EVROPSKÁ KOMISE V Bruselu dne 18.11.2020 COM(2020) 744 final NÁVRH SPOLEČNÉ ZPRÁVY KOMISE A RADY

O ZAMĚSTNANOSTI





OBSAH PŘEDMLUVA HLAVNÍ SDĚLENÍ 1. PŘEHLED TRHU PRÁCE, SOCIÁLNÍCH TRENDŮ A VÝZEV V EVROPSKÉ UNII 1.1 Trendy na trhu práce 1.2 Sociální trendy 2. ZÁZNAM AKTUÁLNÍ SITUACE PODLE SROVNÁVACÍHO PŘEHLEDU SOCIÁLNÍCH UKAZATELŮ 2.1 Vysvětlení ke srovnávacímu přehledu 2.2 Fakta ze srovnávacího přehledu sociálních ukazatelů 3. ZAMĚSTNANOST A SOCIÁLNÍ REFORMY – VÝSLEDKY A OPATŘENÍ ČLENSKÝCH STÁTŮ 3.1 Hlavní směr 5: Podpora poptávky po pracovní síle 3.1.1 Klíčové ukazatele 3.1.2 Opatření přijímaná členskými státy 3.2 Hlavní směr 6: Zlepšení nabídky práce a přístupu k zaměstnání, dovednostem a kompetencím 3.2.1 Klíčové ukazatele 3.2.2 Opatření přijímaná členskými státy 3.3 Hlavní směr 7: Zlepšení fungování trhů práce a účinnosti sociálního dialogu 3.3.1 Klíčové ukazatele 3.3.2 Opatření přijímaná členskými státy

3.4 Hlavní směr 8: Prosazování rovných příležitostí pro všechny, podpora sociálního začleňování a boj proti chudobě 3.4.1 Klíčové ukazatele 3.4.2 Opatření přijímaná členskými státy



PŘEDMLUVA Vypracování společné zprávy o zaměstnanosti Evropskou komisí a Radou ukládá článek 148 Smlouvy o fungování Evropské unie. Návrh této zprávy předkládaný Evropskou komisí je součástí podzimního balíčku. Společná zpráva o zaměstnanosti v souladu s hlavními směry politik zaměstnanosti členských států poskytuje roční přehled klíčového vývoje zaměstnanosti a sociální situace v Evropské unii, jakož i reformních opatření členských států. Zpráva se přidržuje struktury uvedených hlavních směrů: podpora poptávky po pracovní síle (hlavní směr 5), zlepšení nabídky práce a přístupu k zaměstnání, dovednostem a kompetencím (hlavní směr 6), zlepšení fungování trhů práce a zvýšení účinnosti sociálního dialogu (hlavní směr 7) a prosazování rovných příležitostí pro všechny, podpora sociálního začleňování a boj proti chudobě (hlavní směr 8). Společná zpráva o zaměstnanosti kromě toho sleduje výsledky členských států v souvislosti se srovnávacím přehledem sociálních ukazatelů, který byl vytvořen v kontextu evropského pilíře sociálních práv. Tento pilíř společně vyhlásily Evropský parlament, Rada a Komise dne 17. listopadu 2017. Vymezuje zásady a práva ve třech oblastech: i) rovné příležitosti a přístup na trh práce, ii) spravedlivé pracovní podmínky a iii) sociální ochrana a začleňování. Sledování pokroku dosahovaného v těchto oblastech se opírá o podrobnou analýzu srovnávacího přehledu sociálních ukazatelů, který je k pilíři připojen. Společná zpráva o zaměstnanosti má tuto strukturu: úvodní kapitola (kapitola 1) je úvodem do problematiky a informuje o hlavních trendech na trhu práce a sociálních trendech v Evropské unii. Kapitola 2 předkládá hlavní výsledky analýzy srovnávacího přehledu sociálních ukazatelů spojeného s evropským pilířem sociálních práv. Kapitola 3 podává podrobný popis klíčových ukazatelů pro jednotlivé země (včetně ukazatelů vybraných ze srovnávacího přehledu sociálních ukazatelů) z hlediska výsledků, výzev a politik, jež provádějí členské státy při uskutečňování hlavních směrů politik zaměstnanosti.

