SDĚLENÍ KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU, RADĚ, EVROPSKÉMU HOSPODÁŘSKÉMU A SOCIÁLNÍMU VÝBORU A VÝBORU REGIONŮ PRAVIDLA EU O SOUBORNÝCH SLUŽBÁCH PRO CESTY VSTUPUJÍ DO DIGITÁLNÍHO VĚKU /* COM/2013/0513 final */





SDĚLENÍ KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU, RADĚ, EVROPSKÉMU HOSPODÁŘSKÉMU A SOCIÁLNÍMU VÝBORU A VÝBORU REGIONŮ PRAVIDLA EU O SOUBORNÝCH SLUŽBÁCH PRO CESTY VSTUPUJÍ DO DIGITÁLNÍHO VĚKU 1. SOUBORNÉ SLUŽBY PRO CESTY V EU VE 21. STOLETÍ Cestovní ruch je významným odvětvím ekonomiky a zdrojem růstu v Evropské unii, neboť v něm působí přibližně 1,8 milionu podniků, zejména malých a středních podniků, které zaměstnávají asi 5,2 % z celkového počtu pracovních sil. Cestování, cestovní ruch a související odvětví představují 10 % HDP EU[1]. EU je světovou destinací cestovního ruchu č. 1: v roce 2012 do ní přijelo 400 milionů zahraničních turistů[2]. Evropané uskutečnili v roce 2011 více než jednu miliardu rekreačních cest[3], z nichž téměř 80 % bylo v rámci EU[4]. I přes nedávnou hospodářskou krizi počet zahraničních turistů v EU mezi léty 2010 a 2012 trvale rostl (o více než 7 %), což platí i pro počet rekreačních cest Evropanů. To dělá z cestovního ruchu jedno z nejodolnějších odvětví hospodářství EU. V zájmu zajištění důvěry ve vysoce kvalitní cestovní služby prodávané kdekoli na trhu EU chrání právní předpisy EU práva cestujících, zejména v souvislosti s rekreačními pobyty prodávanými jako souborná služba. Nicméně od doby, kdy byla před více než 20 lety přijata směrnice o souborných službách pro cesty[5], se cestovní trh změnil, zejména díky vlivům internetu. Komise musí reagovat na četné výzvy ze strany odvětví, spotřebitelů a zákonodárců, aby směrnice držela krok s dobou a hodila se i do digitálního věku. V souladu se strategií EU pro cestovní ruch[6] pomůže revize směrnice posílit evropský cestovní ruch tím, že přizpůsobí stávající pravidla změněnému chování spotřebitelů, jak bylo oznámeno v Evropském programu pro spotřebitele[7] a zopakováno ve druhé zprávě o občanství EU[8]. Tím, že se do oblasti působnosti zahrnou nové kombinace cestovních služeb, bude mít tento počin dopad na asi 50 % trhu a měl by zvýšit důvěru a spokojenost cestujících. 2. ŠIRŠÍ RÁMEC PRÁV EU PRO ÚČASTNÍKY REKREAČNÍCH POBYTŮ Spotřebitelé, kteří si kupují individuální cestovní služby, jsou chráněni širokou škálu unijních a vnitrostátních pravidel, a to bez ohledu na to, zda si své pobyty rezervují prostřednictvím místní cestovní kanceláře, na internetu nebo telefonicky. Pravidla EU mají za cíl zajistit, aby spotřebitelé, kteří jsou nejzranitelnější stranou smlouvy, zejména pokud cestují, mohli mít prospěch z obecného souboru práv, která limitují problémy a zaručují přijatelné služby v celé EU. Pokud nakupují pobyty v rámci souborné služby, mohou se těšit zvláštní ochraně. · Obecná spotřebitelská práva před nákupem zájezdu, během jeho nakupování a po jeho nákupu Na cestovní služby a služby cestovního ruchu (např. ubytování a pronájem vozidel) se vztahují obecné právní předpisy EU týkající se spotřebitelů[9], a tak jsou spotřebitelé využívající těchto služeb chráněni proti nekalými obchodními praktikami v celé EU. Obchodníci musí uvádět úplnou cenu produktu, např. včetně místních poplatků, daní a manipulačních poplatků. Reklama nesmí být klamavá nebo spotřebitele lstí přimět ke koupi produktu, který by si jinak nekoupili. Například na internetových stránkách, kde se ukazují ceny a jsou zde k dispozici recenze zákazníků, obchodníci nesmí přispívat jako spotřebitelé ani předávat věcně nesprávné informace[10]. Při prodeji cestovních služeb on-line musí prodejci poskytovat podrobné informace, včetně