V současné době například občan nebo společnost v Bulharsku provádějící přeshraniční převod částky 500 EUR do Finska může hradit poplatky až do výše 24 EUR, zatímco osoba převádějící tutéž částku do Finska z Francie by neplatila žádné nebo jen velmi nízké poplatky. Osoba provádějící platbu z Francie by platila tutéž částku, kterou by hradila za domácí převod na území Francie.

Cílem tohoto návrhu je umožnit lidem a podnikům v členských státech mimo eurozónu využívat výhod nařízení (ES) č. 924/2009 a učinit přítrž vysokým nákladům na přeshraniční transakce v eurech v rámci EU. Tyto vysoké náklady brání obchodu mezi členskými státy eurozóny a členskými státy mimo eurozónu a znevýhodňují obě oblasti. Lidé a podniky mimo eurozónu musí vynaložit vyšší náklady za účelem získání přístupu na trhy nebo navázání spolupráce s lidmi v eurozóně. To znamená, že nemohou obchodovat nebo soutěžit se svými protějšky v eurozóně za stejných podmínek. Pokud má kupříkladu podnik se sídlem mimo eurozónu dodavatele v eurozóně, jeho vstupní náklady budou vyšší než v případě konkurenta se sídlem v eurozóně. Stejně tak tato další překážka volného pohybu a obchodu omezuje počet potenciálních zákazníků pro podniky v eurozóně. Níže uvedené tabulky znázorňují současnou situaci a situaci, která by nastala po uplatnění pozměněného nařízení.

Podle článku 4 Smlouvy o fungování Evropské unie musí být opatření EU pro dokončení jednotného trhu posuzováno podle zásady subsidiarity stanovené v čl. 5 odst. 3 Smlouvy o Evropské Unii. Musí být posouzeno, zda by cílů návrhu a) nemohly dosáhnout členské státy v rámci svých vnitrostátních právních systémů a b) zda by jich z důvodu jejich rozsahu a účinků nebylo lépe dosaženo na úrovni EU.

Tato iniciativa přispívá k lepšímu fungování jednotného trhu. Umožňuje rovněž lidem a podnikům v členských státech mimo eurozónu využívat některých klíčových výhod hospodářské a měnové unie (zejména účinné přeshraniční transakce za nízké ceny). Tato iniciativa je v souladu s akčním plánem pro finanční technologie, jehož cílem je stimulovat hospodářskou soutěž a inovace v evropském finančním sektoru. Je rovněž úzce propojena s unií kapitálových trhů, jejímž cílem je vytvořit skutečný jednotný kapitálový trh v EU, na němž mohou investoři investovat své prostředky v jiných členských státech, aniž by naráželi na překážky, a na němž mohou podniky bez ohledu na to, kde se nachází jejich sídlo, získat přístup k různým zdrojům financování. Tato iniciativa také přispěje k dosažení cíle spočívajícího v odstranění překážek internetového obchodování, o nějž usiluje jednotný digitální trh, neboť se uplatní jak v kamenných obchodech, tak v digitálním prostředí. Odstraní tím jednu překážku – poplatky za přeshraniční transakce –, která může bránit přeshraničním on-line prodejům.

Tento návrh posílí transparentnost pro spotřebitele tím, že stanoví povinnost sdělovat celkovou výši nákladů na danou přeshraniční transakci. Spotřebitelé si tak budou moci lépe porovnat různé nabídky služeb konverze měny ještě před zahájením platební transakce, která konverzi měny zahrnuje. Vzhledem k vysoce technické povaze konverze měn v rychle se měnícím prostředí bude Evropský orgán pro bankovnictví pověřen zavedením regulačních technických norem, které postupy konverze měn lépe vymezí. Návrh rovněž stanoví dočasný strop pro náklady na konverzi měny, a to do doby, kdy nabudou účinku opatření týkající se transparentnosti stanovená Evropským orgánem pro bankovnictví, tj. nejpozději 36 měsíců po vstupu pozměněného nařízení v platnost.

Po zavedení změn obsažených v tomto návrhu by občan nebo společnost převádějící eura z Bulharska v této situaci rovněž neplatili žádné – nebo téměř žádné – poplatky. Tato osoba nebo společnost by hradila za převod v eurech do Finska stejné poplatky, jaké by hradila za domácí převod v leva na území Bulharska.

Rozšíření použití tohoto nařízení na jiné měny než euro by mělo jednoznačný přínos, zejména pokud jde o počet dotčených plateb. Mohlo by však rovněž podnítit poskytovatele platebních služeb, aby zvýšili náklady na jiné služby, především domácí platby, za účelem křížového subvencování přeshraničních transakcí v měnách jiných než euro. Členské státy, jejichž měnou není euro, by proto měly mít možnost svobodně se rozhodnout, zda používání tohoto nařízení na přeshraniční platby ve své národní měně rozšíří.

Podle zásady proporcionality by obsah ani forma opatření EU neměly překročit rámec toho, co je nezbytné pro dosažení cílů Smluv.

