Sdělení Komise Radě a Evropskému Parlamentu - Dva roky po rozšíření – hospodářský úspěch /* KOM/2006/0200 konecném znení */





[pic] | KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ | V Bruselu dne 3.5.2006 KOM(2006) 200 v konečném znění SDĚLENÍ KOMISE RADĚ A EVROPSKÉMU PARLAMENTU Dva roky po rozšíření – hospodářský úspěch SDĚLENÍ KOMISE RADĚ A EVROPSKÉMU PARLAMENTU Dva roky po rozšíření – hospodářský úspěch I. Úvod: rozšíření, úspěšný proces 3 II. Výrazný růst a stabilita 4 III. Zvyšování integrace do hospodářství EU 4 III.1. Nárůst obchodní výměny 4 III.2. Více přímých zahraničních investic 5 III.3. Výrazná dynamika ve finančním odvětví 5 IV. Bezproblémové přizpůsobení 6 IV.1. Neoprávněné obavy z přemísťování 6 IV.2. Omezená migrace 7 IV.3. Úspěšné provádění právních předpisů o vnitřním trhu 8 IV.4. Zemědělství, úspěšné řešení úkolu zásadního významu 9 IV.5. Posilování zaměstnanosti a sociální soudržnosti 9 V. Zvládnutí dopadu rozšíření na rozpočet 10 VI. Závěr 11 SDĚLENÍ KOMISE RADĚ A EVROPSKÉMU PARLAMENTU Dva roky po rozšíření – hospodářský úspěch I. Úvod: rozšíření, úspěšný proces 1. Páté rozšíření EU z 1. května 2004 mělo v dějinách Evropské unie největší ambice; bylo největším, co do počtu zemí i obyvatelstva, které přistoupily k EU; i nejsložitějším, neboť do EU vstoupilo 10 zemí, které zaznamenaly velmi různorodý hospodářský, sociální i politický vývoj. 2. Hospodářské důsledky tohoto rozšíření byly důkladně posouzeny v období před rozšířením v květnu 2004. Studie před přistoupením předpovídaly značné oživení hospodářského růstu v nových členských státech (o dodatečných 1,3-2,1 % HDP za rok). Očekávalo se, že z rozšíření budou mít užitek i staré členské státy, ale vzhledem k poměrně malé velikosti hospodářství nových členů – na úrovni méně než 5 % celkového HDP zemí EU-25 - se odhadovalo, že toto rozšíření bude mít zanedbatelný dopad. Očekávalo se, že následky v podobě migračních toků, přemísťování činnosti, tlaku na snižování mezd ve starých členských státech a nákladů na přizpůsobení v nových členských státech budou omezené a budou mít přechodný ráz. 3. Po dvou letech od rozšíření nastal čas posoudit získané zkušenosti. Poučení z pátého rozšíření může napomoci pochopení přínosů evropské integrace a souvisejících úkolů. Při dalších krocích k rozšíření se může k tomuto poučení přihlédnout. Zatímco přistoupení z roku 2004 mělo zejména a především politický a strategický rozměr v podobě znovusjednocení Evropy, zaměřuje se toto sdělení a jeho podkladová studie[1]na hospodářský rozměr rozšíření. Hodnotí, zda byla navzdory určitým obavám ve stávajících a přistupujících zemích splněna očekávání příznivého hospodářského dopadu, která převažovala v období před rozšířením. 4. Jak je nastíněno níže, příznivá hospodářská očekávání se splnila. Nové členské státy uskutečnily v zájmu modernizace rozsáhlé reformy a jsou nyní dynamickými tržními hospodářstvími. Stabilita plynoucí z přistoupení napomohla ke znásobení obchodu a investic mezi zeměmi EU-15 a EU-10 i v rámci zemí EU-10 a vedla k vytvoření prospěšné situace pro všechny účastníky: přispěla k růstu a zaměstnanosti v EU-10; otevřela nové příležitosti pro podniky ze zemí EU-15, čímž napomohla k udržení jejich konkurenceschopnosti vůči stále náročnějšímu celosvětovému prostředí; a měla příznivý dopad na spotřebitele v celé EU, kteří tak mohou využívat větší nabídky. Páté rozšíření tím, že vedlo k širšímu, integrovanějšímu vnitřnímu trhu, celkově vytvořilo podmínky pro posílení hospodářství v celé Evropě i jeho větší dynamiku, čímž ho lépe připravilo na rostoucí celosvětovou hospodářskou soutěž. V širších souvislostech je v zásadě zřejmé, že posilováním míru, stability, bezpečnosti, prosperity, demokracie, lidských práv