Sdělení komise Evropskému parlamentu a Radě - Řízení internetu : další kroky /* KOM/2009/0277 konecném znení */





[pic] | KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ | V Bruselu dne 18.6.2009 KOM(2009) 277 v konečném znění SDĚLENÍ KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU A RADĚ Řízení internetu: další kroky SDĚLENÍ KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU A RADĚ Řízení internetu: další kroky ÚVOD Řízení internetu je předmětem mezinárodních diskusí již od poloviny devadesátých let minulého století, kdy EU jako jedna z prvních identifikovala klíčové otázky veřejných politik, které je třeba projednat jak v rámci členských států EU, tak s mezinárodními partnerskými zeměmi. Vzhledem k tomu, jak internet změnil život a pracovní prostředí milionů evropských občanů, stalo se jeho řízení od té doby ústřední prioritu veřejných politik. EU představuje například jen o málo více než 7 % světové populace, ale téměř 19 % světových uživatelů internetu[1]. Internet se stal všudypřítomným nástrojem obchodu, vzdělávání, sociálních služeb a každodenní společenské interakce. Kontakty mezi lidmi stále častěji doplňují kontakty mezi stroji – takzvaný „internet věcí“, který podporuje významné činnosti i tehdy, kdy si zapojení internetu nejsme vědomi. PROč JE řÍZENÍ INTERNETU DůLEžITÉ? V uplynulých dvaceti letech měl internet na společnost obrovský vliv. Co začalo v polovině devadesátých let minulého století jako malá síť pro vědecký výzkum, se přeměnilo ve skutečně celosvětovou komunikační platformu. Vlády čelí od té doby stále většímu počtu veřejných politických úkolů, od snahy zajistit, aby jejich vlastní občané mohli plně využívat možností internetu, až po problematiku nevhodného či nezákonného obsahu, potřebu vhodných opatření na ochranu spotřebitele a řešení problémů soudní pravomoci ve stále globalizovanějším světě internetu. Využívání a rozšíření internetu dosahuje dnes zejména ve vyspělých zemích, jako je EU, takové míry, že se internet stal kritickým zdrojem a každé vážnější přerušení jeho provozu může mít katastrofální následky pro společnost a hospodářství. Celé obchodní modely jsou dnes postaveny na předpokladu téměř nepřetržité dostupnosti připojení k internetu. Mnohé vládní a finanční služby se rovněž přesunuly na internet do té míry, že by jakákoli výraznější porucha provozu mohla vážně ohrozit přístup občanů ke klíčovým službám. Většina uživatelů internetu v EU proto oprávněně očekává, je „jejich internet“ bude fungovat spolehlivě . Uživatelé se budou také v případě větších vnitrostátních výpadků internetu nevyhnutelně obracet na své vlády , a nikoli na různé subjekty odpovědné za koordinaci zdrojů. ÚSPěCH INTERNETU Otevřená a interoperabilní architektura Počátky internetu mají svůj původ ve výzkumu a vysokém školství. O tom, čemu dnes říkáme „řízení“, rozhodovali inženýři a vědci. Výsledkem byla ku prospěchu milionů dalších uživatelů otevřená a interoperabilní architektura, ve které se rozložením provozních funkcí až na okraje sítě dosáhlo výkonnosti a spolehlivosti. Dokud se dodržovaly poměrně jednoduché protokoly, mohla se kterákoli síť spojit s kteroukoli jinou. Díky tomu mohly přicházet inovace odkudkoli, i od jednotlivých uživatelů a naprosto nových účastníků, aniž by narážely na překážky na vstupu. Distribuovaná povaha celosvětového internetu představuje navíc klíčový bezpečnostní prvek, protože lokální porucha sotva ohrozí provoz jinde. Úspěch této otevřené a neutrální architektury způsobil, že se i mnozí další účastníci snažili využít této vnitřní flexibility a výkonnosti internetu k poskytování služeb i jako platformy pro vlastní inovace. Vedoucí role soukromého sektoru S přesunem internetu z akademické půdy na celou společnost převzal zejména soukromý sektor vedoucí úlohu při poskytování nezbytných investic, odborných znalostí a podnikatelské iniciativy ke zvýšení tempa