HLAVNÍ SDĚLENÍ Před nástupem krize COVID-19 v EU docházelo k soustavnému, avšak zpomalujícímu se růstu zaměstnanosti. V roce 2019 pokračovala pozitivní výkonnost trhů práce, započatá v roce 2013, zaměstnanost se dále rozrůstala a na konci tohoto roku dosáhla rekordní úrovně. K tomuto hospodářskému růstu doprovázenému tvorbou pracovních míst přispělo reformní úsilí členských států v období po finanční krizi, ačkoli v některých členských státech a regionech i nadále přetrvávaly výzvy včetně těch, které se týkaly začleňování zranitelných skupin na trhu práce. Pandemie COVID-19 tento trend zvrátila a rázem změnila náš způsob práce i života. Vybírá si velkou daň z hlediska lidských životů a způsobila bezprecedentní hospodářský otřes. Reakce evropských a vnitrostátních orgánů byla rychlá. Hlavní politickou prioritou se stala ochrana zdraví a pracovních míst občanů. Členské státy poskytují podporu zejména nejvíce zasaženým skupinám a odvětvím. Díky provádění těchto opatření se zatím podařilo zabránit vzniku obrovské nezaměstnanosti a sociální krize v celé EU. Přesto však nadále přetrvává celá řada nejistot, zejména pokud jde o to, jak dlouho bude pandemie trvat, kdy bude dosaženo udržitelného hospodářského oživení a jaké budou důsledky pro ty nejzranitelnější. Situace v jednotlivých zemích se liší, mimo jiné i v důsledku dědictví minulosti. Členské státy, které čelily závažným sociálně-ekonomickým výzvám již před pandemií, jsou nyní ještě zranitelnější vůči různým vlivům. Provádění evropského pilíře sociálních práv je klíčem k zajištění spravedlivého a inkluzivního oživení. Navrhování politických opatření na podporu pracovníků a domácností se musí řídit zásadami tohoto pilíře ve všech třech rozměrech rovných příležitostí a přístupu na trh práce, spravedlivých pracovních podmínek a sociální ochrany, zdraví a začleňování. Boj proti dopadu pandemie, jakož i příprava na oživení, vyžaduje podporu sociální odolnosti a vzestupné konvergence, která soustřeďuje zájem na občany. Nedávno přijaté hlavní směry politik zaměstnanosti obsahují specifické pokyny zaměřené na zmírnění dopadu pandemie COVID-19 na zaměstnanost a sociální oblast a poskytují členským státům konkrétní pokyny, jak modernizovat instituce trhu práce, vzdělávání a odbornou přípravu a rovněž systémy sociální ochrany a zdravotnictví tak, aby byly inkluzivnější a spravedlivější. Obsahují i nové prvky odrážející priority Unie, zejména pokud jde o sociálně spravedlivou zelenou a digitální transformaci. Přeměnit výzvy v oblasti klimatu a životního prostředí na příležitosti a zajistit, aby tato transformace byla spravedlivá a inkluzivní pro všechny, je jedním z hlavních cílů Zelené dohody pro Evropu. Reakce EU na krizi byla pohotová a silná. Členským státům byla nabídnuta finanční podpora nebývalého rozsahu na zmírnění hospodářského, sociálního a zdravotního dopadu krize a posílení oživení, mimo jiné prostřednictvím nového nástroje SURE, nástroje pro mimořádnou podporu a zvýšené flexibility při využívání fondů politiky soudržnosti v rámci investiční iniciativy pro reakci na koronavirus. Rovněž facilita na podporu oživení a odolnosti, která je ústředním bodem nástroje Next Generation EU, poskytne rozsáhlou finanční podporu reforem a investic zaměřených na podporu tvorby pracovních míst a zvyšování odolnosti ekonomik, společností a zdravotnických systémů EU a jejich lepší přípravu na souběžnou transformaci. To představuje jedinečnou příležitost k podpoře investic do lidí a k urychlení hospodářského oživení. Tato rychlá reakce zapadá do dlouhodobé strategie a přispívá ke schopnosti Unie dosáhnout svých dlouhodobých cílů. Společná zpráva o zaměstnanosti pomáhá členským státům určit prioritní oblasti reforem a investic. Společná zpráva o zaměstnanosti, jejíž vypracování ukládá článek 148 Smlouvy o fungování Evropské unie, poskytuje přehled klíčového vývoje zaměstnanosti a sociální situace v Evropě a provádění hlavních směrů politik zaměstnanosti. Již od doby svého vzniku je nedílnou součástí evropského semestru a v rámci podzimního