CS Úřední věstník Evropské unie C 175/1

Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k tématu „Budoucí investice do jaderné energetiky a jejich role v energetické politice EU“

(2009/C 175/01)

Dopisem ze dne 27. května 2008 požádala Evropská komise, v souladu s článkem 262 Smlouvy o založení Evropského společenství, Evropský hospodářský a sociální výbor o vypracování průzkumného stanoviska k tématu

Budoucí investice do jaderné energetiky a jejich role v energetické politice EU

Specializovaná sekce Doprava, energetika, infrastruktura a informační společnost, kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 10. listopadu 2008. Zpravodajem byl pan IOZIA.

Na 449. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 3. a 4. prosince 2008 (jednání dne 4. prosince 2008), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 122 hlasy pro, 15 hlasů bylo proti a 16 členů se zdrželo hlasování.

1. Závěry a doporučení

1.1 K zahájení výroby jaderné energie je od administrativních postupů po dokončení výstavby elektrárny potřeba zhruba deset let, přičemž investiční náklady se mohou pohybovat v rozsahu 2 až 4,5 miliard EUR na 1 000 až 1 600 MWe instalovaného výkonu. Je nezbytné mít záruku pevného právního rámce vzhledem k délce období mezi investicemi a zahájením prodeje energie. Rozhodnutí ve prospěch jaderné energie i příslušné právní předpisy by měly mít širokou podporu občanů a politiků.

1.2 Podle současných programů musí být do roku 2030 vyřazena z provozu zhruba polovina elektráren. EHSV považuje za nezbytné přijmout přísná opatření, která zaručí odpovídající finanční prostředky na vyřazení z provozu, v souladu se zásadou „znečišťovatel platí“ a zajistí vysokou úroveň ochrany pracovníků a občanů, a plně podporuje návrh Komise na rychlou přeměnu doporučení 2006/851/Euratom ve směrnici o zřízení nezávislých úřadů pro správu finančních zdrojů na vyřazení z provozu a likvidaci.

EHSV:

1.3 zdůrazňuje, že hlavními překážkami jsou politická nejistota, postupy získávání povolení a nedostatek transparentnosti a úplných, jasných a pravdivých informací o skutečných rizicích, počínaje neexistencí příslušných rozhodnutí o určení konečných a bezpečných úložišť odpadu. Riziko pro soukromé investory je příliš vysoké a kvůli finanční krizi je ještě obtížnější získat střednědobý a dlouhodobý kapitál, který je v jaderné energetice nezbytný. Kromě státní podpory pro toto odvětví by bylo možné usnadnit financování díky pevnému a jistému právnímu rámci pro investory a možnosti uzavírání dlouhodobých smluv na dodávky, které zaručí návratnost investice. Obtíže spojené s mírným navýšením zdrojů Euratomu určených k financování (úvěry Euratomu) nenaznačují žádné rychlé změny v policie Unie;

1.4 je přesvědčen, že je zapotřebí demokratické zapojení občanů, přičemž občanům musí být zaručena možnost se podrobně obeznámit s riziky a s příležitostmi jaderné energie, aby se mohli vědomě účastnit rozhodnutí, která se jich přímo týkají. EHSV je tlumočníkem této potřeby a žádá Komisi, aby povzbuzovala členské státy k zahájení kampaně za transparentnost a jistotu ohledně poptávky po energii v Evropě, energetické účinnosti a různých možností, včetně jaderné energie;

1.5 za současné situace považuje prodloužení využívání jaderných elektráren za ekonomicky oprávněné řešení pod podmínkou, že budou přísně dodržovány bezpečnostní předpisy, i když tak nedojde k žádnému výraznému zvýšení termodynamické účinnosti (jen 15–20 %);

1.6 domnívá se, že je třeba usnadnit investice do výzkumu bezpečnosti a ochrany pracovníků a občanů a do podpory vzdělávacích programů, stáží a odborné přípravy zaměřených na trvalé zachování vysoké technické a technologické úrovně jaderné energetiky i vnitrostátních regulačních a dozorčích orgánů. Tyto investice by kromě Sedmého rámcového programu Euratom měly být financovány i z veřejných programů členských států;

1.7 je toho názoru, že v případě havárií jsou různé systémy kompenzací a stanovení odpovědností nedostatečné a neodůvodněné. Doufá, že v první fázi budou sjednoceny podmínky Pařížské a Vídeňské úmluvy, které stanoví různé použitelné právní rámce a různá kompenzační opatření pro škody vzniklé v souvislosti s jadernou energií. V souladu s ustanovením článku 98 Smlouvy o Euratomu o pojištění rizik by měla být přijata směrnice, která by jasně stanovila, že v případě havárií nese plnou odpovědnost za riziko provozovatel jaderné elektrárny. Vzhledem k povaze rizika by se mělo podporovat rozložení rizika mezi evropské provozovatele elektráren na základě již existujících příkladů;

1.8 domnívá se, že aby byl evropský průmysl schopen čelit potenciálnímu silnému růstu poptávky po nových elektrárnách, musí naplánovat mohutné investice do znalostí, odborné přípravy, výzkumu a vývoje, které jsou nezbytné pro budoucnost tohoto odvětví v Evropě. Podíl elektrické energie vyrobené v jaderných elektrárnách menší než 10–15 % celkové roční produkce by byl málo účelný, neboť administrativní náklady a nakládání s odpadem vyžadují určité minimální množství, aby bylo dosaženo úspor z rozsahu;