inovací a rozsahu používání internetu, jak je známe dnes. Právě soukromý sektor je vlastníkem většiny mezinárodních páteřních infrastruktur a vnitrostátních kabelových sítí a poskytuje různé služby, které usnadňují a řídí provoz dat. Mnohá technická pravidla, která jsou základem fungování internetu, vytvořila pracovní skupina IETF (Internet Engineering Task Force), což je opět nevládní orgán. IP adresy na regionální úrovni rovněž přidělují soukromé subjekty, jako je RIPE NCC[2], které pokrývá evropský region[3]. Toto vedoucí postavení soukromého sektoru slouží nadále významným cílům veřejného zájmu a je třeba je udržovat a podporovat . Model spolurozhodování mnoha zúčastněných stran Dalším aspektem řízení internetu, který přispívá k jeho dnešnímu úspěchu, je použití mnohostranných postupů k dosažení konsenzu v otázkách řízení internetu, na nichž se podílí mnoho zúčastněných stran. Dobrým příkladem je Fórum pro správu internetu (Internet Governance Forum). ÚLOHA VLÁD A ODPOVěDNOST Rostoucí význam internetu pro společnost jako celek však vyžaduje, aby se vlády aktivněji zapojily do klíčových rozhodnutí o vývoji internetu. Rovněž je důležité si uvědomit, že přístup veřejnosti se s nástupem finanční krize změnil ve prospěch koncepce samoregulace. Pokud jde o kritické zdroje, ať už se jedná o bankovní systémy nebo internetovou infrastrukturu a služby, veřejnost dnes pochopitelně očekává, že vlády budou při ochraně veřejných zájmů aktivnější, než tomu bylo dříve . Držet se v otázkách rozvoje mezinárodního řízení internetu nadále v pozadí tedy nepřichází v úvahu . To však neznamená, že by vlády musely hrát významnější roli při správě nebo řízení každodenního provozu internetu . Vedoucí postavení soukromého sektoru při budování a každodenní správě internetu, jak jej známe dnes, se osvědčilo. Jak bylo uvedeno dříve, iniciativu soukromého sektoru je třeba zachovat . Nevládní zúčastněné strany si však musí uvědomit, že uživatelé internetu na celém světě – a většina z nich se neúčastní fór pro správu internetu, ani v nich není zastoupena – právem očekávaj í, že jejich vlády zajistí, aby veškerá současná či budoucí pravidla řízení zohledňovala veřejné zájmy společnosti jako celku a nebyla podřízena omezeným komerčním nebo regionálním zájmům. Vedoucí úloha soukromého sektoru a účinné veřejné politiky se vzájemně nevylučují . Silný a jasný veřejně politický rámec, který určí podporované cíle veřejných politik a stanoví „červené čáry“, které se nesmí překročit, může rovněž pomoci vytvářet předvídatelné prostředí příznivé pro investice. K tomu musí být vlády schopny ověřovat, zda se uvedené zásady dodržují, což znamená uložit soukromým subjektům odpovědnost za každodenní provoz internetu. JAKOU ÚLOHU PLNÍ EU? Jak již bylo uvedeno výše, EU stála v popředí mezinárodních diskusí o správě internetu od samého začátku. První sdělení Komise k tomuto tématu bylo vydáno v roce 1998[4] a Evropská unie měla vůdčí postavení při diskusích o řízení internetu v rámci Světového summitu o informační společnosti (WSIS) v letech 2003 až 2005. Kromě toho hrála EU aktivní a vlivnou roli při mezinárodních diskusích týkajících se ustavení Internetového sdružení pro přidělování jmen a čísel (ICANN)[5] koncem devadesátých let minulého století a formulace jeho cílů. Ve sdělení Komise z dubna 2000 o organizaci a správě internetu[6] a usnesení Rady ze dne 3. října 2000[7] se však uvádí, že cílů, které si Evropská unie stanovila v oblasti správy doménových jmen, nebylo plně dosaženo, mimo jiné v těchto bodech: - způsob a uspořádání vyváženého a spravedlivého dozoru orgánů veřejné správy nad některými činnostmi ICANN, - pravidla řízení všeobecných doménových jmen, zejména vlastnictví databází a oddělení činností rejstříků a registračních orgánů, - převedení správy systému kořenového serveru z Ministerstva obchodu Spojených států na ICANN za vhodného mezinárodního