a právního státu v rámci Evropy bylo páté rozšíření, stejně jako předchozí rozšíření, úspěchem pro všechny členské státy. II. výrazný růst a stabilita 5. Přistoupením několika méně bohatých zemí se v EU prohloubily rozdíly v příjmech, kdy se HDP na obyvatele (měřeno paritou kupní síly) pohybovalo v rozmezí od 40 % průměru zemí EU-15 v Lotyšsku po 210 % v Lucembursku. Hospodářský růst byl v průměru rychlejší v nových členských státech (3,75 % ročně v období 1997-2005) než ve starých státech (2,5 %). Průměrný příjem se v zemích EU-10 v rámci následného vyrovnávání zvýšil ze 44 % úrovně zemí EU-15 v roce 1997 (roce, kdy byly konkretizovány výhledy na rozšíření v programu Komise pod názvem Agenda 2000 ) na 50 % v roce 2005. Země s původně nejnižšími příjmy na obyvatele obecně vykazovaly tendenci k nejrychlejšímu růstu. Pouze v několika případech zaostal v některých letech růst za očekáváními. Silná výkonnost hospodářství zlepšila v těchto zemích situaci na trhu práce a po letech poklesu došlo v roce 2004 ke stabilizaci zaměstnanosti a v roce 2005 k jejímu následnému růstu o přibližně 1,5 %. 6. Silný hospodářský růst doprovázelo zvyšování makroekonomické stability. Probíhající hospodářská integrace a rozšíření celoevropských postupů koordinace hospodářské politiky a rozpočtového dohledu i na nové členské státy posílily kázeň v hospodářské politice. Inflace a úrokové sazby se v nových členských státech přiblížily úrovni v zemích EU-15, což je odrazem celkové důvěryhodnosti hospodářské politiky. Vývoj veřejných financí byl však méně jednotný, neboť se v něm zohlednil dopad reforem souvisejících s přechodem. Ačkoli šest nových členských států vstoupilo do EU se schodky veřejných financí nad prahovou hodnotou stanovenou Smlouvou ve výši 3 % HDP, většina z nich dosáhla pokroku při úpravě nadměrného schodku, přičemž ve schodkové situaci se ostatně v současnosti nachází i stejně velký počet starých členských států. Ve většině zemí EU-10 však výše veřejného zadlužení zdaleka nedosahuje úrovně zemí EU-15. III. zvyšování integrace do hospodářství EU III.1. Nárůst obchodní výměny 7. Liberalizace obchodu proběhla prostřednictvím evropských dohod s kandidátskými zeměmi na počátku 90. let dvacátého století. Začátkem uvedeného desetiletí byla zřízena zóna volného obchodu, která se podílela na dvoustranném obchodu z 85 %. Výhled na přistoupení k EU měl ještě před rozšířením za následek zvyšování integrace obchodu v rámci oblasti EU-25. Země EU-10 jsou velmi otevřenými hospodářstvími, v nichž se obchodní výměna (vývozy plus dovozy) podílí na HDP v průměru z 93 %, zatímco v zemích EU-15 činí toto zastoupení v průměru 55 %. Podíl zemí EU-15 na celkovém obchodu zemí EU-10 vzrostl z přibližně 56 % v roce 1993 na 62 % v roce 2005. Podíl zemí EU-10 na dovozech do EU-15 se v období 1993-2005 zvýšil o 8 procentních bodů na přibližně 13 % (mimo obchod v rámci EU-15), přičemž největšími vývozci se staly Česká republika a Polsko (s tržním podílem ve výši přibližně 3,5 % pro každou zemi). Ačkoli tržní podíl zemí EU-10 významně vzrostl vzhledem ke konkurenceschopnosti podmínek v oblasti pracovních nákladů, země EU-15 i nadále zaznamenávají značný přebytek obchodní bilance s novými členskými státy. Integrace obchodu z velké míry odráží skutečnost, že se členské státy navzájem doplňují. Odhady komparativní výhody potvrzují, že v obchodu zemí EU-10 dosud převažuje specializace na technologie nízké a střední náročnosti s vysokým využitím pracovní síly. Obchod zemí EU-15 se více zaměřuje na produkty, které jsou náročnější na kvalifikaci i míru kapitálu. 