ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3.1.2.1

Zvláštní pozornost nicméně zasluhuje první odstavec článku 5, který ukládá povinnost uplatňovat technologie elektronického zpracování dat při veškerých výměnách údajů, doprovodných dokladů, rozhodnutí a oznámení mezi hospodářskými subjekty a celními orgány. Toto ustanovení – plně správné, pokud jde o podniky či odborné subjekty – může způsobit obtíže, pokud je dovozce (či méně často vývozce) soukromou osobou a ne nezbytně „hospodářským subjektem“. Ve fázi, kdy v zemích mimo Unii roste objem nákupů zboží uskutečňovaných přes internet či na dobírku, není tento problém vůbec podružný. EHSV zmiňuje skutečnost, že toto téma se právě přezkoumává postupem projednávání ve výborech, a doporučuje výslovně zahrnout soukromé osoby do projednávání podle článku 93, aby mohly podat souhrnné prohlášení. Bylo by rovněž třeba změnit ustanovení článku 94, která celním orgánům poskytují možnost přijmout souhrnná dovozní prohlášení v listinné podobě, avšak pouze za mimořádných okolností. Alternativou nebo doplňkem by bylo přezkoumat možnost rozšířit oprávnění podávat příležitostné zjednodušené celní prohlášení (rovněž v listinné podobě) stanovené v článku 127 i na soukromé osoby.
2.9

EHSV vyzývá Komisi, aby co nejdříve udala rozpočtové dopady a zároveň vytvořila jasný systém monitorování a posouzení tohoto sdělení s přesným datem, např. v roce 2008. Kromě toho považuje EHSV za nutné, aby Komise vydala zprávu, zahrnující všechny zprávy skupin expertů v přímé souvislosti se sdělením, a také hodnocení vyslovených doporučení. Tyto údaje by měly být logicky spjaty se zvolenou možností a vybranými činnostmi. Konečně, ve snaze o překonání existující roztříštěnosti by bylo vhodné mít k dispozici přehled osob, odpovědných za koordinaci činností navržených v dokumentu KOM(2005) 488 na všech úrovních, v regionech, členských státech a evropských institucích. Komise vyvinula pozoruhodné úsilí v podobě Trendcharts pro každou zemi, v nichž jsou instituce zabývající se výzkumem a inovacemi popsány, což by mohlo sloužit jako výchozí bod k sestavení zmíněného přehledu. Bylo by rovněž zajímavé zvážit zkušenosti „virtuální agentury“ pro výzkum a inovace ve Spojených státech.
5.3

Rozdíl mezi ekonomickou a neekonomickou povahou je však nadále vágní a nejistý. Téměř každá služba obecného zájmu, i když je poskytnuta za nevýdělečným cílem nebo dobrovolně, představuje určitou ekonomickou hodnotu, aniž by proto musela podléhat právu hospodářské soutěže. Mimo to může být stejná služba tržní a současně nikoli. Stejně tak může mít služba tržní povahu, aniž by proto trh byl schopen zajišťovat službu ve smyslu a podle zásad určujících služby obecného zájmu.
3.14

EHSV se proto domnívá, že by se strategie EU měla příslušným problematikám aktivně věnovat. Bohužel tak nečiní. Výbor si klade otázku, zda je to proto, že časové období 25 let, které si Komise pro tuto strategii vymezila, přeci jen není (příliš) krátké. EHSV nemůže akceptovat, že Komise poukazuje na to, že během tohoto období pravděpodobně nelze počítat se závažným úbytkem neobnovitelných zdrojů, pročež je otázka obnovitelných energií téměř vyloučena. Je zapotřebí, aby Komise podala jasné výpovědi k neobnovitelným energiím přesahující nynější časovou hranici strategie. Proto by bylo nutné již od počátku prodloužit období strategie např. na 50 nebo na 100 let, což je s ohledem na využívání zdrojů relativně krátké období. Samozřejmě pak musí být u tak dlouhého období pro dlouhodobé cíle formulovány mezikroky. EHSV upozorňuje na to, že Komise tento postup oznámila v roce 2005 v jednom sdělení (4).
4.2.2

