SDĚLENÍ KOMISE

Pokyny Komise k provádění pravidel EU týkajících se definice napomáhání k nepovolenému vstupu, přechodu a pobytu a zabránění tomuto napomáhání

(2020/C 323/01)

1. Úvod

EU vypracovala komplexní a multidisciplinární politický rámec pro řešení problematiky pašování migrantů, mimo jiné stanovením a prováděním prvního akčního plánu EU (2015–2020) pro potírání této trestné činnosti (1). Jeho hlavním cílem je rozbít operační model zločineckých organizací, které ohrožují životy migrantů a bezpečnost naší společnosti, a zároveň zabránit riziku kriminalizace osob, které poskytují pomoc migrantům v tísni. Tento cíl zůstává klíčovou politickou prioritou EU.

„Balíček proti převaděčství“ (2) představuje právní rámec, který EU přijala v roce 2002 s cílem definovat trestný čin napomáhání k nepovolenému vstupu, přechodu nebo pobytu v EU a stanovit příslušné trestní sankce.

Zejména směrnice 2002/90/ES – směrnice o napomáhání – ukládá členským státům přijmout vhodné sankce vůči každé osobě, která v rozporu s právními předpisy úmyslně napomůže státnímu příslušníkovi třetí země vstoupit na území členského státu EU nebo přejít přes toto území nebo která za úplatu napomůže státnímu příslušníkovi třetí země k pobytu v členském státě EU.

Zároveň směrnice při definování trestného činu stanoví, že členské státy mohou rozhodnout o neukládání sankcí v případě humanitární pomoci.

V roce 2017 provedla Komise první komplexní hodnocení (dále jen „hodnocení“) balíčku proti převaděčství (3), ve kterém uznala obavy související s případnou kriminalizací humanitární pomoci a poukázala zejména na pociťovanou absenci právní jistoty a nedostatečnou komunikaci mezi příslušnými orgány a subjekty působícími na místě. Komise sice konstatovala, že v dané fázi není právní revize nutná, navrhla však účinnější výměnu poznatků a osvědčených postupů mezi státními zástupci, donucovacími orgány a občanskou společností s cílem řešit praktické důsledky uvedených nedostatků.

V návaznosti na toto hodnocení zahájila Komise v roce 2018 pravidelné konzultace s občanskou společností a agenturami EU, včetně Agentury pro základní práva a Eurojustu, s cílem shromáždit poznatky a důkazy k identifikaci problémů souvisejících s výkladem a uplatňováním směrnice o napomáhání. V červenci 2018 přijal Evropský parlament usnesení o pokynech pro členské státy, jak předcházet kriminalizaci humanitární pomoci (4), v němž vyzval Komisi, aby „přijala pokyny pro členské státy, které by specifikovaly, které formy napomáhání by neměly být kriminalizovány, s cílem zajistit jednoznačné a jednotné uplatňování stávajícího acquis...“

Od roku 2018 poukazují tyto konzultace a různé výměny se zúčastněnými stranami na stále obtížnější situaci nevládních organizací a jednotlivců při poskytování pomoci migrantům, mimo jiné při provádění pátracích a záchranných operací na moři. Z nejnovějšího výzkumu, o němž Komise diskutovala s nevládními organizacemi, vyplývá, že činnosti prováděné pro humanitární účely jsou od roku 2015 ve stále větší míře kriminalizovány (5). Shromážděné údaje potvrdily, že počet soudních stíhání a vyšetřování jednotlivců z důvodů souvisejících s trestným činem napomáhání se v EU od roku 2015 zvýšil. Při výzkumu bylo zjištěno 60 případů vyšetřování a stíhání – většinou v souvislosti s usnadněním vstupu – v letech 2015 až 2019 v 10 členských státech, přičemž nejvíce případů bylo v roce 2018. Případy analyzované v rámci výzkumu se týkají převážně dobrovolníků, obránců lidských práv, posádek lodí zapojených do pátracích a záchranných operací na moři, ale také řadových občanů, rodinných příslušníků, novinářů, starostů a vedoucích náboženských představitelů. Jak však bylo zdůrazněno v hodnocení i v usnesení Evropského parlamentu, problémem zůstává nedostatek spolehlivých a srovnatelných vnitrostátních statistik o trestné činnosti, zejména pokud jde o napomáhání k trestným činům nelegální migrace (6).