balíčku zdůrazňuje klíčové výzvy zaměstnanosti a sociálních problémů, které je třeba řešit v daném ročním cyklu. Ve výjimečném evropském semestru 2021 společná zpráva o zaměstnanosti navíc pomůže členským státům stanovit prioritní oblasti pro reformy a investice, které mají být zahrnuty do jejich plánů na podporu oživení a odolnosti, a to v kontextu hlavních směrů politik zaměstnanosti. Ve společné zprávě o zaměstnanosti jsou uvedeny výsledky srovnávacího přehledu sociálních ukazatelů připojeného k evropskému pilíři sociálních práv, které mohou pomoci při přípravě národních plánů. Komise navíc rovněž na základě společné zprávy o zaměstnanosti posoudí podstatu plánů uvedených v analytických dokumentech, které jsou připojeny k návrhům prováděcích aktů Rady. Komise bude rovněž ve spolupráci s Výborem pro zaměstnanost a s Výborem pro sociální ochranu i nadále pozorně sledovat veškerý vývoj na trhu práce a v oblasti sociální situace a pravidelně aktualizovat příslušný monitor výsledků v oblasti zaměstnanosti a monitor výsledků v oblasti sociální ochrany. ********* Krize COVID-19 silně ovlivňuje výsledky na trhu práce v EU. Přestože známky zpomalení byly z údajů o zaměstnanosti patrné již ve druhé polovině roku 2019, u většiny ukazatelů trhu práce došlo při vypuknutí pandemie k přerušení pozitivního trendu. Celková zaměstnanost (která se od poloviny roku 2013 zvýšila o 15 milionů) se mezi čtvrtým čtvrtletím roku 2019 a druhým čtvrtletím roku 2020 snížila o 6,1 milionu osob, což je nejprudší pokles zaznamenaný ve dvou po sobě jdoucích čtvrtletích. Míra zaměstnanosti se v roce 2020 po šesti letech pozitivního vývoje směrem k cíli zaměstnanosti v rámci strategie Evropa 2020 od tohoto cíle opět vzdálila. Urychlené přijetí režimů zkrácené pracovní doby a dalších opatření na zachování trhu práce spolu s poklesem míry ekonomické aktivity doposud vedly jen k mírnému nárůstu míry nezaměstnanosti, který do září 2020 činil jeden procentní bod (p.b.). Nezaměstnanost mladých lidí (15–24 let) se však zvýšila výrazněji než nezaměstnanost u jiných věkových skupin a podíl mladých lidí, kteří nejsou zaměstnaní ani se neúčastní vzdělávání nebo odborné přípravy (NEET), prudce vzrostl. Výrazně zasaženi byli rovněž pracovníci narození mimo EU. Tyto výsledky se v jednotlivých zemích, regionech a odvětvích značně liší a vyžadují pečlivé sledování a politické úsilí, aby se zabránilo ještě negativnějšímu dopadu z krátkodobého hlediska. Masivní využívání režimů zkrácené pracovní doby pomohlo zmírnit důsledky tohoto otřesu na trhu práce. Počet odpracovaných hodin na jednoho pracovníka ve druhém čtvrtletí 2020 prudce poklesl o 11,3 % v porovnání s posledním čtvrtletím roku 2019; zároveň se zvýšily pracovní absence z 9,7 % ve čtvrtém čtvrtletí roku 2019 na 21,8 % ve druhém čtvrtletí roku 2020 (přičemž přibližně polovina tohoto nárůstu byla důsledkem dočasného propouštění). Členské státy již od počátku krize rozšířily režimy zkrácené pracovní doby a/nebo jiné režimy zachování pracovních míst (případně je zavedly, pokud je dříve neměly k dispozici) s cílem omezit ztráty pracovních míst, zabránit rozptylu lidského kapitálu a udržet celkovou poptávku. Evropská unie toto úsilí podporuje pomocí nástroje pro dočasnou podporu na zmírnění rizik nezaměstnanosti v mimořádné situaci (SURE). Mimořádné a synchronizované využívání režimů zkrácené pracovní doby pomohlo řešit bezprostřední důsledky krize a zabránilo skokovému nárůstu nezaměstnanosti. Čím déle však krize trvá, tím vyšší je riziko, že budou dotována pracovní místa ve firmách, které již nejsou životaschopné. Při úvahách o postupném ukončování režimů zkrácené pracovní doby je proto třeba pečlivě zvažovat na jedné straně potřebu chránit firmy a zaměstnance, pokud to bude ekonomická situace vyžadovat, a na straně druhé zavádění politik na podporu strukturálních změn a přerozdělování pracovníků (např. prostřednictvím dobře navržených pobídek k zaměstnávání a rekvalifikačních opatření). Krize COVID-19 narušuje šestiletý pozitivní trend na trhu práce o 6,1 milionu