EHSV se domnívá, že za současné situace je předčasné uvažovat o jediném evropském dozorčím orgánu, který by byl zodpovědný za koordinaci kontrolní činnosti. Výbor se přesto domnívá, že národní dozorčí orgány musí aktivně a nepřetržitě spolupracovat a snažit se o stanovení společných protokolů o chování podniků a standardních postupech. Větší vzájemná důvěra, která by z toho vyplývala, by byla prvním krokem k zahájení procesu, který by v budoucnu vedl k ustavení evropského orgánu zajišťujícího dohled pro velké finanční, bankovní a pojišťovací skupiny, které jsou činné ve více členských státech. První důležité rozhodnutí by se mělo týkat stanovení hlavního dozorčího orgánu v zemi, ve které sídlí mateřský podnik, jemuž by byla svěřena odpovědnost za dozor nad dceřinými společnostmi a závislými společnostmi umístěnými v jiných evropských zemích. Nadnárodní společnosti a orgány zajišťující dozor by tak mohly mít prospěch z jednotného trhu a vyhnuly by se nutnosti opakovaně předkládat účetní závěrky, informační dokumenty a nutnosti zohledňovat různé vnitrostátní předpisy.
1.4

Komise je toho názoru, že na členských státech leží významná zodpovědnost za zajištění vhodné transpozice opatření Evropské unie do jejich národního práva a za jejich prosazování. Komise považuje Interinstitucionální dohodu o lepší tvorbě právních předpisů (2) za „kodex chování“ členských států při lepší transpozici a uplatnění směrnic ES. Podstatné je, aby vznikající rámec právní úpravy na národní úrovni byl pro hospodářské subjekty, zaměstnance, spotřebitele a veškeré subjekty občanské společnosti co nejvíce obsahově vyvážený a zároveň co nejjednodušší.
1.11

EHSV je názoru, že boj proti nelegálnímu, neregulovanému a nehlášenému rybolovu, který je jedním z cílů SRP, by si také zasloužil zmínku v akčním plánu v podobě cíle zaměřeného na stanovení co nejjednoduššího a nejefektivnějšího procesu boje proti nelegálnímu, neregulovanému a nehlášenému rybolovu. EHSV je názoru, že tento proces by se měl zaměřit na přístup na spotřební trhy, na posílení pravomocí státu odpovídajícího přístavu a na zákaz překládky na širém moři.
3.3

Problém, který může vyvstat ve spojitosti s principem osvojení kroků, které je třeba učinit, je skutečnost, že partnerské země EPS nejsou považovány za budoucí členské státy. Vyhlídka členství v EU by jistě byla zdrojem silnější motivace, je však pravda, že obsah, metodologie a proporcionálně také prostředky uvolněné na NAP se velice blíží prostředkům vynaloženým během nedávného rozšíření nebo jsou s nimi dokonce totožné. Také mechanismus provádění politik na rozvoj partnerských zemí by měl čerpat ze zkušeností strukturálních politik a být založen na velmi úzkém partnerství mezi EU a partnerskými zeměmi. Jednou z metodologických charakteristik EPS je postupovat krok za krokem, což ponechává široký prostor pro výběr používaných metod a nástrojů, zejména však pro hodnocení významných okamžiků vývoje, které by mohly změnit dosud určené cíle. „Nová fáze“ EPS by umožnila posílit vztahy s těmi partnerskými zeměmi, které optimálně využívají NAP: jde o jakousi „odměnu“, jenž by měla upevnit hospodářské a politické vztahy a doufejme, že také vztahy mezi společnostmi, a splnit tak očekávání, zčásti plné nadšení, obyvatel partnerských zemí. EHSV proto věří, že vytvořit pevný rámec vylučující jakoukoli možnost členství v EU nebo vyvolávající falešné naděje by nebylo správné.
2.2