Vzhledem k usnesení Evropského parlamentu a výsledkům konzultací se Komise domnívá, že jsou zapotřebí pokyny k výkladu směrnice o napomáhání, které by objasnily oblast její působnosti. Má se za to, že těmito pokyny nejsou dotčeny pravomoci Soudního dvora Evropské unie, který odpovídá za konečný výklad práva EU.

2. Právní rámec proti pašování migrantů na mezinárodní a evropské úrovni

2.1. Mezinárodní právní rámec: protokol Organizace spojených národů proti pašování přistěhovalců

Protokol Organizace spojených národů proti pašování přistěhovalců po zemi, po moři a letecky doplňující Úmluvu Organizace spojených národů proti nadnárodnímu organizovanému zločinu (7) (dále jen „protokol“) byl přijat v roce 2000 a vstoupil v platnost v roce 2004. Šlo o první mezinárodní nástroj, který poskytuje společnou definici pašování migrantů. EU přistoupila k protokolu v roce 2006 (8) a všechny členské státy EU s výjimkou Irska jej ratifikovaly.

Pašování migrantů je definováno v článku 3 protokolu jako „zprostředkování nedovoleného vstupu osoby na území smluvní strany, jejímž není tato osoba státním občanem ani v ní nemá trvalý pobyt, s cílem získat, přímo či nepřímo, finanční nebo jiný hmotný prospěch“.

Úřad OSN pro drogy a kriminalitu (UNODC) ve svém dokumentu z roku 2017 o pojmu „finanční nebo jiný hmotný prospěch“ v protokolu o pašování migrantů (The Concept of ‘Financial or Other Material Benefit’ in the Smuggling of Migrants Protocol) (9) popisuje tento finanční nebo jiný hmotný prospěch jako samotný účel pašování migrantů a důvod rostoucího zapojení organizovaných zločineckých skupin do jednání, které často závažným způsobem ohrožuje životy zranitelných migrantů. UNODC konstatuje, že finanční nebo jiný hmotný prospěch spojený s pašováním migrantů podněcuje obchod, který mění lidské utrpení a boj proti nepřízni osudu v obrovské a bezohledně dosažené zisky (10). Dokument UNODC dále popisuje jev napomáhání k nedovolenému vstupu bez motivu prospěchu jako akt, který nespadá do oblasti působnosti protokolu (11).

UNODC dospěl k závěru, že protokol nebrání státům v tom, aby kriminalizovaly činy mimo jeho oblast působnosti – například napomáhání k nepovolenému vstupu nebo nepovolenému pobytu, avšak nemůže být použit jako právní základ pro stíhání humanitárních subjektů a ani to není jeho cílem (12). Připomíná, že legislativní příručka pro provádění Úmluvy Organizace spojených národů proti nadnárodnímu organizovanému zločinu a protokolů (13) rozpracovává toto téma a potvrzuje, že odkaz na „finanční nebo jiný hmotný prospěch“ má skutečně za cíl vyloučit skupiny s čistě politickými nebo sociálními motivy. Na tomto základě UNODC vyzývá země, aby v celkovém rámci byly zahrnuty záruky, které zajistí, aby byly náboženské organizace, občanská společnost a jednotlivci jednající bez jakéhokoli úmyslu získat finanční nebo jiný hmotný prospěch vyňaty z uplatňování trestných činů pašování, přičemž bude zajištěno, že toto vynětí nebude možné využít jako mezeru k úniku před spravedlností (14).

2.2. Právní rámec EU: balíček proti převaděčství

Pašování migrantů je stále více spojováno se závažným porušováním lidských práv a ztrátami na životech, zejména pokud k němu dochází na moři (15). Napomáhání k nelegální migraci má různé podoby, patří sem např.:

— vlastní přeprava nebo organizace přepravy jakékoliv osoby, která není oprávněna vstoupit na území země, jejímž není státním příslušníkem, ani přejít přes toto území,

— výroba a/nebo poskytnutí falešných dokumentů,

— organizování účelových sňatků.

Tyto činnosti jsou prováděny organizovanými zločineckými skupinami nebo jednotlivci a přinášejí jim značné zisky. Nárůst počtu nelegálních migrantů přicházejících do EU navíc udržuje poptávku nejen po činnostech usnadňujících vstup do EU, ale také po činnostech souvisejících s nelegálním pobytem. Napomáhání k nepovolenému vstupu, přechodu a (je-li to za úplatu) pobytu je podle balíčku proti převaděčství penalizováno.