Kromě toho by opatření na úrovni EU vedla k úsporám z rozsahu (zvýšení objemu přeshraničních transakcí a v důsledku toho posílení účinnosti platební infrastruktury). Rovněž by zajistila zvýšení objemu přeshraničního obchodu v rámci EU, stimulaci hospodářské soutěže a další integraci ekonomik EU.

•Sběr a využití výsledků odborných konzultací

Komise požádala poradenskou společnost Deloitte, aby provedla studii za účelem shromáždění údajů o poplatcích účtovaných třemi až sedmi nejvýznamnějšími bankami v každém členském státě mimo eurozónu a ve třech členských státech eurozóny za přeshraniční platební transakce, na které se návrh vztahuje (úhrady, platby kartou a výběry hotovosti). Společnost Deloitte byla rovněž vyzvána, aby poskytla odhady interních nákladů na tyto transakce. Studie dospěla k závěru, že pro transakce v eurech jsou k dispozici účinné přeshraniční infrastruktury, normy a postupy, které by měly umožnit sjednocení cen těchto transakcí s cenami transakcí prováděných v národní měně, tj. na mnohem nižší úrovni, než je tomu v současné době. Studie rovněž vyslovila závěr, že přeshraniční transakce v měnách jiných než euro se stále řídí postupy, které nebyly modernizovány a neopírají se o žádnou centralizovanou strukturu. Tyto postupy zůstávají nákladné, což poskytovatelům platebních služeb brání v tom, aby tyto transakce nabízeli za konkurenceschopné ceny.

•Posouzení dopadů

V posouzení dopadů, jež obdrželo kladné stanovisko Výboru pro kontrolu regulace dne 14. února 2018, byly zváženy čtyři možnosti politiky. Všechny tyto možnosti se opírají o zásadu vyrovnání nákladů na domácí transakce v národní měně členského státu uživatele platebních služeb s náklady na přeshraniční transakce na území EU, které jsou prováděny:

1) v téže národní měně;

2) v téže národní měně a v eurech;

3) pouze v eurech;

4) v jakékoli měně členských států EU bez ohledu na to, kde se uskutečňují.

Třetí možnost navrhuje sjednocení poplatků za přeshraniční platby na území EU v eurech s poplatky za domácí transakce v národní měně členského státu. Právě tato třetí možnost byla zvolena ve stávajícím návrhu. Jedná se o variantu, která nemá žádný dopad na členské státy eurozóny. Pro členské státy mimo eurozónu byla tato možnost považována za nejefektivnější vzhledem k tomu, že moderní infrastruktury pro přeshraniční platby v eurech jsou rovněž k dispozici všem poskytovatelům platebních služeb v členských státech mimo eurozónu. Třetí možnost byla shledána jako vysoce efektivní i z toho důvodu, že se většina přeshraničních transakcí v členských státech mimo eurozónu uskutečňuje v eurech. Kromě toho by vzhledem k tomu, že náklady na transakce v eurech jsou nízké, existovalo nižší riziko, že poskytovatelé platebních služeb zvýší a) poplatky za domácí transakce nebo b) náklady na konverzi měny za účelem křížového subvencování přeshraničních transakcí. Jakékoli opatření tohoto typu přijaté poskytovateli platebních služeb by podléhalo pravidlům hospodářské soutěže. V neposlední řadě je tato třetí možnost rovněž slučitelná s dlouhodobějším cílem zavedení eura jako společné měny ve všech členských státech. Výsledky konzultace svědčí o tom, že tato možnost by pro poskytovatele platebních služeb byla přijatelnější než jakákoli jiná možnost.

V rámci této možnosti by poskytovatelé platebních služeb v členských státech mimo eurozónu vyrovnali poplatky za přeshraniční platby v eurech s poplatky za domácí platby v měně těchto členských států. Praktické dopady se omezují na změnu sazebníků používaných poskytovateli platebních služeb pro účely fakturace těchto transakcí svým zákazníkům. Odhaduje se, že snížení poplatků účtovaných za přeshraniční transakce v eurech v důsledku tohoto opatření by mělo vést k přímým úsporám ve výši 900 milionů EUR ročně pro uživatele platebních služeb (zejména spotřebitele a malé a střední podniky, neboť velké podniky obvykle využívají výhod sjednaných poplatků) a odpovídajícím sníženým příjmům pro poskytovatele platebních služeb. Uživatelé platebních služeb by dále těžili z větší transparentnosti poplatků účtovaných za přeshraniční transakce. Náklady na nábor úředníků dohlížejících na to, aby poskytovatelé platebních služeb dodržovali nařízení, budou zanedbatelné.

V dlouhodobé perspektivě se očekávají dva hlavní dopady. Prvním je lepší integrace členských států mimo eurozónu ve srovnání s členskými státy eurozóny vytvořením rovných podmínek pro malé a střední podniky. Druhým očekávaným dopadem je větší rovnost mezi občany EU, pokud jde o jejich přístup k přeshraničním platbám za nízké ceny.