méně lidí v zaměstnání ve druhém čtvrtletí roku 2020 v porovnání se čtvrtým čtvrtletím roku 2019 72 %

míra zaměstnanosti ve druhém čtvrtletí roku 2020 (o 1,1 p.b. nižší než o rok dříve) 7,5%

míra nezaměstnanosti v září 2020 (o 1 p.b. vyšší než v březnu) –11,3%

odpracované hodiny na pracovníka ve druhém čtvrtletí roku 2020 v porovnání se čtvrtým čtvrtletím roku 2019 Míra aktivity, nezaměstnanosti a NEET v zemích EU-27, v % Odpracované hodiny na pracovníka a nepřítomnost pracovníků v zaměstnání v zemích EU-27 Zdroj: Eurostat, šetření pracovních sil. Údaje očištěné od sezónních vlivů, avšak nikoli od kalendářních vlivů.

Tento hospodářský otřes pociťují jednotlivá odvětví a kategorie pracovníků odlišně. Mezi druhým čtvrtletím roku 2019 a druhým čtvrtletím roku 2020 snížily počet zaměstnanců všechny hospodářské činnosti s výjimkou stavebnictví, avšak nejprudší pokles byl zaznamenán v odvětví pohostinství, v odvětví kultury a zábavy a rovněž v oblasti odborných činností. Pokles zaměstnanosti ovlivnil ve větší míře pracovníky v nestandardních formách zaměstnání, i když mezi jednotlivými zeměmi panovaly výrazné rozdíly. Závažný dopad měl na dočasné zaměstnance, u nichž došlo ve druhém čtvrtletí roku 2020 k meziročnímu poklesu ve výši 16,7 %, přičemž počet zaměstnanců v pracovním poměru na dobu neurčitou zůstal stabilní, a to i díky politické reakci. To se promítlo do významného poklesu podílu dočasných zaměstnanců na celkovém počtu zaměstnanců a opět zde panovaly velké rozdíly mezi jednotlivými zeměmi. Dopad pandemie se u jednotlivých pracovních míst a odvětví lišil 4,2 milionu méně pracovníků s dočasnou pracovní smlouvou mezi druhým čtvrtletím roku 2019 a druhým čtvrtletím roku 2020 Růst zaměstnanosti ve stavebnictví, veřejné správě a činnostech v oblasti informačních a komunikačních technologií Největší pokles v relativním vyjádření v odvětví obchodu, umění a zábavy a zemědělství Zaměstnanci (15–64 let) podle typu smlouvy: procentní změna mezi druhým čtvrtletím roku 2019 a druhým čtvrtletím roku 2020 Zdroj: Eurostat, šetření pracovních sil. Pozn.: *Činnosti dle NACE Rev.2. Kvůli pandemii COVID-19 hrozí členským státům prudký nárůst nezaměstnanosti mladých lidí, což vyžaduje reformy a silnější podporu. Po soustavném poklesu v roce 2019 se nezaměstnanost mladých lidí v celé EU skokově zvýšila z minima 14,9 % v březnu 2020 na 17,1 % v září, přičemž rostla rychleji než celková nezaměstnanost. Krize vedla rovněž k největšímu nárůstu míry osob ve věku 15 až 24 let, které nejsou zaměstnané ani se neúčastní vzdělávání nebo odborné přípravy, ve dvou po sebe jdoucích čtvrtletích od začátku statistické řady Eurostatu v roce 