V bankovní unii Jednotný výbor pro řešení krizí provádí proces přípravy plánů řešení krize bank, které spadají do jeho působnosti. Jednotný výbor pro řešení krizí navíc vypracoval pokyny týkající se zásadních funkcí a zajištění rekapitalizace z vnitřních zdrojů a stále pracuje na řadě témat, zejména na informačních systémech pro potřeby řízení a kontinuity provozu. Jednotný výbor pro řešení krizí již zveřejnil „Úvod do plánování řešení krizí“ a vypracovává podrobnější manuál pro plánování řešení krizí určený k externí publikaci.

Provádění směrnice o ozdravných postupech a řešení krize bank v EU stále probíhá. Řada členských států stanovila strategie řešení krizí a cíle minimálního požadavku na kapitál a způsobilé závazky pro všechny banky, které spadají do jejich přímé působnosti. To bankám umožnilo, aby začaly odstraňovat překážky těchto strategií a vytvářet zdroje pro minimální požadavek na kapitál a způsobilé závazky. Od zavedení směrnice o ozdravných postupech a řešení krize bank byla vytvořena řada kolegií k řešení krize s cílem ujednat plány řešení krize, posouzení způsobilosti k řešení krize a minimální požadavek na kapitál a způsobilé závazky mezi domácími a hostitelskými orgány pověřenými řešením krize nebo příslušnými k řešení krize bankovních skupin v EU.

Komise zjistila, že může vyvstat potřeba dále vyjasnit podmínky a postup pro poskytnutí preventivní rekapitalizace s ohledem na zajištění včasnosti a koordinace mezi příslušnými subjekty. Rámec například nestanoví, který orgán by měl potvrdit, že banka je „solventní“ předtím, než obdrží preventivní rekapitalizaci (ani nestanoví definici platební schopnosti pro účely preventivní rekapitalizace), a neuvádí, který orgán by měl určit ztráty, jež subjekt utrpěl nebo pravděpodobně utrpí v blízké budoucnosti a které nelze pokrýt prostřednictvím preventivní rekapitalizace.

Preventivní rekapitalizace umožňuje ve výjimečných případech rekapitalizaci banky z veřejných prostředků za účelem včasného řešení obtíží, které mohou vzniknout v souvislosti s nepravděpodobným hospodářským scénářem (jak je uvedeno v nepříznivém scénáři zátěžového testu) a které mohou ovlivnit finanční podmínky solventních institucí. To přispívá k vytváření prozíravého přístupu k finanční stabilitě a k prevenci případného zhoršení, které by mohlo vést k selhání banky. Aby se zajistilo, že preventivní rekapitalizace bude použita správně a skutečně pro účely vyřešení situace, vyžadují směrnice o ozdravných postupech a řešení krize bank a nařízení o jednotném mechanismu pro řešení krizí splnění několika podmínek. Mezi ně patří skutečnost, že banka je solventní, že finanční podpora z veřejných prostředků není využívána k pokrytí ztrát, které vznikly nebo by pravděpodobně mohly vzniknout, a že preventivní rekapitalizace je nezbytná pro řešení nedostatku kapitálu stanoveného při zátěžovém testu nebo při přezkumu kvality aktiv. Opatření musí být rovněž dočasné povahy a musí být přiměřené z hlediska nápravy následků závažného narušení ekonomiky členského státu. Opatření je rovněž podmíněno konečným schválením v rámci Unie pro státní podporu.

-Pokud jde o lotyšskou banku ABLV, AS a její dceřinou společnost ABLV Bank Luxembourg S.A., poté, kdy Evropská centrální banka v únoru 2018 stanovila, že tyto banky jsou v selhání nebo je jejich selhání pravděpodobné, Jednotný výbor pro řešení krizí rozhodl, že nezahájí opatření k řešení krize vzhledem k neexistenci veřejného zájmu. Následně ABLV AS požádala o dobrovolnou likvidaci podle lotyšského práva a ABLV Luxembourg S.A. zůstala v režimu pozastavení plateb podle lucemburského práva.

Zdá se, že mezi členskými státy, které se účastní bankovní unie, je široce sdílen názor, že splacení společného mechanismu jištění Jednotným fondem pro řešení krizí by se v případě, že by mechanismus jištění měl být použit před koncem přechodného období, omezovalo pouze na dotčené podfondy jednotlivého státu. To má dopad na částky, které mohou být splaceny, a tudíž vypůjčeny ze společného mechanismu jištění. Aby se zajistilo, že v průběhu přechodné fáze bude možné v případě potřeby získat i úplný přístup k mechanismu jištění, bude třeba brzy schválit omezené změny mezivládní dohody (zejména z toho důvodu, že bez rychlé změny mezivládní dohody může včasné provedení přinést jen omezený prospěch).