1.9 je si vědom toho, že určení jednoho jediného nebo více společných evropských úložišť, tak jak učinily Spojené státy, není proveditelným řešením, a vybízí členské státy, aby uspíšily proces výběru konečných celostátních úložišť. Je třeba stanovit harmonizované bezpečnostní požadavky, jak již učinily Asociace západoevropských jaderných dozorů (WENRA) a Evropský parlament, a to prostřednictvím přijetí směrnice;

1.10 vybízí Komisi, aby podporovala programy výzkumu a vývoje, především v souvislosti s jadernou iniciativou „Generation IV“;

1.11 Také v oblasti nakládání s odpadem a ochrany před ionizujícím zářením se dostupné prostředky na výzkum zdají nedostatečné. EHSV vyzývá Komisi, Radu a Parlament, aby na Sedmý rámcový program Euratom vyčlenily další zdroje a podpořily příslušné specifické společné technologické iniciativy, jako je tomu například v oblasti palivových článků a léčivých přípravků. EHSV navíc apeluje na členské státy, aby i v oblastech své vlastní působnosti činily podstatně více pro řešení těchto problémů. Britský Úřad pro vyřazování jaderných zařízení z provozu (Nuclear Decommissioning Authority, NDA) v červenci 2008 zvýšil částku veřejných financí nutných k vyřazení z provozu o 30 % oproti roku 2003. NDA odhaduje prostředky na 73 miliard liber, což je 92 miliard eur, přičemž tendence je stoupající (1). Společnost Electricité de France (EdF), která má vysokou úroveň normalizace, prohlašuje, že tyto náklady dosahují 15–20 % počátečních nákladů na výstavbu.

1.12 Výbor se domnívá, že Unie a členské státy mohou ke snížení nejistot podniknout tyto kroky:

— na politické úrovni je třeba usilovat o dosažení dlouhodobého politického konsensu napříč politickým spektrem, pokud jde o roli, kterou může jaderná energie hrát v boji proti změně klimatu;

— v ekonomické oblasti je třeba jasně určit, jaké požadavky budou uloženy na vyřazení z provozu a nakládání s odpady a jaká finanční opatření by měli provozovatelé přijmout, pokud jde o tyto dlouhodobé náklady. Provozovatelé a veřejné orgány by rovněž mohli objasnit podmínky, za jakých je možné dodávat jadernou energii do sítě a jaký charakter dlouhodobých dodavatelských smluv bude přípustný;

— v oblasti výzkumu by Unie a členské státy mohly podpořit další programy v oblasti výzkumu a vývoje třetí a čtvrté generace jaderných technologií (včetně fúze), jež budou mít vyšší účinnost a budou splňovat vyšší bezpečnostní a environmentální normy než stávající elektrárny;

— v oblasti územního plánování je třeba urychlit zdlouhavé postupy určování vhodných lokalit a udělování povolení;

— v oblasti financí by evropské finanční instituce mohly vyčlenit prostředky na úvěry, které povzbudí další investory, aby se aktivně zapojili.

2. Financování jaderné energetiky

2.1 Poptávka po energii v Evropě a výše předpokládaných nákladů

2.1.1 V příštích dvaceti letech bude muset Evropa investovat do nahrazení stávajících elektráren přibližně 800–1 000 mld. eur, a to nezávisle na množství použitého paliva. Pokud jde o jaderné reaktory, lze odhadovat, že 50 až 70 z celkových 146 jich bude muset být nahrazeno (s eventuálními náklady ve výši 100 až 200 mld. eur).

2.1.2 Náklady na prodloužení životnosti jaderných elektráren, které jsou v současné době v provozu, dosahují zhruba 25 % nákladů na výstavbu nové elektrárny, přičemž tyto elektrárny mohou být dále využívány po období pohybující se mezi 10 a 20 lety. Údaje uvedené v nedávné studii (2) se liší, kolísají mezi 80 a 500 EUR/kWe podle používané technologie a vztahují se k projektům prodlužování životnosti přibližně o 10 let.

2.1.3 Nejistota panující ohledně budoucích rozhodnutí v oblasti energetiky a možnost dosáhnout dalších zisků z investic nutí provozovatele k tomu, aby požadovali prodloužení provozu stávajících zařízení a neinvestovali nesmírné částky do výstavby nových a účinnějších elektráren. Prodlužování životnosti se zárukou přinejmenším stejné úrovně bezpečnosti je zcela jistě ekonomickým a klimatickým zájmem, nicméně není řešením problému dlouhodobé poptávky po energii, ale pouze jeho odložením.

2.1.4 V případě postupného snižování výroby jaderné energie bude třeba nahradit výrobu elektřiny jinými energiemi, které zaručí stejnou úroveň emisí a stejné základní zatížení. V případě nahrazení elektráren vyřazených z provozu se náklady budou pohybovat mezi 100 až 200 mld. eur. Budou-li zachovány stávající kvóty pro výrobu jaderné energie, náklady budou činit 200 až 400 mld. eur, v závislosti na poptávce po elektrické energii.

