Příslušným právním základem tohoto nařízení je článek 114 Smlouvy o fungování Evropské unie. Podle tohoto článku může EU přijímat opatření ke sbližování ustanovení právních a správních předpisů členských států, jejichž účelem je vytvoření a fungování vnitřního trhu EU. Tato iniciativa je součástí Evropské strategie pro data z roku 2020, která má posílit jednotný trh s daty. S rozvojem digitalizace hospodářství a společnosti hrozí, že členské státy budou v rostoucí míře nekoordinovaně přijímat právní předpisy, které upravují záležitosti týkající se dat, což by zvýšilo roztříštěnost na jednotném trhu. Zavedení řídicích struktur a mechanismů, které zajistí koordinovaný přístup k používání dat ve všech odvětvích a členských státech, by zúčastněným stranám v ekonomice založené na datech pomohlo využívat rozsah jednotného trhu. Přispěje k vytvoření jednotného trhu s daty, a to zajištěním vzniku nových služeb prostřednictvím souboru harmonizovaných ustanovení a jejich přeshraničního fungování.

U všech čtyř oblastí zásahu bylo zjištěno, že možnost politiky č. 1 spočívající v koordinaci na úrovni EU s měkkými regulačními opatření by nepostačovala, jelikož v porovnání se základním scénářem by situaci významně nezměnila. Hlavní analýza se tudíž soustředila na možnosti politiky č. 2 a 3, které zahrnovaly regulační zásah nízké intenzity (politika č. 2) a vysoké intenzity (politika č. 3). Ukázalo se, že upřednostňovanou možností je kombinace regulačních zásahů nižší a vyšší intenzity, a to následovně:

Iniciativa je přiměřená sledovaným cílům. Navrhovaný právní předpis vytváří podpůrný rámec, jenž nepřekračuje meze toho, co je nezbytné pro dosažení cílů. Harmonizuje řadu postupů sdílení dat, přičemž respektuje výsadu členských států organizovat svou správu a přijímat právní předpisy týkající se přístupu k informacím veřejného sektoru. Rámec pro oznamování zprostředkovateli dat, jakož i mechanismy pro datový altruismus mají zajistit dosažení vyšší úrovně důvěry v tyto služby, aniž by nutně tyto činnosti omezovaly, a mají pomoci rozvíjet vnitřní trh pro výměnu těchto dat. Iniciativa rovněž ponechává značnou míru flexibility, pokud jde o uplatňování na odvětvové úrovni, a to i s ohledem na budoucí rozvoj evropských datových prostorů.

Jednotný trh s daty by měl zajistit přístup k datům z veřejného sektoru, od podniků a občanů a jejich používání co nejefektivnějším a nejodpovědnějším způsobem, přičemž podniky a občané mají i nadále kontrolu nad daty, která vytvářejí, a investice vynaložené na jejich sběr jsou chráněny. Lepší přístup k datům by vedl k tomu, že by společnosti a výzkumné organizace pokročily v reprezentativním vědeckém vývoji a inovacích na trhu v celé EU, což je obzvláště důležité v situacích, kdy jsou zapotřebí koordinovaná opatření EU, jako je krize COVID-19.

Tato souborná možnost politiky by současně umožnila vytvořit evropský model sdílení dat, který by nabízel alternativní přístup ke stávajícímu obchodnímu modelu pro integrované technologické platformy, a to v důsledku existence neutrálních zprostředkovatelů dat. Tato iniciativa může mít pozitivní přínos pro ekonomiku založenou na datech tím, že nastolí důvěru ve sdílení dat a podnítí rozvoj společných evropských datových prostorů, kde fyzické a právnické osoby kontrolují data, která vytvářejí.