svých kontaktních údajů a popisu produktu. Nesmějí používat předem zaškrtnutá políčka k tomu, aby spotřebitele přiměli ke koupi doplňkové služby[11]. Smlouvy o cestovních službách mimoto nesmí obsahovat nepřiměřené podmínky. Prodávající například nesmějí klást podmínky, se kterými se spotřebitelé neměli reálnou možnost seznámit před podpisem smlouvy. Obecně platí, že pokud prodejce se sídlem v jednom členském státě nabízí podnikatelskou službu (např. on-line) v jiném členském státě, spotřebitelé EU jsou chráněni předpisy v oblasti spotřebitelského práva své země a mohou obchodníka žalovat ve své vlastní zemi nebo být obchodníkem žalováni pouze v této zemi[12]. Příklad: Jean si rezervoval hotel na Malorce prostřednictvím oblíbené stránky pro recenze cestovních služeb. Přijel do hotelu a zjistil, že jeho pokoj, který měl okno do ulice, neodpovídal popisu z internetové stránky, podle něhož měly mít všechny pokoje balkon s výhledem na moře. Takový klamavý marketing je podle směrnice o nekalých obchodních praktikách zakázán. · Práva cestujících EU je prvním regionem na světě, který má komplexní právní předpisy týkající se práv cestujících pro všechny druhy dopravy: leteckou, železniční, námořní a autobusovou a autokarovou dopravu[13]. Práva cestujících jsou založena na třech klíčových zásadách: zákaz diskriminace, přesné a včasné informace a okamžitá a přiměřená pomoc. Cestující musí být ještě před odjezdem řádně informováni o svých právech, mají nárok na náhradu nebo přesměrování v případě jakéhokoliv narušení jejich cesty a musí jim být poskytnuta pomoc a – za určitých podmínek – i odškodnění. Příklad: Maria si rezervovala let v říjnu s cílem strávit vánoční svátky se s rodinou. Jeden týden před termínem letu se dozvěděla, že dotyčná letecká společnost její let zrušila v důsledku slabého prodeje letenek. Protože letecká společnost nebyla schopna jí nabídnout žádný náhradní let, musela zaplatit odškodnění. Tato kompenzace Marii umožnila pořízení nových letenek u jiné letecké společnosti. · Ostatní práva zakotvená v předpisech v oblasti cestovních služeb a cestovního ruchu Další, konkrétnější právní předpisy jsou zde na ochranu zájmů cestujících, jako je nařízení č. 1008/2008[14] vyžadující, aby zveřejňovaná cena letenek obsahovala všechny příslušné daně a poplatky, a směrnice 2008/122/ES o dočasném užívání ubytovacího zařízení (timeshare)[15], která stanoví přísné požadavky na informace a čtrnáctidenní právo odstoupit od smlouvy s cílem chránit spotřebitele před nechtěnými smlouvami. · Zvláštní práva pro osoby využívající souborné služby pro cesty Souborné služby pro cesty, pobyty a zájezdy představují komplexní kombinaci cestovních služeb, které obvykle zahrnují dopravu a ubytování a mohou zahrnovat i další služby, např. pronájem automobilů nebo výlety. Do souborné služby je zahrnuto často několik různých poskytovatelů, a tudíž problém z jednou službou může mít vliv na ostatní. Z důvodu jazykové bariéry a kulturních rozdílů mohou cestující považovat za obtížné dané otázky a problémy řešit se subdodavateli ve své cílové destinaci, přičemž v takových případech nebudou mít s různými poskytovateli služeb ani žádnou smlouvu. Tyto okolnosti a přeshraniční rozměr mnoha těchto služeb vedl EU k zavedení směrnice o souborných službách pro cesty v roce 1990. Směrnice nabízí komplexní ochranu, která není k dispozici u odběratelů jednotlivých cestovních služeb, a to tím, že se po prodejci a/nebo pořadateli vyžaduje odpovědnost za řádné plnění všech služeb uvedených v balíčku a požaduje se, aby cestujícím využívajícím souborné služby byly v případě úpadku odpovědného poskytovatele služeb vráceny peníze a oni byli navráceni zpět do vlasti. 