Řada činností a rozhodnutí EU má dopad na hospodářský rozvoj v arktické oblasti. EU je například hlavním spotřebitelem produktů pocházejících ze států Arktidy, jako jsou produkty z ryb a energie. Udržitelný rozvoj v oblasti mohou pomoci posílit investice evropských společností, a to případně za pomoci evropských strukturálních a investičních fondů (fondů ESI) a iniciativ v rámci investičního plánu pro Evropu. Podle nedávné zprávy představovaly odhadované investiční příležitosti jen v Barentsově regionu 140 miliard EUR. Rozvoji místních modelů udržitelného růstu a vytváření pracovních míst v evropské Arktidě s potenciálními přínosy pro celou EU může napomoci regionální „strategie inteligentní specializace“ v kombinaci s financováním z EU. Nadcházející finské předsednictví Arktické rady (2017–2019) nabídne příležitost vnést do práce Arktické rady evropské myšlenky a iniciativy.

EU by rovněž měla v Arktidě podporovat udržitelný rozvoj jak s ohledem na tradiční způsoby obživy osob žijících v oblasti, tak na dopad hospodářského rozvoje na křehké prostředí Arktidy. EU by měla přispívat ke zvýšení hospodářské, sociální a environmentální odolnosti společností v Arktidě.

Podle páté hodnotící zprávy Mezivládního panelu pro změnu klimatu se od počátku 80. let 20. století zvýšily teploty permafrostu ve většině oblastí. Skleníkové plyny z permafrostu unikají rostoucím tempem do atmosféry. Tající permafrost má potenciál uvolňovat oxid uhličitý a metan na úrovni několikanásobku stávajících ročních emisí skleníkových plynů pocházejících ze zdrojů lidské činnosti, jako je např. používání fosilních paliv. To by mohlo přinést změnu klimatu v Arktidě i na celé zemi.

EU by měla přikládat mimořádnou pozornost výzkumu, vědě a inovacím, které hrají klíčovou úlohu napříč všemi třemi prioritními oblastmi. Opatření v prioritních oblastech by měla přispívat k provedení dokumentu Agenda pro udržitelný rozvoj 2030 a měla by být v souladu se 17 cíli udržitelného rozvoje, které přijala Organizace spojených národů v září 2015.

Aby se zlepšilo politické a hospodářské propojení a zachovaly dobré vztahy s klíčovými zeměmi v oblasti, měla by EU dále prosazovat a usnadňovat účinnou mezinárodní vědeckou spolupráci formou podpory nadnárodního přístupu k výzkumné infrastruktuře a veřejně přístupných zdrojů dat. Navíc by EU měla nadále podporovat práci skupiny vyšších úředníků na mezinárodní výzkumné infrastruktuře.

V neposlední řadě EU přispívá prostřednictvím programu Horizont 2020 k celoarktickým iniciativám pozorování, jako jsou iniciativy, které prosazuje Arktická rada se SAON nebo iniciativa GEO Cold Region, jejichž cílem je prostřednictvím výzkumu zřídit dlouhodobé operační systémy.

1.2 Zmírňování změny klimatu a strategie přizpůsobování se této změně

V reakci na problém, který představuje změna klimatu v Arktidě, je v souladu s Pařížskou dohodou cílem EU omezit zvýšení průměrné globální teploty výrazně pod 2 °C a snažit se omezit zvýšení teploty k 1,5 °C. EU se již zavázala dosáhnout do roku 2030 alespoň 40% snížení domácích emisí skleníkových plynů a do roku 2050 snížení o 80 % ve srovnání s úrovněmi v roce 1990. Závazku pro rok 2030 bude dosaženo zavedením zamýšleného vnitrostátně stanoveného příspěvku zemí EU podle Pařížské dohody. EU se rovněž zavázala využít 20 % rozpočtu EU na cíle spojené s klimatem.

Vzhledem k tomu, že je změna klimatu cirkumpolárním problémem, je EU připravena spolupracovat se státy Arktidy, původními národy a příslušnými arktickými regionálními a mnohostrannými fóry na sdílení zkušeností, odborných znalostí a informací týkajících se změny klimatu, dopadů na klima, přizpůsobování se této změně a odolnosti klimatu v zájmu vytvoření ambiciózního programu přizpůsobování se změně klimatu pro oblast Arktidy.

EU by měla při koncipování vhodných opatření pro přizpůsobování se změně klimatu a zmírňování změny klimatu spolupracovat s oblastmi v Arktidě tak, aby byla zohledněna situace v místě samotném a zvláštní charakter arktických oblastí. Toho může zčásti dosáhnout prostřednictvím evropských strukturálních a investičních fondů (ESI fondy), do kterých jsou opatření v oblasti klimatu začleněna.

Vedle svých závazků týkajících se emisí CO2 pro roky 2030 a 2050 by měla EU přispět k mezinárodnímu úsilí o omezení emisí znečišťujících látek s krátkou životností, jako je např. černé uhlí a metan, které ještě více zrychlují změny klimatu v Arktidě. Jelikož černé uhlí pochází ze sazí a je až 1500krát účinnější než CO2, zvyšuje tempo tání ledu a sněhu. Dalším skleníkovým plynem je metan, který je 20krát účinnější než CO2, a pod permafrostem Arktidy mají být uloženy jeho rozsáhlé rezervy. EU by mohla omezit emise prostřednictvím Úmluvy o dálkovém znečišťování ovzduší přecházejícím hranice států (UNECE CLRTAP), pozměněného Göteborgského protokolu, navrhovaného souboru opatření Komise týkajícího se zlepšení kvality ovzduší, koalice pro klima a čisté ovzduší a zapojení do iniciativ Arktické rady, např. pracovní skupiny pro černé uhlí a metan.