V případě datového altruismu spočíval regulační zásah nízké intenzity v rámci pro dobrovolnou certifikaci organizací, které chtějí takovéto služby nabízet, zatímco regulační zásah vysoké intenzity předpokládal rámec pro povinné získání oprávnění. Jelikož tato druhá možnost by zajistila vyšší úroveň důvěry při zpřístupňování dat, což by mohlo přispět k tomu, že by subjekty údajů a společnosti zpřístupňovaly více dat, a vedlo by to k vyšší úrovni vývoje a výzkumu s podobnou výší nákladů, byla v posouzení dopadu označena za upřednostňovanou možnost v této oblasti zásahu. Další diskuse v rámci Komise však ukázaly dodatečné obavy ohledně možné administrativní zátěže uložené organizacím působícím v oblasti datového altruismu a vztahu povinností k budoucím odvětvovým iniciativám týkajícím se datového altruismu. Z tohoto důvodu bylo zachováno alternativní řešení, které organizacím zapojeným do datového altruismu umožňuje registrovat se jako „organizace pro datový altruismus uznaná v EU“. Tento dobrovolný mechanismus přispěje k větší důvěře a zároveň představuje nižší administrativní zátěž než rámec pro povinné získání oprávnění i rámec pro dobrovolnou certifikaci.

Co se týká certifikace nebo označování důvěryhodných zprostředkovatelů dat, předpokládalo se, že by regulační zásah nižší intenzity spočíval v měkčím mechanismu dobrovolného označování, kdy by příslušné orgány určené členskými státy (což mohou být rovněž mechanismy jednoho správního místa zřízené pro větší opakované použití dat veřejného sektoru) prováděly kontrolu účelnosti dodržování požadavků na získání značky, jakož i udělování značky. Regulační zásah vysoké intenzity spočíval v systému povinné certifikace spravovaném soukromými subjekty posuzování shody. Povinný systém by znamenal vyšší náklady, což by mohlo odrazovat malé a střední podniky a začínající podniky, a trh není pro systém povinné certifikace dostatečně vyspělý; jako upřednostňovaná možnost byl proto určen regulační zásah nižší intenzity. Regulační zásah vyšší intenzity ve formě povinného systému byl nicméně také určen jako schůdná alternativa, neboť by zajistil podstatně větší důvěru působení zprostředkovatelů dat a stanovil by jednoznačná pravidla ohledně toho, jak mají tito zprostředkovatelé jednat na evropském trhu s daty. Po dalších projednáváních v Komisi bylo zachováno přechodné řešení. Toto řešení spočívá v oznamovací povinnosti s následným sledováním plnění požadavků při výkonu činností příslušnými orgány členských států. Toto řešení znamená výhody povinného režimu, přičemž současně omezuje regulační zátěž uloženou účastníkům trhu.

Pokud jde o mechanismy pro větší využití určitých dat veřejného sektoru, na jejichž použití se vztahují práva jiných osob, možnosti týkající se zásahu nízké i vysoké intenzity by zavedly pravidla pro opakované použití těchto informací platná v celé EU (zejména zákaz výhradních dohod). Regulační zásah nízké intenzity by vyžadoval potřebné technické vybavení jednotlivých subjektů veřejného sektoru umožňujících tento druh opakovaného použití, aby bylo zajištěno, že je plně zachována ochrana údajů, soukromí a důvěrnost. Tento zásah by obsahoval i povinnost členských států zajistit přinejmenším mechanismus jednoho správního místa pro žádosti o přístup k těmto datům, aniž by byla určena jeho přesná institucionální a správní forma. Možnost znamenající zásah vysoké intenzity by stanovila vytvoření jediného jednotného orgánu udělujícího oprávnění k použití dat v každém členském státě. Vzhledem k nákladům a otázkám proveditelnosti souvisejícím s posledně uvedenou možností se upřednostňuje regulační zásah nižší intenzity.

(2)V posledních několika letech digitální technologie přeměnily ekonomiku a společnost a dotýkají se všech oblastí činnosti a každodenního života. Jádrem této transformace jsou data: inovace poháněné daty přinesou občanům nesmírné výhody, například prostřednictvím lepší personalizované medicíny, nové mobility a jejich přispění k Zelené dohodě pro Evropu. Ve své Strategii pro dataKomise popsala vizi společného evropského datového prostoru, jednotného trhu s daty, na němž lze data používat bez ohledu na místo jejich fyzického uložení v EU v souladu s platnými právními předpisy. Požadovala rovněž volný a bezpečný tok dat se třetími zeměmi, s výhradou výjimek a omezení týkajících se veřejné bezpečnosti, veřejného pořádku a dalších legitimních cílů veřejné politiky Evropské unie, a to v souladu s mezinárodními závazky. Aby se tato vize přeměnila ve skutečnost, navrhuje stanovit společné evropské datové prostory specifické pro danou oblast jako konkrétní ujednání, na jejichž základě je možné sdílení a sloučení dat. Jak se předpokládá ve zmíněné strategii, takovéto společné evropské datové prostory mohou zahrnovat oblasti, jako je zdravotnictví, mobilita, výroba, finanční služby, energetika nebo zemědělství, či tematické oblasti, jako je Zelená dohoda pro Evropu nebo evropské datové prostory pro veřejnou správu či dovednosti.

