CS Úřední věstník Evropské unie C 318/87

Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru na téma „Zelená kniha o budoucnosti DPH – Pro jednodušší, stabilnější a účinnější systém DPH“

KOM(2010) 695 v konečném znění

2011/C 318/14

Zpravodajka: paní MADER

Dne 1. prosince 2010 se Evropská komise, v souladu s článkem 304 Smlouvy o fungování Evropské unie, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci

zelené knihy o budoucnosti DPH Pro jednodušší, stabilnější a účinnější systém DPH

KOM(2010) 695 v konečném znění.

Specializovaná sekce Hospodářská a měnová unie, hospodářská a sociální soudržnost, kterou Výbor pověřil přípravou prací na toto téma, přijala stanovisko dne 24. června 2011.

Na 473. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 13. a 14. července 2011 (jednání dne 14. července 2011), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 161 hlasy pro, žádný hlas nebyl proti a 10 členů se zdrželo hlasování.

1. Závěry a doporučení

1.1 Výbor bez výhrad schvaluje iniciativu Komise zvážit možnost celkového přezkumu systému DPH, jehož pravidla byla v roce 1967, kdy vznikl, vytvořena jako „dočasná“ a který je předmětem časté kritiky. Zelená kniha je jen začátkem procesu, který zřejmě bude dlouhý, náročný a složitý. Pokud uspěje, bude to důkazem, že členské státy skutečně chtějí vytvořit „jednodušší, stabilnější a účinnější“ systém.

1.2 Současný režim byl mnohokrát změněn: Komise vznesla řadu návrhů na jeho zdokonalení, jejichž cílem byla větší účinnost a soulad režimu se zásadami jednotného trhu. Členské státy přijaly několik opatření týkajících se organizace, administrativní spolupráce a automatizace. Další opatření byla převážně administrativní a organizační povahy. Rada se však až do dnešní doby bránila návrhům na celkovou reformu systému.

1.3 Výbor souhlasí s tvrzením Komise, že komplexní systém DPH by měl uživatelům ušetřit provozní náklady a úřadům správní výdaje a měl by omezit množství pokusů o podvody, které zatěžují veřejné finance. K tomu je třeba přidat zohlednění potřeb podniků, které se v konečné fázi zabývají výběrem daně a na něž břemeno neúčinnosti spolu se spotřebiteli dopadá. Jak Výbor uvedl již dříve, je třeba zaměřit pozornost také na režim DPH u finančních služeb (1), a pokud by se zavádělo zdanění finančního sektoru vycházející z peněžních toků či podobných faktorů, měla by Komise rozhodně zhodnotit výhody zasazení této daně do rámce DPH (2).

1.4 Obzvlášť problematické je řešení přeshraničního plnění. Logicky by daň měla být vybírána v členském státě původu za stejných podmínek jako v případě vnitrostátního obchodu. Problémy s vyřizováním mezi členskými státy nicméně vedly Radu k uplatnění nejjednoduššího řešení, kterým je výběr daně v členském státě určení, přičemž však platí určité výjimky týkající se především služeb. Komise nyní navrhuje alternativní řešení, je si však vědoma toho, že ideální řešení se hledá obtížně.

1.4.1 Výbor se domnívá, že by se v žádném případě neměly provádět radikální změny a mělo by se postupovat po malých krocích. Nejlepší by pravděpodobně bylo řešení založené na všeobecném výběru daně v členském státě určení při zachování zásad nynějšího systému. Zároveň bude nutné plošně zavést mechanismus přenesení daňové povinnosti, a to nejprve nepovinně a později pro všechny povinně. Za účelem administrativního zjednodušení musí být každopádně zřízeno jedno správní místo pro podniky.

1.5 V zelené knize se navrhuje shromáždit připomínky a návrhy od všech zainteresovaných subjektů, které budou užitečné při formulaci finálních návrhů Komise. Proto dokument obsahuje 33 otázek, na které Výbor odpovídá, ale které nelze stručně shrnout. Podrobnosti jsou uvedeny v oddíle 5 tohoto dokumentu.

2. Úvod

2.1 Zdokonalení systému DPH je již řadu let jednou z priorit daňové politiky Komise. Tato daň, kterou EU zavedla v roce 1967 jako společný režim zdanění ve všech členských státech, představuje významnou část (přes 20 %) příjmů členských států. Kromě toho se část vybrané DPH odvádí do rozpočtu EU, a je tedy zřejmé, že je v zájmu Komise, aby chránila své zájmy zajištěním co nejefektivnějšího uplatňování této daně.

