d) Vymezení TAC a přidělení kvót již byla provedena do právních předpisů EU v roce 2017 a jsou nyní zahrnuta v nařízení Rady (EU) 2018/120 ze dne 23. ledna 2018, kterým se pro rok 2018 stanoví rybolovná práva ve vodách Unie a rybolovná práva, jimiž disponují plavidla Unie v některých vodách mimo Unii, pro některé rybí populace a skupiny rybích populací. Není proto nutné zahrnout do tohoto dokumentu provedení rybolovných práv do právních předpisů EU.

c) Období zákazu: Období zákazu od 1. ledna do 31. března každého roku již bylo přijato nařízením Rady (EU) 2017/1398 ze dne 25. července 2017, kterým se mění nařízení (EU) 2017/127, pokud jde o některá rybolovná práva a v nařízení Rady (EU) 2018/120 ze dne 23. ledna 2018, kterým se pro rok 2018 stanoví rybolovná práva ve vodách Unie a rybolovná práva, jimiž disponují rybářská plavidla Unie v některých vodách mimo Unii, pro některé rybí populace a skupiny rybích populací. Období zákazu vymezená v článku 23 nařízení (EU) 2017/2107 proto již neplatí;

Opatření přijatá doporučením ICCAT č. 16-05, která do právních předpisů EU provádí toto nařízení, jsou restriktivnější nebo přesnější než již platná opatření (viz výše), aby byla možná obnova populace. Hlavní rozdíly lze shrnout takto:

•Soulad s ostatními politikami Unie

Doporučení ICCAT č. 16-05, které je předmětem tohoto provedení do právních předpisů EU, jednoznačně ve svém odstavci 1 uvádí, že smluvní strany, jejichž plavidla aktivně loví mečouna obecného ve Středozemním moři, začnou provádět 15letý plán obnovy od roku 2017 a budou v něm pokračovat až do roku 2031 s cílem dosáhnout biomasy odpovídající maximálnímu udržitelnému výnosu (Bmsy) s nejméně 60% pravděpodobností. Tento cíl a maximální trvání plánu (do roku 2031) se zdají být v rozporu s cílem společné rybářské politiky, podle níž má být míry využití pro maximální udržitelný výnos (Fmsy) dosaženo nejpozději do roku 2020. Měly by však být zohledněny některé prvky v souladu s čl. 28 odst. 1 a 2 a články 29 a 33 základního nařízení, aby byla odůvodněna odchylka od článku 2 zmíněného nařízení:

a) populaci využívá nejen Evropská unie, ale i všechny pobřežní země Středozemního moře, z nichž některé mají přímý rybolov (Maroko, Alžírsko, Tunisko a Turecko) a jiné mohou tuňáky lovit jako vedlejší úlovky;

b) populaci řídí Mezinárodní komise pro ochranu tuňáků v Atlantiku (ICCAT), přičemž Evropská unie je jednou z jejích 51 smluvních stran;

c) v listopadu 2016 byl z pohledu hodnocení populace předloženého Stálým výborem pro výzkum a statistiku (SCRS, vědecký orgán ICCAT) doporučen plán obnovy;

d) dynamika populace a způsob využívání tohoto druhu ryb neumožňuje obnovu biomasy od nynějška do roku 2020 a podporuje potřebu delšího období, které bylo stanoveno na základě vědeckého doporučení na 15 let;

e) dokonce ani při uplatnění nejtvrdších opatření na loďstvo EU (tzn. úplný zákaz rybolovu) by nešlo dosáhnout úrovně biomasy schopné produkovat maximální udržitelný výnos nejpozději do roku 2020;

f) existuje předchůdce plánu obnovy, který byl přijat komisí ICCAT a proveden do právních předpisů EU. Šlo o plán obnovy populace tuňáka obecného ve východním Atlantiku a ve Středozemním moři, který byl zaveden v roce 2006 doporučením ICCAT č. 06-05 a jehož trvání bylo rovněž 15 let (do roku 2022). Tento plán obnovy Unie provedla do svých právních předpisů nařízením (EU) 2016/1627. Již v roce 2017 bylo s ohledem na nejnovější vědecká doporučení výboru SCRS odsouhlaseno, že opatření obsažená v tomto plánu obnovy již nejsou nutná (5 let před termínem pro dosažení cíle, pokud jde o biomasu).