dohledu orgánů veřejné správy. Všechny aspekty uvedených otázek však zatím nelze považovat za uspokojivě vyřešené. Zatím je však třeba říci, že iniciativa EU k vytvoření vlastní domény nejvyššího řádu „.eu“ byla velmi úspěšná a k dnešnímu dni je v ní registrováno více než tři miliony doménových jmen. PERSPEKTIVA VÝVOJE EU vždy přikládala nejvyšší politický význam i vývojovým aspektům řízení internetu a překlenutí „digitální propasti“. První miliarda uživatelů internetu pocházela převážně z rozvinutých zemí, není proto žádným překvapením, že o řízení a struktuře zpočátku rozhodovaly subjekty z těchto zemí. Další miliarda uživatelů však bude pocházet z rozvojových zemí a při každém budoucím stanovení pravidel řízení je třeba brát v úvahu jejich zájmy. ZÁSADY řÍZENÍ INTERNETU Zkušenosti uplynulých deseti let ukazují, že politický přístup k řízení internetu, která zastává EU, je reálný. Komise je přesvědčena, že EU musí i nadále klást důraz na potřebu bezpečného a stabilního celosvětového internetu, na dodržování lidských práv, svobodu projevu, soukromí, ochranu osobních údajů a podporu kulturní a jazykové rozmanitosti . Dalšími klíčovými zásadami, které umožňují úspěch internetu a které EU podporuje, jsou tyto: - Dodržování otevřené a interoperabilní základní architektury internetu a zásady propojitelnosti. To zdůraznila Rada v roce 2005[8] a opakovaně v roce 2008[9]. - Vedoucí postavení soukromého sektoru při každodenní správě internetu je třeba zachovat, soukromé subjekty odpovědné za koordinaci celosvětových internetových zdrojů však musí nést odpovědnost za svou činnost vůči mezinárodnímu společenství. Vlády by se měly soustředit na zásadní otázky veřejných politik, aniž by zasahovaly do každodenního provozu. - Proces mnohostranného řízení internetu bude i nadále všeobsahujícím a účinným mechanismem na podporu celosvětové spolupráce a je třeba jej dále podporovat. - Vlády se musí plně podílet na těchto procesech mnohostranného řízení internetu a zúčastněné strany musí přijmout skutečnost, že jen vlády nesou konečnou odpovědnost za určování a provádění veřejných politik. - Pravidla řízení internetu musí být všeobsažná a musí řešit naléhavou potřebu lepšího zapojení rozvojových zemí do diskusních fór, která činí klíčová rozhodnutí v oblasti řízení internetu. PřIDěLOVÁNÍ INTERNETOVÝCH JMEN A ADRES Jak se přidělují internetová jména a adresy? Ústřední správní funkcí nezbytnou k zajištění řádného fungování celosvětového internetu je koordinace jeho zdrojů v oblasti přidělování jmen a adres. Vzhledem ke každodennímu objemu provozu v celosvětovém internetu je nesmírně důležité, aby bylo možné spolehlivě rozeznat jednotlivá zařízení a aby internetové „pakety“ dorazily na správné místo. Proces komunikace dále usnadňuje účelové slučování mnoha numerických adres pomocí jedinečných internetových doménových jmen. Tato doménová jména si v posledních letech získala velkou oblibu a nyní je na celém světě registrováno více než 170 milionů doménových jmen[10] v rámci 270 domén nejvyššího řádu. IANA Z historických důvodů se činnosti Úřadu pro přidělování internetových čísel (Internet Assigned Numbers Authority, IANA) spojené s hlavními zdroji jmen a adres provádějí ve Spojených státech amerických. Když se internet začal rozšiřovat a stal se těžištěm hospodářské a společenské činnosti, vláda Spojených států se koncem devadesátých let minulého století rozhodla nakupovat[11] související služby od ICANN, soukromé neziskové organizace. Před nedávnem přezkoumalo současnou situaci v oblasti těchto funkcí mezinárodní společenství v rámci WSIS a bylo dohodnuto, že „regulační pravomoc v otázkách veřejného zájmu souvisejících s internetem je svrchovaným právem států“. Bylo rovněž dohodnuto, že „země by neměly zasahovat do rozhodnutí týkajících se kódu domény nejvyššího řádu jiné země“[12]. ICANN ICANN, Internetové sdružení pro přidělování