Tento oddíl prezentuje dostupná fakta a čísla týkající se otázek, kterým se věnuje zelená kniha. V této příloze se neodráží všechny aspekty obsažené v oddíle 4 dokumentu, „Otázky“, neboť pro všechny nemusí být nutně k dispozici podpůrné materiály.

1.1 Stávající nástroje a prosazování

1.1.1 Vnitrostátní úroveň

Obecně řečeno, pokud jde o ubytovací služby cestovního ruchu, druhy politik se značně liší. V roce 2013 byly členské státy v dotazníku vyzvány, aby popsaly vnitrostátní pravidla pro bezpečnost ubytovacích služeb cestovního ruchu (mimo jiných služeb). Z 24 členských států, které poskytly informace, 21 států ohlásilo existenci obecných právních předpisů, které se vztahují na služby jako na kategorii (obecných právních předpisů o bezpečnosti služeb či výrobků, o ochraně spotřebitelů nebo o bezpečnosti práce), zatímco 17 členských států ohlásilo, že mají pro ubytovací služby podrobné odvětvové právní předpisy, v šesti případech doplněné samoregulací. Dva členské státy neohlásily ani horizontální, ani odvětvové politiky.

Přezkoumání obsahu ohlášených odvětvových právních předpisů umožnilo podrobnější porovnání mezi členskými státy. Příslušné orgány obdržely seznam ustanovení souvisejících s bezpečností (viz tabulka níže) a byly požádány, aby uvedly, která z nich se v jejich vnitrostátních předpisech vyskytují. Ze 17 členských států, kde jsou odvětvové právní předpisy zavedeny (AT, BE, CY, CZ, DE, EL, ES, ET, FR, HR, IT, LT, LU, MT, PL, PT, SK), má velká většina (13 členských států) zavedeny povinnosti týkající se stavu prostor zařízení; obecná povinnost poskytovat pouze bezpečné služby se vyskytuje v osmi případech a povinnosti týkající se kvalifikací poskytovatele služeb jsou požadovány v desíti případech. Na druhé straně pouze polovina dotyčných členských států (DE, EL, CZ, HR, LU, MT, PL, PT, SK) požaduje zákonem zřízení orgánů pro sledování a přijímání opatření. Navíc pouze pět států (LU, MT, CZ, PL, EL) má ustanovení pro určení a vyhodnocení rizik a pouze ve dvou (CZ, PL) existuje povinnost oznamovat orgánům rizika a nehody týkající se poskytování služby – zásadní nástroj pro účely porovnání v celé EU.

Níže uvedený graf ilustruje obsah stávajících odvětvových právních předpisů 17 členských států, které podaly zprávu.

1.1.2 Evropská úroveň

Volný pohyb služeb je regulován články 56 až 62 Smlouvy o fungování Evropské unie. Konkrétně směrnice 2006/123/ES o službách na vnitřním trhu se zaměřuje na podporu výkonu svobody usazování pro poskytovatele služeb a volného pohybu služeb tím, že poskytovatelům služeb z EU usnadňuje fungování v libovolném jiném členském státě EU. Bezpečnost služeb není specificky předmětem této směrnice. Článek 18 této směrnice však umožňuje za zvláštních podmínek, a zejména v případech souvisejících s bezpečností služeb, odchylky od volného pohybu služeb (od článku 16). Za těchto podmínek může přijímající členský stát na konkrétního poskytovatele incomingových služeb výjimečně uplatnit své požadavky ohledně poskytování konkrétní služby. Za podmínek článku 23 směrnice mohou členské státy zajistit, aby poskytovatelé, jejichž služby představují přímé a určité riziko pro zdraví nebo bezpečnost, uzavřeli přiměřené pojištění odpovědnosti za škodu. Povinnost vzájemné pomoci znamená pro členský stát usazení zejména informace o riziku vážného poškození zdraví nebo ohrožení bezpečnosti (čl. 29 odst. 3). A konečně, článek 26 stanovuje rámec dobrovolných opatření pro zvyšování kvality prostřednictvím certifikace nebo posuzování činností poskytovatelů služeb, vytvářením chart nebo označení a chart kvality, jakož i vytvářením dobrovolných evropských norem pro služby.