8. Průměrné clo uplatňované zeměmi EU-10 na dovozy z třetích zemí se po rozšíření snížilo z 8,9 % na průměr EU ve výši 4,1 %. Navzdory zvýšené konkurenci z nově vznikajících trhů, zejména Číny a Indie, došlo k výraznému navýšení podílu zemí EU-10 na světových trzích, přičemž jejich vývozy vzrostly z 1 % celosvětového celkového objemu v roce 1992 na 2,8 % v roce 2003. Jak lze v rámci vyrovnání hospodářství očekávat, země EU-10 zaznamenaly poměrně vysoké schodky obchodní bilance, které se však snadno financovaly přílivem přímých zahraničních investic. I přes snížení cel a konkurenci z nově vznikajících trhů se v posledních letech průměrný schodek obchodní bilance výrazně snížil na přibližně 3 % HDP v roce 2005. V řadě zemí však přetrvává značná vnější nerovnováha, která, především ve spojení s vysokou inflací, opravňuje k pečlivému dohledu nad politikou. III.2. Více přímých zahraničních investic 9. Od poloviny 90. let dvacátého století se rychle zvyšovala přítomnost zahraničních podniků v nových členských státech, přičemž přímé zahraniční investice (foreign direct investment, FDI), které před deseti léty prakticky neexistovaly, činily v roce 2004 více než 190 miliard EUR neboli 40 % místního HDP. Staré členské státy jsou s tříčtvrtinovým podílem na celkových přímých investicích v nových členských státech hlavním investorem. Klíčovým investorem je Německo, které působí zejména v České republice, Maďarsku, Polsku a na Slovensku, zatímco hlavními investory ve třech pobaltských státech jsou severské země. Největší část přímých zahraničních investic (55 %) je investována do služeb, dále následuje výroba (37 %). Zatímco v pobaltských státech a v menší míře v Polsku se přímé zahraniční investice do výroby soustřeďují na tradiční odvětví jako zpracování potravin, textilie a výrobky ze dřeva, v Maďarsku, České republice a na Slovensku se investoři stále více zaměřují na moderní výrobní odvětví (např. kancelářskou techniku, počítače, telekomunikace a automobily). III.3. Výrazná dynamika ve finančním odvětví 10. Od bankovní krize související s přechodem na počátku 90. let dvacátého století dosáhly nové členské státy významného pokroku při tvorbě stabilního finančního prostředí, čímž zabránily větším finančním otřesům, ačkoli v určitých případech projevoval směnný kurz těchto států značnou nestálost. 11. S výjimkou Kypru a Malty, které byly tržními hospodářstvími od samého začátku, jsou finanční systémy v nových členských státech oproti zemím EU-15 vesměs malé, ale rychle se rozšiřují, což dokládá nedávný prudký nárůst úvěrů. Výše nesplacených úvěrů v osmi zemích středních a východní Evropy i nadále zdaleka nedosahuje průměrné úrovně eurozóny.To samé platí i pro kapitalizaci trhu s cennými papíry.V bankovním sektoru proběhla integrace rychle, přičemž úroveň přeshraničních investic a zastoupení zahraničních bank je v těchto nových členských státech mnohem vyšší než v zemích EU-15. Zvýšená konkurence měla za následek levnější úvěry, zejména hypotéky, zatímco čistá úroková rozpětí se v Maďarsku, Lotyšsku a na Slovensku snížila na úroveň eurozóny (přibližně ve výši 0,5 %). V některých zemích, například v Polsku a Slovinsku, se naopak čistá úroková rozpětí i nadále udržují na poměrně vysoké úrovni ve výši 3 %, což naznačuje prostor pro další hospodářskou soutěž v této oblasti. 12. Přistoupení umožnilo finančním prostředníkům ze zemí EU-15, aby se dostali na nové růstové trhy a zlepšili rozložení portfolia, přičemž tuto příležitost z velké míry využilo mnoho bank z většiny starých členských států. Jedním z nejvýraznějších příkladů je Rakousko, jehož banky investovaly 25 % svých aktiv v zemích EU-8. V baltských státech byla zaznamenána přítomnost zejména severských bank. IV. bezproblémové přizpůsobení IV.1. Neoprávněné obavy z přemísťování 13. Právo usazování je základní svobodou podle Smlouvy a je i zásadním prvkem vnitřního trhu, který zajišťuje účinné