2.2 Ačkoli režim DPH tvoří významnou součást příjmů členských států, není zdaleka uspokojivý a je předmětem kritiky členských států i dalších zainteresovaných subjektů, především podniků a spotřebitelů. Komise se již dlouho snaží tuto kritiku zohledňovat a navrhovat změny vedoucí k větší efektivitě a většímu souladu režimu s pravidly a zásadami jednotného trhu. Nutno říci, že tyto snahy často narážejí na více či méně otevřený odpor členských států.

2.3 Je třeba otevřeně a přímo říci, že v daňové oblasti brzdí ochotu evropských států ke sbližování snaha – nebo přímo potřeba – každého členského státu chránit své vlastní finance. Pokud mají členské státy pocit, že některé předpisy poškodí jejich zájmy nebo že by mohly vést ke zvýšení výdajů nebo zkomplikovat správní postupy, otevřeně a často nepříliš transparentně dávají najevo nesouhlas.

2.4 To samozřejmě poškozuje společnou evropskou politiku, ale vysvětluje to, proč řada prospěšných snah Komise v průběhu let ztroskotala. Přesto se podařilo dosáhnout značného úspěchu v oblasti zefektivňování a elektronizace různých postupů, snižování výdajů úřadů i daňových poplatníků v rámci správní i právní spolupráce.

2.5 Ačkoli Komise o všech těchto problémech a překážkách ví, vrací se nyní k cíli, který vždy sledovala, a to reformovat systém jako celek, aby byl v souladu se zásadami jednotného trhu, přičemž chce zohlednit připomínky všech zainteresovaných subjektů. Zelená kniha v souladu s pravidly obsahuje soubor otázek týkajících se různých aspektů režimu DPH; poskytnuté odpovědi budou sloužit jako základ návrhů nového „jednoduššího, stabilnějšího a účinnějšího“ systému. EHSV svým stanoviskem přispívá z pohledu sociálně hospodářského prostředí, které zastupuje.

3. Obecné připomínky

3.1 Komise správně konstatuje, že krize měla dopad na veřejné finance, především v tom, že se změnil význam přímých daní ve vztahu ke zdanění nepřímému: podíl DPH na celkových příjmech z daní, který do nynějška představoval přibližně 22 %, se začíná zvyšovat. To je důsledkem celkové orientace politiky na zvyšování konkurenceschopnosti pomocí nižšího zdanění práce a podnikání. EHSV konstatuje, že ačkoli je tento trend pozitivní, nesmí vést ke zvyšování DPH v rámcové směrnici, které by mimo jiné vedlo k dalšímu nepřípustnému zatížení pracujících a spotřebitelů.

3.2 Mechanismus se má zdokonalit „zavedením komplexního systému DPH“, který by podle Komise měl uživatelům ušetřit provozní náklady, daňovým správám administrativní náklady a měl by bránit pokusům o podvody. Pokud jde o podvody, sdílí Výbor názory Komise – ve svých stanoviscích opakovaně upozorňuje na skutečnost, že právě v oblasti DPH dochází v EU k největšímu počtu daňových úniků a že tyto úniky jsou významným zdrojem financování organizované trestné činnosti a terorismu. Vzájemně související jevy, jako jsou daňové úniky, trestná činnost i praní špinavých peněz, které se s ní pojí, představují pro společnost velkou hrozbu v celosvětovém měřítku. Výbor zdůrazňuje, že při posuzování nových předpisů by se mělo vždy brát v úvahu, jak „neprůstřelné“ jsou vůči útokům podvodníků.

3.3 Zelená kniha neopomíjí ani aspekty související s podnikáním. Řízení a správa DPH (Výbor by sem doplnil ještě právní spory) totiž tvoří podstatnou část administrativních nákladů podniků, a to do té míry, že to velkou část malých a středních podniků odrazuje od mezinárodního obchodu. Výbor znovu upozorňuje, že je nutné, aby správa DPH byla pružnější, jednodušší a představovala menší zátěž. Důsledky totiž nesou koncoví uživatelé, spotřebitelé.

3.4 Dalším důležitým tématem je možnost zavedení jednotné sazby, což je považováno za „ideální spotřební daň“. Výbor sdílí názor Komise, že tohoto cíle je téměř nemožné dosáhnout, a podporuje ji v její snaze omezit nebo zrušit výjimky a snížené nebo preferenční sazby, kterých je příliš mnoho. Tyto nástroje snižují příjmy z daní o 45 % oproti příjmům, které by bylo možno vybrat, pokud by platila standardní sazba. Bude nutné nalézt správnou rovnováhu mezi rozpočtovými potřebami a sociálními a hospodářskými důvody, na nichž se tyto nástroje zakládají, především pokud jde o místní služby a služby vyžadující početnou pracovní sílu.