Podle uvedených dokumentů mají občané Unie právo vědět, co EU dělá a proč. Ve stanovisku k období reflexe EHSV formuloval očekávání občanů, co se týče vhodného obsahu, který by měly mít politiky týkající se budoucnosti EU. V tomto kontextu vítá interinstitucionální dohodu ze dne 4. dubna 2006, která předpokládá navýšení celkové částky finančního rámce pro období 2007 – 2013 ve srovnání s počáteční dohodou Evropské rady. Nicméně konstatuje, že i toto zvýšení je nadále omezeno a že tento finanční výhled neumožňuje dosažení cílů, které by plně odpovídalo úrovni ambicí. V tomto ohledu se Výbor odvolává na své dřívější stanovisko. (2)
3.12

Výbor bere na vědomí, že roční základní výše finančního příspěvku Společenství navržená pro citovanou tematickou oblast po celou dobu trvání sedmého rámcového programu EURATOM by neměla překročit 20 %. EHSV považuje základní roční příspěvek Společenství navržený pro tuto oblast v maximální výši 20 % pro celé období 7. rámcového programu EURATOM za přiměřený. Výbor se domnívá, že je to žádoucí podnět pro to, aby členské státy přispívaly podstatným dílem k dobře koordinovanému programu (viz odstavec 1.4) Společenství, a zajistily tak tento nepostradatelný základ, zakotvení a účast na společném záměru ITER a DEMO. Tento příspěvek je pravděpodobně dostačující pro začátek, ale vyvstává otázka, zda bude dostačující po celé období trvání programu jako podnět pro uspokojující a nezbytný finanční příspěvek ze strany členských států. Výbor proto doporučuje jako preventivní opatření, aby tato sazba byla zvýšena na 25 %, což by ještě stále představovalo polovinu nebo třetinu (s ohledem na čl. 32, odstavec1) částky, kterou by muselo přispívat Společenství. Výbor se dále domnívá, že tento horní limit by měl být používán pravidelně.
2.2.1

EHSV se domnívá, že důvod rozporu mezi tím, co je uvedeno v úvodní zprávě, a čtvrtým bodem odůvodnění spočívá především v potížích daňové povahy. Nemělo by smysl mluvit o „rozměrném zboží“ (viz předchozí odstavec): cestující v letecké dopravě by mohli dovážet některé méně rozměrné zboží o značné hodnotě (fotoaparáty, notebooky, hodinky, šperky atd.), na rozdíl od cestujících automobilem, po železnici nebo na výletních lodích. Další tvrzení, že letecká doprava je „méně častá než po zemi či trajektem“ a že by vyžadovala „náklady a úsilí“, se pravděpodobně vztahuje spíše na konkrétní situace, než na tento jev všeobecně: letecká doprava (zvlášť nízkonákladová) je součástí každodenního života milionů hospodářských subjektů a turistů, kteří každý rok míří do třetích zemí.
4.3

Co se týká klasifikace dané nedovolené činnosti, stávající srovnávací právo v členských státech (15) by mohlo poskytnout užitečnou podporu pro totus comunitatae a Evropská rada by mohla projednat co nejdříve příslušný systém trestů.
2.8

Komise by měla prozkoumat jakým způsobem by orgány obecních a místních samospráv mohly sehrát aktivnější úlohu při poskytování širokopásmových služeb a stimulovat poptávku po širokopásmovém připojení v jednotlivých regionech. Tyto orgány by měly být plně zapojeny do rozvoje a provádění národních strategií pro vysokorychlostní přístup, jak je uvedeno v odstavci 2.6. Dále by měly být prozkoumány i jiné možnosti; tyto orgány by se například mohly stát obchodními účastníky v rámci iniciativ pro partnerství veřejného a soukromého sektoru; členské státy by případně mohly vyžadovat povinné zavádění kabelů pro širokopásmové připojení nebo zavést nařízení o poskytování služeb pro novou bytovou výstavbu.
3.2.1