rozdělení zdrojů a vede v konečném důsledku k celkové hospodářské prosperitě. Zvyšování přímých zahraničních investic ze starých do nových členských států vyvolalo v zemích EU-15 obavy z přemísťování činností a následné ztráty pracovních míst. Z dostupných údajů vyplývá, že přílivy přímých zahraničních investic do nových členských zemí, jakkoli jsou pro tyto příjemce důležité, představují pouze nepatrnou část celkového odlivu přímých zahraničních investic ze zemí EU-15: ve starých členských státech činil v roce 2004 podíl přílivu těchto investic do nových členských států 4 % oproti příslušnému podílu ve výši 53 % pro příliv do ostatních států EU-15 a podílu ve výši 12 % pro příliv investic do Spojených států amerických. Velká část přímých zahraničních investic zemí EU-15 v nových členských státech, zejména v odvětví služeb, do nichž bylo investováno nejvíce přímých zahraničních investic, se navíc uskutečnila v souvislosti s privatizačními programy, které si stanovily za cíl prosadit se na rychle rostoucích trzích, a nezahrnuje náhradu činností, které byly dříve provozovány v zemi původu. 14. Dopad přemísťování na zaměstnanost se pokoušely určit různé studie. Z nedávného výzkumu vypracovaného pro některé země EU-15 vyplývá, že pouhých 1-1,5 % ročního pohybu pracovních míst lze přičíst přemísťování, přičemž se jen malá část týká přemísťování do nových členských států. Například pro Německo a Rakousko, tedy země, které patří mezi největší investory v EU-10, se vypočítalo, že takovéto investice vedly za posledních patnáct let k menší tvorbě pracovních míst v souhrnném vyjádření v rozpětí 0,3 - 0,7 %, což je velmi malé procentuální zastoupení, zvláště pokud se přihlédne k celkovému počtu pracovních míst, která byla za stejné období vytvořena. V mnoha případech však zajišťování části výrobního procesu externími dodavateli v nových členských státech umožnilo podnikům v EU-15 posílit jejich konkurenceschopnost, což mělo na zaměstnanost čistě příznivý dopad. 15. Dopad přemísťování a, ještě obecněji restrukturalizace, ačkoli není z makroekonomického hlediska významný, může být zásadní v některých odvětvích nebo regionech. Následkem toho uznala Komise nutnost předvídat změnu a zajistit doprovodná opatření ve svém sdělení o restrukturalizaci[2], v němž v zájmu zmírnění souvisejících nákladů stanovila přístup pro zajištění lepší integrace různých nástrojů Společenství, zejména strukturálních fondů. 16. V rámci diskuse o přemísťování bylo použito tvrzení, že přemísťování může být způsobeno rozdílnými sazbami daně z příjmu právnických osob v členských státech. Lze však usuzovat, že mezinárodní investice jsou dány zejména jinými faktory, například jednotkovými náklady na pracovní sílu nebo aglomeračními úsporami (výhodami zeměpisné polohy, velikostí trhu, vnějšími hospodářstvími, celkovým podnikatelským prostředím, lidským kapitálem), které vedou k prostorové koncentraci. Navíc vliv zdanění na příjmy právnických osob, a tedy i na investiční rozhodnutí zřejmě více závisí na několika dalších aspektech celkového daňového systému, včetně zdanění práce, základu daně a celkové transparentnosti a integrace systému zdanění příjmu právnických osob (dvojího zdanění, vnitropodnikového oceňování a možnosti přesunu příjmu právnické osoby mezi mateřským podnikem a jeho dceřinými společnostmi). Navzdory poklesu sazeb daně z příjmu právnických osob a změnám rozdílů v daňových sazbách mezi zeměmi zůstala ve starých i nových členských státech v posledním desetiletí výše daní zaplacená společnostmi z EU z hlediska podílu na HDP poměrně stabilní. Tuto skutečnost lze odůvodnit mimo jiné obecným rozšířením daňových základů nebo v některých státech i zvýšenými zisky, které jsou odrazem vyšší kapitálové návratnosti. Celkově