Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ke sdělení Komise Evropskému parlamentu a Radě – Pokyny k nařízení o rámci pro volný tok neosobních údajů v Evropské unii

[COM(2019) 250 final]

(2020/C 14/18)

Zpravodajka: Laure BATUT

Konzultace Evropská komise, 22.7.2019 Právní základ Článek 304 Smlouvy o fungování Evropské unie Odpovědná sekce Doprava, energetika, infrastruktura a informační společnost Přijato v sekci 11.9.2019 Přijato na plenárním zasedání 25.9.2019 Plenární zasedání č. 546 Výsledek hlasování (pro/proti/zdrželi se hlasování) 162/2/6

1. Doporučení

1.1. EHSV doporučuje Komisi, aby: — jednoduchým a jasným způsobem sdělila, na základě jakých kritérií lze definovat neosobní údaje a jaká je oblast působnosti nařízení o rámci pro volný tok neosobních údajů, a odstranila tak nejistotu a posílila důvěru, — příslušné subjekty informovala o tom, v jakých ohledech se evropské právní předpisy týkající se údajů překrývají, — podporovala volný pohyb údajů a současně dohlédla na to, aby osobní údaje postupně nezačaly být považovány za údaje neosobní a aby zůstala zachována celá oblast působnosti obecného nařízení o ochraně osobních údajů, i kdyby bylo ve střednědobém horizontu nutné sloučit obě nařízení v zájmu zajištění větší ochrany a zamezení rozsáhlejšímu komerčnímu využívání údajů, — podpořila zřízení a rozvoj sdružení celoevropských služeb pro oblast cloud computingu, — evropským občanům pomohla velmi rychle začít využívat algoritmy, které jsou schopné zpracovávat velké objemy neosobních údajů na jednotném trhu s údaji, a vybízela členské státy k tomu, aby posílily celoživotní vzdělávání v oblasti informačních technologií a umělé inteligence na všech úrovních (školy, vysoké školy, svět práce), — příslušné subjekty nabádala k odpovědnému, etickému a solidárnímu jednání a nepřipustila, aby se v důsledku uplatňování samoregulačního přístupu a smírného urovnávání sporů začaly právní předpisy vykládat odlišným způsobem, — nezapomínala využívat regulačního nástroje, — podporovala sankce za porušení samoregulace, — vypracovala plán pro ověření toho, zda je v souvislosti s volným využíváním údajů podniků, které je stanoveno v nařízení o rámci pro volný tok neosobních údajů, skutečně zaručena právní jistota, — posoudila stávající situaci v 27 členských státech a vyhodnocovala činnost vnitrostátních kontaktních míst již od 12. měsíce jejich fungování, — v rozsáhlé míře plnila svůj úkol spočívající v poskytování informací, zajišťování komunikace a vydávání upozornění, — vyzvala členské státy k tomu, aby příslušným subjektům oznámily, jaká kritéria jsou používána k definování „veřejné bezpečnosti“, — vyzvala členské státy k tomu, aby rozšířily prostor, ve kterém ukládají nepřenositelné údaje, — v patřičnou dobu přezkoumala politiku hospodářské soutěže s cílem ověřit, zda ve své stávající podobě odpovídá volnému pohybu údajů.

2. Úvod

2.1. EHSV bere na vědomí záměr Komise poskytnout pokyny podnikům, které se podílejí na předávání neosobních údajů, dokud nebudou v průběhu roku 2020 zúčastněnými stranami vyjednány kodexy chování. Skutečnost, že soubory údajů jsou často smíšené, tj. sestávají z neosobních i osobních údajů, může u podniků vyvolat nejistotu, pokud jde o kroky, které je zapotřebí podniknout na jejich ochranu. Na tomto místě je třeba připomenout hlavní zásady stávající právní úpravy, než se bude EHSV věnovat jednotlivým bodům, k nimž má připomínky.

2.2. Komise upozornila na to, že trh s údaji nepříznivě ovlivňuje nedostatečná konkurenceschopnost v oblasti služeb cloud computingu v Unii, a tudíž i nedostatečná mobilita údajů v oligopolním prostředí. V nařízení o rámci pro volný tok neosobních údajů byly členské státy vyzvány, aby co nejvíce omezily své požadavky na lokalizaci údajů a také nejednotnost souvisejících právních předpisů s cílem podpořit růst podniků a umožnit jim zavádět inovace.