(3)Je nutné zlepšit podmínky pro sdílení dat na vnitřním trhu, a to vytvořením harmonizovaného rámce pro výměnu dat. Odvětvové právní předpisy mohou rozvíjet, přizpůsobovat a navrhovat nové a doplňkové prvky v závislosti na zvláštnostech daného odvětví, jako jsou plánované právní předpisy o evropském prostoru pro data z oblasti veřejného zdraví a o přístupu k údajům o vozidlech. Některá hospodářská odvětví jsou již mimoto regulována odvětvovými právními předpisy Unie, které obsahují pravidla týkající se přeshraničního či unijního sdílení dat nebo přístupu k datům. Tímto nařízením proto není dotčeno nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/679, a provádění tohoto nařízení zejména nebrání přeshraničnímu předávání údajů v souladu s kapitolou V nařízení (EU) 2016/679, směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/680, směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/943, nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/1807, nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 223/2009, směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/31/ES, směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES, směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2019/790, směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/48/ES, směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2019/1024, jakož i nařízení Evropského parlamentu a Rady 2018/858/EU, směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/40/EUa nařízení v přenesené pravomoci přijatá na jejím základě a jakékoli jiné odvětvové právní předpisy Unie, které upravují přístup k datům a jejich opakované použití. Tímto nařízením by neměl být dotčen přístup k datům a jejich použití za účelem mezinárodní spolupráce v rámci prevence, vyšetřování, odhalování či stíhání trestných činů nebo výkonu trestů. Je třeba stanovit horizontální režim pro opakované použití určitých kategorií chráněných dat v držení subjektů veřejného sektoru a poskytování služeb sdílení dat a služeb založených na datovém altruismu v Unii. Zvláštní charakteristiky jednotlivých odvětví mohou vyžadovat navržení systémů založených na odvětvových datech, přičemž se vychází z požadavků uvedených v tomto nařízení. Pokud odvětvový právní akt Unie vyžaduje, aby subjekty veřejného sektoru, poskytovatelé služeb sdílení dat nebo registrované subjekty poskytující služby datového altruismu splňovaly zvláštní dodatečné technické, administrativní či organizační požadavky, a to i prostřednictvím režimu udělování oprávnění či certifikace, měla by platit i tato ustanovení zmíněného odvětvového právního aktu Unie.

(4)Opatření na úrovni Unie je nezbytné k odstranění překážek pro náležitě fungující ekonomiku založenou na datech a pro vytvoření správního rámce pro přístup k datům a jejich použití platného v celé Unii, zejména co se týká opakovaného použití určitých druhů dat v držení veřejného sektoru, poskytování služeb poskytovateli sdílení dat podnikatelským uživatelům a subjektům údajů, jakož i sběru a zpracování dat zpřístupněných fyzickými a právnickými osobami pro altruistické účely.

(5)Myšlenka, že by data, která byla vytvořena pomocí výdajů z veřejných rozpočtů, měla přinášet prospěch společnosti, je součástí politiky Unie již dlouhou dobu. Směrnice (EU) 2019/1024 i odvětvové právní předpisy zajišťují, aby veřejný sektor činil snadno přístupnými pro účely jejich použití a opakovaného použití více dat, která vytváří. Určité kategorie dat (důvěrné údaje obchodní povahy, data, na něž se vztahuje statistická důvěrnost, data chráněná právy duševního vlastnictví třetích stran, včetně obchodního tajemství a osobních údajů, jež nejsou dostupné na základě zvláštních vnitrostátních či unijních právních předpisů, jako je nařízení (EU) 2016/679 a směrnice (EU) 2016/680) často nejsou ve veřejných databázích zpřístupněny, a to ani pro výzkumné či inovativní činnosti. Kvůli citlivosti těchto dat musí být před jejich zpřístupněním splněny určité technické a právní procesní požadavky, aby bylo zajištěno dodržení práv, jež k těmto datům mají jiné osoby. Splnění těchto požadavků je obvykle náročné na čas a znalosti. To má za následek nedostatečné využívání těchto dat. Ačkoli některé členské státy zavádějí struktury a procesy a někdy přijímají právní předpisy k usnadnění opakovaného použití tohoto druhu, neplatí to pro celou Unii.