Obecným cílem balíčku proti převaděčství je pomoci v boji jak proti nelegální migraci, a to penalizací příslušného napomáhání v souvislosti s nepovoleným překračováním hranic, tak proti sítím organizované trestné činnosti, které ohrožují životy migrantů. Podle čl. 1 odst. 1 směrnice o napomáhání musí být penalizována každá osoba, která v rozporu s cizineckým právem úmyslně napomůže státnímu příslušníkovi třetí země vstoupit na území členského státu EU nebo přejít přes toto území nebo která za úplatu napomůže státnímu příslušníkovi třetí země k pobytu v členském státě EU.

Jak je podrobně uvedeno v hodnocení, protokol a balíček proti převaděčství zůstávají i přes určité rozdíly ve vzájemném souladu (16). Hodnocení připomíná, že jako smluvní strany protokolu jsou EU i její členské státy povinny jej uplatňovat, a to i při přijímání nebo provádění právních předpisů v jeho oblasti působnosti, a že protokol posílil pozici EU v rámci boje proti pašování migrantů jako jedné z forem organizované trestné činnosti.

Trestný čin napomáhání vymezený v čl. 1 odst. 1 směrnice o napomáhání je skutečně širší než v protokolu, pokud finanční zisk není podstatnou součástí trestného činu napomáhání k nepovolenému vstupu nebo přechodu. Zisk – spolu s účastí na zločinném spolčení nebo ohrožením životů lidí, kterých se dotýká – je uveden mezi přitěžujícími okolnostmi stanovenými v čl. 1 odst. 3 rámcového rozhodnutí 2002/946/SVV.

Ustanovení čl. 1 odst. 2 směrnice však umožňuje vyjmout napomáhání k nepovolenému vstupu a přechodu z trestního postihu, je-li prováděno za účelem humanitární pomoci. Podle tohoto ustanovení „[k]aždý členský stát může rozhodnout, že neuloží sankce, pokud jde o jednání stanovené v odst. 1 písm. a), a použije své vnitrostátní právní předpisy a postupy jestliže cílem daného jednání bylo poskytnout dotčené osobě humanitární pomoc“.

Bez ohledu na odkazy na obecná ustanovení trestního práva, jako jsou ustanovení týkající se činů, které musely být provedeny za účelem odvrácení nebezpečné situace (17), upravuje výjimku z trestního postihu za napomáhání k nepovolenému vstupu a/nebo přechodu za účelem poskytnutí určité formy humanitární pomoci ve svém vnitrostátním právu pouze osm členských států (18). Z přezkumu právních předpisů těchto členských států vyplývají různé vnitrostátní výklady směrnice, přičemž každý stát přihlíží ke svému vnitrostátnímu právnímu kontextu.

Belgie a Španělsko přijaly téměř doslova znění směrnice včetně humanitární pomoci jakožto důvodu pro neobvinění, zatímco ostatní členské státy použily jiný postup.

Chorvatsko stanoví výslovné výjimky pro:

— napomáhání ke vstupu – za účelem záchrany životů, prevence zranění, poskytnutí naléhavé lékařské péče a humanitární pomoci v souladu se zvláštními právními předpisy – a

— napomáhání k pobytu – z humanitárních důvodů bez úmyslu odložit opatření přijímaná k zajištění návratu nebo bránit těmto opatřením.

V Řecku nejsou kapitáni a velitelé lodí a letadel ani řidiči jakéhokoliv dopravního prostředku trestně stíháni za poskytnutí pomoci na základě toho, že zachrání někoho na moři nebo přepraví někam nějakou osobu, která potřebuje mezinárodní ochranu v souladu s mezinárodním právem.

Itálie přijala s odvoláním na článek 54 italského trestního zákoníku výslovné ustanovení s obecnou doložkou, podle níž nejsou kriminalizovány činnosti, jejichž cílem je:

— zabránit vážné újmě zúčastněných osob,

— zachránit cizince nacházející se na italském území a/nebo nabídnout těmto cizincům humanitární pomoc.

Finsko přihlíží k humanitárním důvodům osoby nebo jejím motivům, pokud jde o blízké rodinné vztahy, jakož i okolnostem souvisejícím s bezpečností cizince v jeho domovské zemi nebo zemi trvalého pobytu.

