnutí vstupuje v platnost dnem zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie . V Bruselu dne . Za Radu předseda / předsedkyně [1] Sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů – Plán pro dosažení rovného postavení žen a mužů 2006–2010 {SEK(2006) 275}, COM(2006) 92 v konečném znění. [2] Sdělení komise – Směrem ke strategii EU o právech dítěte {SEK(2006) 888}, {SEK(2006) 889}, KOM(2006) 367 v konečném znění. [3] Rámcové rozhodnutí Rady ze dne 15. března 2001 o postavení obětí v trestním řízení (2001/220/SVV), Úř. věst. L 82, 22.3.2001, s.1. [4] Směrnice Rady 2004/81/ES ze dne 29. dubna 2004 o povolení k pobytu pro státní příslušníky třetích zemí, kteří jsou oběťmi obchodování s lidmi nebo obdrželi pomoc k nedovolenému přistěhovalectví a kteří spolupracují s příslušnými orgány, Úř. věst. L 261, 6.8.2004, s. 85. [5] Směrnice Rady 2004/80/ES ze dne 29. dubna 2004 o odškodňování obětí trestných činů, Úř. věst. L 261, 6.8.2004, s. 15. [6] Úř. věst. L 300, 11.11.2008. s. 42. [7] Rámcové rozhodnutí Rady ze dne 13. června 2002 o evropském zatýkacím rozkazu a postupech předávání mezi členskými státy, Úř. věst. L 190, 18.7.2002. [8] Návrh rámcového rozhodnutí Rady o předcházení kompetenčním sporům v trestním řízení a jejich řešení, předložený dne 20. ledna 2009 Českou republikou, Polskem, Slovinskem, Slovenskem a Švédskem. Dokument Rady č. 5208/09. [9] Úř. věst. C , , s. . [10] Úř. věst. L 203, 1.8.2002. s. 1. [11] Úř. věst. C 311, 9.12.2005. s. 1. [12] Úmluva Organizace spojených národů o právech dítěte, přijata a otevřena k podpisu, ratifikaci a přistoupení na základě rezoluce Valného shromáždění OSN 44/25 ze dne 20. listopadu 1989. [13] Protokol Organizace spojených národů o prevenci, potlačování a trestání obchodování s lidmi, zvláště se ženami a dětmi, který doplňuje Úmluvu OSN o boji s mezinárodním organizovaným zločinem sepsaný v Palermu v roce 2000. [14] Úmluva Rady Evropy o opatření proti obchodování s lidmi, Varšava, 16.5.2005, Řada smluv Rady Evropy č. 197. [15] Úř. věst. L 82, 22.3.2001. s. 1. [16] Úř. věst. L 300, 11.11.2008. s. 42.