DŮVODOVÁ ZPRÁVA

1.SOUVISLOSTI NÁVRHU

•Odůvodnění a cíle návrhu

Nejstarší spotřební daní v Evropě je daň z přidané hodnoty (DPH). V roce 1967 byl přijat závazek k zavedení konečného systému DPH, který by v rámci Evropského společenství fungoval stejným způsobem, jakým by fungoval v rámci jedné jediné země, aniž by došlo k dohodnutí zvláštních pravidel sazeb DPH kromě použití základní sazby DPH, nižší nebo vyšší limity sazeb však nebyly uloženy. Zrušení daňových hranic mezi členskými státy do konce roku 1992 si vyžádalo přehodnocení způsobu, jakým se v rámci Společenství zdaňoval obchod se zbožím. Cílem bylo, aby se zboží danilo v zemi původu, což je zcela v souladu s myšlenkou skutečného vnitřního trhu. Protože však pro takový systém nebyly nastaveny politické ani technické podmínky, byl v oblasti DPH přijat přechodný režim. Přechodný systém vyžadoval pravidla pro sazby DPH, aby v důsledku zrušení daňových hranic nedošlo k narušení přeshraničního nákupu a obchodu. V říjnu roku 1992 se Rada dohodla na pravidlech, která omezují možnost členských států určovat sazby DPH. Členské státy byly do 31. prosince 1996 povinny uplatňovat základní sazbu DPH v minimální výši 15 %.

Minimální sazba 15 % pro základní sazbu DPH byla od té doby 6krát prodloužena. V současné době článek 97 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (dále jen „směrnice o DPH“) stanoví, že od 1. ledna 2016 do 31. prosince 2017 nesmí být základní sazba nižší než 15 %.

V Akčním plánu v oblasti DPH z roku 2016 Komise navrhla nahradit stávající přechodný režim zdanění obchodu mezi členskými státy konečným režimem, který vychází ze zásady zdanění v členském státu určení, aby došlo k vytvoření spolehlivého jednotného evropského prostoru DPH. Mezitím se od roku 2010 postupně změnilo i místo zdanění služeb na zemi určení. Rozhodnutí bylo přijato v roce 2008, kdy Rada přijala návrh s cílem předejít narušování hospodářské soutěže mezi členskými státy uplatňujícími různé sazby DPH.

Dne 4. října 2017 Komise přijala první návrh, který zavádí konečný systém zdanění obchodu mezi členskými státy, a ve svých opatřeních v návaznosti na Akční plán v oblasti DPH navrhla následné a dílčí kroky k zavedení tohoto systému. Rovněž oznámila, že navrhne reformu sazeb DPH, která bude v souladu s konečným režimem na základě zásady místa určení, který postupně nahradí stávající přechodný režim.

Ačkoliv by konečný systém DPH založený na zásadě zdanění v členském státě určení poskytoval členským státům větší flexibilitu při stanovování sazeb DPH, měla by v takovém konečném systému DPH být zachována minimální sazba základní sazby DPH, která by byla trvalá.

Vzhledem k tomu, že všechny členské státy v současné době uplatňují základní sazbu ve výši alespoň 17 %, zůstává stávající režim minimální základní sazby ve výši 15 % nadále vhodný. Trvale se jím stanoví dohodnutý limit, který zajistí řádné fungování vnitřního trhu, přičemž zároveň ponechá členským státům flexibilitu pro stanovení základní sazby DPH.

•Soulad s platnými předpisy v této oblasti politiky

Návrhem se stávající dočasné ustanovení stává trvalým (článek 97 směrnice o DPH), a je tak v souladu s platnými právními předpisy.

•Soulad s ostatními politikami Unie

Nevztahuje se na tento návrh.

2.PRÁVNÍ ZÁKLAD, SUBSIDIARITA A PROPORCIONALITA

•Právní základ

Touto směrnicí se mění směrnice o DPH. Právním základem je článek 113 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU). Tento článek stanoví, že Rada zvláštním legislativním postupem a po konzultaci s Evropským parlamentem a Hospodářským a sociálním výborem jednomyslně přijme ustanovení k harmonizaci právních předpisů členských států v oblasti nepřímých daní.

•Subsidiarita (v případě nevýlučné pravomoci)