ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ECB považuje za důležité v dostatečném rozsahu zachovat činnosti bank související s vytvářením trhu s cílem zachovat nebo zvýšit likviditu aktiv a trhu, umírněnou cenovou volatilitu a zvýšit odolnost trhů s cennými papíry vůči šokům. Toto je zásadní pro finanční stabilitu, provádění a plynulou transmisi měnové politiky a financování ekonomiky. Jakékoli regulatorní opatření by se proto mělo vyvarovat negativních důsledků na činnosti související s vytvářením trhu, které nejsou odůvodněny významným rizikem.

Při provádění důkladného přezkumu činností souvisejících s vytvářením trhu v souladu s čl. 9 odst. 1 navrhovaného nařízení by orgánu dohledu měly věnovat zvláštní pozornost potenciálním účinkům těchto činností na finanční stabilitu. Činnosti související s vytvářením trhu, které zůstanou zachovány v základní úvěrové instituci, by měly být v souladu s účely navrhovaného nařízení. Tyto činnosti by zejména neměly vést k vytvoření banky, jejíž velikost nebo propojenost nedovoluje její selhání, a neměly by zahrnovat činnost obchodování na vlastní účet pod zástěrkou vytváření trhu, jež by v konečném důsledku mohla ohrozit finanční stabilitu. Proto by bylo prospěšné vyjasnit, že příslušný orgán může vydat souhlas s tím, aby základní úvěrová instituce prováděla činnosti související s vytvářením trhu, které neohrožují finanční stabilitu dané instituce nebo celý finanční systém Unie či jeho část (28). S ohledem na shora uvedené skutečnosti ECB rovněž navrhuje určité změny s cílem zajistit účinné provedení závěrů příslušného orgánu, pokud se týká obchodní činnosti, která by měla být prováděna v rámci obchodního subjektu (29).

ECB navrhuje přesnější definici vytváření trhu (30) tím, že do navrhované definice vytváření trhu v souladu s prvky obsaženými v definici obchodování na vlastní účet doplní slova „nebo v rozumném očekávání potenciální klientské činnosti“. Kromě toho ECB doporučuje uvést do souladu definici vytváření trhu v rámci právních předpisů Unie, a to s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 236/2012 (31), jež se týká prodeje na krátko a některých aspektů swapů úvěrového selhání, a se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2014/65/EU (32) o trzích finančních nástrojů. Nevýhodou navrhovaného nařízení je, že neobsahuje definici pojmu „významné tržní riziko“. ECB navrhuje, aby byl pojem „vytváření trhu“ uveden do hlubšího souladu s nařízením (EU) č. 236/2012.
1.2

Navrhované nařízení vyvolalo na trzích nejistotu ohledně konečného termínu pro přechod, a vyvstala zde tudíž naléhavá potřeba jasných pravidel. Další obavou je nedostatek právní jistoty v případě, že navrhované nařízení bude přijato až po datu stávajícího konečného termínu, tj. 1. únoru 2014. Tuto obavu by částečně řešila navrhovaná zpětná účinnost navrhovaného nařízení, tj. od 31. ledna 2014. Mělo by se v co největší míře zamezit situaci, kdy stávající konečný termín přechodu bude platit až do doby přijetí navrhovaného nařízení a trhy by tak během této doby byly v nejistotě ohledně přijetí navrhovaného nařízení.
1.2.

ECB upozorňuje na to, že konzultační povinnost se zakládá nejen na čl. 5 odst. 3 nařízení (ES) č. 2494/95 (2), ale též na výše uvedených ustanoveních Smlouvy. ECB zdůrazňuje své nedávné doporučení, že 2. bod odůvodnění navrhovaného nařízení Evropského parlamentu a Rady o harmonizovaných indexech spotřebitelských cen a o zrušení nařízení (ES) č. 2494/95 (3) by měl zohlednit povinnost konzultovat ECB ke všem právním aktům spadajícím do rámce HISC (4).
3.1.