Opatření včasného zásahu byla dosud uplatňována jen ve velmi omezené míře, takže je možné vyvodit jen málo předběžných závěrů. Vzájemné působení a potenciální překrývání pravomocí k včasnému zásahu, které byly svěřeny příslušným orgánům na základě vnitrostátních právních předpisů provádějících směrnici o ozdravných postupech a řešení krize bank, a dohledových pravomocí, které tyto orgány mohou vykonávat na základě směrnice o kapitálových požadavcích a nařízení o jednotném mechanismu dohledu by si zasloužilo další analýzu. Pokud jde o bankovní unii, mohlo by být rovněž užitečné uvažovat o zanesení těch ustanovení o pravomocích k včasnému zásahu, která jsou obsažena ve směrnici o ozdravných postupech a řešení krize bank, i do nařízení o jednotném mechanismu pro řešení krizí, aby se zamezilo použití odlišných vnitrostátních prováděcích opatření.

Vnitrostátní insolvenční právo, jež se vztahuje na selhávající banky, není v současné době většinově harmonizováno a uplatňování insolvenčních pravidel na vnitrostátní úrovni se v jednotlivých členských státech liší. Směrnice o ozdravných postupech a řešení krize bank a nařízení o jednotném mechanismu pro řešení krizí doposud zavedly pouze omezený prvek harmonizace. Směrnice o ozdravných postupech a řešení krize bank zejména stanoví, že určité nepojištěné způsobilé vklady mají v případě platební neschopnosti na vnitrostátní úrovni vyšší stupeň priority než jiné běžné nezajištěné nepřednostní závazky a že pojištěné vklady mají v případě platební neschopnosti vyšší stupeň priority než nepojištěné způsobilé vklady. Stanovení stupně priority v případě platební neschopnosti je dále harmonizováno směrnicí o hierarchii bankovních věřitelů, kterou se mění směrnice o ozdravných postupech a řešení krize bank. Směrnice vytvořila novou kategorii dluhu (nepreferenční prioritní dluh), která má v případě platební neschopnosti vyšší stupeň priority než výše uvedené podřízené závazky, avšak nižší než prioritní závazky.

Ustanovení o přezkumu nařízení o jednotném mechanismu pro řešení krizí vyžaduje, aby Komise posoudila, zda je třeba dále harmonizovat úpadková řízení pro instituce v selhání nebo instituce, jejichž selhání je pravděpodobné.

Rozdíly mezi insolvenčními režimy v celé bankovní unii mohou být zdrojem problémů a složitosti pro orgán příslušný k řešení krize, zejména v případě, kdy je platební neschopnost v rámci opatření týkajících se přeshraničních bank v režimu řešení krize využívána jako hypotetické srovnání (ke splnění zásady, že se žádný věřitel nesmí dostat do méně výhodného postavení). Je zapotřebí více zkušeností, aby bylo možné pochopit, zda a jak by tyto otázky měly být řešeny. Komise je však již schopna určit některé prvky insolvenčního práva vztahujícího se na banky v selhání, které by zasluhovaly další zvážení. Ty zahrnují posouzení použitelného stanovení pořadí pohledávek v případě platební neschopnosti na vnitrostátní úrovni v různých členských státech, rovněž s cílem určit, zda je žádoucí toto pořadí dále harmonizovat v případě platební neschopnosti a řešení krize. Postupy, jež jsou k dispozici na vnitrostátní úrovni pro případy likvidace bank, které jsou prohlášeny za banky v selhání nebo banky, u nichž je selhání pravděpodobné, ale u nichž neexistuje žádný veřejný zájem na přijetí opatření k řešení krize, by mohly vyžadovat další ujasnění. Směrnice o ozdravných postupech a řešení krize bank ani nařízení o jednotném mechanismu pro řešení krizí nestanoví konkrétní způsob, jakým by se měla provádět insolvenční řízení v případě těchto bank, neboť tyto prvky nejsou harmonizované a jejich stanovení je ponecháno v kompetenci vnitrostátního zákonodárce.

Komise zahájila studii, jejímž cílem je těmto otázkám lépe porozumět. Cílem studie bude poskytnout základ pro analýzu rozdílů v insolvenčních rámcích pro banky podle různých vnitrostátních právních předpisů a posoudit interakce mezi těmito rámci a pravidly pro řešení krize. Studie by rovněž měla určit možná politická řešení harmonizace, včetně případného zavedení správního úpadkového řízení v EU.

C.Fungování jednotného mechanismu pro řešení krizí a Jednotného výboru pro řešení krizí

Podle ustanovení o přezkumu nařízení o jednotném mechanismu pro řešení krizí by Komise měla posoudit několik aspektů týkajících se správy, řízení a fungování jednotného mechanismu pro řešení krizí a Jednotného výboru pro řešení krizí.

Položky, jež mají být předmětem přezkumu a jež jsou pro přehlednost níže seřazeny ve skupinách, zahrnují:

-posuzování vzájemného působení Jednotného výboru pro řešení krizí (a jednotného mechanismu pro řešení krizí obecně) s dalšími účastníky v rámci postupu řešení krize, jakož i s orgánem EBA, Evropským orgánem pro cenné papíry a trhy (ESMA) a Evropským orgánem pro pojišťovnictví a zaměstnanecké penzijní pojištění (EIOPA),

-posouzení toho, zda by měla být přehodnocena cílová úroveň nebo referenční bod Jednotného fondu pro řešení krizí,

-posouzení systému vnitřní správy a řízení Jednotného výboru pro řešení krizí a dalších provozních otázek, zejména pak investičního portfolia Jednotného výboru pro řešení krizí,

-posouzení právního postavení výboru jakožto agentury Unie.