2.3. Přijetím nařízení o volném toku neosobních údajů, které doplňuje obecné nařízení o ochraně osobních údajů, byla v evropských právních předpisech 21. století zavedena „pátá svoboda pohybu“(jak ji nazvala poslankyně Evropského parlamentu a zpravodajka Anna-Maria Corazza Bildt), jež se vztahuje na všechny údaje. Držitelé tohoto nehmotného zboží, pokud lze tyto údaje takto označit, musí mít možnost přenášet a spravovat své údaje tam, kde chtějí, u poskytovatelů hostingu v jiných zemích, než ve kterých byly tyto údaje v rámci Evropské unie vytvořeny a/nebo jsou používány (článek 1 nařízení o rámci pro volný tok neosobních údajů). Držitelům tohoto zboží se tak usnadní situace a zvýší se jejich konkurenceschopnost.

Nařízení o rámci pro volný tok neosobních údajů

2.4. Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/1807 ( 1 ) má podpořit volný pohyb neosobních údajů v Unii s cílem zajistit rozvoj umělé inteligence, cloud computingu a analýzy údajů velkého objemu. Stanoví se v něm (článek 6), že Komise řídí, podporuje a usnadňuje vytváření samoregulačních kodexů chování na úrovni Unie ze strany subjektů, jež s těmito neosobními údaji pracují.

2.5. Posuzované nařízení, které je určeno odborným pracovníkům mikropodniků a malých a středních podniků, jim má formou pokynů pomoci, aby porozuměli vzájemnému působení mezi tímto nařízením a obecným nařízením o ochraně osobních údajů. Pro lepší představu uvádí Komise řadu praktických příkladů.

2.6. Příprava kodexů chování by měla být dokončena do listopadu 2019 a května 2020 (30. a 31. bod odůvodnění, čl. 6 odst. 1) a měly by při ní být zohledněny postoje všech stran. Probíhají dvě veřejné konzultace a Komisi jsou nápomocny dvě pracovní skupiny, které tvoří odborníci – jedna se zabývá certifikací kybernetické bezpečnosti v oblasti cloud computingu (CSPCERT) a druhá přenosem údajů a změnou poskytovatelů služeb (SWIPO). Jejich příspěvky se týkají také infrastruktury poskytované jako služba a softwaru poskytovaného jako služba. V květnu 2020 Komise navrhne podnítit toto odvětví, aby vypracovalo vzorové smluvní doložky, a v roce 2022 podá Evropskému parlamentu, Radě a EHSV zprávu o uplatňování nařízení, zejména pokud jde o používání složených či smíšených souborů údajů.

3. Obecné připomínky

3.1. Záměr Komise – uvést do souladu obecné nařízení o ochraně osobních údajů a nařízení o rámci pro volný tok neosobních údajů

3.1.1. V zájmu sladění obou nařízení, která se vzájemně doplňují, Komise objasňuje, že: 1) požadavky na lokalizaci údajů jsou od nynějška zakázány , 2) příslušné orgány mají i nadále přístup k údajům a 3) údaje se stávají mobilními, a mohou být tudíž přenášeny. V obecném nařízení o ochraně osobních údajů se používá výraz „přenositelnost“údajů, zatímco v nařízení o rámci pro volný tok neosobních údajů se hovoří o jejich „přenosu“. Uživatelé mají možnost přenést své údaje za účelem jejich uložení, zpracování nebo rozboru do jiné země, než ve které byly vytvořeny, a v případě změny poskytovatele služeb je bez (přílišných) obtíží přenést zpět. Na rozdíl od „přenositelnosti“, na niž mají dotčené osoby právo, se „přenos“údajů řídí kodexy chování, a spadá tedy do oblasti uplatňování samoregulačního přístupu.

3.1.2. Tento aspekt představuje významný rozdíl mezi oběma nařízeními, z nichž jedno se opírá o „tvrdé“právo , zatímco druhé o nezávazné nástroje ( „měkké“právo ), které, jak známo, skýtají mnohem menší záruky. Podle samotné Komise však soubory údajů většinou zahrnují osobní i neosobní údaje, které jsou neoddělitelně propojeny , a proto se jedná o smíšené soubory údajů.

