Podle čl. 199 odst. 1 písm. b) směrnice o DPH mohou členské státy uplatňovat přenesení daňové povinnosti na poskytování pracovníků v odvětví stavebnictví, což je opatření, které již Itálie zavedla. Požadavek předložený Itálií v souvislosti s poskytováním pracovníků má mnohem širší rozsah, protože by se jednalo o průřezové opatření, které by mohlo ovlivnit řadu hospodářských odvětví a vztahovalo by se na různé výrobní a distribuční fáze. Je třeba poznamenat, že by se toto opatření mohlo týkat jakékoli společnosti v jakémkoli hospodářském odvětví jakožto příjemce služby, pokud se rozhodne zajistit si na určitou zakázku pracovní síly přes externího dodavatele. Kromě toho by měla každá společnost, která v rámci své činnosti poskytuje pracovníky, prověřit, zda splňuje kritéria stanovená k určení toho, kdy společnost provádí atypické poskytování pracovníků, a v důsledku toho se na ni vztahuje přenesení daňové povinnosti. Jedná se tedy o opatření obecné povahy, které zřejmě není dostatečně zacíleno na boj proti konkrétnímu podvodu.

Družstevní společnosti fakturují za poskytnuté služby (dodání pracovníků) DPH z celkových nákladů na službu. Vzhledem k povaze poskytovaných služeb (zejména pracovní síla) jsou hlavními náklady těchto společností výplaty mezd jejich pracovníkům, což nezahrnuje DPH na vstupu. Celková částka DPH, kterou odvedou na vstupu, je tak velmi nízká. V důsledku toho mají tyto společnosti obvykle jen malou DPH na vstupu a mohou si ji odečíst od DPH na výstupu. To by mělo za běžných okolností vést ke vzniku dluhu DPH vůči daňovým úřadům. V praxi však bylo zjištěno, že celá řada těchto dodavatelů pracovníků DPH daňovým orgánům neodvádí. V některých případech uměle zvyšují svou DPH na vstupu, aby si vytvořili slevu na dani prostřednictvím neexistujících vstupních operací. Tato fiktivní sleva na dani se používá ke kompenzaci daňových dluhů v souvislosti s DPH, příspěvky na sociální zabezpečení a dalšími daněmi, jež by tyto společnosti měly odvádět. V jiných případech nahlásí nižší dlužnou DPH nebo jednoduše dlužnou DPH nezaplatí.

Je třeba poznamenat, že Itálii již byla udělena dvě zvláštní opatření obecné povahy pro boj proti podvodům v oblasti DPH: mechanismus oddělených plateb za dodávky zboží a poskytování služeb orgánům veřejné moci, společnostem kontrolovaným orgány veřejné moci a společnostem kótovaným na burze cenných papírů, které jsou zařazeny na index FTSE MIB, a povinná všeobecná elektronická fakturace. Poskytnutí jiného zvláštního opatření, jako je požadované opatření, by znamenalo odchýlení italského systému DPH od společného systému DPH zavedeného směrnicí o DPH a další komplikace pro podniky, protože by se zvýšila jejich administrativní zátěž; opatření by tedy přesahovalo rámec toho, co je nezbytné k řešení konkrétního podvodu. Dodavatelé budou nejprve muset ověřit, zda společnost, které dodávají službu, spadá do působnosti mechanismu oddělených plateb. Pokud tomu tak není, budou muset ověřit, zda je jimi prováděné plnění kvalifikováno jako atypické poskytnutí pracovníků. Pokud tomu tak je, budou muset uplatnit mechanismus přenesení daňové povinnosti, v opačném případě se uplatní běžný režim DPH. DPH ze svých každodenních činností by tedy mohli účtovat trojím způsobem, což vytváří větší prostor pro omyly, spory a sankce. Příjemce služeb bude muset rovněž ověřit, zda se jemu dodávaná služba kvalifikuje jako atypické poskytnutí pracovníků, a tedy také zde může docházet ke stejným omylům, sporům a sankcím.

Podle žádosti se navíc podvod, proti němuž je opatření cíleno, skládá ze dvou složek: zhruba 30 % podvodů představuje nezaplacení DPH společnostmi, které poskytují atypické poskytování zaměstnanců, a zbylých 70 % představuje falešnou DPH na vstupu, která je použita k úhradě příspěvků na sociální zabezpečení a srážkových daní z odměn smluvního personálu prostřednictvím kompenzačního mechanismu. Mechanismus přenesení daňové povinnosti uplatňovaný u atypického poskytování pracovníků by cílil pouze na řešení 30 % veškerých podvodů, tedy na nezaplacenou daň. Nezabránilo by to však tomu, aby si společnosti uměle nezvyšovaly DPH na vstupu s cílem vytvořit si neoprávněné daňové úlevy na platby příspěvků sociálního zabezpečení a srážkových plateb, celkem 70 % podvodů by tedy zůstalo nevyřešeno.

Podle informací, které Itálie poskytla, se u přímých daní počítá se zavedením mechanismu, jímž by se daňový dluh nevztahoval na podnik, který pracovníka poskytuje, ale na zákazníka, podobně jako v případě mechanismu příspěvků na sociální zabezpečení. Zavedeno bude rovněž opatření zakazující započtení přeplatků (včetně přeplatků DPH) na platby sociálního zabezpečení a srážkových daní. Vzhledem k tomu, že tato opatření by řešila největší procentní podíl podvodů v oblasti DPH spojených s atypickým poskytováním pracovníků, je zavedení výjimečného mechanismu, jakým je přenesení daňové povinnosti, obtížněji odůvodnitelné.

Pokud jde o první složku daňového úniku, DPH nezaplacenou společnostmi, které se zabývají atypickým poskytováním pracovníků, jedná se o problém, který by se měl řešit tradičními opatřeními, například pravidelnými kontrolami a auditem. V tomto ohledu by pro včasné odhalování tohoto typu podvodu s cílem řešit jej měla být mimořádně užitečným nástrojem povinná všeobecná elektronická fakturace.

Nezdá se proto, že by opatření požadované Itálií bylo co do rozsahu omezené, nezbytné a přiměřené pro řešení konkrétního podvodu u atypických dodávek pracovníků. Bylo by vhodné analyzovat nejprve výsledky opatření zavedených v souvislosti s přímými daněmi a kompenzacemi přeplatků a používání povinné elektronické fakturace a kontrolních opatření v tomto odvětví.

5. ZÁVĚR

Na základě výše uvedených skutečností vznáší Komise proti žádosti Itálie námitku.