2.1.5 Náklady na stavbu nové jaderné elektrárny se odhadují na 2 až 4,5 miliard eur. EIB se domnívá, že rozvoj jaderné energetiky je z dlouhodobého hlediska nejistý, a plánuje pro EU do roku 2030 drastické snížení o 40 % oproti roku 2004. Předseda EIB při svém nedávném slyšení v EHSV tento předpoklad potvrdil. Mezinárodní agentura pro atomovou energii (IAEA) předpokládá, že kapacita elektrické energie vyráběné v jaderných elektrárnách ve stejném období vzroste z 368 GW na 416 GW, což je celosvětové zvýšení o 13 %, zatímco v Evropě se naopak předpokládá snížení o 15 GW (3).

2.2 Změna klimatu, emise CO2 a jaderná energetika

2.2.1 K dosažení kjótských a dokonce ještě přísnějších cílů, které by měly být vytyčeny v Kodani, by EU musela vyrábět 60 % elektřiny bez emisí CO2. V současnosti pochází zhruba 40 % emisí CO2 v EU z výroby energie. Úlohu jaderné energie nelze zastírat. Cíl 20 % energie z obnovitelných zdrojů do roku 2020 by podle Komise měl být do roku 2030 zvýšen na 30 %.

2.2.2 Lze očekávat nárůst emisí CO2 z výroby a zpracování uranu způsobených převážně postupným vyčerpáváním zásob rud s vysokým obsahem uranu a nárůstem emisí skleníkových plynů v důsledku používání fluoru a chlóru, které jsou třeba k výrobě hexafluoridu uranu a čištění zirkonia nezbytného pro trubky, do nichž se vkládá obohacený uran.

2.2.3 Objem CO2 vyprodukovaného při výrobě jaderné energie je však zanedbatelná, k čemuž musí být řádně přihlédnuto.

2.2.4 Poptávka po elektřině ve veřejné a soukromé dopravě poroste, stejně jako potřeba energie k výrobě vodíku, který se v současné době získává z 95 % z uhlovodíků. Vodík pomůže vyřešit problém skladování elektrické energie, pokud se bude vyrábět z paliv s velmi nízkými emisemi.

2.3 Obtíže, s nimiž se potýká jaderná energetika

2.3.1 Největším problémem je nejistý administrativní a regulační rámec. Každá země má jiné postupy, které mohou v některých případech prodloužit dobu výstavby na dvojnásobek či trojnásobek. Komise odhaduje, že ve Finsku je zapotřebí nejméně 10 let, nicméně kvůli problémům při výstavbě byly práce zastaveny a odhaduje se, že zpoždění bude trvat přinejmenším 18 měsíců. Administrativní řízení začalo v roce 2000 a elektrárna bude zapojena do sítě pravděpodobně teprve v roce 2011.

2.3.2 Investice do jaderné energetiky se vyznačují obzvlášť vysokou mírou počátečního kapitálu, který činí kolem 60 % celkové investice, a prodej elektřiny začíná teprve až po zhruba deseti letech. Amortizace investovaného kapitálu a jeho finančních nákladů trvá přibližně 20 let. To dokládá význam dostatečně dlouhé životnosti pro rentabilitu této technologie.

2.3.3 Investice jsou velmi dlouhodobé, neboť mezi uvedením do provozu, provozem a dekontaminací a likvidací může uplynout více než 100 let. Je nezbytně nutné, aby byla zaručena finanční stabilita provozovatelů z dlouhodobého hlediska a dlouhodobá angažovanost členských států v oblasti jaderné energetiky.

2.3.4 Financování jaderné energetiky závisí na politickém rozhodování národních vlád více, než je tomu v jiných odvětvích. Hlavním faktorem nejistoty je právě nutnost jasného a pevného právního rámce. Je zapotřebí politika zapojení a zvyšování informovanosti občanů, aby mohli přispět k učinění rozhodnutí na základě úplných, transparentních, srozumitelných a pravdivých informací. Pouze demokratický postup umožní přijmout vědomé rozhodnutí, které bude základem budoucnosti evropské jaderné energetiky.

2.3.5 Velké finanční náklady znamenají nutnost „prodat“ veškerou vyrobenou energii, neboť jaderné elektrárny musí pracovat v základním zatížení a distribuovat energii vyrobenou během vysokého počtu provozních hodin za rok. Problémy vyvstávají v souvislosti s jistotou návratnosti, a ty lze překonat díky možnosti uzavírání dlouhodobých smluv, jako je tomu v případě Finska.

2.3.6 Dalším faktorem nejistoty je systém kompenzací a stanovení různých odpovědností členských států v případě havárií. Je žádoucí mít jednotný evropský systém záruk na zlepšení stávajících systémů a stávajícího pojistného krytí, které je v případě závažné havárie naprosto nedostačující. Náklady a odpovědnost musí plně nést výrobci, kteří zajišťují i veškeré další činnosti. Vzhledem k povaze rizika (velmi vysoké náklady v případě vážné havárie a velmi nízká pravděpodobnost, že k ní dojde) by měly být podporovány formy spolupojištění na bázi společného ručení různých výrobců jaderné energie.