3.1.3. EHSV tyto pomocné pokyny vítá a nijak nezpochybňuje zvolené příklady a nemá ani v úmyslu uvést nějaké další. Poukazuje však na to, že Komise ve svých pokynech určených příslušným subjektům pouze popisuje souvislosti prostřednictvím konkrétních příkladů. EHSV by chtěl Komisi upozornit na určité problematické oblasti, které by podle něj mohly uživatelům působit potíže, přestože budou mít k dispozici zmíněné pokyny a připravované kodexy.

3.2. Shrnutí zásad

3.2.1. Zásada volného pohybu údajů

Překážky bránící volnému pohybu neosobních údajů nejsou ani tolik zeměpisného charakteru, jako spíše charakteru funkčního, a/nebo souvisejí s prostředky, které mají podniky k dispozici pro využívání informačních technologií.

V nařízení o rámci pro volný tok neosobních údajů se zakazují požadavky na lokalizaci neosobních údajů na určitém území (článek 4). Po členských státech se požaduje, aby ve lhůtě 24 měsíců od data použitelnosti tohoto nařízení (květen 2021) zrušily veškerá ustanovení, která jsou s tímto zákazem v rozporu.

V nařízení se připouští udělování výjimek z důvodu veřejné bezpečnosti. Jednotlivým státům se ukládá, aby na internetu zveřejnily podrobné informace o svých požadavcích na lokalizaci na vnitrostátní úrovni. Evropská komise může formulovat připomínky a zveřejní odkazy na stránky, na nichž členské státy tyto informace umístily.

3.2.2. Výjimky z volného pohybu

— Orgány členských států mohou získat přístup k přeneseným údajům – v nařízení o rámci pro volný tok neosobních údajů se zavádí postup, díky němuž mohou kontrolní orgány jednoho státu obdržet údaje zpracovávané v jiném státě. Stanoví se v něm postup spolupráce mezi jednotlivými státy (články 5 a 7). EHSV má nicméně značné obavy, že při nemožnosti lokalizace tyto údaje (účetní, finanční, smluvní atd.) kontrole ze strany orgánů členských států uniknou. Připomíná Komisi, aby v případě potřeby nezapomínala využít regulačního nástroje.

— Jednotné kontaktní místo daného státu vyřídí žádost ve spolupráci s vnitrostátním kontrolním orgánem, který posoudí, zda je žádost oprávněná a zda údaje poskytne, či nikoli. V souladu s nařízením o rámci pro volný tok neosobních údajů by kontaktní místa měla příslušným subjektům pomoci, aby se mohly informovaným způsobem rozhodnout ve věci přenosu údajů a výběru poskytovatele služeb v rámci celé Unie, a to při plném dodržení pravidel hospodářské soutěže.

EHSV se domnívá, že formulované pokyny nebudou samy o sobě s to odstranit četné nejasnosti, které jsou s uplatňováním této zásady spojeny. Bude obtížné posoudit důvody vznesené jednotlivými státy, dobré úmysly příslušných subjektů či náležité fungování kontaktních míst. Jakékoli hodnocení těchto aspektů bude složité.

— Zákaz přímo či nepřímo požadovat lokalizaci údajů, s výjimkou případů odůvodněných veřejnou bezpečností. EHSV se domnívá, že pojem „veřejné bezpečnosti“, který je v nařízení uveden, není dostatečně upřesněn, a klade si otázku, co všechno zahrnuje, když se použije na tok údajů a jeho komodifikaci. Požadavky na lokalizaci jsou v nařízení o rámci pro volný tok neosobních údajů definovány jako „jakákoli povinnost, zákaz, podmínka, omezení nebo jiný požadavek stanovený právními nebo správními předpisy členských států“nebo vyplývající ze správních postupů (2), které vyžadují, aby příslušné subjekty uchovávaly údaje v rámci určitého území Unie. Podle Soudního dvora Evropské unie (SDEU) (3) (a 19. bodu odůvodnění nařízení o rámci pro volný tok neosobních údajů) zahrnuje pojem „veřejná bezpečnost“„jak vnitřní, tak vnější bezpečnost členského státu“a předpokládá existenci „skutečné a dostatečně vážné hrozby pro některý ze základních zájmů společnosti“. Podle této definice sem patří genetické a biometrické údaje a údaje týkající se zdravotního stavu. Reakce daného členského státu musí být přiměřená.