(6)Existují metody umožňující analýzy databází obsahujících osobní údaje, které chrání soukromí, jako je anonymizace, pseudonymizace, diferenciální soukromí, generalizace nebo suprese a randomizace. Použití těchto technologií zvyšujících ochranu soukromí společně s komplexními přístupy k ochraně údajů by mělo zajistit bezpečné opakované použití osobních údajů a důvěrných údajů obchodní povahy pro účely výzkumu a inovací a pro statistické účely. To v mnoha případech znamená, že se použití a opakované použití dat v tomto kontextu může uskutečnit pouze v bezpečném zpracovatelském prostředí, které zavedl veřejný sektor, jenž na ně také dohlíží. Na úrovni Unie existují zkušenosti s takovýmto bezpečným zpracovatelským prostředím, jež se využívá při výzkumu statistických mikrodat na základě nařízení Komise (EU) č. 557/2013. Co se týká obecně osobních údajů, zpracovávání osobních údajů by mělo být založeno na jednom či více důvodech zpracování stanovených v článku 6 nařízení (EU) 2016/679.

(7)Kategorie dat v držení subjektů veřejného sektoru, jež by měly být předmětem opakovaného použití podle tohoto nařízení, nespadají do oblasti působnosti směrnice (EU) 2019/1024, která vylučuje data, jež nejsou dostupná kvůli obchodnímu tajemství a statistické důvěrnosti, a data, k nimž mají práva duševního vlastnictví třetí strany. Osobní údaje nespadají do oblasti působnosti směrnice (EU) 2019/1024, pokud režim přístupu vylučuje či omezuje přístup k takovýmto datům z důvodů ochrany údajů, soukromí a osobnosti jednotlivce, zejména v souladu s pravidly ochrany údajů. Opakované použití dat, která mohou obsahovat obchodní tajemství, by se mělo uskutečňovat, aniž by byla dotčena směrnice (EU) 2016/943, která stanoví rámec pro zákonné získání, využití a zpřístupnění obchodního tajemství. Tímto nařízením nejsou dotčeny konkrétnější povinnosti uložené subjektům veřejného sektoru při opakovaném použití dat, které jsou stanoveny v odvětvových unijních či vnitrostátních právních předpisech, a nařízení tyto povinnosti doplňuje.

(8)Režim opakovaného použití stanovený v tomto nařízení by se měl vztahovat na data, jejichž poskytnutí je součástí veřejných úkolů příslušných subjektů veřejného sektoru, jak je definováno zákonem nebo jinými závaznými předpisy v příslušných členských státech. Při neexistenci takových předpisů by měly být tyto veřejné úkoly vymezeny v souladu s obecnou správní praxí v příslušném členském státě za předpokladu, že rozsah těchto veřejných úkolů je transparentní a podléhá přezkumu. Tyto veřejné úkoly by mohly být vymezeny obecně nebo individuálně pro jednotlivé subjekty veřejného sektoru. Jelikož se definice subjektu veřejného sektoru nevztahuje na mnoho veřejných podniků, neměla by data, která jsou v držení zmíněných podniků, spadat do oblasti působnosti tohoto nařízení. Toto nařízení se nevztahuje na data v držení kulturních a vzdělávacích zařízení, u nichž nejsou práva duševního vlastnictví vedlejší, nýbrž jsou především obsažena v dílech a jiných dokumentech chráněných takovýmito právy duševního vlastnictví.