Pokud jde o pravomoc Komise přijímat akty v přenesené pravomoci na základě článku 290 Smlouvy, považuje ECB prahovou hodnotu, pod níž nejsou členské státy povinny poskytovat dílčí indexy harmonizovaných indexů, a seznam dílčích indexů, které členské státy nemusí vytvářet (9), za zásadní prvky navrhovaného nařízení. Tyto prvky jsou zcela zásadní pro zajištění spolehlivých a harmonizovaných cenových indexů. Změny těchto parametrů mají přímý vliv na pokrytí a správnost indexů. Podstatně ovlivňují jejich kvalitu a spolehlivost. Z toho důvodu se ECB domnívá, že pro stanovení pravidel upravujících tyto klíčové prvky rámce HISC nejsou akty v přenesené pravomoci vhodným právním nástrojem. Tyto otázky by měly být rozhodnuty a upraveny v navrhovaném nařízení. ECB navrhuje do čl. 5 odst. 6 a 7 zapracovat zavedené prahové hodnoty, tj. jedno promile celkových výdajů zahrnutých do HISC a jedno procento v případě indexů cen nemovitostí obývaných vlastníky a indexů cen bytových nemovitostí.
1.3

ECB zatím nezjistila žádné konkrétní známky systémového rizika, které by představovali obchodníci s komoditami a kvůli kterému by bylo v této fázi nezbytné zrušit v současnosti platné výjimky z požadavků na velké expozice a kapitálových požadavků. Obchodníci s komoditami působící v Evropě obecně využívají finanční páku v menší míře než banky a jejich kapitálové struktury jsou ve srovnání s bankami odolnější. Obvykle mají relativně nízký poměr aktiv k vlastnímu kapitálu a nezdá se, že by podobně jako banky prováděli transformace splatnosti a likvidity. Kromě toho se zdá, že propojení s bankovním systémem prostřednictvím dluhu a s tím spojené míry selhání je poměrně omezené. Přímá expozice bank vůči obchodníkům s komoditami se zdá být relativně nízká, což snižuje potenciální riziko nákazy. I přes výrazný růst trhů s komoditními deriváty za posledních 15 let neexistují přesvědčivé důkazy o tom, že by obchodování s komoditními deriváty mělo nepříznivé účinky na širší finanční systém. Podrobná analýza dopadů se však jeví jako nezbytný krok k přijetí správného rozhodnutí o zrušení výjimek nebo o dočasném prodloužení jejich platnosti. Pozornost je třeba věnovat zejména otázkám týkajícím se rovných podmínek ve vztahu k úvěrovým institucím, které obchodují s komoditami.
2.2.1

ECB je jediným z orgánů Unie uvedených v čl. 13 odst. 1 SEU, kterému byla přiznána mezinárodní právní subjektivita (18). ECB v souladu s články 6.1 a 6.2 statutu ESCB v oblasti mezinárodní spolupráce týkající se úkolů svěřených ESCB rozhoduje o způsobu zastoupení ESCB a o tom, zda se ECB a s jejím souhlasem rovněž národní centrální banky mohou podílet na činnosti mezinárodních měnových institucí. Článek 6.3 statutu ESCB stanoví, že tato ustanovení se použijí, aniž jsou dotčena vhodná opatření, která přijme Rada na základě čl. 138 odst. 2 SFEU pro zajištění jednotného zastoupení eurozóny v mezinárodních finančních institucích a konferencích. ECB by měla i nadále zastávat významnou úlohu při zastupování eurozóny v MMF, tj. úlohu, která plně zohledňuje skutečnost, že Eurosystém nezávisle vykonává zvláštní pravomoci, které jsou mu svěřeny na základě SFEU a statutu ESCB, stejně jako ECB vykonává pravomoci, které jsou jí svěřeny nařízením (EU) č. 1024/2013. Tato úloha musí zahrnovat přinejmenším práva, která ECB jakožto zástupce Eurosystému v současné době má jako pozorovatel v MMF, tj. právo obracet se na orgány MMF a předkládat jim písemná vyjádření. Povede-li uspořádání jednotného vnějšího zastoupení k rozšíření práv eurozóny v MMF, může být zapotřebí tuto úlohu dále rozšířit. ECB se s ohledem na výše uvedené domnívá, že cíle, kterým je dosažení jednotného zastoupení eurozóny v MMF, lze dosáhnout jen při plném respektování vlivu nezávislého výkonu zvláštních pravomocí ECB v oblasti vnějšího zastoupení. Stanoviska a výsledné postoje eurozóny by měly být pečlivě koordinovány a měly by být vyjadřovány jednotně. To však znamená, že uspořádání jednotného zastoupení musí v plném rozsahu zohlednit vnitřní rozdělení pravomocí a příslušné mandáty různých orgánů Unie, jakož i záruky nezávislosti zakotvené ve Smlouvě, jejichž cílem je chránit Eurosystém před veškerými politickými tlaky, aby mohl účinně naplňovat cíle, které se vážou k jeho úkolům.
1.2.