se tak zřejmě potvrzuje, že investiční rozhodnutí jsou ovlivněna mnohem zásadněji jinými faktory než sazbami daně z příjmu právnických osob. IV.2. Omezená migrace 17. Vzhledem k tomu, že byly ještě před rozšířením odstraněny překážky obchodu, přímých zahraničních investic a dalšího pohybu kapitálu, představoval dne 1. května 2004 nejvýznamnější nový rozměr hospodářské integrace volný pohyb osob a pracovníků. Volný pohyb pracovních sil se ukázal být na úrovni jednotlivých států jednou z nejcitlivějších politických otázek, a to z důvodu pociťovaných obav ze zvýšené konkurence v oblasti pracovních příležitostí i mezd v důsledku přistoupení. Přístupová smlouva z roku 2003 proto umožnila – na přechodné období v trvání nejdéle sedmi let – uplatnit výjimku ze zásady volného pohybu pracovních sil a konkrétně povolit omezení na úrovni jednotlivých států pro pracovníky z nových členských států kromě Kypru a Malty. V průběhu první, dvouleté fáze přechodných opatření, se Irsko, Švédsko a Spojené království rozhodly, že omezení nebudou uplatňovat, ačkoli Spojené království přijalo povinný systém registrace pracovníků. Ostatní země EU-15 zachovaly systém pracovních povolení, v někdy v kombinaci s kvótovým systémem. V průběhu této první fáze přechodného období si všechny nové členské státy navzájem otevřely trhy práce, ale Polsko, Slovinsko a Maďarsko recipročně uplatňují omezení vůči pracovníkům ze zemí EU-15 . Tato přechodná opatření se měla přezkoumat po dvou letech. Na základě prvního přezkumu z počátku roku 2006[3] se čtyři členské státy (Řecko, Španělsko, Portugalsko a Finsko) rozhodly zrušit omezení na druhou, tříletou fázi přechodných opatření, která začíná dne 1. května 2006, zatímco šest dalších států (Belgie, Dánsko, Francie, Itálie, Nizozemsko a Lucembursko) se rozhodlo tato opatření zmírnit. 18. Migrační toky ze zemí EU-10 byly obecně malé, a to dokonce i do zemí, které umožnily neomezený pohyb pracovníků, a v zemích příjemců nenastalo žádné zásadní narušení vnitrostátního trhu práce. Tento trend odpovídá zkušenostem z předchozích rozšíření. Zahraniční pracovníci vskutku nanejvýše doplnili stávající kvalifikační základnu trhů práce v zemích EU-15. V prvním přezkumu přechodných opatření se skutečně potvrdilo, že migrace ze třetích zemích je mnohem větší než mobilita v rámci EU. Ve dvou zemích s nejvyšším zastoupením cizích státních příslušníků u obyvatelstva v produktivním věku (přibližně na úrovni 10 %), konkrétně v Rakousku a Německu, pocházela v roce 2005 ze zemí EU-10 jen malá část (1,5 % v Rakousku a 0,6 % v Německu), zatímco přibližně 7 % těchto osob pocházelo ze zemí, které nejsou členy EU. Státní příslušníci ze zemí EU-10 jsou v nejvyšší míře zastoupeni (z přibližně 2 % oproti 8 % veškerých cizích státních příslušníků) v Irsku. 19. Jakkoli je těžké určit příčinu a následek, stojí za povšimnutí, že právě členské státy, které vůči pracovníkům ze zemí EU-10 neuplatňují omezení (např. Irsko a Spojené království), zaznamenaly lepší výsledky v oblasti zaměstnanosti. Zbývající členské státy by měly pečlivě zvážit, zda je z hlediska situace na jejich trhu práce nutné pokračovat v uplatňování pracovních omezení. Z čistě hospodářských důvodů se nezdá oprávněné v pracovních omezeních pokračovat. Toky pracovních sil jsou koneckonců určovány podmínkami poptávky a nabídky a u těchto sil existuje riziko, že mohou být obcházena pravidla, což by vedlo k růstu stínového hospodářství. Kvůli omezením mohou přistěhovalci navíc přijímat práci, která neodpovídá jejich předpokládané kvalifikaci a může tak docházet k tlaku na snižování mezd, a tedy i k určitému plýtvání s intelektuálními schopnostmi a k nezdravému vychýlení trhu směrem k nižším požadavkům na kvalifikaci a na odměňování. Vývoj