(9)Subjekty veřejného sektoru by měly při stanovení zásad pro opakované použití dat, která mají v držení, dodržovat právní předpisy v oblasti hospodářské soutěže a pokud možno zamezit uzavírání dohod, jejichž cílem nebo účinkem by mohlo být vytvoření výhradních práv týkajících se opakovaného použití určitých dat. Takováto dohoda by byla možná pouze tehdy, je-li to odůvodněné a nezbytné pro poskytování služby obecného zájmu. Tak tomu může být v případě, kdy výhradní použití dat představuje jedinou možnost maximalizace společenských přínosů dotyčných dat, například tehdy, existuje-li pouze jeden subjekt (specializující se na zpracovávání určitého souboru dat), který je schopný zajišťovat službu nebo produkt umožňující subjektu veřejného sektoru poskytovat pokročilou digitální službu obecného zájmu. Tato ujednání by však měla být uzavírána v souladu s pravidly pro zadávání veřejných zakázek a měla by podléhat pravidelnému přezkumu založenému na analýze trhu za účelem zjištění, zda je takováto výhradní dohoda i nadále nezbytná. Tato ujednání by měla být případně rovněž v souladu s příslušnými pravidly státní podpory a měla by být uzavřena na omezenou dobu, jež by neměla přesáhnout tři roky. K zajištění transparentnosti by tyto výhradní dohody měly být zveřejněny na internetu bez ohledu na případné zveřejnění oznámení o zadání veřejné zakázky.

(10)Zakázané výhradní dohody a jiné praktiky či ujednání mezi držiteli dat a dalšími uživateli dat, jež výslovně neudělují výhradní práva, u nichž však lze důvodně očekávat, že omezují dostupnost dat pro opakované použití, a byly uzavřeny nebo byly zavedeny ještě před vstupem tohoto nařízení v platnost, by po uplynutí doby platnosti neměly být obnoveny. Dohody na dobu neurčitou či dlouhodobější dohody by měly být ukončeny do tří let ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost.

(11)Je nutné stanovit podmínky pro opakované použití chráněných dat, které se vztahují na subjekty veřejného sektoru, jež jsou podle vnitrostátních právních předpisů příslušné pro povolování opakovaného použití, aniž by byla dotčena práva a povinnosti týkající se přístupu k těmto datům. Tyto podmínky by měly být nediskriminační, přiměřené a objektivně odůvodněné a neměly by omezovat hospodářskou soutěž. Subjekty veřejného sektoru, které povolují opakované použití, by měly zejména zavést technické prostředky nezbytné k zajištění ochrany práv a zájmů třetích stran. Podmínky spojené s opakovaným použitím dat by měly být omezeny na to, co je nezbytné k ochraně práv a zájmů jiných osob v souvislosti s daty a integritou informačních a komunikačních systémů subjektů veřejného sektoru. Subjekty veřejného sektoru by měly uplatňovat podmínky, které nejlépe slouží zájmům dalšího uživatele, aniž by to znamenalo nepřiměřené úsilí pro veřejný sektor. V závislosti na daném případu by osobní údaje před jejich předáním měly být plně anonymizovány, aby definitivně neumožňovaly identifikaci subjektů údajů, nebo by data obsahující důvěrné obchodní informace měla být upravena tak, aby nebyly zpřístupněny důvěrné údaje. Pokud by poskytnutí anonymizovaných nebo upravených dat neodpovídalo potřebám dalšího uživatele, lze povolit opakované použití dat na místě či na dálku v bezpečném zpracovatelském prostředí. Na analýzy dat v takovémto bezpečném zpracovatelském prostředí by měl dohlížet subjekt veřejného sektoru za účelem ochrany práv a zájmů jiných osob. Zejména osobní údaje by měly být předány třetí straně k opakovanému použití pouze tehdy, umožňuje-li toto předání právní základ. Subjekt veřejného sektoru by mohl využití takovéhoto bezpečného zpracovatelského prostředí podmínit tím, že další uživatel podepíše dohodu o mlčenlivosti, která zakazuje zveřejnění jakýchkoli informací, jež další uživatel mohl získat navzdory zavedeným zárukám, ohrožující práva a zájmy třetích stran. Subjekty veřejného sektoru by měly případně usnadnit opakované použití dat na základě souhlasu subjektů údajů či svolení právnických osob, pokud jde o opakované použití dat, která se jich týkají, a to prostřednictvím náležitých technických prostředků. V tomto ohledu by subjekt veřejného sektoru měl podpořit další potenciální uživatele při vyžadování tohoto souhlasu tím, že zavede technické mechanismy, které umožňují předávání žádostí o souhlas od dalších uživatelů, je-li to prakticky proveditelné. Neměly by být poskytnuty kontaktní údaje, jež dalším uživatelům umožňují přímo kontaktovat subjekty údajů nebo společnosti.