Ve Francii byli po rozsudku Ústavní rady (19) a následné změně příslušných ustanovení vyňati z trestního postihu rodinní příslušníci a každá osoba poskytující právní, jazykové a sociální poradenství nebo jakýkoliv typ pomoci výhradně pro humanitární účely, pokud jde o napomáhání k přechodu a pobytu, nikoli však pokud jde o napomáhání ke vstupu.

Na Maltě platí, že pomůže-li jednotlivec někomu, kdo se nachází v bezprostředním nebezpečí, vstoupit na její území a/nebo tímto územím projít, řízení se nemusí zahajovat, pokud jsou tyto činy provedeny za účelem humanitární pomoci (20).

Pravomoc posoudit, zda se na určitý čin – s ohledem na okolnosti případu – vztahuje výjimka stanovená vnitrostátním právem, přísluší soudním orgánům, které musí nalézt správnou rovnováhu mezi různými zájmy a hodnotami (21).

3. Oblast působnosti článku 1 směrnice o napomáhání

Je zřejmé, že směrnici o napomáhání nelze s ohledem na její obecný duch a cíl vykládat jako způsob umožňující kriminalizovat zákonem stanovené humanitární činnosti, jako jsou pátrací a záchranné operace na moři, a to bez ohledu na to, jak je tato směrnice uplatňována podle vnitrostátního práva.

Podle mezinárodního mořského práva mají státy povinnost požadovat od kapitána lodi plující pod jejich vlajkou, aby poskytl pomoc lidem nebo plavidlům v tísni na moři, pokud tak může učinit bez vážného ohrožení lodi, její posádky nebo cestujících. Tato zásada je zakotvena v:

— Úmluvě Organizace spojených národů o mořském právu (22),

— Mezinárodní úmluvě o bezpečnosti lidského života na moři z roku 1974 (SOLAS) (23) a

— Mezinárodní úmluvě o pátrání a záchraně na moři (SAR) (24).

Součástí použitelného právního rámce jsou dále smlouvy týkající se námořní dopravy a rezoluce Mezinárodní námořní organizace (IMO) (25).

Kromě toho je povinnost zemí uložit velitelům lodi, aby pomohli každému jednotlivci, plavidlu nebo letadlu v tísni na moři, uznána jako zásada mezinárodního obyčejového práva. Je proto závazná pro všechny země.

Každý, kdo se podílí na pátracích a záchranných akcích, při nich musí postupovat podle pokynů koordinačního orgánu v souladu s obecnými zásadami a platnými pravidly mezinárodního námořního práva a mezinárodního práva v oblasti lidských práv. Kriminalizace nevládních organizací nebo jiných nestátních subjektů, které provádějí pátrací a záchranné operace při dodržování příslušného právního rámce, představuje porušení mezinárodního práva, a proto ji právo EU nepovoluje.

Závěrem lze říci, že když článek 1 směrnice o napomáhání kriminalizuje napomáhání k nepovolenému vstupu a přechodu a zároveň dává členským státům možnost neukládat sankce v případech, kdy je účelem jednání poskytnutí humanitární pomoci, neodkazuje na zákonem stanovenou humanitární pomoc, neboť ta nemůže být kriminalizována.

4. Pokyny

S ohledem na výše uvedené úvahy má Komise za to, že článek 1 směrnice o napomáhání je třeba vykládat takto:

i) humanitární pomoc, která je stanovena zákonem, nemůže a nesmí být kriminalizována,

ii) zejména kriminalizace nevládních organizací nebo jiných nestátních subjektů, které provádějí pátrací a záchranné operace na moři při dodržování příslušného právního rámce, představuje porušení mezinárodního práva, a proto ji právo EU nepovoluje,

iii) případné posouzení, zda se u daného činu jedná o „humanitární pomoc“ uvedenou v čl. 1 odst. 2 směrnice, tedy pojem, který nelze vykládat způsobem umožňujícím kriminalizovat jednání stanovené zákonem, by mělo být provedeno na základě individuálního posouzení případů s přihlédnutím ke všem relevantním okolnostem.

5. Politické doporučení

Nevládní organizace a jednotlivci v EU, kteří poskytují migrantům humanitární pomoc, vyjadřují v posledních letech rostoucí obavy (26). Záchranné operace na moři, jakož i podpora poskytovaná migrantům na cestě, ať už na hranicích nebo na území členského státu, provází údajně napjatá situace mezi vnitrostátními nebo místními orgány a záchranáři a dobrovolníky, kteří se obávají nepřiměřeného administrativního tlaku a sankcí (27).