ECB má obavy ohledně rizik, která mohou vzniknout, pokud by navzdory režimu zachovávání mlčenlivosti uplatňovanému ústředními protistranami pronikly informace vyplývající z obchodů ESCB na veřejnost a pokud by účastníci trhu mohli obchody národních centrálních bank ESCB identifikovat. To by mohlo mít nepříznivý dopad na plnění úkolů národních centrálních bank, s nimiž tyto obchody souvisejí, zejména v oblasti operací měnové politiky a devizových operací, u nichž je zapotřebí zachovat důvěrnost (6). Nezamýšleným důsledkem povinnosti smluvních stran členů ESCB oznamovat veškeré údaje o svých transakcích do registrů obchodních údajů je to, že vznikne nepřímá oznamovací povinnost ohledně obchodů centrálních bank, což snižuje účinnost výjimky udělené členům ESCB. Je proto důležité chránit účetnictví členů ESCB a zachovat efektivnost signalizace na základě operací centrálních bank (7).
Zadruhé, co se týče toho, které návrhy rozhodnutí by měly podléhat souhlasu emisní centrální banky, má ECB za to, že navrhované nařízení by mělo zajistit zapojení emisních centrálních bank v souvislosti s některými dalšími klíčovými aspekty řízení rizik ústředních protistran. ECB se domnívá, že ve vztahu k ústředním protistranám Unie i ústředním protistranám ze třetích zemí by měl být souhlas emisní centrální banky vyžadován i v případě návrhů rozhodnutí týkajících se maržových požadavků (článek 41). To je důležité pro emisní centrální banku vzhledem k zásadní souvislosti mezi řízením rizika likvidity, jež je ve středu pozornosti emisní centrální banky, a postupy v oblasti marží uplatňovanými ústřední protistranou. Například opatření týkající se výběru marží v průběhu dne mají významný vliv na schopnost ústřední protistrany získat zdroje k pokrytí svých potřeb likvidity v příslušném okamžiku splatnosti. Procesy a postupy týkající se marží včetně pravidel pro úpravu výše marží v době napětí na trhu mohou mít též významný dopad na procykličnost: jsou-li nesprávně řízeny, mohou vytvářet značný tlak na likviditu členů clearingového systému, a případně tak narušit schopnost emisní centrální banky naplňovat své cíle v oblasti měnové politiky.

Kromě toho by navrhované nařízení mělo stanovit, že se vyžaduje souhlas emisní centrální banky s rozhodnutími, která se týkají přezkumu modelů, stresového testování a zpětného testování pro účely validace modelů a parametrů, které ústřední protistrana přijala k výpočtu svých maržových požadavků, příspěvků do fondu pro riziko selhání, požadavků na kolaterál a jiných mechanismů kontroly rizik podle článku 49 nařízení (EU) č. 648/2012. To je pro emisní centrální banku důležité, protože rozhodnutí podle článku 49 mohou mít přímý dopad na to, jak ústřední protistrana plní procesní a věcné požadavky podle nařízení (EU) č. 648/2012, ve vztahu k nimž musí dát emisní centrální banka jinak souhlas. Například změna metodiky, kterou ústřední protistrana používá pro stresové testování přiměřenosti svých požadavků na kolaterál, by měla přímý dopad na to, jak ústřední protistrana plní povinnosti týkající se kolaterálu podle článku 46 nařízení (EU) č. 648/2012.