10 KLÍČOVÝCH PRÁV PODLE SMĚRNICE O SOUBORNÝCH SLUŽBÁCH PRO CESTY Z ROKU 1990 1. O rekreačním pobytu obdržíte veškeré nezbytné informace ještě před podpisem smlouvy. 2. Jedná s Vámi vždy jen jedna strana (buď prodejce, nebo pořadatel, jejichž jméno a adresa budou vždy uvedeny ve smlouvě), která je odpovědná za řádné plnění všech služeb uvedených ve smlouvě. 3. Bude Vám dáno k dispozici telefonní číslo pro mimořádné situace nebo informace o kontaktním místu, které můžete využít pro spojení s pořadatelem nebo cestovní kanceláří. 4. Je možné rezervaci převést na jinou osobu, pokud se pobytu nemůžete zúčastnit. 5. Během doby 20 dnů před odjezdem již nelze změnit cenu zájezdu a před tímto obdobím tak lze učinit jen za velmi omezených podmínek. 6. Můžete od smlouvy odstoupit a získat své peníze zpět, pokud dojde ke změně jakýchkoli základních prvků souborné cestovní služby. 7. Pokud obchodník, který odpovídá za Váš pobyt, soubornou službu ještě před odjezdem zruší, máte nárok na refundaci a případně odškodnění. 8. Pokud v době po odjezdu není možné poskytnout některé důležité součásti souborné služby, je nutné učinit alternativní opatření bez dodatečných nákladů tak, aby Váš pobyt mohl pokračovat. 9. Máte právo na rychlou pomoc, pokud se dostanete do obtížné situace. 10. Pokud odpovědný obchodník vyhlásí úpadek, Vaše záloha Vám bude vrácena, a pokud se již mezitím vydáte na cestu, bude Vám umožněn návrat zpět do vlasti. 3. REFORMA SMĚRNICE O SOUBORNÝCH SLUŽBÁCH PRO CESTY · Proč je reforma potřebná? V současné době je stále více lidí připojeno k internetu[16], a proto i cestovní trh je stále více on-line. V roce 2011 činil prodej letenek přes internet přibližně 35 % všech cestovních rezervací; jen za jediný měsíc (březen 2013) navštívilo téměř 183 milionů osob nějakou internetovou stránku o cestování a online rezervace[17]. Cestovní trh se rovněž mění v důsledku liberalizace leteckého sektoru, která vedla k levnějším a přístupnějším letenkám. Směrnice o souborných službách pro cesty byla přijata v době, kdy lidé většinou navštěvovali cestovní kanceláře a kupovali své rekreační pobyty obvykle jako „hotové“ služby, které zahrnovaly všechny aspekty. Ačkoliv 23 % turistů z EU si dosud pořizuje tradiční předem stanovené souborné služby, stále více lidí si buď nakupují různé části zájezdů a pobytů od sebe odděleně (54 % Evropanů, kteří v roce 2011 odjeli na rekreační pobyt), nebo si kupují personalizované pobyty, které jsou sestaveny jedním nebo více obchodníky, kteří jsou vzájemně propojení obchodní vazbou, přičemž tyto pobyty více vyhovují jejich potřebám a preferencím[18]. I když je tento formát dovolené typický pro prodej on-line, nabízejí jej a pro zákazníky sestavují i kamenné pobočky cestovních kanceláří. Tyto „cesty s kombinovanou přípravou“ nyní představují 23 % trhu s rekreačními pobyty, tj. přibližně 118 milionů zájezdů za rok. Patří sem i cestovní služby, která vykazují vlastnosti, jež cestující obvykle spojují se soubornými službami, nebo také cesty připravované tak, že v jejich rámci obchodník nabízející cestovní služby pouze usnadňuje samostatnou rezervaci jiné cestovní služby. Příchod těchto nových druhů rekreačních pobytů způsobuje nejasnosti, neboť podniky i spotřebitelé si nemusí být jisti, zda se na ně vztahuje příslušný právní předpis. Ve věci Club Tour[19] Soudní dvůr EU rozhodl, že se směrnice vztahuje i na kombinace turistických služeb poskytovaných cestovní kanceláří s cílem uspokojit zvláštní požadavky spotřebitele, a to až do okamžiku uzavření smlouvy. Použití směrnice a tohoto rozhodnutí, zejména pro prodej on-line, však vyvolalo řadu složitých právních otázek a vedlo k soudním řízením v