Komise úvodem poznamenává, že Jednotný výbor pro řešení krizí převzal v roce 2016 plné pravomoci k řešení krizí a potřeboval čas na to, aby zajistil své vnitřní fungování a dosáhl plného počtu zaměstnanců. K provedení hloubkového přezkumu proto nejsou k dispozici dostatečné informace ani zkušenosti.

Lze však předložit několik předběžných úvah.

Pokud jde o postup stanovený v nařízení o jednotném mechanismu pro řešení krizí pro přijetí režimu řešení krize, ten zahrnuje několik kroků a vyžaduje koordinaci mezi různými subjekty, včetně Jednotného výboru pro řešení krizí, vnitrostátních orgánů příslušných k řešení krizí, Evropské centrální banky a Komise. Kromě toho tento postup vyžaduje, aby v zájmu zachování finanční stability a zabránění negativnímu dopadu na trh byl režim řešení krize přijat a proveden ve velmi krátké době. Ačkoli tento postup přináší určité výzvy, zajišťuje, aby rozhodnutí o řešení krize bank byla přijímána rychle a zároveň byly zachovány úlohy a pravomoci všech zúčastněných stran.

Mimo postup řešení krize navázal Jednotný výbor pro řešení krizí spolupráci s vnitrostátními orgány, a to v souladu s postupy stanovenými v tomto rámci. V cyklu plánování řešení krizí na rok 2017 výbor pro řešení krizí stanovil závazné cíle pro minimální požadavek na kapitál a způsobilé závazky na konsolidované úrovni pro většinu největších bankovních skupin spadajících do jeho působnosti a do roku 2020 hodlá stanovit závazné cíle pro všechny skupiny v rámci své působnosti.

Pokud jde o orgán EBA, Komise dne 27. listopadu 2017 zveřejnila zprávu o jeho úloze v postupech zprostředkování při řešení krizí. Tato zpráva se zabývala některými otázkami, na něž orgán EBA Komisi upozornil. Všechny tyto otázky se týkají ustanovení nařízení o zřízení Evropského orgánu pro bankovnictví, která se mění v souvislosti s přezkumem evropských orgánů dohledu.

Co se týče revize cílové úrovně a referenčního bodu pro Jednotný fond pro řešení krizí, nařízení o jednotném mechanismu pro řešení krizí stanoví, že do konce počátečního období osmi let ode dne 1. ledna 2016 dosáhnou dostupné finanční prostředky Jednotného fondu pro řešení krizí nejméně 1 % hodnoty pojištěných vkladů všech úvěrových institucí povolených ve všech zúčastněných členských státech. Podobně směrnice o ozdravných postupech a řešení krize bank stanoví, že do 31. prosince 2024 dosáhnou dostupné finanční prostředky mechanismů financování členských států alespoň 1 % hodnoty pojištěných vkladů všech institucí povolených na jejich území. Členské státy mohou stanovit cílové úrovně nad uvedenou výši, což je možnost, kterou některé členské státy při provádění uvedené směrnice využily.

Od roku 2014 byla přijata řada nařízení v přenesené pravomoci a prováděcích nařízení, která stanoví pravidla týkající se příspěvků předem a následných příspěvků, jež mají být získány pro Jednotný fond pro řešení krizí, a vnitrostátních mechanismů financování. V rámci bankovní unie následně Jednotný výbor pro řešení krizí vypočítal a prostřednictvím vnitrostátních orgánů příslušných k řešení krize začal získávat příspěvky předem do Jednotného fondu pro řešení krizí. Mimo bankovní unii nyní banky přispívají do vnitrostátních mechanismů financování.

V říjnu 2016 orgán EBA přijal zprávu o referenčním bodu pro stanovení cílové výše pro mechanismy financování k řešení krizí. Zpráva doporučila změnit základ pro cílovou úroveň mechanismů financování k řešení krizí z pojištěných vkladů na celkové závazky po odečtení pojištěných vkladů, aby byl dosažen větší soulad s regulačním rámcem. Zdůraznila však rovněž, že orgány a instituce příslušné k řešení krize musí mít při vytváření mechanismů financování k řešení krizí ohledně příspěvků jistotu a že v průběhu tohoto období je třeba zabránit kolísání cílové úrovně.

Momentálně se Jednotný fond pro řešení krizí stále ještě vytváří a nikdy nebyl využit pro žádné opatření k řešení krize. Důraz je tedy třeba klást na dosažení cílové úrovně a plné provedení stávajících právních ustanovení. Změny samotné cílové úrovně nebo referenčního bodu a příspěvků se v této fázi procesu nejeví jako nezbytné.