Může k tomu například dojít, pokud chybí definice forem reklamy regulovaných směrnicí, ba i některých předpokládaných „protiprávních praktik“. Tato otázka bude podrobněji přezkoumána ve zvláštních poznámkách, ale již nyní je možné uvést příkladem výjimku stanovenou v bodě 44 odůvodnění, podle níž se výpočet pro délku trvání reklamy nepoužije na televizní propagace (telepromotion), pokud někde v textu nebudou definovány charakteristiky a vymezení této formy reklamy. EHSV má za to, že neexistuje žádný důvod pro stanovení takové výjimky a že televizní propagace (telepromotion) by měly být v každém případě zahrnuty do sféry reklamy. Jinak budou neustále pokutováni zadavatelé reklamy a obchodní sdělení budou převáděna do jiných forem, aniž by se tím změnila míra nasycení reklamou, ba spíše dojde ke zdůraznění tohoto jevu.
2.3.3.4.1

Systémy sociální ochrany by měly odstranit jakékoli překážky pro ženy a muže, bránící jim ve vstupu a v setrvání na trhu práce a umožnit jim akumulovat individuální nároky na důchod. Ženy by měly mít možnost těžit z nároků na důchod a měly by být zavedeny alternativní modely zajišťující nároky žen. U žen je nadále pravděpodobné, že jejich profesní dráha bude kratší nebo přerušovaná, a tudíž budou mít méně práv než muži. Tím se zvyšuje riziko chudoby, zvláště pro matky samoživitelky, starší ženy nebo ženy, které pracují v rodinných podnicích v oblasti zemědělství nebo rybolovu a maloobchodě a zpracovatelském odvětví. Členské státy by rovněž měly zajistit v těchto odvětvích ochranu přistěhovalých žen před vykořisťováním.
4.1

EHSV nicméně podotýká, že: a) vyloučení zařízení obsahujících rtuť používaných v odborných kruzích nebo průmyslu by měla zaručit jistota, že jakmile se zařízení jednou vyřadí, jejich likvidace či opětovné zpracování bude znamenat zpracovat rtuť tak, aby se zamezilo jejímu úniku a souvisejícím rizikům pro životní prostředí a lidské zdraví. Je důležité, aby existovaly přiměřené kontroly, vzdělávací opatření a poradenství především v řemeslných zlatnických dílnách nebo v malých podnicích, kde je rtuť u některých konkrétních prací stále ještě nachází široké využití, b) zdá se, že jak dopadová studie, tak i návrh podceňují problém s vyhazováním stále ještě využívaných zařízení obsahujících rtuť do odpadu. Bylo by vhodné členským státům ukázat nezbytnost/užitečnost vytvoření motivačního systému (typu „šrotování“), aby nahrazování předmětných zařízení bylo co nejrychlejší, c) stažení dosud využívaných zařízení na rtuť lze podpořit poskytnutím finanční pomoci, avšak zejména vhodnou informační kampaní s cílem zvýšit povědomí a odpovědnost uživatelů vzhledem k existujícímu riziku a vyzývat je, aby nevyhazovali rtuť do odpadků a neumožňovali dětem s ní manipulovat. Vhodným způsobem musejí ještě být motivováni spotřebitelé, kteří urychlují nahrazení, d) stažení příslušných zařízení by se mělo provést na základě diferencovaného sběru řízeného prodejci zařízení, které jsou předmětem tohoto návrhu směrnice, a to podle vzoru stanoveném ve směrnici pro elektrická a elektronická zařízení, e) zvláštní pozornost je třeba věnovat také tomu, zda dovážené výrobky odpovídají předpisům, aby výhody, které přináší restriktivní právní předpisy na evropské úrovni, nebyly zmařeny díky výrobkům ze třetích zemí, které neberou zřetel na rizika plynoucí z nesprávného používání rtuti.
4.7