členských státech[20]. V praxi se právní ochrana může lišit v závislosti na tom, jak, kde a kým jsou tyto cestovní služby nabízeny k prodeji, i když jednotlivé cestovní komponenty mohou být totožné. Četné členské státy reagovaly na nový vývoj na trhu různými způsoby. V některých[21] platí právní předpisy, jejichž cílem je chránit spotřebitele, kteří kupují zvláštní služby, jež se podobají tradičním souborným službám pro rekreační cesty. Spojené království například nedávno provedlo reformu ochrany v případě platební neschopnosti s cílem rozšířit tuto ochranu i ve vztahu k hospodářským subjektům, které prodávají zahraniční lety a nejméně jednu další cestovní službu (tzv. reforma „letenky plus“)[22]. Obdobně i Švédsko vyžaduje ochranu v případě platební neschopnosti pro cesty připravené tak, že sestávají z oddělených služeb dopravy a ubytování, které společně „nesou podstatné prvky podobné souborné služby pro cesty, pobyty a zájezdy“. Německé právní předpisy zase při posuzování, zda se na určitou sestavu cestovních služeb vztahují pravidla pro souborné služby, zohledňují aspekt vnímání ze strany spotřebitelů. V tomto novém tržním prostředí již stávající předpisy EU nedokáží naplnit potřeby spotřebitelů a podniků. Odlišné právní požadavky v jednotlivých členských státech, např. pokud jde o informace, jež se musí poskytnout před podpisem smlouvy, odpovědnost a ochranu v případě platební neschopnosti, způsobují, že podniky jen obtížně rozšiřují své působení přes hranice. Podniky v oblasti cestování si tak již nekonkurují za rovných podmínek. Rozdílné předpisy členských států ztěžují rovněž malým společnostem prodávat své produkty přes hranice, což vede k menším možnostem výběru pro spotřebitele. Směrnice taktéž vytváří zbytečnou byrokratickou zátěž, protože například pravidla týkající se tištěných brožur jsou zastaralá. Zastaralá oblast působnosti směrnice má rovněž za následek skutečnost, že spotřebitelé mohou přicházet o peníze při nákupu produktů, na které se nevztahuje ochrana, ale spotřebitelé se domnívají, že chráněny jsou. KLÍČOVÉ PROBLÉMY SE STÁVAJÍCÍ SMĚRNICÍ · 67 % občanů EU se chybně domnívalo, že jsou při nákupu těchto „nových balíčků“ chráněni. · Uživatelé „nových balíčků“ mají dvakrát vyšší pravděpodobnost, že se setkají s problémy, než uživatelé tradičních předem stanovených souborných služeb. Pokud se navíc vyskytne problém, průměrné náklady pro spotřebitele činí téměř 600 EUR ve srovnání s méně než 200 EUR u tradičních souborných služeb. · Celková ztráta pro spotřebitele, kteří si kupují „nové balíčky“, činí v EU více než 1 miliardu EUR ročně. · Nejasná a roztříštěná pravidla pro právní odpovědnost představují břemeno jak pro spotřebitele, tak pro podniky. · Podniky v celé EU, které prodávají ekvivalentní cestovní produkty, si nekonkurují za rovných podmínek. Obecná ochrana spotřebitele a pravidla pro práva cestujících, jež se vztahují na jednotlivé cestovní služby, neodpovídají novým cestám s kombinovanou přípravou. Proto je zapotřebí právních předpisů, které by se tímto zabývaly. Modernizace pravidel směrnice a jejich přizpůsobení éře internetu by tedy přineslo hmatatelné výhody. · Jak návrh modernizuje stávající pravidla? Návrh stávající směrnici vyjasňuje a přizpůsobuje ji aktuálnímu vývoji v oblasti práva a na trhu. Za prvé, i když se stále zaměřuje na „balíčky“, má širší oblast působnosti a jasně zahrnuje i nové a běžně užívané cesty s kombinovanou přípravou. Rovněž zavádí pružný systém pro služební cesty, aby nedocházelo k nadměrné regulaci, a to tím, že vylučuje služební cesty, které jsou nakoupeny jako součást rámcové smlouvy od obchodníků specializujících se na pořádání služebních cest. Příklad: Thomas si rezervoval let do Thajska přímo na internetové stránce letecké společnosti X. Spolu s rezervací mu bylo nabídnuto i ubytování v hotelu. Koupil si obě služby a zaplatil souhrnnou cenu na internetových stránkách leteckých společností. Jeho kamarád James si mezitím koupil ubytování ve stejném hotelu a let se stejnou společnosti prostřednictvím předem stanovené souborné cestovní služby, kterou nabízí společnost pro volný čas Y. Zatímco byli oba v Thajsku, letecká společnost X zkrachovala a jejich let zpět byl zrušen. Thomas si musel cestu domu zajistit sám, což jej přišlo na 700 EUR nad rámec ceny jeho původní letenky. Naproti tomu Jamesovi byl umožněn návrat do vlasti bez dodatečných nákladů, a to díky ochraně společnosti Y před úpadkem. Díky tomuto návrhu by se Thomas mohl vrátit bez dodatečných nákladů, a to stejným způsobem jako James. Za druhé, návrh zaručuje větší transparentnost trhu, neboť všichni cestující budou mít možnost jasně určit, zda je jim nabízena souborná služba (balíček), nebo ne, čímž se zabrání nedorozumění. Návrh také aktualizuje požadavky na informace s ohledem na vývoj právních předpisů EU týkajících se ochrany spotřebitele od roku 1990. Za třetí, návrh zrušuje zvláštní pravidla pro brožury: vzhledem k existenci internetu se zdá, že zvláštní tištěné informace již nejsou tolik zapotřebí. Stávající pravidla vedla k tomu, že podniky musely zbytečně provádět dotisk svých reklamních materiálů, čímž jim vznikaly nepřiměřené náklady ve výši přibližně 390 milionů EUR ročně. Návrh však zajišťuje, že cestující budou nadále dostávat všechny klíčové informace před podpisem smlouvy a že všechny potenciálně důležité nové skutečnosti, které se objeví po podpisu smlouvy, například změna trasy, jim budou oznámeny písemně (včetně e-mailu). Za čtvrté, návrh cestujícím dává nová práva z hlediska rušení cest. Při současném zachování svých stávajících práv na převod smlouvy budou mít spotřebitelé právo od smlouvy před odjezdem odstoupit, i když budou muset pořadateli zaplatit přiměřenou náhradu za vzniklé náklady. V případě přírodních katastrof, válek či podobných závažných událostí v cílové destinaci budou moci spotřebitelé od smlouvy odstoupit bez nutnosti uhradit kompenzaci. Pravidla pro ceny budou spravedlivější a více předvídatelná, neboť bude zaveden 10% strop na zvýšení cen. Za páté, návrh předpokládá jasnější opravné prostředky a lepší systém nápravy v případě problémů, neboť je váže na nedávno přijaté právní předpisy EU o alternativních řešeních sporů a řešeních sporů on-line, dále na nová pravidla, která stanoví odpovědnost cestovní kanceláře za chyby při rezervaci, a ustanovení, které cestujícím dává možnost, aby adresovali své stížnosti nebo pohledávky přímo prostřednictvím prodejce, u kterého si koupili svůj pobyt. Návrh rovněž racionalizuje pravidla pro smluvní odpovědnost. Cestující budou stále mít k dispozici jediné kontaktní místo v případě, že se během dovolené něco pokazí. Vzhledem k tomu, že pořadatelé budou ručit za provedení zahrnutých služeb, budou mít větší motivaci k tomu, aby vyvinuli větší úsilí při výběru svých subdodavatelů. Jestliže se souborná služba prodává prostřednictvím maloobchodníka v EU, ale pořadatel sídlí mimo EU, cestující budou mít možnost domoci se nápravy přímo od maloobchodníka. A konečně, návrh vyjasňuje pravidlo ochrany v případě platební neschopnosti a výslovně zavazuje členské státy, aby zajistily vzájemné uznávání vnitrostátních režimů pro ochranu před platební neschopností, a to v rámci mechanismu strukturované spolupráce. Toto řešení zohledňuje nedávné hodnocení směrnice o službách[23], které ukázalo na to, že některé členské státy stále nepřijaly koncept, že