2.3.7 Veřejné mínění. Poslední průzkumy veřejného mínění (4) ukazují zvrat v názoru na jadernou energii, přičemž jednoznačně pozitivní názor panuje v těch členských státech, které tuto technologii využívají, nicméně v EU-27 stále převládá negativní postoj, i když jen lehce. (45 % oproti 44 %). Nedostatek transparentnosti a potřebu jasných a úplných informací konstatovalo i Evropské fórum pro jadernou energii.

2.4 Zdroje Společenství

2.4.1 Smlouva o Euratomu stanoví v rámcovém programu Evropského společenství pro atomovou energii zvláštní financování výzkumu, rozvoje a demonstrací.

První program (nepřímá opatření) zahrnuje následující oblasti:

— výzkum v oblasti energie z jaderné fúze (5),

— jaderné štěpení a radiační ochranu.

Druhý program (přímá opatřená) stanoví investice do:

— fúze (1 947 milionů eur, z nichž nejméně 900 milionů na činnosti související s projektem ITER),

— jaderného štěpení a radiační ochrany (287 milionů eur),

— jaderné činnosti Společného výzkumného střediska (517 milionů eur).

2.4.2 Dalším nástrojem financování Společenství je EIB, která v tomto odvětví zaručila financování ve výši více než 6 589 milionů eur určených na výstavbu elektráren i na likvidaci odpadu. K těmto prostředkům patří i dalších 2 773 milionů eur poskytnutých Euratomem na stejné účely.

2.4.3 EIB se při analýze investice po příznivém stanovisku Komise zabývá nejen uvolněním značných finančních prostředků nezbytných na výstavbu, ale i náklady na nakládání s odpadem a vyřazení z provozu. Internalizace nákladů, kterou EIB oznámila, však nepředpokládá další nepřímé náklady, jako jsou náklady spojené s vnější ochranou elektráren bezpečnostními silami a vedlejší výdaje související s likvidací – např. s budováním hrází na řekách v zájmu zajištění nepřetržitého toku vody do reaktorů i v obdobích sucha.

2.4.4 Různé způsoby výpočtu nákladů a potřeba zajištěného systému prostředků přidělených ad hoc jsou jasně popsány ve sdělení Komise Druhá zpráva o využívání finančních zdrojů určených na vyřazování jaderných zařízení z provozu a na nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem (6).

2.4.5 V této zprávě se hovoří i o „nesprávném využití“ prostředků určených na likvidaci a nakládání s odpadem, k němuž v některých členských státech dochází. V některých zemích jsou tyto prostředky poskytovány z veřejných zdrojů a často využívány k jiným účelům. To významným způsobem narušuje hospodářskou soutěž, neboť tyto náklady by měly být v souladu se zásadou „znečišťovatel platí“ internalizovány.

2.4.6 Návrh Komise z roku 2002 na spojení rozhodnutí 77/270/Euratom a 94/179/Euratom a na zvýšení míry financování se v Radě nedočkal jednomyslné podpory. Dostupné úvěry Euratomu činí 600 milionů eur, a o ty může být zažádáno až do výše 20 % celkových nákladů, to však nicméně nestačí k uspokojení některých žádostí, které ještě nebyly oficiálně podány, nicméně jsou předmětem prvních jednání s Komisí.

2.4.7 Fondy Euratomu a financování EIB musí být nicméně využívány na podporu výzkumu a aplikací bezpečného a udržitelného rozvoje jaderné energetiky. Zdá se, že stávající opatření neodpovídají rostoucí potřebě finančních prostředků na zaručení vysokého standardu bezpečnosti a na minimalizaci rizik. Tyto fondy by měly být výslovně určeny členským státům, které prokáží existenci veřejných politik v oblasti nakládání s odpadem.

2.5 Financování na národní úrovni

2.5.1 Režim státních podpor nestanoví možnost financovat výstavbu jaderných elektráren, nicméně je možné a žádoucí získat veřejné financování na zvýšení bezpečnostních opatření, na rozvoj a zavádění transparentních a jednotných postupů při vydávání povolení a při výběru lokalit a na podporu programů vzdělávání a odborné přípravy. Nezávisle na skutečnosti, zda se staví nové jaderné elektrárny nebo ne, bude nutné spoléhat se na vysoce specializované inženýry a techniky, kteří budou schopni zaručit bezpečné řízení fungujících elektráren i elektráren vyřazených z provozu.

2.5.2 Evropský jaderný průmysl v současné době buduje 4 reaktory (2 v Bulharsku, 1 ve Finsku, 1 ve Francii). Za současné situace je obtížné počítat se silným rozvojem těchto výrobních kapacit, zejména pokud jde o jejich část určenou na jaderné štěpení. Britská organizace NIA ve své nedávné studii potvrdila, že by mohla podpořit 70 až 80 % nového jaderného programu, s výjimkou „klíčových“ součástí reaktoru, jako jsou tlakové kotle, turbogenerátory a další důležité součásti (7). Nedostatek techniků a inženýrů je největší překážkou rychlého rozvoje odvětví. Tento nedostatek lze pozorovat zejména v těch členských státech, které nemají jadernou energetiku. Lze jej však odstranit, protože inženýrské studium trvá v průměru pět let, zatímco mezi rozhodnutím o výstavbě jaderného reaktoru a jeho uvedením do provozu uplyne zhruba deset let.