Z posouzení dopadů vyplývá, že po provedení návrhu se příjmy poskytovatelů platebních služeb sníží. Je možné, že se tyto tržní subjekty budou snažit získat část svých ušlých příjmů zpět, například zvýšením poplatků za jiné produkty nebo služby (např. poplatků za domácí transakce nebo poplatky za vedení účtů). Nicméně jakékoli pokusy v tomto směru by přirozeně podléhaly vnitrostátním a unijním pravidlům hospodářské soutěže. Je důležité připomenout, že když byly totožné požadavky uloženy bankám v členských státech eurozóny po vstupu nařízení z roku 2001 v platnost, ke zvýšení poplatků nedošlo. Naopak, v členských státech eurozóny se poplatky za všechny typy plateb průběžně snižovaly. Pokud jde o členské státy mimo eurozónu, je třeba uvést, že Švédsko využilo možnost stanovenou v nařízení (ES) č. 924/2009, která rozšířila působnost nařízení na švédskou korunu. Z tohoto kroku měli prospěch švédští spotřebitelé a podniky, aniž došlo k narušení švédského trhu plateb.

Kromě toho existuje nebezpečí, že by poskytovatelé platebních služeb mohli ke zpětnému získání příjmů, o něž přišli kvůli povinnosti sjednotit poplatky za transakce v eurech s poplatky za transakce v jiných měnách, využít poplatky za konverzi měny. Tyto náklady na konverzi měny jsou uživatelům platebních služeb méně známé a nejsou pro ně natolik transparentní, aby je mohli kvantifikovat. Návrh tomuto riziku předchází tím, že požaduje zvýšenou transparentnost konverzí měn.

Po získání kladného stanoviska a návrhů na zlepšení od Výboru pro kontrolu regulace byla zpráva o posouzení dopadů pozměněna tak, aby podrobněji popisovala dlouhodobou úlohu, kterou by při snižování poplatků za přeshraniční platby mohla sehrát finanční technologie. Ve zprávě o posouzení dopadů byl rovněž přezkoumán oddíl týkající se monitorování a hodnocení změn obsažených v tomto návrhu. Útvary Komise se pak rovněž dále zabývaly otázkou transparentnosti konverze měny. Tato otázka je již upravena směrnicí o platebních službách, která stanoví požadavky na transparentnost. Tyto požadavky by však měly být upřesněny s cílem zajistit jejich větší efektivnost a zabránit protiopatřením, která by popřela veškeré výhody plynoucí ze snížení nákladů, jichž lze docílit změnou nařízení (ES) č. 924/2009. Řešení navrhované v tomto návrhu spočívá v pověření Evropského orgánu pro bankovnictví vypracováním regulačních technických norem, které zajistí transparentnost a srovnatelnost nabídek konverze měny. Tyto regulační technické normy budou vypracovány na základě specifického posouzení dopadů, jež provede Evropský orgán pro bankovnictví.

•Účelnost právních předpisů a zjednodušení

Nařízení (ES) č. 924/2009 bylo v pracovním programu Komise na rok 2017 označeno jako právní předpis určený pro iniciativu REFIT. Toto nařízení již bylo zjednodušeno v roce 2012 prostřednictvím změn, které byly provedeny v nařízení o lhůtách pro přechod na jednotnou oblast pro platby v eurech (nařízení (EU) č. 260/2012), jež zrušilo strop 50 000 EUR, po jehož překročení se nařízení (ES) č. 924/2009 nepoužilo, a zrušilo rovněž řadu oznamovacích povinností. Návrh dále posílí účinnost nařízení (ES) č. 924/2009. Ačkoli bylo nařízení (ES) č. 924/2009 použitelné na všechny transakce v eurech ve všech členských státech, nefungovalo pro občany a podniky EU mimo eurozónu navzdory tomu, že pro své přeshraniční transakce hojně využívají euro. Návrh tento nedostatek napraví tím, že konečně všem občanům a podnikům EU umožní využívat výhod tohoto nařízení, jehož záměrem vždy bylo přinášet prospěch celé EU, a nikoli jen eurozóně. Návrh přinese výhody mikropodnikům a malým a středním podnikům. Většina malých a středních podniků, a zejména ty nejmenší z nich, nejsou schopny vyjednávat o poplatcích, které hradí za přeshraniční platby. Tato schopnost je obvykle výsadou klientů z řad větších podniků, které využívají služeb správy hotovosti velkých bank. Rozšíření působnosti nařízení by proto přineslo mnohem větší užitek malým a středním podnikům než velkým společnostem. Podniky EU se stanou konkurenceschopnějšími, neboť budou schopny oslovit širší okruh dodavatelů nebo klientů s nižšími náklady. Rovněž hospodářství EU jako celek se pravděpodobně stane konkurenceschopnějším díky užší hospodářské integraci, k níž dojde v důsledku odstranění překážek spojených s náklady na platby.

4.ROZPOČTOVÉ DŮSLEDKY