provozovatelům souborných turistických služeb by mělo stačit pojištění v členském státě, kde jsou usazeni; v opačném případě jsou totiž nuceni ke zdvojování nákladů přes hranice. Za určitých okolností budou i cestující, kteří uzavřou samostatné smlouvy s různými poskytovateli cestovních služeb prostřednictvím zprostředkovatele, mít prospěch z ochrany v případě platební neschopnosti. Sunfun Travels, pořadatel cest se sídlem v Lucembursku, využívá pro své lety letiště v Belgii, Francii, Nizozemsku a Německu a rád by nabídl své souborné služby i spotřebitelům žijícím v těchto zemích. SunFun Travels se ale potýká s problémy, pokud jde o ochranu v případě platební neschopnosti, tj. sjednanou v Lucembursku a platnou v těchto ostatních členských státech. SunFun Travels proto dosud nedokázal rozšířit svou činnost mimo Lucembursko. Díky tomuto návrhu by nakonec expandovat mohl, neboť dojde k posílení mechanismu spolupráce mezi členskými státy. DOPAD NÁVRHU NA CESTUJÍCÍ · Chráněno bude téměř 120 milionů cestujících, kteří si kupují cesty s kombinovanou přípravou, což by mělo podle očekávání snížit ztráty pro spotřebitele o přibližně 450 milionů EUR ročně[24]. · Při nákupu cest s kombinovanou přípravou budou cestující povinně informování o tom, zda se jedná o plně chráněnou soubornou službu, či nikoli. · Cestující budou mít možnost lépe porozumět tomu, jaký druh produktu si kupují a jaká se na něj vztahuje úroveň ochrany. · Účastnící rekreačních pobytů prodávaných jako souborná služba se budou v celé EU těšit větší ochraně a pružnosti a budou moci využít jasného souboru nápravných opatření v případě, že se něco pokazí. DOPAD NÁVRHU NA PODNIKY · Díky návrhu bude hospodářská soutěž na cestovním trhu spravedlivější a náklady na dodržování předpisů budou přiměřené pro všechny zúčastněné (přibližně 8 EUR na jednu soubornou službu, což představuje snížení nákladů pro poskytovatele souborných služeb, na které se vztahuje stávající směrnice — a přibližně 3 EUR na osobu pro subjekty, které prodávají jiné, tj. asistované kombinace cestovních služeb [25]). · Pro obchodníky, na které se v současné době vztahuje směrnice, se odstraní správní náklady ve výši přibližně 390 milionů EUR ročně, jež jsou spojené se zastaralými předpisy[26]. · S výjimkou řízených služebních cest bude mít směrnice za následek úspory až do výše 76 milionů EUR ročně[27]. To zabrání nadměrné regulaci a zajistí, aby zejména malí podnikatelé byli ochráněni, pokud se pro ochranu rozhodnou. · Přeshraniční obchod bude usnadněn společnými celounijními pravidly týkajícími se poskytování informací, odpovědnosti a vzájemného uznávání režimů ochrany v případě platební neschopnosti. · Přiměřená reakce na nový vývoj na trzích V posledních 20 letech se trh cestovního ruchu změnil a změnil se i regulační rámec EU, který se na tento trh vztahuje. V současné době platí řada předpisů EU, které neexistovaly v době, kdy byla směrnice přijata, a které poskytují záchrannou síť pro všechny cestující. Tato pravidla však cestujícím nezaručují zvláštní ochranu, kterou potřebují při nákupu nových typů kombinací cestovních služeb, jež mohou vést z důvodu své složitosti k různým následkům v případě problému. Díky modernizaci a úpravě rozsahu ochrany bude možné řešit stávající újmy, kterými trpí spotřebitelé, již si kupují tyto „cesty s kombinovanou přípravou“. I když čelí rostoucí konkurenci, tradiční souborné služby stále lákají miliony spotřebitelů v celé EU i mimo ni. Důvody pro existenci zvláštních pravidel pro kombinované cestovní produkty jsou stále platné, ale do právních předpisů by se měly promítnout změny ve způsobech, jakými si je lidé rezervují. Celkově vzato je nutné, aby