DŮVODOVÁ ZPRÁVA

1.SOUVISLOSTI NÁVRHU

•Odůvodnění a cíle návrhu

Smlouva mezi Francií a Spojeným královstvím Velké Británie a Severního Irska o výstavbě a provozu pevného spojení v Lamanšském průlivu soukromými koncesionáři, podepsaná v Canterbury dne 12. února 1986 (dále jen „smlouva z Canterbury“), zřídila mezivládní komisi pro dohled nad veškerými záležitostmi týkajícími se výstavby a provozu pevného spojení v Lamanšském průlivu.

Do konce přechodného období stanoveného Dohodou o vystoupení Spojeného království Velké Británie a Severního Irska z Evropské unie a Evropského společenství pro atomovou energii je mezivládní komise vnitrostátním bezpečnostním orgánem ve smyslu čl. 3 bodu 7 směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/798, který je příslušný pro pevné spojení v Lamanšském průlivu.

V souladu s čl. 3 bodem 7 směrnice (EU) 2016/798 může být vnitrostátní bezpečnostní orgán několika členskými státy pověřen úkoly týkajícími se bezpečnosti železnic. Po ukončení výše zmíněného přechodného období však bude mezivládní komise orgánem zřízeným členským státem a třetí zemí. Směrnice (EU) 2016/798 nepředpokládá možnost, že by vnitrostátní bezpečnostní orgán byl orgánem pověřeným členským státem a třetí zemí. Nebude-li tudíž stanoveno jinak, po skončení přechodného období již právo Unie nebude použitelné na část pevného spojení v Lamanšském průlivu, která je v pravomoci Spojeného království.

V zájmu zajištění bezpečného a efektivního provozu pevného spojení v Lamanšském průlivu je nutné, aby za celou infrastrukturu odpovídal jediný bezpečnostní orgán, kterým by měla zůstat mezivládní komise. To vyžaduje změnu směrnice (EU) 2016/798.

V souběžné a související iniciativě Komise rovněž navrhuje přijetí rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady zmocňující Francii za určitých podmínek vyjednat a uzavřít mezinárodní dohodu, která by mezivládní komisi zachovala jako jediný vnitrostátní bezpečnostní orgán pro pevné spojení v Lamanšském průlivu. Taková dohoda by zajistila, aby mezivládní komise v případě pevného spojení v Lamanšském průlivu dodržovala ustanovení práva Unie, která se vztahují na vnitrostátní bezpečnostní orgány, a zejména směrnici (EU) 2016/798, směrnici (EU) 2016/797 a nařízení (EU) 2016/796. Tato dohoda by stanovila, že v naléhavých případech by francouzský vnitrostátní bezpečnostní orgán mohl dočasně převzít pravomoc nad částí pevného spojení v Lamanšském průlivu spadající do francouzské pravomoci. Rovněž by stanovila, že pokud při sporu před rozhodčím soudem zřízeným smlouvou z Canterbury vyvstane otázka výkladu práva Unie, musí tento soud předložit danou otázku Soudnímu dvoru Evropské unie. Podle navrhovaného rozhodnutí o zmocnění by Komise povolila Francii uzavřít dohodu poté, co ověří, zda dohoda splňuje podmínky stanovené v rozhodnutí o zmocnění.

S přihlédnutím k návrhu Komise na rozhodnutí o zmocnění určené Francii je cílem tohoto návrhu změnit čl. 3 bod 7 směrnice (EU) 2016/798, který definuje pojem „vnitrostátní bezpečnostní orgán“, a to jak pro účely bezpečnosti železnic podle uvedené směrnice, tak pro účely interoperability železnic podle směrnice (EU) 2016/797. Kýženým cílem je umožnit, aby byl orgán, který byl na základě mezinárodní dohody uzavřené nebo povolené Unií pověřen členským státem a třetí zemí úkoly týkajícími se bezpečnosti a interoperability železnic, považován za vnitrostátní bezpečnostní orgán podle práva Unie.

V tomto návrhu by dále mělo být stanoveno, že pokud je to z důvodu bezpečnosti železnic nezbytné, dotčený členský stát by měl neprodleně využít práva vyplývajícího z dohody s dotčenou třetí zemí, přičemž vnitrostátní bezpečnostní orgán je oprávněn převzít výhradní pravomoc nad částí železniční infrastruktury umístěné v daném členském státě. V návrhu by dále mělo být stanoveno, že Soudní dvůr Evropské unie by měl pravomoc rozhodnout na žádost rozhodčího soudu zřízeného mezinárodní dohodou, jako je ta, kterou by Francie měla na základě zmocnění vyjednat a uzavřít se Spojeným královstvím.