na trhu práce v zemích EU-10 byl v konečném důsledku zejména po přistoupení příznivý; míra nezaměstnanosti se výrazně snížila v takřka všech nových členských státech. Z toho lze usuzovat, že není opodstatněné očekávat zvýšený tlak na pohyb pracovních sil mimo EU-10, a to i vzhledem k tomu, že i nadále přetrvávají optimistické výhledy v oblasti hospodářského růstu. IV.3. Úspěšné provádění právních předpisů o vnitřním trhu 20. Problematika vnitřního trhu z velké míry přesahuje rámec provádění nových právních předpisů. Hospodářské dopady vnitřního trhu představují z hlediska zvýšení obchodní výměny, nárůstu zahraničních investic a vytvoření dobře fungujícího finančního odvětví obrovské přínosy pro staré i nové členské státy. Pokud jde o právní předpisy, nové členské státy dosáhly rychlého pokroku při provádění acquis communautaire , když do vnitrostátní legislativy do března 2006 transponovaly 99 % směrnic. Novým členským státům se ve skutečnosti daří transponovat právo EU mnohdy lépe než starým členům. Z toho vyplývá, že ještě nikdy nebyla použita ochranná doložka stanovená ve smlouvách o přistoupení. Pouze v oblasti hospodářské soutěže nové členské státy poněkud zaostávají za průměrem všech členských států. 21. Uvedené úsilí v oblasti transpozice umožnilo novým členským státům provést důkladné reformy v oblasti právní úpravy jejich hospodářství. Přijetím moderních regulačních rámců v oblastech, jako jsou například finanční trhy, právo společností, účetnictví nebo duševní vlastnictví, se vytvořilo lepší prostředí pro podnikání a růst. To představuje náhradu za náklady na dodržování acquis , které mohou být v určitých oblastech značné (například ve výši přibližně 100 miliard EUR jak pro oblast dopravy, tak i v oblasti životního prostředí), ačkoli uvedené náklady jsou rozloženy v dlouhém časovém období a spolufinancovány z pomoci EU. IV.4. Zemědělství, úspěšné řešení úkolu zásadního významu 22. V rámci procesu rozšíření mělo zemědělství zvláštní význam, neboť s ním v první řadě souviselo významné navýšení zemědělské plochy EU (o 25 %), produkce (o 10 %) i počtu zemědělců (o více než 50 %); za druhé odráželo klíčovou úlohu, kterou i nadále sehrává společná zemědělská politika v rozpočtu EU. Zemědělská produktivita v nových členských státech je značně nižší než v EU-15 a tomu i úměrně odpovídá výrazný rozdíl v příjmech. Situace v zemědělství je však ve starých i nových členských státech poměrně různorodá. V některých nových členských státech se na zaměstnanosti v zemědělství výrazně podílejí určité formy soběstačných podniků (19 % v Polsku v roce 2005, 16 % v Litvě a 12,5 % v Lotyšsku), což je podobné situaci v Řecku a Portugalsku na počátku 90. let dvacátého století. V zemích jako Slovensko a Česká republika je zaměstnanost v zemědělství naopak poměrně nízká (přibližně 4 %), což je již podobné průměrné úrovni ve starých členských státech. 23. Zvýšení integrace obchodu, příliv přímých zahraničních plateb, jakož i podpora EU přispěly k modernizaci zemědělství, růstu příjmu zemědělců a navýšení počtu hospodářských zvířat v zemích EU-10. V období 1999-2004 se takřka zdvojnásobil obchod se zemědělskými produkty, a to jak v rámci zemí EU-10, tak i mezi zeměmi EU-10 a EU-15. Ve stejném období výrazně vzrostl i obchod se zpracovanými produkty, což je ukazatel moderního zemědělství. Přímé platby na podporu příjmů značně zvýšily reálné příjmy zemědělců, které v letech 1999-2003 a 2004-2005 vzrostly v průměru o 70 %, zatímco v zemích EU-15 vesměs zůstaly na stabilní úrovni. V nových ani starých členských státech se tedy nepotvrdily obavy z nepříznivých účinků rozšíření na oblast příjmů. Roční příjem na pracovní jednotku v zemích EU-10 však stále činí pouhých 16 % úrovně zemí EU-15 v