Ropa bude i nadále nejdůležitějším palivem, ačkoliv její spotřeba v roce 2030 by neměla překročit současnou úroveň (BL-05). Očekává se, že poptávka po zemním plynu značně vzroste (o 38 % do roku 2030) po již podstatném nárůstu z 90. let minulého století. Pevná paliva mají do roku 2020 poněkud klesnout, ale poté se do roku 2030 vrátí téměř na současnou úroveň v důsledku vysokých cen ropy a plynu a ukončení výroby jaderné energie v některých členských státech. Podle scénáře HLEER-04 nižší energetické potřeby spolu s politikami podpory obnovitelných zdrojů energie podstatně sníží budoucí poptávku po fosilních palivech. Největší pokles nastane u pevných paliv (o 37,5 % ve srovnání s úrovněmi ve scénáři BL-04).
4.3.1

Požadavky právního dozoru na přístup platebních institucí bez bankovní licence na trh (článek 5 a následující) by se od požadavků bankovního dozoru měly odchylovat pouze v případech, kdy platební instituci nelze srovnávat s úvěrovou institucí s neomezenou bankovní licencí. Jinak se lze obávat narušení hospodářské soutěže na úkor úvěrových institucí a značného ohrožení fungování platebního styku. Pokud by platební instituce bez bankovní licence nesplňovaly stejné požadavky na vlastní rizikový kapitál, na odborné schopnosti a spolehlivost jednatele, na obchodní plán a organizaci obchodní činnosti a na průběžný dohled nad obchodní činností včetně možnosti uvalení nezbytných sankcí, které plní úvěrové instituce, jejich vynucený přístup k platebním systémům by navíc zpochybnil integritu a fungování evropského přímého inkasa, které se v současnosti nachází ve fázi příprav. Především by však, pokud by nebyla zajištěna odpovídající úroveň dohledu, byla trvale zpochybněna důvěra spotřebitelů v SEPA. To se týká i otázky ochrany před platební neschopností a nezbytných opatření na oddělování peněžních prostředků klientů.
5.2

EHSV musí vzhledem k výsledkům CAFE konstatovat, že neexistuje žádné zřejmé odůvodnění, pokud jde o přínos kvalitě ovzduší, které by opravňovalo opatření uvedená ve zmíněném návrhu, a to z těchto důvodů: — mezní hodnoty NOx : navržené snížení by představovalo další překážku snižování spotřeby paliva, a tedy i emisí CO2 z vozidel s benzínovým motorem, což je nejdůležitější výzva, které dnes průmysl musí čelit. Výhody pro životní prostředí by současně byly zcela zanedbatelné vzhledem k tomu, že podle údajů CAFE vozidla na benzín přispívají pouhými 4 % k celkovým emisím NOx způsobenými provozem vozidel (11), — mezní hodnoty HC: nově navržený limit by představoval nepřekonatelnou překážku pro vozidla na zemní plyn, která nicméně poskytují značné výhody z ekologického hlediska. Emise HC jsou totiž z 90 % tvořeny metanem, což je, jak je obecně známo, stálý a neznečišťující plyn, který navíc neobsahuje aromatické uhlovodíky. Emise CO2 jsou pak u těchto vozidel o 20-25 % nižší než u vozidel na benzín. Pokud by bylo potvrzeno snížení nespalitelných uhlovodíků o 25 %, které nařízení zavádí, nebylo by již možné vyrábět a uvádět na trh vozidla na zemní plyn s negativním dopadem na emise CO2. Kromě toho by to mohlo být v rozporu s cíly nahrazování stanovenými Komisí ve sdělení o alternativních palivech (12).
5.9

Komise bude od roku 2008 překládat výroční zprávy o EFG. Takové hodnocení ex post může podléhat projednání Radou. Článek 20 požaduje formální přezkum nařízení do prosince 2013. EHSV doporučuje, aby Komise zařadila posouzení EFG také do své bílé knihy, než začne předběžné jednání o rozpočtu EU, které má proběhnout do roku 2009.
4.1.1.3

EHSV se domnívá, že aby byla podpora na záchranu skutečně účinná, měla by být nerefundovatelná, to znamená opak splatného úvěru. To by zvýšilo přidanou hodnotu podpory na záchranu, která by tak byla pro podniky potenciálně atraktivnější. Jinak je možné získat přímý úvěr od kterékoliv úvěrové instituce, aniž by bylo nutné schválení Evropské komise.
3.3