3.5 Jak již EHSV zdůraznil ve svém stanovisku Zdanění finančního sektoru (ECO/284 – CESE 991/2011), je třeba přezkoumat přístup k DPH ve finančním sektoru.

4. DPH u přeshraničních plnění na jednotném trhu

4.1 Režim DPH fungující mezi členskými státy, který je založen na zdanění ve státě určení, je již od roku 1967, kdy byl přijat, označován za „dočasný“. Definitivní režim počítá se zdaněním v zemi původu. Po 44 letech je však „dočasný“ režim stále v platnosti. Logicky by se daň měla vybírat v členském státě původu za stejných podmínek jako v případě vnitrostátního obchodu, s výjimkou části splatné členskému státu určení. Problémy, které existovaly zpočátku a které stále částečně existují, však vedly Radu k tomu, aby zvolila nejjednodušší řešení, tedy výběr daně v členském státě určení. Tento systém je stále v platnosti, i když existují i poměrně zásadní výjimky, například u přeshraničních telematických služeb.

4.2 Komise se v minulosti dvakrát pokusila získat souhlas Rady se sjednocením režimu DPH, který by byl založen na výběru daně v zemi původu, tyto pokusy však ztroskotaly kvůli vážným problémům při provádění. V roce 2007 Komise zvažovala zavedení systému, kdy by zdanění probíhalo ve státě původu ve výši 15 % a stát určení by inkasoval nebo vyplácel rozdíl oproti své výši sazby. Rada na tento návrh nenavázala.

4.3 Výbor si je vědom toho, že tato problematika je složitá a že vzhledem k různým sazbám daně a rozdílům v administrativních postupech, které přetrvávají i přes snahu Komise o jejich harmonizaci, je obtížné nalézt ideální řešení. Nesmíme však opomíjet výsledky, kterých se podařilo nebo brzy podaří dosáhnout v oblasti zdanění poskytování služeb (3), zdokonalování daňových systémů (4), správní spolupráce a jednoho správního místa (5), řádné správy a boje proti podvodům (6).

4.4 Zelená kniha představuje krok správným směrem v tom, že se snaží shromáždit užitečné informace, na nichž se budou zakládat nové návrhy. Výbor by vzhledem k předchozím zkušenostem a k nynější situaci uvítal postup po menších krocích spíše než radikální řešení. Proto se domnívá, že nejlepší je řešení navržené v bodě 4.2 dokumentu Komise, tedy všeobecně zavedené zdanění v členském státě určení a zachování zásad současného systému (bod 4.2.1) spolu s postupným zavedením mechanismu přenesení daňové povinnosti, nejdříve na bázi nepovinné a později povinně. Současně se má zřízením jednoho správního místa zajistit, aby mohly podniky hradit svou přeshraniční daňovou povinnost při co nejnižší administrativní zátěži.

5. Odpovědi na otázky

5.1 Režim DPH pro obchodování uvnitř EU (otázka č. 1): současný režim není dokonalý – má řadu nedostatků, a to hlavně kvůli četným výjimkám, které byly členským státům přiznány. Funguje však již příliš dlouho na to, aby ho bylo možné radikálně změnit. Radikální změna by měla katastrofální následky. Bude lepší soustředit se na zásady řádné správy, které Komise již mnohokrát zmiňovala a Výbor je svými stanovisky podpořil. Tyto zásady shrnuje dokument doplňující zelenou knihu (7). Hlavní překážky, které brání plnému využívání výhod systému, nesouvisejí se zásadami samotnými, ale s jejich špatným uplatňováním a s tím, že se správní orgány členských států brání změně.

5.2 DPH a veřejné orgány (otázka č. 3): výjimky udělované veřejným institucím, které provozují činnost konkurující soukromým poskytovatelům (např. v dopravě nebo zdravotnictví), jsou v zásadě odůvodnitelné sociálními cíli, které jsou pro veřejné služby typické. Je však třeba brát v potaz, že soukromý dodavatel často doplňuje nedostatečné nebo nekvalitní služby poskytovatele veřejného. Nesporně dochází k narušení hospodářské soutěže, což se většinou zmírňuje novými formami spolupráce. Spotřebitel má v každém případě na výběr, zda zaplatí méně za veřejnou službu nebo více za službu soukromou. S výjimkou případů, kdy jedna nebo druhá varianta není k dispozici (např. v dopravě), se výběr mezi těmito dvěma možnostmi zakládá na posouzení kvality.