jmen a čísel, bylo založeno v roce 1998 jako jedinečný pokus o samoregulaci s náročnou agendou, která měla spojit všechny příslušné zúčastněné strany ve spolupráci na koordinaci těchto zdrojů. EU hrála v tomto procesu aktivní roli a podporovala iniciativu vlády Spojených států s podmínkou, že klíčové zdroje bude i nadále koordinovat soukromý sektor, který zajišťuje každodenní provoz, který však také ponese odpovědnost vůči mezinárodnímu společenství jako celku a bude řízen v širším veřejném zájmu ku prospěchu uživatelů internetu na celém světě. Sdružení ICANN nyní završilo prvních deset let činnosti. V září 2009 vyprší platnost poslední z řady dohod mezi ICANN a vládou Spojených států ohledně jeho cílů. To je vhodný okamžik, aby EU přezkoumala pokrok ICANN k dnešnímu dni a určila, jsou-li žádoucí nějaké změny. Dohoda o společném projektu (Joint Project Agreement, JPA) Oznámení vlády Spojených států z roku 2006, že současná dohoda je poslední dohodou svého druhu s ICANN, mezinárodní společenství (včetně EU) obecně přivítalo. Vláda Spojených států však neustále poukazovala na skutečnost, že si chce zachovat účinnou kontrolu nad koordinací klíčových funkcí v oblasti přidělování jmen a adres, což pravděpodobně znamená, že problém spojený s „jednostranným dohledem“ nad těmito zdroji zůstane nevyřešen. Jak si ICANN vedlo během prvních deseti let? Zkušenosti sdružení ICANN za prvních deset let jeho činnosti poskytly nepochybně širokou škálu námětů na analýzu. Je třeba konstatovat, že během tohoto období byla zachována stabilita systému doménových jmen, což je klíčový cíl, který si ICANN a vláda Spojených států mohou bezesporu připsat k dobru. Vytvoření širokého fóra se zastoupením mnoha zúčastněných stran pro všeobecná politická rozhodnutí patří rovněž k hodnotným výsledkům činnosti ICANN. Sdružení ICANN se na jedné straně podařilo prokázat výhody tohoto modelu, na druhé straně však i jeho hranice. Například ve Vládním poradním výboru (Governmental Advisory Committee, GAC) sdružení ICANN není doposud zastoupeno celé společenství států, výbor proto čelí kritice ohledně své reprezentativnosti. Vydal však řadu významných zásad týkajících se důležitých otázek veřejných politik, např. kódů národních domén nejvyššího řádu, nových všeobecných domén nejvyššího řádu a zásad WHOIS. Současně se ale objevily obavy, zda představenstvo ICANN věnuje radám výboru GAC dostatečnou pozornost. Dalším příkladem jsou obavy týkající se konkurence, která může vyplynout z postavení ICANN jako soukromého monopolního dodavatele určitých služeb. Co znamená „odpovědnost“ v kontextu ICANN? Odpovědnost znamená, že organizace, jako je ICANN, se musí za svá rozhodnutí zodpovídat. Sdružení ICANN věnovalo nedávno značné úsilí přezkumu regulace své vnitřní odpovědnosti, tedy odpovědnosti vůči subjektům, které se aktivně podílejí na některé činnosti ICANN. Problém je, že převážná většina uživatelů internetu se na činnostech ICANN nepodílí. Je proto třeba zajistit, aby mělo sdružení ICANN vnější odpovědnost vůči celosvětovému internetovému společenství, což znamená především (částečně i proto, že v mnoha zemích neexistuje alternativa) vnější odpovědnost vůči vládám různých zemí světa. Jediná vnější odpovědnost, kterou sdružení ICANN v současné době má, je odpovědnost vůči vládě Spojených států v rámci JPA a smlouvy IANA, což ovšem představuje pouze jednostrannou odpovědnost vůči jediné vládě. Stabilita a správa kořenové zónové databáze má však zásadní význam nejen pro vládu Spojených států, nýbrž pro všechny země světa. Na mezinárodní úrovni však nedošlo k dohodě, zda by měla být pro výkon takového dohledu ustavena nová mezivládní organizace, nebo zda by jím měla být pověřena organizace stávající. Alternativou by bylo uložit sdružení ICANN vnější odpovědnost tak, aby každá vláda mohla ve vlastním zájmu vykonávat ty odpovědnosti, které byly nastaveny na její