Evropský parlament ve svém usnesení (28) k této otázce vyzval členské státy, „aby výjimku pro humanitární pomoc, kterou umožňuje směrnice o napomáhání, provedly ve vnitrostátním právu“.

Komise zhodnotila vývoj situace od publikace hodnocení balíčku proti převaděčství a připomíná, že právo EU nemá za cíl kriminalizovat humanitární pomoc. S ohledem na tuto skutečnost Komise vyzývá členské státy, které tak ještě neučinily, aby využily ustanovení v čl. 1 odst. 2 směrnice o napomáhání, jež jim umožňuje rozlišovat mezi činnostmi prováděnými za účelem humanitární pomoci a činnostmi, jejichž cílem je napomáhat k nepovolenému vstupu a přechodu, a které umožňuje vyjmout humanitární pomoc z trestního postihu.

(1) COM(2015) 285 final ze dne 27. května 2015.

(2) Směrnice Rady 2002/90/ES ze dne 28. listopadu 2002, kterou se definuje napomáhání k nepovolenému vstupu, přechodu a pobytu (Úř. věst. L 328, 5.12.2002, s. 17), a rámcové rozhodnutí Rady 2002/946/SVV ze dne 28. listopadu 2002 o posílení trestního rámce s cílem zabránit napomáhání k nepovolenému vstupu, tranzitu a pobytu (Úř. věst. L 328, 5.12.2002, s. 1). Tyto nástroje byly přijaty společně a obvykle se označují jako „balíček proti převaděčství“.

(3) REFIT Evaluation of the EU legal framework against facilitation of unauthorised entry, transit and residence: The Facilitators Package (Directive 2002/90/EC and Framework Decision 2002/946/JHA) (Hodnocení právního rámce EU proti napomáhání k nepovolenému vstupu, přechodu a pobytu: balíček proti převaděčství (směrnice 2002/90/ES a rámcové rozhodnutí 2002/946/SVV) v rámci programu REFIT), SWD(2017) 117 final.

(4) Usnesení Evropského parlamentu 2019/2769(RSP).

(5) Lina Vosyliūtė & Carmine Conte, Crackdown on NGOs and volunteers helping refugees and other migrants (Zásah proti nevládním organizacím pomáhajícím uprchlíkům a jiným migrantům), Research Social Platform on Migration and Asylum (Výzkumná sociální platforma pro migraci a azyl, ReSOMA), závěrečná souhrnná zpráva, červen 2019, s. 32. Monitorování provedla skupina pro migrační politiku v rámci procesu spolupráce a účasti platformy ReSOMA, do něhož jsou zapojeni odborníci z nevládních organizací, výzkumní pracovníci a další zúčastněné strany. Základem bylo monitorování případů, které již provedla organizace Open Democracy, Institut pro vztahy mezi rasami (Institute of Race Relations) a aktualizovaná studie Centra pro evropská politická studia o směrnici o napomáhání z roku 2018. Projekt platformy ReSOMA byl financován prostřednictvím programu EU pro výzkum a inovace Horizont 2020.

(6) V návaznosti na hodnocení shromáždil Eurostat údaje členských států o trestných činech v oblasti pašování migrantů v rámci pilotního sběru údajů za referenční roky 2015, 2016 a 2017. Sběr údajů za referenční rok 2018 pak byl zahrnut do každoročního dotazníku, který Eurostat rozeslal s cílem shromáždit statistické údaje členských států o trestné činnosti.

(7) https://www.unodc.org/documents/middleeastandnorthafrica/smuggling-migrants/SoM_Protocol_English.pdf

(8) Viz: i) rozhodnutí Rady 2006/616/ES ze dne 24. července 2006 o uzavření Protokolu proti pašování přistěhovalců po zemi, po moři a letecky, doplňujícího Úmluvu Organizace spojených národů proti nadnárodnímu organizovanému zločinu, jménem Evropského společenství, pokud jde o ustanovení protokolu, která spadají do oblasti působnosti článků 179 a 181a Smlouvy o založení Evropského společenství (Úř. věst. L 262, 22.9.2006, s. 24), a i) rozhodnutí Rady 2006/617/ES ze dne 24. července 2006 o uzavření Protokolu proti pašování přistěhovalců po zemi, po moři a letecky, doplňujícího Úmluvu Organizace spojených národů proti nadnárodnímu organizovanému zločinu, jménem Evropského společenství, pokud jde o ustanovení protokolu, která spadají do oblasti působnosti části třetí hlavy IV Smlouvy o založení Evropského společenství (Úř. věst. L 262, 22.9.2006, s. 34).