Pro bezpečnost služeb souvisejících s cestovním ruchem neexistují na úrovni EU žádné ucelené právní předpisy. Jediným nástrojem pro bezpečnost rekreačního ubytování je doporučení Rady 86/666/EHS o protipožární bezpečnosti ve stávajících hotelech, které definuje minimální standardy bezpečnosti pro všechny hotely v EU (s kapacitou nejméně 20 hostů) a doporučuje, aby v případě, že nejsou stávající právní předpisy dostatečné, členské státy přijaly všechna vhodná opatření, aby tyto standardy bezpečnosti zaručily.

Kromě toho může k bezpečnosti ubytovacích služeb cestovního ruchu přímo či nepřímo přispívat řada nástrojů a iniciativ EU v různých oblastech politiky (např. REACH, stavební výrobky, bezpečnost na pracovišti, odborné kvalifikace, životní prostředí a souborné služby pro cestování).

V rámci provádění nařízení (EU) č. 305/2011 o stavebních výrobcích požádala například Komise Evropský výbor pro normalizaci (CEN) a Evropský výbor pro normalizaci v elektrotechnice (Cenelec), aby co nejdříve vyvinuly harmonizovanou normu pro detektory oxidu uhelnatého. Norma bude pro tyto výrobky předpokládat certifikaci provedenou třetí stranou a zajistí vhodnou citlivost a označení konce doby životnosti.

1.1.3 Sledování a prosazování

Jediný stávající evropský nástroj, který reguluje protipožární bezpečnost v rekreačním ubytování, je svou povahou nezávazný, a tedy bez povinného prosazování. V červnu 2001 předložila Komise zprávu o uplatňování doporučení v členských státech. Zpráva dospěla k závěru, že ačkoli doporučení přispělo ke zvýšení úrovně bezpečnosti v hotelech v celé EU, nebylo plně dosaženo v něm stanovených minimálních standardů bezpečnosti.

Organizace FTO-ABTA (Federace cestovních kanceláří sdružená s asociací British Travel Association) provedla v roce 2009 studii z vlastního podnětu o dodržování stávajících pravidel pro protipožární bezpečnost, včetně doporučení 86/666/EHS, ze strany poskytovatelů rekreačního ubytování, přičemž použila metody kontroly a vykazování odvětví používané v tomto odvětví ve Spojeném království. Vlastní pracovníci cestovních kanceláří (tj. zvláště vyškolení pracovníci letovisek nebo odborníci na zdraví a bezpečnost) nebo externí konzultanti zkontrolovali 2 123 nemovitostí v deseti členských státech EU.

Studie předložila souhrn hodnocení nemovitostí v rozdělení podle zemí, jenž naznačuje velké rozdíly ve standardech protipožární bezpečnosti v letoviskových hotelech mezi jednotlivými zeměmi. Na podporu spolehlivosti výsledných údajů studie zdůraznila, že nemohl existovat žádný možný motiv, aby vlastní záznamy cestovních kanceláří (ať už vytvořené vlastními pracovníky, nebo konzultanty) vykreslovaly méně uspokojivý obraz nemovitosti, než jaký byl zjištěn.

Členský stát Hotel není vhodný k využití nebo má zásadní nedostatky Hotel má vážné nedostatky, jež by měly být bezodkladně napraveny Hotel má nedostatky, jež by měly být co nejdříve napraveny Protipožární bezpečnost hotelu dosahuje přijatelného standardu – případné nedostatky jsou méně závažné a snadno napravitelné Celkový počet kontrolovaných hotelů Rakousko 43 % 32 % 11 % 15 % 324 Bulharsko 22 % 32 % 14 % 32 % 76 Kypr 10 % 19 % 16 % 55 % 186 Francie 31 % 15 % 27 % 28 % 199 Řecko 12 % 19 % 12 % 57 % 292 Itálie 20 % 22 % 11 % 46 % 171 Malta 16 % 19 % 14 % 52 % 64 Portugalsko 11 % 13 % 12 % 64 % 171 Španělsko 6 % 19 % 17 % 58 % 640 CELKEM 2123

Studie dále dospěla k závěru, že 38 % nemovitostí kontrolovaných cestovními kancelářemi a jejich konzultanty pravděpodobně není v souladu s doporučením 86/666/EHS o protipožární bezpečnosti ve stávajících hotelech.

1.2 Průřezové problémy

1.2.1 Malé a střední podniky