2.5.3 V oblasti technické a vědecké odborné přípravy je zapotřebí významných investic. Mladí lidé nemají zvláštní zájem o studium jaderné energetiky, až na očividnou výjimku těch členských států, které zavedly důsledný jaderný program, čímž umožnily vznik skutečných pracovních příležitostí. V nejbližší budoucnosti bude třeba vědeckých pracovníků, techniků, inženýrů a odborníků na průmyslové stavby. Je nutné, aby členské státy, které využívají jadernou technologii, a zejména ty, které se rozhodnou ji zavést, měly zvláštní a cílené projekty investic do vzdělání.

2.5.4 Evropské fórum pro jadernou energii vyzdvihlo důležitost harmonizace bezpečnostních požadavků. Úmluva o jaderné bezpečnosti a bezpečnostní normy AIEA jsou uznávané za základní referenční parametry. Asociace západoevropských jaderných dozorů (WENRA) zamýšlí uskutečnit do roku 2010 program harmonizovaný mezi členskými státy EU a Švýcarskem. Na základě SWOT analýzy se navrhuje přijetí evropské směrnice o základních zásadách bezpečnosti v jaderných elektrárnách.

3. Příležitosti

3.1 Problematika využívání jaderné energie a jejího financování je spojena se změnou klimatu způsobenou emisemi CO2. Přibližně jedna třetina elektrické energie a 15 % energie spotřebovávané v Evropské unii pochází z jaderných elektráren s velmi nízkými emisemi CO2. I vzhledem k možnému růstu podílu obnovitelných zdrojů (jiného dostupného bezuhlíkového zdroje energie, na nějž je třeba se spolu s úsporami energie rozhodně zaměřit) se zdá mimořádně obtížné dosáhnout v příštích desetiletích snížení emisí CO2 bez toho, aby se výroba jaderné energie udržela na současné úrovni.

3.2 Vzhledem k tomu, že cena uranu má malý vliv na celkové náklady, je jaderná energie méně citlivá na změny cen.

3.3 Diverzifikace skladby zdrojů energie zvyšuje příležitosti, a to především v zemích, které jsou silně závislé na dovozu.

3.4 Náklady na 1 kWh vyrobenou v jaderné elektrárně jsou podle údajů Komise a některých provozovatelů vyšší než náklady na energii z tradičních tepelných elektráren, nicméně nižší než náklady na energii vyrobenou z obnovitelných zdrojů. Číselné údaje však nezohledňují předpokládané náklady na certifikáty pro emise CO2, ale ani částečnou internalizaci očekávaných výdajů za dekontaminaci a likvidaci na konci životnosti. U všech druhů zdrojů energie by se měla použít metoda internalizace všech externích nákladů. Někteří provozovatelé a starší studie (8) potvrzují, že náklady na 1 kWh vyrobenou v jaderné elektrárně jsou nižší.

3.5 Velikost zásob paliv. Při stávajícím počtu elektráren a technologii reaktorů mohou známé zásoby umožnit (podle odhadů) ekonomicky přiměřené fungování s nízkými emisemi CO2 po různě dlouhou dobu, od několika málo desetiletí po několik století (9) (10),. Tato nejistota pramení ze skutečnosti, že vzhledem k postupnému vyčerpávání zásob „čistšího“ uranu porostou z energetického hlediska a z hlediska používání chemických látek produkujících skleníkové plyny náklady na těžbu a rafinaci. Spotřeba v příští generaci jaderných elektráren by mohla celkově klesnout díky rozvoji množivých reaktorů. Bylo by zajímavé využívat jako palivo thorium, kterého je více než uranu, lépe pohlcuje neutrony a produkuje jich větší množství, a nevyžaduje proto tak vysoké obohacování paliva na vyrobenou jednotku energie. Navíc by se mohlo využívat k pohonu pomalých množivých reaktorů a značně by se snížila produkce radioaktivního odpadu a plutonia využitelného k vojenským účelům.

4. Rizika

4.1 Možnost vážných havárií a výpadků: Přestože se díky technologickému vývoji jaderných reaktorů očividně minimalizovala rizika na základě přijetí mnoha kontrolních opatření, nelze teoreticky vyloučit možnost roztavení jádra. Pasivní bezpečnostní systémy, jako je „core catcher“, který byl již zapracován do reaktoru EPR, který se v současné době buduje ve Finsku, zaručují omezení úniku radioaktivních látek i v případě vysoce nepravděpodobné možnosti roztavení jádra. Skutečně bezpečné budoucí reaktory by toto riziko mohly vyloučit. Například evropský projekt VHTR Raphael by i v případě zablokování chladicího zařízení zaručil pomalé ochlazování až do stavu rovnováhy mezi odvodem tepla a výrobou energie, zatímco v současných reaktorech je zapotřebí rychle zabránit stoupání teploty jádra.