5.2.1 Spravedlivým a pro spotřebitele příznivým řešením by podle Výboru bylo zachovat výjimky pro veřejné služby a rozšířit je i na služby soukromé, pokud plní nezastupitelnou funkci tam, kde veřejná služba není k dispozici. Jsme si vědomi obtíží, které by uplatňování této zásady přineslo, na druhou stranu však je nepřípustné, aby spotřebitelé žijící ve znevýhodněných oblastech museli platit více za služby, které jsou jim nabízeny bez možnosti výběru. Aby nedocházelo k narušení hospodářské soutěže se soukromým trhem, měly by se výjimky v každém případě omezovat na úkoly veřejného zájmu (8).

5.3 Osvobození od DPH (otázka č. 6): není žádný důvod zachovávat osvobození od daně, které bylo některým členským státům přiznáno před 1. lednem 1978, a mělo by se proto zrušit. Vzhledem k tomu, že členské státy si tyto výsady vyjednaly v době založení EU nebo krátce poté, představují nyní nepřípustné porušení zásad jednotného trhu. Totéž platí pro nové členské státy, u nichž rušení výjimek může pobíhat postupně s tím, jak se bude zvyšovat životní úroveň, měly by se však určit parametry, podle kterých se úroveň bude posuzovat.

5.3.1 Složitější je problematika výjimek pro některé činnosti obecného zájmu nebo jiné činnosti. Oba druhy výjimek závisejí na politické orientaci a hospodářských politikách jednotlivých členských států, a ačkoli stále porušují zásady jednotného trhu, lze je využít jako nástroj podpory vnitrostátních politik růstu a zaměstnanosti. Budoucí politika řádné správy by však v každém případě měla takové výjimky umožňovat pouze jako mimořádná a dočasná řešení. Jak již Výbor uvedl dříve ve svém stanovisku o režimu DPH u finančních služeb (9), uvítal by důkladnější legislativní přístup umožňující odstranit zbývající potíže s výkladem a nevyřešené problémy. Dále by Komise s ohledem na možné zavedení daně z finančních transakcí (10) měla zhodnotit výhody jejího zasazení do rámce DPH s cílem zajistit tomuto odvětví administrativně snadnější přístup a zmírnit zátěž nevratného DPH.

5.3.2 Zvláštní případ představuje osvobození od daně, které mohou v některých zemích využívat malé a střední podniky a které je třeba zrušit. Všichni jsou si vědomi, že ve všech zemích dochází ke značným daňovým únikům v oblasti DPH a kvůli možnosti „legálních úniků“ v sousedních zemích se stále zvětšuje objem nákupu služeb a výrobků v těchto zemích. Pro země, které výjimky neuplatňují, to má dvojí důsledek: oslabení v boji proti nelegálním daňovým únikům a narušení hospodářské soutěže na úkor malých a středních podniků, které předpisy dodržují.

5.4 Zdanění osobní přepravy (otázka č. 7): odpověď je naznačena již v poznámkách k otázce č. 3 (bod 5.2 výše). Zdanění by se mělo týkat všech dopravních prostředků, včetně letecké dopravy (což zřejmě již platí).

5.5 Problémy s nárokem na odpočet daně (otázka č. 9): odpočty DPH představují pro podniky jeden z největších problémů – jsou komplikované, v mnoha případech obtížně proveditelné a často vedou ke sporům, žalobám a pokutám. Kromě toho jsou založeny na nespravedlivém principu, jak Komise sama připomíná: nárok na odpočet (ale také povinnost uhradit DPH) vzniká v okamžiku dodání zboží nebo poskytnutí služby bez ohledu na to, zda za ně odběratel zaplatil. Pozdní plátci tak mají podle Komise „výhodu z hlediska peněžních toků“, jež ale zároveň zaručuje daňovému orgánu příjem, který prodejce nebo poskytovatel uhradí předem a který je zaručen i v případě platební neschopnosti odběratele (11).

5.5.1 Další velký problém představuje započítávání odpočitatelné DPH proti splatné DPH v případě, že plátci vznikne přeplatek. Vracení daně v některých členských státech probíhá se značným zpožděním, které má negativní vliv na peněžní toky podniku a někdy je dokonce příčinou jeho úpadku. Členské státy namítají, že tento systém otvírá prostor pro podvody, což je pravda, ale je na nich, aby zavedly rychlé kontroly, protože za jejich neefektivitu platí podniky.