letech 2004-2005 (vzrostl ovšem z 10 % v letech 1999-2003), takže se v zemědělství nových členských států zřetelně nabízí široký prostor pro další racionalizaci a nárůst produktivity. IV.5. Posilování zaměstnanosti a sociální soudržnosti 24. V průběhu 90. let dvacátého století zaznamenaly členské státy ze střední a východní Evropy prudký pokles zaměstnanosti a rychlé zvýšení nezaměstnanosti, což bylo reakcí na kombinaci cyklických faktorů a strukturálních úprav. Ačkoli v posledních letech došlo na trhu práce ke zlepšení situace, je přesto míra zaměstnanosti v zemích EU-10 ve výši 56 % obyvatelstva v produktivním věku v současnosti mnohem nižší než v zemích EU-15, což platí zejména pro mladé a starší pracovníky. Kromě toho v zemích EU-10 činí míra nezaměstnanosti 13,4 % pracovní síly, což je o 5,5 procentních bodů více než průměr zemí EU-15. Mezi novými členskými zeměmi lze sledovat výrazné rozdíly (stejně jako v zemích EU-15): míra nezaměstnanosti se v roce 2005 pohybovala v rozpětí od přibližně 6 % na Kypru a ve Slovinsku až k více než 16 % na Slovensku a téměř 18 % v Polsku. 25. V rámci svých národních programů reforem na podporu lisabonské strategie pro růst a zaměstnanost provádějí nové členské státy reformy trhu práce. Cíle lisabonské strategie v oblasti zaměstnanosti zůstávají ambicí pro celou řadu těchto států, které vykazují nízkou míru zaměstnanosti. Hlavním úkolem je přizpůsobivost na trzích práce, zejména pokud jde o kvalifikaci a rozvoj lidských zdrojů. Úsilí v této oblasti podporuje Evropský sociální fond. 26. Nové členské státy dosud nezaznamenaly výraznější potíže při slaďování s acquis communautaire v oblastech zaměstnanosti a sociální politiky, kam patří minimální normy pro pracovní právo, zdraví a bezpečnost při práci, rovné postavení mužů a žen a boj proti diskriminaci, jakož i pro sociální dialog a zapojení se do procesů EU týkajících se zaměstnanosti, sociálního začlenění a sociální ochrany. Mezi klíčové úkoly, které je nutno řešit, patří mimo jiné posilování sociálního dialogu a pokračování reforem v oblasti sociální ochrany. Existují podmínky pro úspěšnou strategii, neboť některé z nových členských států se řadí mezi nejlepší v EU z hlediska některých klíčových ukazatelů, jakými je například podíl obyvatelstva, jemuž hrozí chudoba: v roce 2003 to bylo v České republice 8 % a v Slovinsku 10 %. V. Zvládnutí dopadu rozšíření na rozpočet 27. Podařilo se vypořádat s dopadem rozšíření na rozpočtové zdroje ve starých i nových členských státech. Za posledních patnáct let bylo do 10 nových členských států převedeno celkem 28 miliard EUR[4]. EU podporovala přípravy na přistoupení ještě před květnem 2004. Roční částka se postupně zvyšuje, takže v roce 2005 mírně přesáhla úroveň 2 % HDP zemí EU-10. Částky vyplacené novým členským státům představují 6,9 % rozpočtu EU (údaje založené na rozpočtovém plnění roku 2004), což je více než podíl uvedených států na HDP v EU (4,7 %). Tento poměr odráží odhodlání bohatších členských států pomáhat svým chudším sousedům. Finanční příspěvek starých členských států v souvislosti s rozšířením však zůstává omezený, neboť představuje pouhé 0,1 % jejich HDP. 28. Nové členské státy jsou čistými příjemci rozpočtu EU. Pro skupinu jako celek činily v roce 2004 průměrné čisté převody z EU 0,6 % hrubého národního důchodu (HND) v rozpětí od 0,25 % HND pro Maďarsko po 2,1 % HND pro Litvu. Očekává se, že v rámci nového finančního rámce na období 2007-2013 se čisté převody do nových členských států oproti průměru ve výši 1 % z období 2004-2006 takřka ztrojnásobí, přičemž se vychází z předpokladu, že bude zcela vyčerpán horní limit pro položky plateb. Tato úroveň pomoci by i nadále představovala jen malou zátěž pro země EU-15. 