spotřebitelé měli možnost plně pochopit, co jim je nabízeno, a mohli si s důvěrou zvolit tu cestovní službu, která nejlépe odpovídá jejich konkrétním potřebám. Je důležité zachovat tržní inovace a různorodost, které se pojí s novými, zejména internetovými obchodními modely, a zároveň je nutné zaručit spravedlivou a transparentní hospodářskou soutěž mezi všemi subjekty, které prodávají zaměnitelné služby. Tento návrh se tudíž snaží stanovit cílená a přiměřená řešení ke snížení výskytu a závažnosti současných problémů a zároveň chce plně zohlednit zvláštní situaci malých a středních podniků v roli dodavatelů a uživatelů cestovních služeb. Vzhledem k tomu, že velká většina (99 %) unijních poskytovatelů souborných služeb cestovního ruchu a cestovních kanceláří jsou malé a střední podniky (z nichž je 92 % mikropodniků), návrh tedy prostřednictvím modernizace pravidel a snížení administrativní zátěže usiluje o redukci průměrných nákladů spojených s nabízením tradičních souborných služeb. Návrh předpokládá, že všechny subjekty, které nabízejí zaměnitelné cestovní služby, budou podléhat stejným pravidlům a nákladům na dodržování předpisů, a tím povede k obnovení rovných podmínek, z nichž budou mít malé a střední podniky větší prospěch než velké podniky. Odstraněním překážek přeshraničnímu obchodu díky jednotnějším pravidlům týkajícím se informací, jež je nutno poskytovat před podpisem smlouvy, a ad hoc mechanismu pro usnadnění vzájemného uznávání režimů pro ochranu před platební neschopností, se navíc vytvoří další příležitosti pro podniky, zejména malé a střední podniky, rozšířit své aktivity do různých členských států. Návrh současně ponechává všem obchodníkům, kteří prodávají své produkty na internetu i mimo něj, možnost nabízet své služby, jež mají za cíl usnadnit celkovou organizaci rekreačního pobytu, který je výsledkem kombinace samostatných cestovních služeb, aniž by tito obchodníci byli odpovědní za provádění těchto různých služeb. V zájmu spravedlivé hospodářské soutěže a za účelem ochrany spotřebitelů by se ale povinnost poskytnout dostatečné záruky ve vztahu k zajištění vrácení zaplacené zálohy a repatriace cestujících v případě platební neschopnosti měla vztahovat také na cesty s asistovanou přípravou. Návrh rovněž zohledňuje zvláštní situaci malých a středních podniků v roli kupujících cestovních služeb: nabízí jim stejnou úroveň ochrany, jaká se poskytuje individuálním spotřebitelům, pokud si samy nezvolí zvláštní rámcovou smlouvu se specializovanou cestovní manažerskou společností. 4. ZÁVĚR Směrnice o souborných službách pro cesty z roku 1990 zvýšila kvalitu služeb cestovního ruchu, ale je třeba ji aktualizovat, aby zohlednila nový vývoj na trhu. Tento návrh na změnu směrnice posiluje ochranu spotřebitele při rozumných nákladech pro odvětví a zároveň umožní podnikům a spotřebitelům zvolit si, co přesně chtějí prodávat či kupovat. Tím, že návrh omezí právní roztříštěnost a posílí vzájemné uznávání, povede k odstranění překážek bránících přeshraničnímu obchodu, a podpoří tak hospodářskou soutěž mezi staršími a novějšími účastníky trhu, kteří prodávají zaměnitelné cestovní produkty. Trh učiní transparentnějším (zejména on-line trh), a to za účelem zvýšení důvěry cestujících a podpoření poptávky v rámci EU i mimo ni při současném zvýšení jistoty, pružnosti a možnosti výběru. V současné obtížné době je i tento soubor opatření příspěvkem k posílení důvěry spotřebitelů a posilování růstu v této klíčové oblasti hospodářství EU. [1] Sdělení Komise „Evropa jako přední světová destinace cestovního ruchu — nový politický rámec pro evropský cestovní ruch“, KOM (2010) 352 v konečném znění, 30.6.2010. [2] Barometr světového