Dalším potenciálním problémem je nesourodost podniků ve skupině a rozsah dohledu nad skupinou ve vztahu k pojišťovnám z třetích zemí, pojišťovací holdingové společnosti, smíšené finanční holdingové společnosti nebo pojišťovací holdingové společnosti se smíšenou činností. Ačkoliv mohou být tyto subjekty součástí skupiny, v článku 214 se uvádí, že „výkon dohledu nad skupinou podle článku 213 nezahrnuje povinnost orgánů dohledu vykonávat dohled“, s výjimkou případů, kdy jde o „požadavky způsobilosti a bezúhonnosti“ podle článku 257. Tato potenciální neexistence opatření v oblasti dohledu vůči holdingové společnosti by mohla být problematická v případě, kdy je ocenění účasti považováno za nepřiměřené. Navíc článek 218 stanoví ve vymezení rozsahu dohledu nad skupinovou solventností výkon této pravomoci v případě pojišťoven a zajišťoven podle čl. 213 odst. 2 písm. a) a b), ale článek 214 umožňuje, aby orgán dohledu nad skupinou rozsah skupinového dohledu v individuálních případech omezil.

Orgán EIOPA uvedl, že se v EU objevilo několik struktur pocházejících ze zemí mimo EHP se souvisejícími investičními fondy, které investují do pojišťoven v celém EHP. Tyto struktury nejsou považovány za skupiny ve smyslu směrnice Solventnost II. Orgán EIOPA vyzval k vytvoření „proto-kolegií“ pro výměnu informací, na jejichž základě by bylo možné posuzovat potenciální rizika plynoucí z činností a nejistot týkajících se strategie posledního mateřského podniku se sídlem v zemi mimo EHP.

Dne 1. června 2017 požádala Komise Evropský orgán pro pojišťovnictví a zaměstnanecké penzijní pojištění (EIOPA) o připomínky k této zprávě. Většina připomínek (nikoliv však všechny) orgánu EIOPA předložených 24. ledna 2018 byla do zprávy začleněna.

c)Dohled nad podskupinou

Směrnice Solventnost II stanoví ve svém čl. 215 odst. 1 obecné pravidlo, podle něhož se systém dohledu nad skupinou na úrovni Unie použije pouze pro poslední mateřský podnik. Odchylně od tohoto pravidla však čl. 216 odst. 1 stanoví, že členské státy mohou svým orgánům dohledu povolit, aby po konzultaci s orgánem dohledu nad skupinou a s posledním mateřským podnikem na úrovni Unie rozhodly o zahrnutí poslední mateřské pojišťovny nebo zajišťovny, pojišťovací holdingové společnosti nebo smíšené finanční holdingové společnosti na vnitrostátní úrovni do dohledu nad skupinou. Tomu se říká dohled nad podskupinou.

Podle údajů orgánu EIOPA vykonávají dohled nad podskupinu tři orgány dohledu EU u osmi přeshraničních skupin. Bezprostředním důsledkem je vytvoření dalšího kolegia pro každou podskupinu (včetně samostatného ujednání o koordinaci, plánu pro krizové situace a dvojí výměny informací) a přesahy ve zprávách, které skupina předkládá orgánům dohledu a svým podskupinám. Tyto dodatečné komplikace vyvažuje skutečnost, že dohled nad podskupinou má velký význam pro ty členské státy, které jej používají.

d)Skupinové interní modely

V souladu s rizikově orientovaným přístupem k solventnostnímu kapitálovému požadavku umožňuje směrnice Solventnost II, aby jednotlivé pojišťovny, zajišťovny a skupiny používaly pro výpočet solventnostního kapitálového požadavku se souhlasem orgánu dohledu místo standardního vzorce interní modely. V článku 231 jsou definovány skupinové interní modely a uvedeny pokyny pro příslušné orgány dohledu, jak mají dosáhnout společného rozhodnutí o žádosti. Orgán EIOPA uvádí, že (přeshraniční a domácí) skupinové interní modely schválilo jedenáct vnitrostátních orgánů dohledu a v sedmnácti členských státech se používají individuální interní modely.