29. Požadavky na doplňkovost (v některých oblastech nemohou finance z EU nahradit vnitrostátní výdaje) a na spolufinancování ( v zájmu podpory finanční zodpovědnosti), stejně jako příspěvky do rozpočtu EU vedly k obavám, že by tak mohlo dojít k výraznému zatížení státních rozpočtů nových členských států. Lze usuzovat, že tato situace nenastala, mimo jiné i díky zvláštním iniciativám, například díky schengenskému nástroji a nástroji náhrad, které se uskutečnily prostřednictvím rozpočtu EU. Odhaduje se, že v roce 2004 činil čistý příznivý účinek na státní rozpočty 0,3 % HDP pro země EU-10 jako celek, přičemž v pobaltských státech dosahoval úrovně nad 1 % HDP. VI. Závěr 30. Páté rozšíření na Evropskou unii celkově působilo jako katalyzátor hospodářské dynamiky a modernizace a pomohlo lépe připravit hospodářství starých a nových členských států na úkoly související s globalizací. Hospodářské změny vyvolané tímto rozšířením byly zároveň přijaty poměrně bez problémů a nejsou doloženy ani údaje o rušivých dopadech na trh výrobků nebo práce. Klíčem k dosažení tohoto úspěchu byla pečlivá příprava na rozšíření v předchozím desetiletí. 31. Dosavadní zkušenosti sice naznačují, že optimismus je namístě, ovšem neměly by se podceňovat zbývající úkoly. Nové i staré členské státy se potýkají se stárnutím obyvatelstva a související rozpočtovou zátěží, rostoucím tlakem na svá hospodářství v důsledku celosvětové hospodářské soutěže, jakož i potřebou přizpůsobit se těmto skutečnostem tím, že zmodernizují své systémy sociální péče a stanou se společnostmi založenými na znalostech a inovacích. K tomuto cíli by značně přispělo i další sbližování hospodářství, což je samo o sobě dlouhodobým úkolem. 32. Ve světě poznamenaném hospodářskou soutěží v globálním měřítku, a v neposlední řadě i ze strany Asie, má hospodářská dynamika zásadní význam. Páté rozšíření nabídlo starým i novým státům nové příležitosti, aby v uvedeném směru podnikly významné kroky. Další evropská hospodářská integrace pomůže Evropě udržet konkurenceschopnost a mít užitek z rostoucího vnitřního i vnějšího obchodu i z lepších perspektiv růstu a zaměstnanosti. Společnosti i spotřebitelé pocítí přínosy rozsáhlejšího vnitřního trhu, technologických inovací, nižších cen, a budou tak schopni lépe využít příležitostí nové dělby práce, která ve světě vzniká. Lisabonská strategie pro růst a zaměstnanost a cesta k zavedení eura poskytují rámec pro provádění nezbytných strukturálních změn. V této cestě vedoucí k dynamické Evropské unii na světové scéně je nutno s odhodláním pokračovat, protože z ní plyne užitek pro všechny zúčastněné strany v EU i mimo ni. [1] „Dva roky po rozšíření“, studie vypracovaná Skupinou politických poradců Komise a Generálním ředitelstvím pro hospodářské a finanční záležitosti, občasník (Occasional Paper) č. 24, rok 2006, Evropská komise, Generální ředitelství pro hospodářské a finanční záležitosti, k dispozici na: http://europa.eu.int/comm/economy_finance/publications/occasionalpapers_en.htm [2] „Restrukturalizace a zaměstnanost – Předvídání restrukturalizací a doprovodná opatření pro rozvoj zaměstnanosti: úloha Evropské unie“, sdělení Komise, KOM(2005) 120 v konečném znění, 31.3.2005, k dispozici na internetové adrese:http://ec.europa.eu/comm/employment_social/news/2005/apr/com_restruct_en.pdf [3] „Zpráva o působení přechodných ustanovení stanovených ve smlouvě o přistoupení z roku 2003“ (období od 1. května 2004 do 30. dubna 2006)“, sdělení Komise, KOM(2006) 48 v konečném znění, 8.2.2006, k dispozici na internetové adrese:http://europa.eu.int/eur-lex/lex/LexUriServ/site/en/com/2006/com2006_0048en01.pdf [4] Tento údaj odpovídá skutečně vyplaceným částkám, zatímco ve formě závazků byla na období 2004-2006 stanovena částka 40 miliard EUR.