Konkrétní pozměňovací návrhy ECB ohledně druhů rozhodnutí, u nichž by měl být vyžadován souhlas emisní centrální banky, jsou uvedeny ve zvláštním technickém pracovním dokumentu, který je součástí tohoto stanoviska.
1.4.

ECB se domnívá, že navrhovaná směrnice představuje pouze částečnou harmonizaci a že by bylo vhodné přijmout další reformy s cílem podpořit hlubší harmonizaci v oblasti hierarchie pohledávek věřitelů v případě platební neschopnosti bank. Právní předpisy Unie by především měly obsahovat pravidlo o obecném přednostním postavení vkladatelů založené na stupňovitém přístupu. Tím by se zvýšila způsobilost k řešení krize, neboť by se vyjasnila hierarchie věřitelů a usnadnilo rozdělení ztrát mezi nezajištěné dluhové nástroje bank před některými provozními závazky, a zároveň by se zmírnily obavy v souvislosti se zásadou, „že se žádný věřitel nesmí dostat do méně výhodného postavení, než do jakého by se dostal při běžném úpadkovém řízení“ (6).
ECB poukazuje na acquis ve věci kolizní normy podle článku 9 směrnice 2002/47/ES, podle které se zaknihované cenné papíry na přeshraničním základě řídí právem jediné země, a to země, v níž je veden příslušný účet, na němž jsou cenné papíry drženy prostřednictvím uschovatele. Toto pravidlo, jehož cílem je usnadnit přeshraniční operace s cennými papíry kryté finančním zajištěním, odráží acquis podle čl. 9 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/26/ES ( 9 ) ; uvedený čl. 9 odst. 2 rovněž stanoví, že rozhodným je jen jedno právo - a sice právo země příslušného účtu. V tomto směru by ECB ráda připomněla, že při přijímání směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/44/ES ( 10 ) , jejímž cílem bylo mimo jiné zahrnout do oblasti působnosti směrnice 2002/47/ES úvěrové pohledávky (tj. bankovní úvěry), nebyl článek 9 směrnice změněn, neboť se stále jednalo o obsahu článku 14 nařízení (ES) č. 593/2008. S ohledem na acquis a zejména na článek 9 směrnice 2002/47/ES a čl. 9 odst. 2 směrnice 98/26/ES je dán silný důvod vymezit pro úvěrové pohledávky jediné rozhodné právo, stejně jako to unijní zákonodárce učinil v případě zaknihovaných cenných papírů. S ohledem na čl. 14 odst. 1 nařízení (ES) č. 593/2008 a čl. 4 odst. 2 navrhovaného nařízení by nejúčinnějším způsobem, jak minimalizovat počet práv rozhodných pro úvěrové pohledávky, bylo i v případě bankovních úvěrů odkázat na právo postoupené pohledávky. Tím by se v případě bankovních úvěrů mobilizovaných jako zajištění dosáhlo obdobné úrovně právní jistoty a jednoznačnosti, jaké bylo dosaženo v případě zajišťovacích transakcí s cennými papíry.
2.2.3.