5.5.2 Výbor souhlasí s Komisí, že proveditelným, spravedlivým a neutrálním řešením, především z hlediska peněžních toků podniků, by bylo zavést při obchodu v rámci Společenství systém hotovostního účetnictví. Toto řešení obchodu v rámci Společenství je však možné jen tehdy, pokud bude zaveden zúčtovací systém řízený z jednoho správního místa, který Komise navrhuje, ale jehož realizaci stojí v cestě řada překážek.

5.6 DPH na mezinárodní služby (otázka č. 11): význam mezinárodních služeb, především elektronicky poskytovaných služeb, odůvodňuje přijetí zvláštních pravidel pro tyto služby, uhrazení DPH poskytovatelem se však z důvodu nemateriální povahy těchto služeb často obtížně kontroluje, zejména pokud služby poskytuje jednotlivcům (software, hudba apod.). Žádná kontrola pak není možná v případech, kdy poskytovatelé sídlí ve státech mimo EU. OECD i Komise se tímto problémem zabývají, nalézt řešení však zřejmě nebude jednoduché a v blízké budoucnosti s ním nelze počítat.

5.6.1 Hlavní problém spočívá ve vážném narušení hospodářské soutěže mezi službami poskytovanými v rámci EU a službami ze zemí mimo EU. Kromě případných dohod o mezinárodní spolupráci mezi daňovými orgány neexistuje příliš účinných prostředků, jak tuto situaci napravit. Výbor je v každém případě proti zavádění opatření po vzoru Kanady, kde se daň vybírá od spotřebitelů na základě kontroly plateb on-line. Takové kontroly kromě nevýhod hrazení DPH při každém nákupu představují navíc nepřípustné zasahování do soukromí občanů.

5.7 Právní předpisy EU v oblasti DPH (otázka č. 13): článek 113 Smlouvy dává Radě veškeré pravomoci k harmonizaci právních předpisů v oblasti DPH, výběr nástrojů, ať již směrnic nebo nařízení, tedy není ničím omezen. Vzhledem ke zkušenostem a k tomu, že členské státy mívají tendenci vykládat právní předpisy podle svých zájmů, je nejlepší možností bezpochyby nařízení Rady. Ustanovení takového nařízení by se však měla realisticky omezit na několik základních aspektů: rozsah působnosti, vymezení plátců, výjimky, spolupráci mezi správními orgány a boj proti podvodům. Čím však budou ustanovení podrobnější, tím těžší bude dosáhnout v Radě konsensu a bude pak nutné použít prováděcí směrnice.

5.7.1 Prováděcí pravidla (otázka č. 14): možnost povolit Komisi, aby přijímala prováděcí rozhodnutí, bychom uvítali, ale Rada takové řešení již v roce 1997 zamítla. Uvidí se, zda je možné shody dosáhnout většinovým rozhodnutím – pravidlo jednomyslnosti (které je výsadou Rady) by svěřením pravomocí Komisi nebylo snadné obejít. I když by Výbor kladné rozhodnutí v tomto případě uvítal, obává se, že to není reálné.

5.7.2 Pokyny k novým právním předpisům (otázka č. 15): pokud by Komise takové pokyny vydala, bylo by to užitečné pro členské státy, které by se jimi chtěly řídit. Problém by mohl být v tom, že pokyny nejsou závazné a plátci daně, případně i správní orgány by mohli zahajovat soudní spory na základě toho, že pokyny, které ovšem nejsou závazné, nebyly uplatněny nebo byly uplatněny nesprávně. Soudy by pak v jednotlivých případech musely posuzovat opodstatněnost žalob odvolávajících se na pokyny, jejichž platnost by byla zpochybňována.

5.7.3 Zlepšení legislativního procesu (otázka č. 16): pokud jde o zlepšení legislativního procesu, mělo by se spíše než o konkrétních opatřeních hovořit o změně přístupu a metody. V počátečních fázích procesu zaujímá Komise transparentní a otevřený přístup: předběžné konzultace s členskými státy, ustavení konzultačních výborů, zelené knihy, kontakty se zainteresovanými subjekty. Tolik k počáteční fázi; ve fázích pozdějších jsou již postupy v Radě méně transparentní a méně otevřené nabídkám dialogu přicházejícím zvenčí.