Nařízení by zavedlo jednotné zacházení bez ohledu na zákony členských států. Mohlo by také zaručit zavedení pevného společného rámce pro otázky týkající se přeshraničních problémů. Další výhodou by bylo, že by se zabránilo tzv. „pozlacování“ (přidávání požadavků, které nejsou ve směrnici obsaženy) směrnice ze strany členských států. Komise se domnívá, že náklady nařízení by mohly být značné, protože by nebylo možné poskytnout pružnost pro rozdíly, které jsou charakteristické pro právní tradice v členských státech EU.
2.3.6

Tato témata by se podle EHSV měla stát předmětem intenzivnějších opatření informovanosti na všech úrovních, zejména však na místní úrovni, aby občané a podniky – též prostřednictvím předvídání – zaujali participativní a odpovědný přístup k tomu, co v posledních letech vypracovaly mezinárodní organizace, např. Evropská komise, OSN, OECD a rovněž Istituto Europeo per il bilancio sociale (Evropský institut pro sociální odpovědnost podniků), v oblasti udržitelného rozvoje a sociální odpovědnosti podniků.
4.2.1

Komise navrhuje zrušit článek 9 nařízení č. 4056/86, neboť nezastává názor, že by zrušením blokové výjimky pro liniové konference vzniklo nebezpečí mezinárodní kolize práva. Komise argumentuje, že ke kolizi právních předpisů by došlo pouze tehdy, pokud by jedna pravomoc zakazovala něco, co by druhá pravomoc vyžadovala. Komisi není známa žádná jurisdikce, která by takový závazek ukládala provozovatelům námořní dopravy.
3.1.5

Komise odkazuje na „společné zásady a normy“, opírajíc se o postupy v některých členských státech, ale tyto zásady a normy přesahují komunikaci a informování. Prosté vyhlášení zásad, se kterými by všichni mohli souhlasit, by nepřineslo žádnou přidanou hodnotu, protože už s nimi v podstatě souhlasí. Naproti tomu kodex nebo charta s sebou nesou riziko, že by byly vnímány jako omezující. Tyto zásady jsou již navíc zavedeny v řadě základních textů. Je-li naproti tomu záměrem připravit kodex chování pro média a další subjekty v oblasti komunikace, je nebezpečí, že by to mohlo být vnímáno jako pokus manipulovat diskusi nebo potlačit euroskeptické přístupy. Cíl zapojit všechny subjekty se navíc jeví jako nerealistický, protože jedním z poučení, které si musí všechny instituce vzít ze zkušeností s referendy ve Francii a Nizozemsku, je fakt, že stále více subjektů automaticky nepodporuje proces evropské integrace. Konečně, pokud by všechny subjekty, které jsou vyjmenovány v Bílé knize, měly přijmout podobný kodex, vedlo by to k závěru, že všechny mají stejnou odpovědnost za úkol komunikace, před kterým Evropská unie stojí. Výbor je toho názoru, že vyvolávat tento dojem by bylo zavádějící, protože hlavní odpovědnost mají, a tak by to mělo být i vnímáno, vlády členských států.
1.7

EHSV zastává názor, že některé definice jsou stále nejisté (zejména definice původce odpadů a využití odpadů). Na jedné straně by bylo vhodné definovat využití „materiálů“ vedoucí k „recyklaci materiálů“ (s možností, že v případě některých toků odpad přestane být odpadem) a na straně druhé energetické využívání (bez možnosti, aby odpad přestal být odpadem). To by mohlo vést k tomu, že směrnice o spalování odpadů bude jednotně uplatněna na všechny odpady využívané spalováním a nebo společným spalováním (koincinerací). V případě spalování odpadů by bylo vhodné podporovat vysokou účinnost energetického využívání, aby toto využívání bylo vymezeno. Je však překvapující, že takové opatření se vztahuje pouze na spalování, a nikoli na jiné druhy energetického využívání. V takovém případě by spalování odpadů nemělo být považováno za využívání, pokud by se tak nedělo za dosahování vysoké úrovně energetické účinnosti.