(9) https://www.unodc.org/documents/human-trafficking/Migrant-Smuggling/Issue-Papers/UNODC_Issue_Paper_The_Profit_Element_in_the_Smuggling_of_Migrants_Protocol.pdf

(10) Předmluva, iii.

(11) Viz poznámka pod čarou 9.

(12) Viz poznámka pod čarou 9, s. 14, UNODC rovněž připomíná, že podle přípravných prací bylo záměrem autorů vyjmout jednání osob, které migrantům poskytují podporu z humanitárních důvodů nebo na základě úzkých rodinných vazeb. Slovy výkladové poznámky připojené k příslušnému ustanovení: „nebylo záměrem protokolu kriminalizovat jednání rodinných příslušníků nebo podpůrných skupin, jako jsou náboženské nebo nevládní organizace“.

(13) UNODC, Legislative Guides for the Implementation of the United Nations Convention against Transnational Organized Crime and the Protocols thereto (Legislativní pokyny pro provádění Úmluvy Organizace spojených národů proti nadnárodnímu organizovanému zločinu a protokolů k této úmluvě, UN Sales No. E.05.V.2 (2004), s. 13, bod 26.

(14) Viz poznámka pod čarou 13, s. 71.

(15) Hodnocení právního rámce EU proti napomáhání k nepovolenému vstupu, přechodu a pobytu v rámci programu REFIT citované výše, s. 4.

(16) Viz poznámka pod čarou 15, s. 31.

(17) Viz Criminalisation of migrants in an irregular situation and of persons engaging with them (Kriminalizace nelegálních migrantů a osob, které jsou s nimi ve styku), FRA (2014), s. 10.

(18) Belgie, Finsko, Francie, Chorvatsko, Itálie, Malta, Řecko a Španělsko. Viz hodnocení právního rámce EU proti napomáhání k nepovolenému vstupu, přechodu a pobytu v rámci programu REFIT citované výše, s. 15, jakož i článek L622-4 francouzského zákona o cizincích ve znění zákona č. 2018-778 ze dne 10. září 2018 a čl. 43 odst. 2 bod 2 chorvatského zákona o cizincích přijatého v roce 2017.

(19) Francouzská ústavní rada ve svém rozhodnutí č. 2018-717/718 QPC ze dne 6. července 2018 rozhodla, že možnost pomoci osobám pro humanitární účely vyplývá z ústavní zásady bratrství bez ohledu na právní postavení těchto osob v zemi. Konstatovala rovněž, že vnitrostátní ustanovení, které vyjímalo určité druhy jednání, lze vykládat pouze tak, že se vztahuje i na jakýkoli jiný druh pomoci poskytované pro humanitární účely. Své rozhodnutí však nerozšířila na napomáhání ke vstupu, jež na rozdíl od napomáhání k přechodu „nutně obnáší nelegální situaci“.

(20) Hodnocení právního rámce EU proti napomáhání k nepovolenému vstupu, přechodu a pobytu v rámci programu REFIT citované výše, s. 14–15.

(21) Pokud jde o nutnost nalézt správnou rovnováhu mezi potřebou chránit veřejný pořádek a předcházet trestným činům na jedné straně a zohlednit humanitární účel činu na straně druhé, viz například rozsudek Evropského soudu pro lidská práva ze dne 10. listopadu 2011, č. 29681/08, Mallah v. Francie, s odkazem na článek L. 622-1 francouzského zákona o vstupu a pobytu cizinců a o právu na azyl a článek 8 Evropské úmluvy o lidských právech.