5.7.4 V závěrečných fázích na úrovni členských států by bylo možné proces zefektivnit urychlením legislativního postupu schvalování prováděcích směrnic a nařízení. Především nařízení často nejsou dost jasná a přesná, což znesnadňuje dodržování pravidel obchodníkům a někdy i samotným správním orgánům. Je nutné dohodnout na evropské úrovni přiměřenou časovou lhůtu mezi termínem, do něhož členské státy musejí směrnici provést, a vstupem nových opatření v platnost.

5.8 Odchylky pro členské státy (otázka č. 17): jen pohled do seznamu více než sta odchylek prozrazuje, že členské státy, hlavně některé, tyto nástroje nadužívají a stále prodlužují jejich platnost. Komise správně podotýká, že tato situace je nepřehledná, nákladná, narušuje hospodářskou soutěž a často také usnadňuje podvody, a požaduje více pravomocí, aby mohla odchylky udělovat rychle a tam, kde jsou nutné. Výbor s tím souhlasí, ale zároveň požaduje komplexní přezkoumání situace, aby se zjistilo, zda jsou stávající odchylky stále opodstatněné.

5.8.1 Postup udělování odchylek (otázka č. 18): současný postup je pomalý a požadavek na rozšíření pravomocí, které by ho urychlilo, je oprávněný. Kromě toho Výbor požaduje zpřísnění kritérií pro udělování odchylek a průběžnou aktualizaci seznamu odchylek a snadný a rychlý přístup k němu.

5.9 Současná struktura sazeb DPH (otázka č. 19): současná struktura sazeb DPH je bezpochyby v rozporu se zásadami jednotného trhu. Zbývá zjistit, zda a případně do jaké míry slouží rozdílné sazby jako metoda úpravy podmínek pro různé druhy činností. Pokud jde o uplatňování různých sazeb na podobné produkty, především na služby on-line v porovnání s ostatními službami a produkty s podobným obsahem, Výbor konstatuje, že nižší ceny jsou většinou ve prospěch spotřebitelů. V případě prodeje výrobků on-line se náklady na dopravu do určité míry vyrovnávají nákladům na provozování tradičního obchodu, a stejná výše DPH by tak poškozovala zákazníky nakupující přes internet. V případě služeb zůstává tato otázka otevřená a zaslouží si podrobnější rozpracování. Obecně by však podobné výrobky měly být zdaněny stejnou sazbou.

5.9.1 Snížená sazba DPH (otázka č. 20): zrušení snížených sazeb DPH by bylo vhodné, ovšem není reálné. Seznam snížených sazeb by se však měl zúžit a v každém případě přísně zrevidovat – například některé nástroje, které jsou v platnosti již dlouhou dobu, jsou vzhledem ke změnám, k nimž v průběhu času došlo, naprosto nepřijatelné.

5.9.2 Lákavá je i představa vytvoření povinného a jednotně uplatňovaného seznamu snížených sazeb, která je však také nerealizovatelná. Členské státy snížené sazby využívají jako účinnou páku hospodářské politiky a někdy také ze sociálních nebo čistě politických důvodů. V každém případě se však členské státy individuálních snížených sazeb nevzdají. Jiné argumenty budou k dispozici, až bude mít Evropa společnou ekonomickou správu, která bude jednotně řídit hospodářské politiky všech členských států.

5.10 Problémy se současnými pravidly (otázka č. 21): problémy s byrokracií, s nimiž se obchodníci, prodejci i kupující setkávají, souvisejí s tím, že se na obou stranách hranic uplatňuje řada pravidel, která se často liší a někdy jsou duplicitní. Jsou to zejména souhrnná hlášení, povinnosti vedení účetnictví, důkazní povinnosti, přiznání k dani, fakturační povinnosti (elektronická faktura), registrační povinnosti v jiných členských státech a rozlišování mezi dodávkou a plněním. Vyšší náklady a riziko nebezpečných nedorozumění s sebou nesou i jazykové problémy.

5.10.1 Náprava problémů (otázka č. 22): nápravná opatření navrhla sama Komise v několika směrnicích a doporučeních, jejichž cílem bylo zjednodušení administrativy, mimo jiné zřízení jednoho správního místa, zavedení evropského identifikačního čísla obchodníků nebo elektronizace správy. Problém spočívá v tom, že správní orgány tato opatření realizovaly pouze v omezené míře, někdy různým způsobem a se značným zpožděním. Ještě větší prioritou než zjednodušení systému je proto harmonizace a koordinace postupů (12).