4.2 Zdravotní rizika spojená s běžným provozem elektráren: Ve studii o výskytu leukémie u dětí žijících v blízkosti jaderných elektráren bylo v rozmezí let 1990 až 1998 zaznamenáno 670 případů leukémie, aniž by však byl konstatován extrémní výskyt u dětí žijících ve vzdálenosti menší než 20 km od jaderných elektráren. Novější epidemiologická studie (KIKK) provedená v Německu z podnětu Spolkového úřadu pro radiační ochranu (BfS, Bundesamt für Strahlungsschutz) na rozsáhlém vzorku (1 592 případů a 4 735 kontrol) však prokázala souvislost mezi počtem případů onemocnění rakovinou u dětí mladších 5 let a vzdáleností bydliště od jaderné elektrárny. Autoři studie dospěli k závěru, že úroveň naměřené radiace byla tak nízká, že ve světle poznatků z radiobiologie nelze potvrdit, že by příčinou výskytu rakoviny bylo vystavení ionizujícímu záření. Externí skupina odborníků (11) potvrdila výsledky studie KIKK. Tyto výsledky jsou průkazné a kvůli naměřené nízké úrovni radiace by bylo vhodné prohloubit studie o eventuální hypersensibilní reakci dětí na nebezpečí radiace a důkladně monitorovat obyvatelstvo, které žije v blízkosti jaderných elektráren (12). Švýcarský spolkový úřad pro zdraví začal v září 2008 pracovat na studii Canupis (Childhood Cancer and Nuclear Power Plants in Switzerland), která navazuje na výsledky německé studie a na analýzu příslušných podkladů, kterou zadal francouzský úřad pro jadernou bezpečnost (ASN, Autorité française de sûreté nucléaire) v návaznosti na doporučení zprávy Vroussos.

4.3 Odpady: Jen velmi málo členských států tuto otázku vyřešilo a zřídilo konečná úložiště. Spojené státy musely snížit kategorii úložiště v Novém Mexiku (Waste Isolation Pilot Plant), které fungovalo od roku 1999, kvůli prosakování kapalin, které měly ve spojení se solí kamennou z dolu vysoce korodující účinek na kontejnery. Úložiště v solných útvarech jsou proto považována za geologicky nestabilní. V Evropě oznámily jen Finsko a Švédsko, že určily konečné úložiště. Zvláštní pozornost bude třeba věnovat přepracování odpadu. Je třeba pokračovat ve výzkumu konečných úložišť odpadu po přepracování vyhořelého jaderného paliva. Kvalita těchto úložišť a zpracování odpadu jsou totiž nezbytnými složkami jistého a bezpečného palivového cyklu.

4.4 Zpracování a přeprava: Další problémy vznikají při provozu závodů na přepracování a přepravu ozářeného jaderného paliva, v nichž se odpovědní pracovníci v minulosti nechovali vždy tak korektně jako technici z jaderných elektráren a například využívali k přepravě nevhodné lodě (jedna z těchto lodí se potopila, naštěstí bez ozářeného materiálu na palubě) nebo házejí do moře nebezpečný materiál.

4.5 Geologická a hydrogeologická rizika: Dalším problémovým bodem je skutečnost, že se mnoho elektráren nachází v seismických oblastech. Japonsko se rozhodlo uzavřít největší elektrárnu světa Kashiwazaki-Kariwa v prefektuře Niigata, a vzdalo se tak kapacity 8 000 MWe. V důsledku uzavření, k němuž došlo po zemětřesení dne 16. července 2007, se snížila výroba jaderné energie o 25 TWh. V současnosti probíhají práce na obnovení funkčnosti obou reaktorů.

4.6 Šíření jaderné technologie a terorismus: Obavy v posledních letech vzrostly z důvodu nového ohrožení souvisejícího s teroristickými skupinami. Relativně bezpečná zařízení by měla být schopna odolat pádu letadla, aniž by došlo k úniku radioaktivního materiálu.

4.7 Voda: Dalším mimořádně významným aspektem jsou změny klimatu a postupný nedostatek vody. Stejně jako ve všech tepelných elektrárnách – včetně uhelných, ropných či solárních – je i k chlazení v jaderných elektrárnách zapotřebí velké množství vody, nepoužívá-li se méně účinná technika chlazení vzduchem. (Ve Francii činí spotřeba vody na výrobu elektrické energie, včetně spotřeby ve vodních elektrárnách, 57 % celkového ročního odběru, tedy 19,3 mld. m3 z celkových 33,7 mld. m3. Většina této vody (93 %) se vrátí po chlazení při procesu štěpení a výroby elektřiny (13). Používání velkého množství vody k chlazení v jaderných elektrárnách a znepokojující úbytek povrchových a podzemních vod vyvolává další problémy při výběru lokalit a vzbuzuje otázky veřejnosti, jež vyžadují jasné odpovědi orgánů. V některých případech musela být v obdobích sucha výroba elektrické energie omezena nebo zastavena.

4.8 Chybějící suroviny v EU: V roce 2007 byly pouze 3 % potřeby EU pokryty ze zdrojů na jejím území. Největším dodavatelem je Rusko se zhruba 25 % (5 144 t U), následované Kanadou s 18 %, Nigerem se 17 % a Austrálií s 15 %. Jaderná energie tedy nesnižuje závislost na třetích zemích, přestože dalšími dodavateli jsou většinou politicky stabilní země.