V neposlední řadě ECB vítá povinnost členských států zahrnout do svého fiskálního plánování střednědobý vývoj růstu výdajů vládních institucí, který by byl očištěn o vliv diskrečních opatření na straně příjmů a který by měl závaznou a trvalou povahu. Na rozdíl od výdajových pravidel uvedených v rozpočtovém paktu, která reprodukují Pakt o stabilitě a růstu, stanoví výdajové pravidlo v navrhované směrnici pevné víceleté cíle v oblasti výdajů, které mají být uplatňovány po dobu trvání volebního období hned, jak se nové vlády ujmou funkce. Roční rozpočty musí tyto cíle během uvedeného období respektovat. I když by toto pevné pravidlo mohlo podpořit fiskální disciplínu a vytvořit dodatečný fiskální prostor v době hospodářského rozmachu, bylo by zapotřebí blíže vyjasnit otázku vynutitelnosti tohoto pravidla ve střednědobém horizontu. Kromě toho je zapotřebí, aby navrhovaná směrnice vyjasnila, zda by členské státy musely upravit své roční cíle v oblasti výdajů v případě, že se vývoj ekonomiky odchýlí od předpokladů, z nichž členské státy vycházely při stanovení svých víceletých cílů v oblasti výdajů.
Do budoucna mohou společní normotvůrci zvážit, zda by nebylo vhodné formalizovat a rozšířit úlohu orgánu EBA, pokud se týká transparentnosti finančních institucí, a přitom zamezit zdvojení zpravodajské povinnosti. Orgán EBA by zejména mohl být pověřen, aby integroval vykazování pro účely dohledu a kvantitativní požadavky na zveřejnění podle pilíře 3, které pro finanční instituce stanoví právní předpisy Unie, do jednotného rámce pro vykazování, v němž by údaje zveřejňované podle pilíře 3 tvořily dílčí soubor údajů, které se vykazují pro účely dohledu. Integrace těchto dvou datových toků by orgánu EBA umožnila vytvořit a udržovat centrální soubor údajů, který by zahrnoval informace zveřejněné v souladu s kvantitativními požadavky na zveřejnění podle pilíře 3 a získané z údajů pro účely dohledu. Pro úvěrové instituce by tento rámec byl prospěšný, neboť by příslušné informace vykazovaly pouze jednou, přičemž orgány obezřetnostního dohledu a jiní uživatelé údajů by získali jednodušší přístup k daným údajům.
Jak je zdůrazněno ve zprávě pěti předsedů o dokončení evropské hospodářské a měnové unie, ECB podporuje záměr pověřit ESM úkolem poskytovat důvěryhodné společné jištění pro Jednotný fond pro řešení krizí. Jak již ECB dříve uvedla ( 12 ) , vítá návrh zavést dodatečný mechanismus jištění, který by mohl být aktivován za výjimečných okolností, pokud by příspěvky ex ante v Jednotném fondu pro řešení krizí nebyly dostatečné a příspěvky ex post by nebyly pro účely pokrytí výdajů fondu ihned k dispozici, a to formou sjednání výpůjčky nebo jiné formy podpory od úvěrových a finančních institucí nebo jiných třetích stran. Toto jištění by mělo být zavedeno co nejdříve a nejpozději před koncem přechodného období stanoveného v nařízení (EU) č. 806/2014, které končí 1. ledna 2014.