(12)Tímto nařízením by neměla být dotčena práva duševního vlastnictví třetích stran. Toto nařízení by se nemělo dotýkat existence nebo vlastnictví práv duševního vlastnictví subjektů veřejného sektoru ani nijak omezovat výkon těchto práv nad rámec mezí stanovených tímto nařízením. Závazky uložené v souladu s tímto nařízením by měly platit pouze tehdy, pokud jsou slučitelné s mezinárodními dohodami o ochraně práv duševního vlastnictví, zejména Bernskou úmluvou o ochraně literárních a uměleckých děl (Bernská úmluva), Dohodou o obchodních aspektech práv k duševnímu vlastnictví (Dohoda TRIPS) a Smlouvou Světové organizace duševního vlastnictví o právu autorském. Subjekty veřejného sektoru by však měly své autorské právo vykonávat způsobem, který usnadňuje opakované použití.

(13)Data, na něž se vztahují práva duševního vlastnictví, jakož i obchodní tajemství by měla být třetím stranám předána pouze tehdy, je-li toto předání zákonné na základě unijních či vnitrostátních právních předpisů, nebo se souhlasem držitele práv. Pokud jsou držiteli práva uvedeného v čl. 7 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 96/9/ESsubjekty veřejného sektoru, neměly by toto právo vykonávat, aby zabránily opakovanému použití dat nebo omezily toto opakované použití nad rámec omezení stanovených tímto nařízením.

(14)Společnosti a subjekty údajů by měly být schopny důvěřovat tomu, že se opakované použití určitých kategorií chráněných dat, která jsou v držení veřejného sektoru, uskuteční způsobem, jenž respektuje jejich práva a zájmy. Měly by být tudíž zavedeny dodatečné záruky pro případy, kdy je opakované použití těchto dat veřejného sektoru založeno na zpracovávání dat mimo veřejný sektor. Tyto dodatečné záruky by bylo možné spatřovat v požadavku, aby v případě předání těchto dat do třetích zemí subjekty veřejného sektoru plně zohledňovaly práva a zájmy fyzických a právnických osob (zejména ochranu osobních údajů, obchodně citlivých údajů a ochranu práv duševního vlastnictví).

(15)Je rovněž důležité chránit obchodně citlivé údaje neosobní povahy, zejména obchodní tajemství, avšak také neosobní údaje, které představují obsah chráněný právy duševního vlastnictví, před protiprávním přístupem, jenž může vést ke krádeži duševního vlastnictví nebo průmyslové špionáži. K zajištění ochrany základních práv a zájmů držitelů dat by neosobní údaje, které mají být chráněny před protiprávním či neoprávněným přístupem podle unijních či vnitrostátních právních předpisů a které jsou v držení subjektů veřejného sektoru, měly být předány do třetích zemí pouze tehdy, jsou-li poskytnuty odpovídající záruky týkající se použití těchto dat. Lze mít za to, že takovéto odpovídající záruky existují, pokud jsou v dané třetí zemi zavedena rovnocenná opatření, jež zajišťují, že neosobní údaje mají takovou úroveň ochrany, která je podobná úrovni zajištěné unijními či vnitrostátními právními předpisy, zejména co se týká ochrany obchodního tajemství a ochrany práv duševního vlastnictví. Za tímto účelem může Komise přijmout prováděcí akty, které prohlašují, že určitá třetí země poskytuje úroveň ochrany, která je v zásadě rovnocenná úrovni zajištěné unijními nebo vnitrostátními právními předpisy. Posouzení úrovně ochrany poskytované takovouto třetí zemí by mělo přihlížet zejména k příslušným právním předpisům, a to obecným i odvětvovým, včetně právních předpisů týkajících se veřejné bezpečnosti, obrany, národní bezpečnosti, a trestněprávním předpisům týkajícím se přístupu k neosobním údajům a jejich ochrany, přístupu orgánů veřejné správy této třetí země k předaným údajům, existenci a účinnému fungování jednoho či více nezávislých dozorových úřadů ve třetí zemi, které odpovídají za zajištění a vymáhání dodržování právního režimu zajišťujícího přístup k těmto datům, nebo mezinárodním závazkům třetích zemí týkajícím se ochrany dat, které dotyčná třetí země přijala, či jiným povinnostem vyplývajícím z právně závazných úmluv nebo nástrojů, jakož i z její účasti v mnohostranných či regionálních systémech. V souvislosti s předáváním neosobních údajů do třetí země má existence účinných opravných prostředků zvláštní význam pro držitele dat, subjekty veřejného sektoru nebo poskytovatele služeb sdílení dat v dotyčné třetí zemi. Tyto záruky by proto měly zahrnovat dostupnost vymahatelných práv a účinných opravných prostředků.