4.9 Přístup k financování a dlouhodobému kapitálu: Přirozeně jsou zapotřebí nezbytné finanční zdroje, nicméně vzhledem k délce projektování a výstavby, která může přesáhnout oněch 10 let plánovaných pro uvedení elektráren do provozu, činí investice značně riskantními. Původně plánovaná doba výstavby nebyla doposud nikdy dodržena, průměrná doba skutečně potřebná k zahájení prodeje vyrobené elektrické energie byla delší, než se předpokládalo, a to samozřejmě způsobilo další náklady.

4.10 Nedávné havárie: V průběhu vypracovávání tohoto stanoviska došlo k několika haváriím: jedné ve Slovinsku a čtyřem ve Francii. Zákaz pití vody a konzumace ryb z řek postižených únikem radioaktivní vody ve Francii měl negativní vliv na mínění evropské veřejnosti. Vzhledem k těmto událostem a jejich velmi negativnímu dopadu v médiích se doporučuje věnovat mimořádnou pozornost postupům údržby a volbě podniků provozujících jaderné elektrárny.

5. Připomínky EHSV

5.1 Význam elektrické energie vyráběné v jaderných elektrárnách je tak vysoký, že by její neodmyslitelný přínos, který má pro energetickou bilanci EU, nešel z krátkodobého hlediska nahradit.

5.2 Financování jaderné energetiky závisí na politickém rozhodování národních vlád více, než je tomu v jiných odvětvích. Hlavním faktorem nejistoty je právě nutnost jasného a pevného právního rámce. Je zapotřebí politika zapojení a zvyšování informovanosti občanů, aby mohli přispět k učinění rozhodnutí na základě úplných, transparentních, srozumitelných a pravdivých informací. Pouze demokratický postup umožní přijmout vědomé rozhodnutí, které bude základem budoucnosti evropské jaderné energetiky.

5.3 Jak potvrzuje sama Komise, kvůli nedostatku transparentnosti a skrovným a rozporuplným informacím o otázkách přidělování prostředků určených na nakládání s odpadem a na likvidaci elektráren vyřazených z provozu roste nejistota občanů. EHSV žádá Komisi, aby povzbuzovala členské státy k zahájení kampaně za transparentnost a jistotu ohledně poptávky po energii v Evropě, energetické účinnosti a různých možností, včetně jaderné energie.

5.4 Výbor poznamenává, že mnoha stávajícím elektrárnám v Evropě (tepelným i jaderným) skončí během příštích 20 let životnost, což by mohlo vést k výpadkům dodávek elektrické energie, pokud nedojde k novým výrazným investicím.

5.5 Výbor již v různých stanoviscích konstatoval, že prioritami v oblasti energetiky je výraznější podpora energetické účinnosti a větší podíl obnovitelných zdrojů na výrobě elektrické energie.

5.6 Výbor si je však vědom toho, že ani maximální úsilí o zvýšení podílu obnovitelných zdrojů a energetické účinnosti pravděpodobně nebude stačit k vyplnění všech případných výpadků v dodávkách elektrické energie. V celé Evropě budou zapotřebí nové investice do tepelných (uhelných) i jaderných elektráren.

5.7 V obou případech Výbor považuje za krajně důležité, aby posouzení investičních projektů a provozních nákladů zahrnovalo všechny vnější dopady na životní prostředí a bezpečnost.

5.8 S ohledem na rostoucí hrozbu změny klimatu by každý projekt výstavby nové tepelné elektrárny měl být kompatibilní se zavedením systémů zachycování a ukládání CO2 a měl by v posouzení a v plánech činnosti zohlednit náklady s těmito systémy související. Stejně tak by při hodnocení a v plánech činnosti souvisejících s výstavbou každé nové jaderné elektrárny měly být zohledněny náklady spojené s vyřazením z provozu a nakládáním s odpady. Neměly by také existovat skryté subvence pro žádné plně rozvinuté energetické systémy.

5.9 Investoři a další poskytovatelé financí nejsou ochotni věnovat dostatečné prostředky na výstavbu nové generace jaderných elektráren v Evropě. Důvodem je značná nejistota ohledně hospodářského, politického a právního prostředí a značné časové rozpětí mezi vynaloženými investicemi a jejich ekonomickou návratností.

5.10 Přístup Finska, které vytvořilo konsorcium velkých odběratelů, kteří kupují za pevné a stabilní ceny většinu vyrobené elektrické energie, by měl být podporován a usnadňován.

5.11 Komise je vyzývána k podpoře programů výzkumu a vývoje, především v souvislosti s jadernou fúzí a s iniciativou „Generation IV“, přestože je jasné, že jaderná energie této generace nebude obchodně využitelná dříve než v roce 2030 (14). Cílem iniciativy „Generation IV“ je „čistší“ jaderná energie, bez problémů spojených s nakládání s odpadem a s šířením jaderných technologií, s nižším rizikem výpadků a s menší spotřebou štěpných materiálů. „Generation IV“ může účinným způsobem přispět k výrobě vodíku. Důsledně se musí pokračovat i v rozvoji energie z jaderné fúze, aby bylo možné v druhé polovině tohoto století využívat jejích zvláštních výhod z hlediska bezpečnosti a zdrojů.