3.2.3. Výbor se domnívá, že jak v souvislosti s volným pohybem údajů, tak s jejich lokalizací: — lze použitá kritéria interpretovat mnoha způsoby, — je bude moci vyjasnit pouze soudce na základě individuálního posouzení daného případu, což by mohlo narušit důvěru, která je v obchodních vztazích nezbytná, zejména co se týče citlivých údajů. Spory vzešlé z kodexů chování by mohly vést k ještě větším rozdílům, — soudy fungují mnohem pomalejším tempem, než jakým probíhá vývoj v oblasti digitálních technologií a pohybu údajů. EHSV se domnívá, že nejistota a složitost situace je pro mikropodniky a malé a střední podniky odrazujícím faktorem.

3.2.4. EHSV vyjadřuje politování nad tím, že v pokynech není stanoveno nic ohledně sporů ani ohledně toho, jakým způsobem se bude ověřovat, zda se členské státy řídí kritérii veřejné bezpečnosti, a jaké sankce by jim popřípadě mohly být uloženy. EHSV se obává, že vysvětlení, která jsou ve sdělení obsažena, nebudou stačit k tomu, aby si provozovatelé mikropodniků a malých a středních podniků dokázali poradit se všemi právními úskalími předpisů, a že v důsledku nejistoty nebude možné vytvořit pocit důvěry a právní jistotu, které jsou pro rozvoj tohoto odvětví nezbytné.

3.2.5. EHSV uznává, že sdělení Komise je nesmírně přínosné, jelikož postupem shora v širokém měřítku informuje o situaci, již obě nařízení vytvořila. Pro mikropodniky a malé a střední podniky je toto sdělení naprosto nezbytné. EHSV požaduje, aby byla již od 6. měsíce fungování vyhodnocována činnost vnitrostátních kontaktních míst a využívání internetových stránek Komise ze strany těchto subjektů tak, aby bylo možné urychleně zjednat nápravu, pokud by byly zjištěny nedostatky z hlediska poskytování informací a komunikace.

4. Konkrétní připomínky

4.1. Údaje

4.1.1. Neosobní údaje standardně zahrnují všechny digitální údaje, které nepatří mezi osobní údaje v tom smyslu, v jakém jsou definovány v obecném nařízení o ochraně osobních údajů. Může se jednat o obchodní údaje, údaje z oblasti tzv. přesného zemědělství, údaje o potřebě údržby strojních zařízení, meteorologické údaje atd.

4.1.2. Údaje shromažďované veřejnými službami, jako jsou nemocnice, orgány sociální pomoci či daňové úřady, mohou být uloženy v bezprostřední blízkosti osobních údajů pacientů či daňových poplatníků. Podniky, které tyto údaje využívají, musí dbát na to, aby na jejich základě nebylo možné identifikovat dané osoby a aby anonymizované údaje nemohly být opět deanonymizovány. Pro mikropodniky a malé a střední podniky mohou být související postupy příliš náročné, a to z časového i z finančního hlediska. Vzhledem k tomu, že obě nařízení (obecné nařízení o ochraně osobních údajů a nařízení o rámci pro volný tok neosobních údajů) společně zajišťují volný pohyb všech údajů v rámci EU, se právní ochrana stanovená v obecném nařízení o ochraně osobních údajů vztahuje na všechny smíšené soubory údajů (8. bod odůvodnění a čl. 2 odst. 2 nařízení (EU) 2018/1807) v případě, že jsou údaje „ neoddělitelně propojeny “. K prvnímu omezení volného toku neosobních údajů z důvodu veřejné bezpečnosti se tak připojuje další omezení, které souvisí se samotným charakterem údajů. Jedná se o stěžejní otázku ve sdělení Komise, která v něm několikrát uvádí, že osobní a neosobní údaje spolu velmi úzce souvisejí – „smíšené soubory údajů představují […] většinu souborů údajů“(sdělení, oddíl 2.2), mohou být „neoddělitelně propojeny“(oddíl 2.2), „ani jedno z obou nařízení neukládá podnikům povinnost oddělovat soubory údajů“(oddíl 2.2).