(16)Neexistuje-li prováděcí akt přijatý Komisí v souvislosti s prohlášením, že určitá třetí země poskytuje úroveň ochrany, zejména co se týká ochrany obchodně citlivých údajů a ochrany práv duševního vlastnictví, která je v zásadě rovnocenná úrovni ochrany zajištěné unijními nebo vnitrostátními právními předpisy, měl by subjekt veřejného sektoru předat chráněná data dalšímu uživateli pouze tehdy, pokud tento další uživatel převezme povinnosti v zájmu ochrany dat. Další uživatel, který má v úmyslu předat data do takovéto třetí země, by se měl zavázat, že dodrží povinnosti stanovené v tomto nařízení i po předání údajů do třetí země. Aby bylo zajištěno náležité vymáhání těchto povinností, měl by další uživatel při řešení sporů soudní cestou uznat i pravomoc členského státu subjektu veřejného sektoru, který opakované použití povolil.

(17)Některé třetí země přijímají právní a správní předpisy a jiné právní akty, jejichž účelem je přímé předávání neosobních údajů nebo poskytování přístupu k neosobním údajům v Unii pod kontrolou fyzických a právnických osob spadajících do pravomoci členských států. Rozsudky soudů či rozhodnutí správních orgánů ve třetích zemích vyžadující takovéto předání neosobních údajů či přístup k těmto údajům by měly být vykonatelné, pokud jsou založeny na mezinárodní dohodě, jako je například smlouva o vzájemné právní pomoci, která je v platnosti mezi dožadující třetí zemí a Unií nebo členským státem. V některých případech mohou nastat situace, kdy právní předpisy třetí země ukládají povinnost neosobní údaje poskytnout nebo k nim poskytnout přístup, což je v rozporu s konkurenční povinností chránit taková data podle unijního či vnitrostátního práva, zejména pokud jde o ochranu obchodně citlivých dat a ochranu práv duševního vlastnictví, a to včetně smluvních závazků týkajících se důvěrnosti v souladu s takovými právními předpisy. V případě neexistence mezinárodních dohod upravujících tyto záležitosti by předání nebo přístup k nim měly být povoleny pouze za určitých podmínek, zejména pokud systém třetí země vyžaduje odůvodnění a přiměřenost rozhodnutí, že soudní příkaz nebo rozhodnutí mají zvláštní povahu a odůvodněná námitka adresáta podléhá přezkumu ze strany příslušného soudu ve třetí zemi, který je oprávněn náležitě zohlednit příslušné právní zájmy poskytovatele těchto údajů.

(18)Aby se zabránilo neoprávněnému přístupu k neosobním údajům, měly by subjekty veřejného sektoru, fyzické nebo právnické osoby, jimž bylo uděleno právo na opakované použití dat, poskytovatelé služeb sdílení dat a subjekty zapsané v rejstříku uznaných organizací pro datový altruismus přijmout veškerá přiměřená opatření, která brání v přístupu k systémům, v nichž jsou uloženy neosobní údaje, včetně šifrování dat nebo firemních politik.