5.12 Zdroje poskytnuté Euratomem jakožto záruka za investice a s cílem následného snížení finanční zátěže pro podniky, které mohou mít prospěch z velmi vysokého ratingu evropských institucí, jsou pevně dané a mohly by být, například s pomocí zvláštních a dodatečných prostředků pro tyto účely, přizpůsobeny vyšším nákladům a inflaci, k níž v mezičase došlo, aniž by musely být obětovány jiné podpůrné programy, např. na podporu energetické účinnosti či obnovitelných zdrojů.

5.13 Také v oblasti nakládání s odpadem a ochrany před ionizujícím zářením se dostupné zdroje a příslušné výzkumné programy zdají nedostatečné. EHSV vyzývá Komisi, Radu a Parlament, aby na Sedmý rámcový program Euratom vyčlenily pro tento účel jiné zdroje, i prostřednictvím příslušných společných technologických iniciativ, jako je tomu například v oblasti palivových článků a léčivých přípravků. EHSV navíc apeluje na členské státy, aby i ony v tomto ohledu přispěly prostřednictvím lepších národních výzkumných programů v oblasti radiobiologie, ochrany před zářením, epidemiologie a trvalého ukládání.

5.14 Model financování určeného pro jadernou energii, který by nezávisel na jiných rámcových programech, by měl být rozšířen i na programy energetické účinnosti a rozvoje obnovitelných zdrojů.

5.15 Členské státy by měly naplánovat vytvoření národních fór pro jadernou energii podle vzoru Komise, na nichž by se diskutovalo o třech tématech projednávaných v Praze a Bratislavě: příležitostech, rizicích, transparentnosti a informovanosti.

5.16 Racionalizace vydávání povolení a určování lokality jednotným evropským postupem by určitě mělo pozitivní vliv na jistotu investic a lhůtu pro uvedení do provozu, nicméně veřejnost by v žádném případě neakceptovala evropskou úpravu, která by byla méně přísná než vnitrostátní předpisy. V souvislosti s bezpečností je vzhledem k nadnárodní povaze souvisejících rizik (např. elektrárny poblíž státních hranic) třeba vzít v úvahu evropský zájem na stanovení přísných harmonizovaných norem. Harmonizace designu a předpisů by mohla být stanovena pro příští generaci reaktorů.

5.17 Spotřebitelé by měli mít možnost těžit z levnější výroby elektřiny. Ceny na energetické burze se v dnešní době stanovují podle nejvyšších nákladů na výrobu elektrické energie (kombinovaný cyklus se zplyňováním uhlí). Měly by se uvádět různé a různě drahé zdroje.

V Bruselu dne 4. prosince 2008 předseda Evropského hospodářského a sociálního výboru Mario SEPI generální tajemník Evropského hospodářského a sociálního výboru Martin WESTLAKE

(1) House of Commons Committee of Public Accounts Nuclear Decomissioning Authority, 38. zpráva z období 2007/2008. Spojené království.

(2) Österreichisches Ökologie-Institut, Vídeň, 2007.

(3) Zpráva DOE/EIA-0484(2008), červen 2008.

(4) Zvláštní vydání Eurobarometru 297, Attitudes towards radioactive waste [Postoj vůči radioaktivnímu odpadu], červen 2008.

(5) P. Vandenplas, G. H. Wolf: 50 years of controlled nuclear fusion in the European Union [50 let kontrolované jaderné syntézy v Evropské unii], Europhysics News, 39, 21 (2008).

(6) KOM(2007) 794 v konečném znění, 12.12.2007.

(7) NIA (Nuclear Industry association): The Uk capability to deliver a new nuclear build programme, aktualizované znění z roku 2008.

(8) Couts de reference de la production electrique [Referenční náklady na výrobu elektřiny], francouzské ministerstvo hospodářství, financí a průmyslu, generální ředitelství pro energetiku a suroviny (DGEMP), prosinec 2003.

(9) Storm van Leeuwen, Nuclear power – the energy balance [Jaderná energie – energetická rovnováha] (2008), www.stormsmith.nl.

(10) World Nuclear Association, www.world-nuclear.org/info/info.html.

(11) Dr. Brüske-Hohlfeld, GSF, Neuherberg; Prof. Greiser, BIPS, Brémy; Prof. Hoffmann, univerzita v Greifswaldu; Dr. Körblein, institut pro životní prostředí, Mnichov; Prof. Jöckel, univerzita Essen Duisburg; PD Dr. Küchenhoff, LMU Mnichov; Dr. Pflugbeil, Berlín; Dr. Scherb, GSF, Neuherberg; Dr. Straif, IARC, Lyon; Prof. Walther; univerzita v Mnichově; Prof. Wirth, Wuppertal; Dr. Körblein, institut pro životní prostředí, Mnichov.

(12) Mélanie White-Koning, Denis Hémon, Dominique Laurier, Margot Tirmarche, Eric Jougla, Aurélie Goubin, Jacqueline Clave.

(13) Eau France a IFEN (Institut Français de lì’Environnment). Údaje se vztahují na spotřebu v roce 2004.

(14) Mezinárodní fórum „Generation IV“ (GIF), 2008.