úroveň. Je třeba řešit i další otázky? Právní a organizační struktura sdružení ICANN podle kalifornského práva představuje problém, včetně rozhodného práva a jurisdikce. Navíc existují nadále oprávněné pochybnosti[13], zda je vládní výbor jako poradenský orgán soukromé společnosti vhodným a účinným mechanismem, který vládám umožní plnit veřejně politické povinnosti. Ze samoregulačního přístupu, který sdružení ICANN používá, navíc vyplývá nebezpečí, že by zavedení provozovatelé mohli hrát nežádoucí roli (např. z hlediska politiky hospodářské soutěže) při stanovení podmínek pro nové konkurenty. DALšÍ POSTUP Uvedení zásad veřejných politik v život bude vyžadovat spojené úsilí s cílem zahájit dialog všech zúčastněných stran a vytvořit účinné mechanismy odpovědnosti, které zajistí řádné provádění těchto zásad. Diskuse a úvahy o řízení musí být koncipovány tak, aby si zachovaly platnost i v budoucnosti. Především by mělo být možné přizpůsobit výsledky takových úvah budoucímu vývoji internetu včetně „internetu věcí“. Za tím účelem Komise navrhuje, aby EU vedla se svými mezinárodními partnery aktivní rozhovory o možnostech stimulace a podpory mezivládního dialogu a spolupráce v zájmu provádění dohodnutých zásady veřejných politik v oblasti řízení internetu v rámci WSIS, které přesahují stávající úkoly prováděné prostřednictvím akcí. Výchozím bodem těchto rozhovorů by měla být potřeba zachovat vedoucí postavení soukromého sektoru ve všech záležitostech každodenní správy internetu. Je rovněž třeba dle možností podporovat proces mnohostranného řízení internetu. Současně musí být veřejné politiky týkající se klíčových zdrojů celosvětového internetu (zejména těch, které vyžadují celosvětovou koordinaci) založeny na mnohostranné mezivládní spolupráci. Jedním z prvků vývoje současného systému řízení by mohlo být dokončení vnitřní reformy sdružení ICANN, která by vedla k plné odpovědnosti a transparentnosti. Pokud jde o vnější odpovědnost, současná pravidla jednostranného dohledu nad ICANN a IANA musí být nahrazena jiným mechanismem, který zajistí mnohostrannou odpovědnost ICANN. To by mělo být součástí přístupu zaměřeného na rozvoj, který vládám umožní plnit jejich úkoly. V této souvislosti bude třeba se zabývat otázkou, jak lze zajistit, aby právní forma sdružení ICANN podle kalifornského práva nebránila řádnému zohlednění vstupů ostatních vlád. EU by se dále měla zahájením dialogu s mezinárodními partnery ujmout vedení úsilí s cílem zvýšit bezpečnost a stabilitu internetu. Komise rovněž navrhuje, aby EU usilovala o zahájení diskusí s vládou Spojených států o nalezení vhodnějších pravidel dohledu nad správou IANA, která by respektovala národní priority Spojených států a přitom zohledňovala oprávněná očekávání a zájmy mezinárodního společenství. [1] http://www.internetworldstats.com/stats9.htm. [2] Réseaux IP Européens Network Coordination Centre. [3] A dále ještě celou Evropu, střední Asii a Blízký východ. [4] KOM(98) 111, 20.2.1998 “Mezinárodní politické otázky spojené s řízením internetu“ („International policy issues related to Internet governance“), následované sdělením na totéž téma později téhož roku: KOM(1998) 476, 29.7.1998, a dalším v roce 2000: KOM(2000) 202, 11.4.2000. [5] Viz bod 8.2. [6] KOM(2000) 202. [7] Úř. věst. C 293, 14.10.2000, s. 3. [8] Viz dokument 10285/05 (Presse 156). [9] Závěry Rady ve složení pro telekomunikace ve dnech 26.–27. června 2005 týkající se WSIS a ze dne 28. listopadu 2008 týkající se „budoucích sítí a internetu“ (KOM(2008) 594). [10] Zdroj: Verisign ‘Domain Name Industry Brief’, únor 2009. [11] Viz http://www.ntia.doc.gov/ntiahome/domainname/iana/ianacontract_081406.pdf. [12] Odstavce 35 a 63 tuniské agendy. Viz http://www.itu.int/wsis/docs2/tunis/off/6rev1.html. [13] Jak dokazuje pokračující neúčast několika velkých zemí ve výboru GAC a zásadní kritika některých aktivně se účastnících zemí.