1.3 Ochrana životního prostředí

Cílem EU je ochrana, zachování a zlepšování kvality životního prostředí pro současné i budoucí generace, a to i v širším regionu. EU by se měla nadále zapojovat do mnohostranných dohod týkajících se životního prostředí, které mají také mimořádný význam pro Arktidu, a podporovat jejich provádění. EU by měla prosazovat úplné dodržování ustanovení Úmluvy Organizace spojených národů o mořském právu (UNCLOS), která se považuje za mezinárodní obyčejové právo, včetně povinnosti chránit a zachovat mořské prostředí.

EU by měla rovněž spolupracovat s partnery na podpoře ochrany biodiverzity na vysoké úrovni, jež si klade za cíl zastavit ztrátu biodiverzity a dosáhnout celosvětových cílů pro rok 2020 v oblasti biodiverzity. EU by měla podporovat zřízení mořských chráněných území v Arktidě, jelikož tato území jsou v úsilí o ochranu biodiverzity důležitým prvkem. EU by měla rovněž spolupracovat se státy Arktidy a dalšími mezinárodními partnery na vytvoření nástroje podle úmluvy UNCLOS pro zachování a udržitelné využívání biologické rozmanitosti moří v oblastech mimo jurisdikci jednotlivých států.

Obyvatelé Arktidy stále více trpí vysokými úrovněmi znečišťujících látek a těžkých kovů, které končí v potravinovém řetězci Arktidy. EU by měla nadále podporovat práci na mezinárodní úrovni,jejímž cílem je od nynějška do roku 2020 zakázat či utlumit perzistentní organické znečišťující látky v životním prostředí. V tomto ohledu bude důležité účinné provádění Stockholmské úmluvy všemi státy Arktidy. EU by měla podporovat rychlou ratifikaci Minamatské úmluvy, jež si klade za cíl snížit emise rtuti a zabránit jim. S ohledem na svůj komplexní soubor právních předpisů by mohla EU sdílet se státy Arktidy zkušenosti a osvědčené metody týkající se oběhového hospodářství.

Pokud jde o riziko invazních nepůvodních druhů, měla by být součástí opatření jak nepovinná opatření, například opatření navržená v pokynech Mezinárodní námořní organizace pro kontrolu a řízení biologického znečišťování prostředí loděmi, tak i opatření povinná. Uvedená opatření by mohla vycházet ze zkušeností získaných v EU a v jejích členských státech při regulaci některých způsobů šíření druhů, včetně opatření stanovených prostřednictvím Mezinárodní úmluvy o kontrole a řízení lodní zátěžové vody a usazenin přijaté v roce 2004. EU by proto měla učinit veškeré vhodné kroky, aby všechny signatáře podpořila v ratifikování uvedené úmluvy.

EU by měla být odhodlána úzce spolupracovat s členskými státy, stranami Úmluvy o ochraně mořského prostředí severovýchodního Atlantiku (OSPAR) a dalšími stranami působícími v oblasti ropy a zemního plynu se záměrem podpořit přijetí nejvyšších norem pro předcházení závažným haváriím a kontrolní opatření pro životní prostředí. EU by měla být připravena s mezinárodními partnery sdílet své regulační a technologické osvědčené metody, jejichž cílem je podporovat bezpečnost a zachování životního prostředí v oblasti. EU by měla proto uvítat dohodu Arktické rady o spolupráci v oblasti znečištění moří ropou, připravenosti a reakci na tyto situace v arktické oblasti.

2. UDRŽITELNÝ ROZVOJ V ARKTIDĚ A JEJÍM OKOLÍ

Problematika

Udržitelný hospodářský rozvoj čelí v arktické oblasti zvláštním problémům. Ve srovnání s ostatními částmi Evropy má evropská část Arktidy jen malý počet obyvatel, kteří jsou rozprostřeni na rozsáhlém území, a je charakteristická nedostatečným dopravním spojením, jako jsou např. cesty, železnice nebo letecké propojení z východu na západ. Širší arktická oblast je bohatá na přírodní zdroje, např. ryby, minerály, ropu a zemní plyn. Nedostatek pozemních komunikací znamená, že při propojování lidí a podniků a uspokojování vzdělávacích, zdravotnických, lingvistických a kulturních potřeb komunit v Arktidě hraje stále větší úlohu vesmírná infrastruktura.

Evropská část Arktidy má rovněž významný potenciál pro podporu růstu ve zbytku Evropy. Jelikož však EU dosud v současné době nedisponuje úplným severo-jižním dopravním propojením, mohla by prozkoumat výhody, které by přineslo posílení spojení s Arktidou prostřednictvím transevropských sítí, např. ze Finska do Norska, které by poskytly přístup k Severnímu ledovému oceánu.

EU by prostřednictvím svých členských států a úzkých vazeb s Islandem a Norskem (jako členy Evropského hospodářského prostoru), jakož i s Grónskem, mohla hrát důležitou úlohu při ovlivňování budoucího vývoje evropské části Arktidy formou uplatňování pravidel EU platných pro EHS a využíváním finančních nástrojů. Spolupráce mezi zeměmi a oblastmi v evropské Arktidě je dobrá, např. v souvislostech Rady Barentsova euroarktického regionu a politického rámce Severní dimenze.