5.11 Osvobození malých podniků od daně (otázka č. 24): namístě je komplexní revize režimu osvobození, a to z několika úhlů pohledu: narušení podmínek hospodářské soutěže, ověření, zda trvají důvody, které původně vedly k jeho zavedení, dopad na rozpočet členských států, celková ekonomická situace, důsledky pro konkurenceschopnost, zaměstnanost a spotřebitele, soulad s cíli strategie Evropa 2020. Především však má tato otázka významné politické aspekty a uvidí se, zda se jí Rada bude chtít dále zabývat.

5.12 Potřeby drobných zemědělců (otázka č. 26): pokud se otázka skutečně vztahuje na zemědělce „drobné“, pak by se problém měl týkat ve většině případů pouze přeshraničního obchodu mezi sousedními oblastmi. Vzhledem k poměrně malému významu tohoto obchodu by bylo možné uvažovat o režimu všeobecného osvobození od daně.

5.13 Jedno správní místo (otázka č. 27): Výbor potvrzuje všechny argumenty (13) obsažené v návrzích na zřízení jednoho správního místa (14): jedno správní místo by bylo vhodným řešením, které by snížilo náklady a zjednodušilo administrativu, jakmile se komplexně a koordinovaně vyřeší zbývající problémy: zavedení elektronického rejstříku uznávaného v celé EU, zrušení povinnosti přímých finančních převodů mezi dlužníky a věřitelskými členskými státy, harmonizace různých vnitrostátních předpisů, především těch, které se týkají lhůt pro podávání přiznání.

5.14 Přeshraniční plnění (otázka č. 28): odpověď se skrývá již ve způsobu položení otázky – současná pravidla rozhodně způsobují problémy podnikům nebo skupinám působícím v EU i správním orgánům. Podrobná pravidla, která v této oblasti platí, jsou pro podniky, které je mají dodržovat, i pro orgány, které mají dodržování kontrolovat, nevyhnutelně příliš složitá. Možným řešením, které však také má určité nevýhody, by bylo považovat nadnárodní podniky za plátce daně pouze v tom státě, kde má podnik hlavní sídlo, ať se jedná o zemi původu nebo zemi určení, s výjimkou započítávání přeplatků nebo nedoplatků vzniklých při úhradě prostřednictvím jednoho správního místa. Hlavní nevýhodou je větší příležitost k podvodům. Tato problematika je natolik složitá, že vhodná finální řešení může navrhnout jedině studijní skupina složená z odborníků na tuto oblast a zástupců správních orgánů a nadnárodních podniků.

5.15 Součinnost s jinými právními předpisy (otázka č. 29): Výbor tuto otázku již podrobně zodpověděl ve stanovisku k tématu Podpora řádné správy v daňové oblasti (15). V tomto dokumentu zdůrazňuje, že je třeba koordinovat směrnice o DPH („celní“ směrnice) se směrnicemi o nepřímém zdanění a praní špinavých peněz. Nezbytná je podle něj také strukturovaná a strukturovaně organizovaná spolupráce institucí pověřených bojem proti daňovým únikům a organizovanému zločinu. V této oblasti se na úrovni EU zatím nic neděje a nezdá se, že by návrhům Výboru byla věnována sebemenší pozornost.

5.16 Způsob výběru DPH (otázka č. 30): z navrhovaných čtyř možností se jako nejlepší jeví varianta druhá, která spočívá ve vytvoření centrální databáze, do níž by se zapisovaly veškeré fakturační údaje. Tato varianta by byla jednoduchá a účinná v boji proti podvodům. Elektronická fakturace je však pro podniky spojena se značnými náklady. Poslední slovo by však v této otázce měly mít správní orgány a podniky. Podle Výboru je největším pozitivem tohoto přístupu skutečnost, že nejlépe brání podvodům.

5.17 Dobrovolné oddělení plateb (otázka č. 31): Výbor nechápe, proč byl zvolen systém oddělených plateb, který je navrhován v prvním modelu v bodě 5.4.1 zelené knihy; zavedení dvojích plateb za každé plnění komplikuje účetnictví a vytváří větší prostor pro chyby. Podle některých odborníků navíc není jisté, zda je tento model dokonalou a naprosto spolehlivou ochranou před podvody na bázi chybějícího obchodníka (kolotočové podvody). Zavrhnout bychom měli i myšlenku nepovinného systému, protože takový systém by byl v rozporu se zásadou harmonizace, která již nyní trpí přemírou výjimek.