S poukazem na dobře fungující spolupráci mezi zúčastněnými stranami programu Pericles IV ECB opakuje svůj názor, že by bylo užitečné, kdyby Komise při přípravě pracovních programů, jež mají být v rámci tohoto programu financovány, úzce spolupracovala s ECB a Europolem a zapojila je do této přípravy, zejména za účelem společného posuzování iniciativ, aby se předešlo možné duplicitě a překrývání mezi tímto programem, jinými relevantními programy a vzdělávacími aktivitami ECB ( 4 ) . Tato spolupráce by rovněž usnadnila realizaci společné strategie boje proti padělání eura a souvisejícím podvodům. Článek 10 navrhovaného nařízení by proto měl být pozměněn tak, aby stanovil povinnost Komise v souvislosti s pracovními programy předem konzultovat hlavní zúčastněné strany, včetně ECB a Europolu. Komise by měla ECB poskytnout dostatečný čas na seznámení se s dokumentací týkající se pracovních programů, které mají být zavedeny podle článku 10 ( 5 )
S cílem omezit dodatečnou zátěž, kterou bude toto nové podávání zpráv EBA pro příslušné orgány představovat, by měly být příslušné orgány povinny podávat jen informace, které EBA neposkytly jinou cestou. Pokud se například EBA účastní kolegií orgánů dohledu a prostřednictvím těchto kolegií obdrží informace o relevantním závažném nedostatku, neměly by být příslušné orgány povinny tyto informace EBA znovu oznamovat. EBA by tedy měl v nejvyšší možné míře využívat již existující informační kanály. Dohoda o praktických postupech pro výměnu informací, kterou má podle čl. 57a odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/849 ( 8 ) do 10. ledna 2019 uzavřít ECB s orgány dohledu v oblasti boje proti praní peněz a financování terorismu všech členských států, bude v této souvislosti představovat významný kanál pro výměnu informací o relevantních případech porušení požadavků v oblasti boje proti praní peněz a financování terorismu a porušení pravidel obezřetnostního dohledu. EBA by měl mít k informacím vyměňovaným na základě této dohody přímý přístup. Přímý přístup by představoval nejúčinnější způsob zajištění včasného sdílení relevantních informací s EBA. Tato úprava by umožnila EBA získávat informace bez zbytečného zdržení a příslušné orgány, které jsou stranami uvedené dohody, by nemusely EBA tytéž informace oznamovat.
V souladu s čl. 50 odst. 2 Smlouvy o Evropské unii stanoví dohoda o vystoupení podmínky vystoupení Spojeného království z Unie a Euratomu s přihlédnutím k jejich budoucím vztahům. K uzavření dohody o budoucích vztazích mezi Unií a Spojeným královstvím dojde poté, co se Spojené království stane třetí zemí. V souladu s čl. 127 odst. 4 a čl. 282 odst. 5 SFEU a relevantní judikaturou Unie ( 7 ) by ECB měla být konzultována k dohodě o budoucích vztazích mezi Unií a Spojeným královstvím, pokud jde o záležitosti spadající do působnosti ECB.
1.1.