4.1.3. Je na daném podniku, aby si položil otázku, zda jsou jím zpracovávané neosobní údaje „neoddělitelně propojeny“s údaji osobními, a pokud tomu tak je, aby zajistil jejich ochranu. Pro podniky není jednoduché připravit „ out management “. Jeví se nemožné stanovit obecnou definici smíšených souborů údajů a v souvislosti s překrýváním obou nařízení pravděpodobně dochází k překrývání s dalšími právními předpisy týkajícími se údajů, například v oblasti duševního vlastnictví – neosobní údaje se mohou volně pohybovat, jestliže jsou ale později použity v uměleckém díle, pak se již na ně nevztahují stejná pravidla. EHSV se domnívá, že bude velmi složité určit provázanost jednotlivých právních předpisů. V judikatuře již byl stanoven požadavek, aby byla neoddělitelnost propojení posuzována pomocí „přiměřeného“kritéria. EHSV poukazuje na to, že v tomto sdělení zjevně nebylo možné vyjmenovat všechny případy s cílem poskytnout vodítko příslušným subjektům a že vzniklá situace nahrává spíše velkým podnikům. EHSV doporučuje Komisi, aby dohlédla na to, aby osobní údaje v praxi postupně nezačaly být považovány za údaje neosobní a aby zůstala zachována celá oblast působnosti obecného nařízení o ochraně osobních údajů, i kdyby bylo ve střednědobém horizontu nutné sloučit obě nařízení v zájmu zajištění větší ochrany, a nikoli rozsáhlejšího komerčního využití údajů.

4.2. Přenositelnost, předávání, zpracovávání a ukládání údajů

V obecném nařízení o ochraně osobních údajů se stanoví, že přenositelnost údajů má být upravena právními předpisy (článek 20), zatímco v nařízení o rámci pro volný tok neosobních údajů se uvádí, že se tak má stát prostřednictvím samoregulace. EHSV vyjadřuje politování nad tím, že by tímto způsobem mohla vzniknout značná právní nejistota, která by mohla negativně postihnout mikropodniky a malé a střední podniky kvůli velkému riziku sporů. EHSV je toho názoru, že pokud neosobní údaje představují zboží, které je sice nehmotné, ale může se volně pohybovat, pak mohou být předmětem dovozu a vývozu. V této souvislosti by bylo zajímavé zamyslet se nad otázkou jejich vlastnictví. Skutečná hodnota však ani tolik nespočívá v samotných údajích, jako spíše v jejich množství. Výbor se tudíž domnívá, že politika hospodářské soutěže možná není uzpůsobena pro tento typ trhu. EHSV si klade otázku, jakým způsobem má vzniklá situace posílit produktivitu mikropodniků a malých a středních podniků. Komise jim ve svém sdělení neposkytuje informace na toto téma.

4.3. Poskytovatelé služeb

4.3.1. EU nemá velké poskytovatele těchto služeb ani „evropský“cloud, což je nedostatek, na který EHSV již delší dobu upozorňuje. Kýžených úspor z rozsahu dosahují pouze obrovské americké společnosti působící v oblasti informačních technologií a některé čínské podniky. To přivádí i vyšší správní orgány členských států k tomu, aby jim důvěřovaly a pověřily je správou svých údajů (je tomu tak například ve Francii).

4.3.2. EHSV se domnívá, že by Evropané měli vytvořit partnerské ekosystémy a umožnit přenášení údajů mezi různými platformami. Kromě tohoto sdělení by Komise mohla mikropodnikům a malým a středním podnikům pomoci rozvíjet příslušné zdroje, podobně, jak učinila v souvislosti se službami obecného zájmu v roce 2018 ve svém návrhu týkajícím se sdružení celoevropských služeb v oblasti cloud computingu pro poskytování služeb obecného hospodářského a nehospodářského zájmu ( Function as a Service – FaaS ) a jak hodlá učinit zřízením sítě center pro digitální inovace ( A network of Digital Innovation Hubs , web/Commission/DIHs/leden 2019).