cestovního ruchu Světové organizace cestovního ruchu (OSN), leden 2013. [3] Statistika v kostce 28/2012, Cestovní ruch v Evropě, výsledky pro rok 2011. [4] Tisková zpráva Eurostatu, 139/2011. [5] Směrnice Rady 90/314/EHS ze dne 13. června 1990 o souborných službách pro cesty, pobyty a zájezdy. [6] KOM(2010) 352 v konečném znění, 30.6.2010. [7] Evropský program pro spotřebitele - zvýšení důvěry a růstu, COM (2012) 225 final, 22.5.2012. [8] Zpráva o občanství EU za rok 2013 — Občané EU: vaše práva, vaše budoucnost, COM (2013) 269 final, 8.5.2013. [9] Zejména směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách ve spotřebitelských smlouvách, směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES ze dne 11. května 2005 o nekalých obchodních praktikách a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/83/EU ze dne 25. října 2011 o právech spotřebitelů. [10] Viz body 18 a 22 přílohy I směrnice o nekalých obchodních praktikách. [11] Od června 2014, kdy bude směrnice 2011/83/EU platit v celé EU. [12] Pokud jde o právní předpis, který se použije, viz článek 6 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 593/2008 ze dne 17. června 2008 o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy (Řím I). Pokud jde o soudní příslušnost, viz články 15 až 17 nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech. Z těchto pravidel existují určité výjimky, např. ve vztahu ke smlouvám o dopravě nebo přepravě, pokud dotyčné smlouvy nejsou součástí souborné služby. Pro další výklad čl. 15 odst. 1 písm. c) a odst. 3 nařízení (ES) č. 44/2001, pokud jde o internetové stránky obchodníka, viz rozsudek Soudního dvora EU ze dne 7. prosince 2010 ve věci C-585/08, Hotel Alpenhof. [13] Viz nařízení o právech cestujících (nařízení (ES) č. 2004/261, (ES) č. 1371/2007, (ES) č. 1177/2010 a (ES) č. 181/2011). [14] Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1008/2008 ze dne 24. září 2008 o společných pravidlech pro provozování leteckých služeb ve Společenství. [15] Směrnice 2008/122/ES o ochraně spotřebitele ve vztahu k některým aspektům smluv o dočasném užívání ubytovacího zařízení (timeshare), o dlouhodobých rekreačních produktech, o dalším prodeji a o výměně [16] Podle údajů z roku 2010 používá internet alespoň jednou týdně 65 % občanů EU (Eurostat, Data in Focus, 50/2010). [17] Http://www.newmediatrendwatch.com/regional-overview/103-europe?start=2, „Online Travel Market“. [18] Vývoj trhu byl zvláště zřetelný v některých členských státech, např. ve Spojeném království: podle údajů, které poskytl významný poskytovatel služeb cestovního ruchu ve Spojeném království, v roce 1997 se ochrana podle směrnice vztahovala na 98 % osob cestujících na rekreační lety ze Spojeného království, ale nyní je toto číslo nižší než 50 %. [19] Věc C-400/00. [20] Např. v těchto věcech: ESD C-400/00 (Club-Tour), ESD C-178/94, C-179/94, C-188/94, C-189/94, C-190/94, CAA v. Travel Republic (Spojené království), rozsudek německého soudu Bundesgerichtshof ze dne 30. září 2010 ve věci XA ZR 130/08 a rozsudek nizozemské Eerste Kamer Hoge Raad ze dne 11. června 2010 ve věci 08/04611, SGR v. ANVR. [21] Např. AUT, BE, BG, CZ, DE, DK, EE, FR, HU, UK, LT, LU, LV, PL, SE a NL — odpovědi na dotazník vytvořený v rámci příprav na seminář o přezkumu směrnice, který se konal v Bruselu dne 5. června 2012. [22] http://www.caa.co.uk/default.aspx?pageid=12990. [23] Pracovní dokument útvarů Komise „Výsledky kontroly užitkovosti vnitřního trhu pro služby (stavebnictví, obchodní služby a cestovní ruch)“, SWD(2012) 147 final, 8.6.2012. Viz zejména bod 3.1.4 a příloha 1. [24] Viz posouzení dopadů připojené k tomuto návrhu. [25] Tamtéž. [26] Tamtéž. [27] Tamtéž.