Union économique et monétaire ouest-africaine - UEMOA) a Hospodářského a měnového společenství střední Afriky (Communauté économique et monétaire de l’Afrique Centrale - CEMAC) a Komorám výslovně umožní, aby namísto změn dohod, na které se odkazuje v rozhodnutí Rady 98/683/ES, uzavřely nové dohody, které v plném rozsahu nahradí stávající dohody mezi nimi. Doporučení rovněž počítá s případným přejmenováním měn unie UEMOA, společenství CEMAC a Komor. V doporučení se navrhují menší změny rozhodnutí Rady 98/683/ES ( 2 ) , které Francii a příslušným třetím zemím Západoafrické hospodářské a měnové unie (économique et monétaire ouest-africaine - UEMOA) a Hospodářského a měnového společenství střední Afriky (Communauté économique et monétaire de l’Afrique Centrale - CEMAC) a Komorám výslovně umožní, aby namísto změn dohod, na které se odkazuje v rozhodnutí Rady 98/683/ES, uzavřely nové dohody, které v plném rozsahu nahradí stávající dohody mezi nimi. Doporučení rovněž počítá s případným přejmenováním měn unie UEMOA, společenství CEMAC a Komor.
4.4.2

Pokud jde o strukturu rámce dohledu ( 93 ) , je třeba dále vyjasnit úlohu, kterou má plnit společný výbor. ECB zároveň vítá své začlenění do fóra dohledu jako pozorovatel, neboť tato úloha poskytne ECB stejný přístup k dokumentaci a informacím jako hlasujícím členům ( 94 ) . ECB by ráda upozornila legislativní orgány Unie na skutečnost, že ECB by ve své roli pozorovatele přispívala k činnosti fóra dohledu jako emisní centrální banka, která odpovídá za dohled nad tržními infrastrukturami, i jako orgán obezřetnostního dohledu nad úvěrovými institucemi. ECB dále poznamenává, že kromě toho, že by byla pozorovatelem ve fóru dohledu, byla by ECB jako příslušný orgán rovněž součástí společného vyšetřovacího týmu. V tomto ohledu by legislativní orgány Unie mohly dále zvážit složení společných vyšetřovacích týmů ( 95 ) , aby se zajistilo přiměřeně významné zapojení dotčených příslušných orgánů. Ze stejného důvodu se ECB domnívá, že by měl být zvýšen maximální počet účastníků společných vyšetřovacích týmů, a to s ohledem na kritičnost, složitost a rozsah služeb třetích stran v oblasti IKT.
Pokud jde o úroveň uplatňování minimální výstupní úrovně, Komise navrhla, aby byla použita na nejvyšší úrovni konsolidace. V rámci bankovních skupin je to spojeno s mechanismem přerozdělování dopadu vzniklého na nejvyšší úrovni konsolidace mezi mateřským podnikem a dceřinými podniky ( 8 ) . Tento mechanismus umožňuje bankovním skupinám v EU, které jsou vázány minimální výstupní úrovní, alokovat v rámci skupiny kapitál účinněji ve srovnání s uplatňováním na individuální úrovni, a to při současném zohlednění příslušné rizikovosti přítomnosti skupiny v každém členském státě. Zavedení zvláštních požadavků na minimální výstupní úroveň na subkonsolidované úrovni členského státu však může bankovní skupiny stále motivovat k reorganizaci činností tak, aby minimalizovaly dopad minimální výstupní úrovně na jednotlivé části skupiny způsobem, který by mohl být potenciálně v rozporu se zavedenými organizačními strukturami nebo řádným řízením rizik. Kromě toho by se zmrazilo více kapitálu na místní úrovni, což by bylo v rozporu s cílem umožnit volný pohyb kapitálu v rámci evropských bankovních skupin, který je důležitým předpokladem finanční integrace. Alternativní možností by bylo uplatnit minimální výstupní úroveň jak na nejvyšší konsolidované úrovni v EU, tak na subkonsolidované úrovni členského státu bez mechanismu rozdělování. To by ve srovnání s návrhem Komise zjednodušilo rámec pro banky a zajistilo řádnou kapitalizaci v každém členském státě, ačkoli by tím na této subkonsolidované úrovni rovněž došlo k zablokování kapitálu. Druhou možností by bylo uplatnit minimální výstupní úroveň pouze na nejvyšší úrovni konsolidace, což by bylo spojeno s povinností bank a příslušných orgánů zajistit, aby kapitalizace samostatných subjektů byla přiměřená ( 9 ) . Tento přístup by byl nejen jednodušší a snížil by roztříštěnost evropského bankovního sektoru, ale také by náležitě odrážel skutečnost, že minimální výstupní úroveň byla nastavena tak, aby snížila nepatřičnou variabilitu rizikově vážených aktiv na úrovni bankovní skupiny, a nikoli na úrovni každého subjektu. ECB upřednostňuje tento posledně uvedený přístup.
Podle navrhované směrnice jsou členské státy povinny přijmout národní strategie kybernetické bezpečnosti, v nichž vymezí strategické cíle a příslušná politická a regulační opatření s cílem dosáhnout vysoké úrovně kybernetické bezpečnosti a udržovat ji ( 31 ) . Jak je se uvádí v odůvodnění navrhované směrnice, členské státy by měly finanční sektor nadále zahrnovat do svých strategií kybernetické bezpečnosti ( 32 ) . Členské státy by měly v rámci národní strategie kybernetické bezpečnosti přijmout politiky zabývající se kybernetickou bezpečností v dodavatelském řetězci pro produkty a služby IKT využívané subjekty k poskytování služeb. Pokud jde o finanční sektor, měly by být národní strategie kybernetické bezpečnosti v souladu s regulačním rámcem, který vychází z nařízení DORA. V této souvislosti se ECB domnívá, že je třeba navrhovanou úpravu dále vyjasnit, aby se zajistilo, že vnitrostátní strategie kybernetické bezpečnosti budou v souladu s odvětvovými právními předpisy.