Klíčovými prvky, které je třeba začlenit do všech politik, je zajištění „spravedlivé transformace“ směrem ke klimatické neutralitě a financování této transformace. Zelená dohoda pro Evropu je nedílnou součástí strategie Komise zaměřené na splnění Agendy pro udržitelný rozvoj 2030 a plnění cílů udržitelného rozvoje OSN.

·zvýšení ambic EU v oblasti klimatu s cílem dosáhnout do roku 2050 klimatické neutrality,

Komise předloží do 31. prosince 2013 Evropskému parlamentu a Radě a poté jim předkládá každé tři roky zprávu o uplatňování tohoto nařízení. Ve zprávě se vyhodnotí zejména kvalita předávaných údajů, metody shromažďování údajů, administrativní zátěž pro členské státy a respondenty, jakož i proveditelnost a efektivnost těchto statistik.

Hlavním prvkem environmentálních účtů je integrace. Zde se jedná jak o integraci environmentálních a hospodářských aspektů, tak o to, že do soudržného systému hospodářských účtů je integrována celá řada klíčových tematických environmentálních aspektů, jako je i) energie, zdanění a emise do ovzduší; ii) těžba materiálů a odpady a iii) výdaje a investice vládních institucí a podniků. Tato integrace umožňuje vyvářet soudržné soubory ukazatelů a pomáhá nacházet případné synergie a kompromisy mezi odvětvovými politikami. Environmentální účty k tomu napomáhají díky skutečnostem uvedeným níže.

·Vytvářejí soudržné soubory ukazatelů, které jsou vzájemně propojeny v jednom komplexním a konzistentním hospodářském a environmentálním kontextu. Účty proto slouží jako vhodný prostředek pro hodnotící rámce týkající se klíčových složek přírodního kapitálu (vzduch, voda, půda a biologická rozmanitost) a pro vícerozměrná průřezová témata, jako je například pokrok při dosahování cílů udržitelného rozvoje nebo oběhového hospodářství.

·Poskytují strukturu a zlepšují možnosti analýzy. Informace jsou uspořádány tak, aby umožňovaly využití synergií napříč jednotlivými tematickými oblastmi. To umožňuje provádět analýzy nákladové efektivnosti a vytvářet modely scénářů a prognózy. Účty umožňují přidělení emisí nebo využívání zdrojů u dovozu, vývozu, spotřeby a investic a výpočet ukazatelů typu stopy pomocí technik vstupů a výstupů. Další použití zahrnují měření přínosu přírodních zdrojů a energie k hospodářskému růstu (účty růstu, dekompoziční analýza).

Přístup založený na účtech je užitečný, protože umožňuje získávat vysoce kvalitní informace (prostřednictvím integrace zdrojových údajů a jejich sloučení do spolehlivých odhadů) a dostupné údaje znovu použít, aby se omezila administrativní zátěž podniků a občanů.

Na evropské úrovni podporují evropské environmentální účty nadnárodní rozměr otázek v oblasti životního prostředí a nabízejí systematický přístup a pokrytí napříč jednotlivými členskými státy a environmentálními tématy, čímž umožňují hodnocení politiky a srovnávání napříč členskými státy.

Evropské environmentální účty vycházejí z mezinárodního standardu centrálního rámce systému environmentálních hospodářských účtů z roku 2012 (SEEA CF). Tento standard byl vytvořen a zveřejněn pod záštitou Organizace spojených národů, Evropské komise (Eurostat), Organizace OSN pro výživu a zemědělství, Organizace pro hospodářskou spolupráci a rozvoj (OECD), Mezinárodního měnového fondu a Skupiny Světové banky.

Nařízení zakotvuje evropské environmentální hospodářské účty. Nařízení má význam pro EHP. Dělí účty do modulů, původně vytvořilo tyto tři moduly (přílohy I až III nařízení):

·účty emisí do ovzduší: emise šesti skleníkových plynů (včetně CO2 a CO2 z biomasy použité jako palivo) a sedmi látek znečišťujících ovzduší (včetně amoniaku a jemných prachových částic), s rozdělením zahrnujícím 64 hospodářských odvětví, která produkují emise, a domácnosti,

·daně související s životním prostředím podle ekonomických činností: environmentální daně pro čtyři široké skupiny: energie, doprava, znečištění a přírodní zdroje, s rozdělením zahrnujícím 64 platících hospodářských odvětví a domácnosti a nerezidenty,

·účty materiálových toků na makroekonomické úrovni: množství fyzických vstupů do hospodářství, akumulace materiálu v hospodářství a výstupy do jiných hospodářství nebo zpět do životního prostředí.

Od roku 2013 platí povinnost předkládat Komisi (Eurostatu) údaje podle příloh I až III.

V roce 2014 byly přidány další tři moduly (přílohy IV až VI):

·účty výdajů na ochranu životního prostředí: výdaje vynaložené hospodářskými jednotkami na ochranu životního prostředí,

·účty sektoru environmentálního zboží a služeb: produkce, přidaná hodnota a vývoz zboží a služeb, které byly navrženy a vyrobeny za účelem ochrany životního prostředí nebo hospodaření s přírodními zdroji. Jsou také poskytovány informace o zaměstnanosti spojené s těmito činnostmi,

·účty fyzických energetických toků: energetické toky z životního prostředí do hospodářství (těžba přírodních zdrojů), uvnitř hospodářství (výroba a využívání energetických produktů) a z hospodářství do životního prostředí (vypouštění energetických reziduí).

Od roku 2017 platí povinnost předkládat Komisi (Eurostatu) údaje podle příloh IV až VI.

V říjnu 2019 zveřejnil Evropský účetní dvůr zvláštní zprávu č. 16/2019 o evropských environmentálních hospodářských účtech. Účetní dvůr kontroloval, zda Komise zavedla, řídila a využívala environmentální účty dobře. Účetní dvůr dospěl k závěru, že environmentální účty jsou důležitým zdrojem údajů pro monitorování a hodnocení politik v oblasti životního prostředí, jako například sedmého akčního programu pro životní prostředí, a také pokroku směrem k plnění cílů udržitelného rozvoje OSN. Účetní dvůr vydal tři doporučení týkající se i) strategického rámce pro environmentální účty, ii) relevance pro tvorbu politik a iii) včasnosti údajů. Třebaže některá z doporučení se shodují s probíhajícími činnostmi Komise (Eurostatu) a členských států, zpráva Účetního dvora bude požadovat další úsilí.

(3)Vývoj od poslední zprávy

Právní rámec

Od poslední zprávy o uplatňování v roce 2016 nebyly přijaty žádné nové právní akty týkající se tohoto nařízení.