(22) https://www.un.org/Depts/los/convention_agreements/texts/unclos/unclos_e.pdf

(23) http://www.imo.org/en/About/Conventions/ListOfConventions/Pages/International-Convention-for-the-Safety-of-Life-at-Sea-(SOLAS),-1974.aspx

Podle úmluvy SOLAS (kapitola V – Bezpečnost plavby) musí velitel lodi na moři, která může poskytnout pomoc, po obdržení informace z jakéhokoli zdroje, že se na moři nachází nějaké osoby v tísni, s nejvyšší rychlostí připlout těmto osobám na pomoc. Tato povinnost poskytnout pomoc platí bez ohledu na státní příslušnost nebo postavení těchto osob nebo na okolnosti, za nichž jsou nalezeny. Pokud loď, která obdrží tísňový signál, není schopna připlout osobám v tísni na pomoc nebo to za zvláštních okolností případu považuje velitel lodi za nepřiměřené nebo zbytečné, musí velitel zaznamenat do lodního deníku důvod, proč nebyla pomoc poskytnuta. S ohledem na doporučení organizace musí odpovídajícím způsobem informovat příslušnou pátrací a záchrannou službu. Úmluva smluvním stranám ukládá, aby koordinovaně a ve vzájemné spolupráci pomohly veliteli lodě při přepravě osob zachráněných na moři na bezpečné místo. Stanoví také, že majitel, nájemce, společnost provozující loď nebo jiná osoba nesmí veliteli lodi bránit v přijímání nebo výkonu jakéhokoliv rozhodnutí, které je podle jeho odborného úsudku pro bezpečnost lidského života na moři nezbytné.

(24) http://www.imo.org/en/About/Conventions/ListOfConventions/Pages/International-Convention-on-Maritime-Search-and-Rescue-(SAR).aspx

Úmluva SAR (příloha) ukládá smluvním stranám povinnost pomoci veliteli lodě při přepravě osob zachráněných na moři na bezpečné místo a vyžaduje, aby koordinační střediska pro záchranné operace na moři disponovala vhodnými provozními postupy pro zahájení procesu určení nejvhodnějších míst pro vylodění osob nalezených v tísni na moři.

(25) Výbor IMO pro námořní bezpečnost přijal v roce 2004 na svém 78. zasedání významné změny kapitoly V úmluvy SOLAS a kapitol 2, 3 a 4 přílohy úmluvy SAR. Tyto změny vstoupily v platnost dne 1. července 2006. Na stejném zasedání přijal výbor i soubor operačních pokynů. Účelem těchto změn a stávajících pokynů je jednak přispět k tomu, aby byla lidem v tísni poskytnuta pomoc, jednak minimalizovat obtíže při poskytování pomoci lodím a zajistit trvalou integritu pátracích a záchranných služeb.

(26) Viz zejména i) tematickou studii vypracovanou jménem Rady odborníků na právo nevládních organizací v rámci Konference mezinárodních nevládních organizací Rady Evropy Using criminal law to restrict the work of NGOs supporting refugees and other migrants in Council of Europe member states (Uplatňování trestního práva k omezení činnosti nevládních organizací podporujících uprchlíky a další migranty v členských státech Rady Evropy, prosinec 2019); ii) Lina Vosyliūtė & Carmine Conte, Crackdown on NGOs and volunteers helping refugees and other migrants (Zásah proti nevládním organizacím pomáhajícím uprchlíkům a jiným migrantům), ReSOMA, citováno výše; Sergio Carrera, Lina Vosyliūtė, Stephanie Smialowski, Jennifer Allsopp and Gabriella Sanchez, aktualizovaná studie Fit for purpose? The Facilitation Directive and the criminalisation of humanitarian assistance to irregular migrants (Kontrola účelnosti – směrnice o napomáhání a kriminalizace humanitární pomoci nelegálním migrantům), studie pro Petiční výbor EP, Evropský parlament, prosinec 2018; iii) agentura Evropské unie pro základní práva (FRA), Fundamental Rights Considerations: NGO Ships Involved in Search and Rescue in the Mediterranean and Criminal Investigations (Úvahy o základních právech: Plavidla nevládních organizací zapojená do pátracích a záchranných operací ve Středomoří a trestní vyšetřování), říjen 2018; iv) FRA, aktualizace předchozí studie z roku 2019, červen 2019; v) Punishing Compassion. Solidarity on trial in fortress Europe (Trestat soucit. Solidarita na zkoušku v pevnosti Evropa), Amnesty International, březen 2020.

(27) Hodnocení právního rámce EU proti napomáhání k nepovolenému vstupu, přechodu a pobytu v rámci programu REFIT, citováno výše.

(28) Usnesení Evropského parlamentu 2019/2769(RSP), citováno výše.