4.4. Bezpečnost údajů (4)

4.4.1. Na vnitřní úrovni ověřují vnitrostátní subjekty ověřují vnitrostátní subjekty ( 5 ) povahu svých údajů, které mají být přeneseny, a zajišťují jejich bezpečnost. Povinnost lokalizace vycházela z kontrolovatelných pravidel bezpečnosti stanovených ve vnitrostátním právu. Navzdory existenci obecného nařízení o ochraně osobních údajů a nařízení o rámci pro volný tok neosobních údajů nemají jednotlivé členské státy EU stejné normy v oblasti informační bezpečnosti. Podle Výboru je třeba, aby vnitrostátní kontaktní místa poskytla mikropodnikům, malým a středním podnikům a soukromým a veřejným službám velmi spolehlivé informace na toto téma, a to v různých jazycích. Na vnější úrovni pak podle EHSV není jisté, zda budou podniky ze zemí mimo EU schopny dodržovat kodexy chování a vracet zpět údaje v návaznosti na další přenosy, které si vyžádají jejich držitelé. Výbor se obává, že v dlouhodobém horizontu bude obtížné určit, kdo nese odpovědnost. Doporučuje Komisi, aby evropským subjektům pomohla velmi rychle se naučit využívat algoritmy schopné zpracovávat velké objemy neosobních údajů na jednotném trhu s údaji.

4.4.2. Otázka fyzického umístění serverů a jejich zabezpečení bude nadále řešena v rámci obchodních a diplomatických jednání probíhajících mezi jednotlivými státy. Tato otázka má zásadní význam. Ve vztahu k obrovským IT společnostem a jejich státům by bylo pro členské státy riskantní pouštět se jednotlivě do vyjednávání, ačkoli se s nimi EU dělí o pravomoc v oblasti správy údajů.

4.4.3. EHSV navrhuje Komisi, aby své sdělení upřesnila, pokud jde o povinnosti, jež musí dodržovat poskytovatelé služeb v souvislosti s ukládáním neosobních údajů, používané metody, fyzické umístění, plánovanou či povolenou dobu uchovávání a využívání údajů po jejich zpracování, neboť tyto aspekty ovlivňují jejich bezpečnost a mohou být pro evropské podniky v kontextu celosvětové hospodářské soutěže důležité.

4.5. Kodexy chování

4.5.1. Subjekty, na něž se nařízení o rámci pro volný tok neosobních údajů vztahuje (jedná se hlavně o uživatele a poskytovatele cloudových služeb), byly vybídnuty, aby ve lhůtě 12 měsíců (počítáno od května 2019) vypracovaly své kodexy chování. Podle Komise je třeba při tom zohlednit osvědčené postupy, přístupy k systémům certifikace a plány v oblasti komunikace. V tomto ohledu jsou svými odbornými znalostmi nápomocny pracovní skupiny SWIPO a CSPCERT.

4.5.2. Ve sdělení se hovoří o tom, co bylo učiněno v souvislosti s obecným nařízením o ochraně osobních údajů (s. 23). Toto nařízení, které se řídí stanoviskem evropského inspektora ochrany údajů (EIOÚ) ( 6 ) , totiž může posloužit jako vodítko pro nařízení o rámci pro volný tok neosobních údajů. Svůj kodex chování mohou vypracovat sdružení představitelů určitého odvětví. Autoři musí příslušným orgánům prokázat, že jimi vypracovaný návrh kodexu, ať již má platit na celostátní, nebo na nadnárodní úrovni, splňuje konkrétní potřebu daného odvětví, usnadňuje uplatňování nařízení a zavádí účinné mechanismy pro kontrolu dodržování kodexu.

4.5.3. Ještě před vstupem obecného nařízení o ochraně osobních údajů v platnost vypracovali svůj kodex chování hlavní poskytovatelé infrastruktury jako služby (IaaS) a softwaru jako služby (SaaS), aby tak formulovali svá pravidla provádění a odstranili některé nejasnosti, na něž poukázali odborníci z daného odvětví ( 7 ) . Zapojili do tohoto procesu malé a střední podniky, jelikož měli za to, že pro mnohé z nich je výhodnější provést autocertifikaci než muset vynaložit značné prostředky na certifikaci.