5.18 Vztahy mezi obchodníky a správci daně (otázka č. 32): Komise již ve sdělení z prosince 2008 (16) navrhla hlavní směry (akční plán) politiky zaměřené na zlepšení vztahů mezi obchodníky a správci daně na úrovni členských států. Výbor své připomínky a návrhy shrnul ve stanovisku (17), v němž vyjádřil souhlas s návrhy Komise (v zásadě stejnými jako návrhy v zelené knize), zdůraznil však, že je třeba věnovat více pozornosti ochraně údajů o obchodnících, odpovědnosti správce daně vůči daňovému poplatníkovi v případě omylu nebo zneužití pravomoci správcem daně a spravedlivé koncepci solidární odpovědnosti. Kromě toho byla vznesena řada doporučení týkajících se jasných a rychle dostupných informací a jejich dostupnosti na internetu, pomoci vnitrostátních orgánů obchodníkům při kontaktu se správními orgány jiných členských států apod.

V Bruselu dne 14. července 2011. předseda Evropského hospodářského a sociálního výboru Staffan NILSSON

(1) Viz stanovisko EHSV Úř. věst. C 224, 30.8.2008, s. 124 k návrhu směrnice Rady, kterou se mění směrnice 2006/112/ES o společném systému daně z přidané hodnoty, pokud jde o zacházení s pojišťovacími a finančními službami (KOM(2007) 747 v konečném znění – 2007/0267 (CNS)).

(2) Viz stanovisko EHSV Úř. věst. C 224, 30.8.2008, s. 124 ke sdělení Komise Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů – Zdanění finančního sektoru (KOM(2010) 549 v konečném znění).

(3) Stanovisko EHSV k tématu Pravidla/místo poskytování služeb, Úř. věst. C 117, 30.4.2004, s. 15.

(4) Stanovisko EHSV k tématu Zlepšení fungování systémů zdanění na vnitřním trhu (Fiscalis 2013), Úř. věst. C 93, 27.4.2007, s. 1, stanovisko EHSV k tématu Podpora řádné správy v daňové oblasti, Úř. věst. C 255, 22.9.2010, s. 61, a stanovisko EHSV k tématu Správní spolupráce a boj proti daňovým únikům v oblasti daně z přidané hodnoty, Úř. věst. C 347, 18.12.2010, s. 73.

(5) Stanovisko EHSV k tématu Zjednodušení DPH, Úř. věst. C 267, 27.10.2005, s. 30.

(6) Stanovisko EHSV k tématu Zneužívání daňového systému v oblasti přímého zdanění, Úř. věst. C 77, 31.3.2009, s. 139.

(7) Pracovní dokument útvarů Komise, SEC(2010)1455 ze dne 1.12.2010.

(8) Služby obecného zájmu – protokol mezivládní konference č. 26, 23.7.2007.

(9) Viz stanovisko EHSV Úř. věst. C 224, 30.8.2008, s. 124 k návrhu směrnice Rady, kterou se mění směrnice 2006/112/ES o společném systému daně z přidané hodnoty, pokud jde o zacházení s pojišťovacími a finančními službami (KOM(2007) 747 v konečném znění – 2007/0267 (CNS)).

(10) Viz stanovisko EHSV Úř. věst. C 248, 25.8.2011, s. 64 ke sdělení Komise Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů – Zdanění finančního sektoru (KOM(2010) 549 v konečném znění).

(11) Vracení DPH za dodávky zboží nebo služeb, za které nebylo zaplaceno, je v řadě států dlouhý, komplikovaný a nákladný proces.

(12) Výbor se k tomuto tématu vyjádřil již několikrát: Stanovisko EHSV k tématu Společný systém daně z přidané hodnoty (přepracování), Úř. věst. C 74, 23.3.2005, s. 21, stanovisko EHSV k tématu Společný systém daně z přidané hodnoty, pokud jde o pravidla fakturace, Úř. věst. C 306, 16.12.2009, s. 76 a všechna stanoviska EHSV citovaná v tomto textu.

(13) Stanovisko EHSV k tématu Zjednodušení DPH, Úř. věst. C 267, 27.10.2005, s. 45.

(14) KOM(2004) 728 v konečném znění.

(15) Stanovisko EHSV k tématu Podpora řádné správy v daňové oblasti, Úř. věst. C 255, 22.9.2010, s. 61.

(16) KOM(2008) 807 v konečném znění, které doplňuje KOM(2008) 805 v konečném znění, 2008/0228 (CNS).

(17) Stanovisko EHSV k tématu Daňové úniky spojené s dovozem, Úř. věst. C 277, 17.11.2009, s. 112.