Vnitrostátní orgány dohledu nepovažují orgán EIOPA za jeden z „příslušných orgánů dohledu“ (ve smyslu čl. 347 odst. 3 nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2015/35), pokud jde o společná rozhodnutí o interních modelech v kolegiích, což má ten důsledek, že orgán EIOPA obecně nedostává materiály k formálním žádostem. Orgán EIOPA konstatuje, že jeho omezená role při posuzování a schvalování přeshraničních interních modelů někdy brzdí jeho práci při hodnocení a podporování sbližování. Na druhou stranu je podle čl. 248 odst. 3 směrnice Solventnost II orgán EIOPA členem kolegia orgánů dohledu a v čl. 231 odst. 1 se uvádí, že „orgán dohledu nad skupinou o tom informuje ostatní členy kolegia orgánů dohledu a neprodleně jim předá žádost obsahující všechny náležitosti“.

Přestože mnoho kolegií přijalo společná rozhodnutí o skupinových interních modelech až po obtížných diskusích, doposud nebylo třeba požádat orgán EIOPA o mediaci. Orgán EIOPA však upozorňuje na několik případů, kdy se skupina rozhodla vyjmout z žádosti o skupinový interní model jednu či více zemí, protože se obávala, že by jinak nebylo včas vydáno společné rozhodnutí ke schválení před zahájením platnosti směrnice Solventnost II dne 1. ledna 2016.

e)Navýšení skupinového kapitálového požadavku

Pokud není dostatečně zohledněn rizikový profil skupiny, může být uloženo navýšení kapitálového požadavku ke skupinovému konsolidovanému solventnostnímu kapitálovému požadavku. Orgán EIOPA uvedl, že toto opatření použil v roce 2016 jeden orgán dohledu u čtyř skupin. Tři navýšení kapitálového požadavku na úrovni skupiny se týkala významné odchylky mezi standardním vzorcem a rizikovým profilem; v jednom případě se navýšení kapitálového požadavku týkalo interního modelu, který nezahrnoval všechny podstatné odchylky rizikového profilu.

f)Další problémy v oblasti dohledu nad skupinou

Orgán EIOPA neobdržel žádné žádosti o mediaci v kolegiu orgánů dohledu podle článku 19 nařízení o orgánu EIOPA.

Dohled nad skupinovou solventností v případě skupin s centralizovaným řízením rizik je stanoven v článcích 236 až 239 směrnice. V tomto smyslu orgán EIOPA uvádí, že orgány dohledu doposud neuzavřely žádné dohody o centralizovaném řízení rizik.

III.Přechodné období pro zaměstnanecké penzijní pojištění životních pojišťoven

Směrnice Solventnost II vyžaduje ve svém čl. 308b odst. 15, ve znění článku 63 směrnice IZPP II, aby Komise předložila zprávu o průběhu přechodného období uvedeného v úvodu:

„15. Pokud domovské členské státy ke dni vstupu této směrnice v platnost uplatnily ustanovení uvedená v článku 4 směrnice (EU) 2016/2341, mohou tyto členské státy po přechodné období do 31. prosince 2022 nadále uplatňovat právní a správní předpisy, které přijaly za účelem dosažení souladu s články 1 až 19, 27 až 30, 32 až 35 a 37 až 67 směrnice 2002/83/ES platnými k 31. prosinci 2015.

[..]

Do 31. prosince 2017 předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o tom, zda by období uvedené v prvním pododstavci mělo být prodlouženo, přičemž zohlední změny unijních nebo vnitrostátních právních předpisů vyplývající z této směrnice.“

Zatímco legislativa stanoví předložení zprávy na konci roku 2017, přechodné období skončí až 31. prosince 2022, takže konec roku 2017 lze považovat za poněkud předčasnou dobu na vyvozování definitivních závěrů o jeho průběhu. V této fázi nemá Komise k dispozici žádné nové poznatky, které by odůvodňovaly další prodloužení přechodného období, bude však i nadále monitorovat situaci od doby, kdy 13. ledna 2019 vstoupí v platnost směrnice IZPP II. Toto monitorování přispěje k přezkumu této směrnice, k němuž má dojít do 13. ledna 2023 (viz článek 62 směrnice IZPP II).

IV.Závěr

Směrnice Solventnost II stanoví ve svém čl. 242 odst. 1, že ke zprávě Komise o uplatňování hlavy III (dohled nad skupinou) mohou být přiloženy legislativní návrhy.