4.5.4. ESHV podporuje uplatňování odvětvového přístupu u nařízení o rámci pro volný tok neosobních údajů, pokud se univerzální řešení nejeví být vhodné. V obecném nařízení o ochraně osobních údajů byl uveden neúplný seznam prvků, které je třeba do kodexů chování zahrnout (čl. 40 odst. 2), zejména co se týče spravedlivosti a transparentnosti postupů, bezpečnosti při přenosu údajů a urovnávání sporů. Je nutné nabádat příslušné subjekty k tomu, aby se tím inspirovaly a postupovaly odpovědně, eticky a solidárně, poněvadž je to v jejich vlastním zájmu a posílí to důvěru spotřebitelů v evropský přístup. Mělo by se tak stát zejména prostřednictvím pokynů, jež budou brát v potaz otázku umělé inteligence. Jde o jeden z aspektů, na něž by Výbor rád upozornil – doporučuje Komisi, aby nepřipustila, aby se v důsledku uplatňování samoregulačního přístupu a smírného urovnávání sporů začaly právní předpisy vykládat různým způsobem. Bude naopak třeba učinit vše pro jejich sjednocení, aby se z nich poté stala pravidla platná pro všechny, a oznámit tuto skutečnost v plánech v oblasti informovanosti a komunikace.

5. Hodnocení

Komise bude pravidelně provádět posouzení, co se týče dopadu volného toku údajů, uplatňování nařízení, zrušení omezujících opatření ze strany členských států a účinnosti kodexů chování. EHSV se domnívá, že zástupci občanské společnosti by měli být vybídnuti, aby se k těmto aspektům vyjádřili (8). Aby se celá společnost cítila bezpečně, a měla tudíž k těmto novým digitálním postupům důvěru, musí Unie i členské státy odstranit nejasnosti, pokud jde o rozhodné právo, důvěrnost údajů, uchovávání a navracení údajů, aniž by při tom došlo k jejich ztrátě, záruky ohledně proveditelnosti a dobrých úmyslů daných subjektů a finanční záruky. Znepokojení vyvolává neoddělitelnost propojení údajů v souborech, které zahrnují osobní i neosobní údaje, a vzhledem k jejich podílu na celkovém množství údajů si EHSV klade otázku, zda byla samoregulace skutečně jedinou možnou cestou. Doporučuje, aby se pravidla obecného nařízení o ochraně osobních údajů začala ve střednědobém horizontu uplatňovat na všechny údaje a všechny přesuny údajů, s výjimkou skutečných neosobních údajů.

V Bruselu dne 25. září 2019. Předseda Evropského hospodářského a sociálního výboru Luca JAHIER

(1) Úř. věst. L 303, 28.11.2018, s. 59.

(2) Nařízení (EU) 2018/1807, čl. 3 odst. 5.

(3) Viz sdělení COM(2019) 250, poznámky pod čarou, s. 13, a rozsudek ve spojených věcech C-331/16 a C-366/16 K. proti Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie a H. F. proti Belgische Staat: „42. V souvislosti s pojmem „veřejná bezpečnost“ z judikatury Soudního dvora vyplývá, že tento pojem zahrnuje vnitřní i vnější bezpečnost členského státu (rozsudek ze dne 23. listopadu 2010, Tsakouridis, C-145/09, EU:C:2010:708, bod 43). Vnitřní bezpečnost může být dotčena zejména přímým ohrožením klidu a fyzické bezpečnosti obyvatelstva dotyčného členského státu (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 22. května 2012, I, C-348/09, EU:C:2012:300, bod 28). Pokud jde o vnější bezpečnost, ta může být dotčena zejména hrozbou vážného narušení vnějších vztahů tohoto členského státu nebo mírového soužití národů (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 23. listopadu 2010, Tsakouridis, C-145/09, EU:C:2010:708, bod 44).“

(4) Úř. věst. C 227, 28.6.2018, s. 86.

(5) Úř. věst. C 218, 23.7.2018, s. 130.

(6) Evropský sbor pro ochranu osobních údajů (EDPS), pokyny č. 1/2019 týkající se kodexů chování, 12. února 2019, https://edpb.europa.eu/our-work-tools/our-documents/guidelines-12019-codes-conduct-and-monitoring-bodies-under_en.

(7) Poskytovatelé služeb infrastruktury cloud computingu v Evropě (CISPE).

(8) Úř. věst. C 487, 28.12.2016, s. 92, Úř. věst. C 62, 15.2.2019, s. 292.