(19)Za účelem budování důvěry v mechanismy pro opakované použití může být nezbytné na určité druhy neosobních údajů, jež byly určeny jako velmi citlivé, pokud jde o předávání do třetích zemí, uvalit přísnější podmínky, pokud by takové předání mohlo ohrozit cíle veřejné politiky, a to v souladu s mezinárodními závazky. Například v oblasti zdraví by mohly být jako vysoce citlivé údaje o zdravotním stavu určeny určité soubory údajů v držení subjektů působících v systému veřejného zdravotnictví, jako jsou veřejné nemocnice. K zajištění harmonizovaných postupů v rámci Unie by tyto druhy vysoce citlivých neosobních údajů měly být vymezeny v právních předpisech Unie, například v rámci evropského prostoru pro data z oblasti veřejného zdraví nebo jiných odvětvových právních předpisů. Podmínky spojené s předáváním těchto údajů do třetích zemí by měly být stanoveny v aktech v přenesené pravomoci. Podmínky by měly být přiměřené, nediskriminační a nezbytné pro ochranu stanovených legitimních cílů veřejné politiky, jako je ochrana veřejného zdraví, veřejný pořádek, bezpečnost, životní prostředí, veřejné mravy, ochrana spotřebitele, soukromí a ochrana osobních údajů. Podmínky by měly odpovídat rizikům zjištěným v souvislosti s citlivostí těchto údajů, včetně rizika opětovné identifikace fyzických osob. Tyto podmínky by měly zahrnovat požadavky vztahující se na předávání nebo technická ujednání, jako je požadavek na používání bezpečného zpracovatelského prostředí, omezení týkající se opakovaného použití dat ve třetích zemích či kategorií osob, které jsou oprávněny předávat tato data do třetích zemí nebo které mohou získat přístup k datům ve třetí zemi. Výjimečně by mohly zahrnovat také omezení týkající se předávání údajů do třetích zemí na ochranu veřejného zájmu.

(20)Subjekty veřejného sektoru by měly mít možnost účtovat poplatky za opakované použití dat, měly by však mít také možnost rozhodnout o levnějším či bezplatném zpřístupnění dat, například u určitých kategorií opakovaného použití, jako je opakované použití pro nekomerční účely nebo opakované použití malými a středními podniky, aby podněcovaly k takovémuto opakovanému použití za účelem stimulování výzkumu a inovací a na podporu společností, které jsou významným zdrojem inovací a pro něž je shromažďování příslušných dat jimi samotnými v souladu s pravidly státní podpory obvykle obtížnější. Tyto poplatky by měly být přiměřené, transparentní, zveřejněné na internetu a nediskriminační.

(21)Za účelem podněcování k opakovanému použití těchto kategorií dat by členské státy měly zřídit jednotné informační místo, které funguje jako hlavní místo kontaktu pro další uživatele, kteří žádají o opakované použití těchto dat v držení subjektů veřejného sektoru. Toto informační místo by mělo mít meziodvětvovou působnost a v případě potřeby by mělo doplňovat ujednání na odvětvové úrovni. Členské státy by měly mimoto určit, zřídit nebo umožnit zřízení příslušných subjektů na podporu činností subjektů veřejného sektoru umožňujících opakované použití určitých kategorií chráněných dat. K jejich úkolům může patřit udělování přístupu k datům, je-li to stanoveno v odvětvových právních předpisech Unie nebo členských států. Tyto příslušné subjekty by měly poskytovat podporu subjektům veřejného sektoru pomocí nejmodernějších metod, včetně bezpečného prostředí pro zpracování dat, jež umožňuje analýzu dat způsobem, který chrání soukromí informací. Takováto podpůrná struktura by mohla podporovat držitele dat při správě souhlasu, včetně souhlasu s určitými oblastmi vědeckého výzkumu při dodržování uznaných etických norem vědeckého výzkumu. Zpracovávání údajů by se mělo uskutečňovat v rámci odpovědnosti subjektu veřejného sektoru odpovědného za rejstřík obsahující data, který zůstává správcem údajů ve smyslu nařízení (EU) 2016/679, co se týká osobních údajů. Členské státy mohou mít jeden či více příslušných subjektů, jež mohou působit v různých odvětvích.