2006 (z 10,4 % na 11,6 % mezi prvním čtvrtletím roku 2020 a druhým čtvrtletím roku 2020). V roce 2019 ukončil každý desátý mladý člověk ve věku 18–24 let vzdělávání nebo odbornou přípravu s kvalifikací nižší než vyšší sekundární vzdělání a více než čtvrtina lidí ve věku 30 až 34 let neměla kvalifikaci s přímým přístupem na trh práce (získanou v rámci sekundárního odborného vzdělávání a přípravy nebo v rámci terciárního vzdělávání). Návrhy doporučení o odborném vzdělávání a přípravě a o Evropském prostoru vzdělávání, vypracované Komisí, stanoví cíle pro zlepšení výsledků dosahovaných jak v odborném vzdělávání a přípravě, tak v terciárním vzdělávání. Vzhledem k tomu, že zvýšení míry NEET z velké části vyplývá z poklesu poptávky po práci, budou mít zásadní význam reformy na podporu vytváření pracovních míst, vzdělávání a dovedností. Klíčový význam bude mít úspěšné zavedení posíleného systému záruk pro mladé lidi, který se bude spoléhat na dobře fungující veřejné služby zaměstnanosti a na systémy vzdělávání a odborné přípravy. U mladých žen spadajících do skupiny NEET, u nichž hraje ekonomická neaktivita významnější úlohu než u mužů, by tyto reformy měly zahrnovat rovněž opatření, která odstraní daňová znevýhodnění práce a pomohou zajistit rovnováhu mezi prací a pečovatelskými povinnostmi (dále viz rovněž níže). Krize COVID-19 vedla k podstatnému nárůstu míry NEET 11,6 %

mladých osob NEET (15–24 let) ve druhém čtvrtletí roku 2020 (o 1,2 p.b. více než v předchozím čtvrtletí) –12%

mladých lidí s nízkou kvalifikací, kteří jsou zaměstnaní, mezi koncem roku 2019 a druhým čtvrtletím roku 2020 26 %

mladých lidí (30–34 let) má kvalifikaci, která jim neumožňuje přímý přístup na trh práce (sekundární odborné vzdělávání a příprava nebo terciární vzdělání) Mladí lidé ve věku 15–24 let, kteří nejsou zaměstnaní ani se neúčastní vzdělávání nebo odborné přípravy (NEET), (2. čtvrtletí roku 2020)

Zdroj: Eurostat, šetření pracovních sil. Rozdíly mezi ženami a muži v zaměstnanosti v posledních pěti letech stagnovaly a rozdíly v odměňování se zmenšily, avšak krize přinesla nová rizika a zdůraznila potřebu reforem a investic. I když se míra zaměstnanosti žen zvýšila, rozdíly v odměňování žen a mužů se od roku 2013 zlepšily jen mírně navzdory tomu, že ženy dosahují v průměru vyššího vzdělání. Ženy jsou vzhledem ke svému nadměrnému zastoupení v hůře placených odvětvích a povoláních obzvláště zranitelné na trzích práce zasažených krizí COVID-19. Rozdíly v zaměstnanosti mezi ženami a muži jsou větší u žen, které mají malé děti: v roce 2019 se potýkaly s negativním rozdílem v zaměstnanosti ve výši 14,3 p.b. oproti ženám bez dětí, zatímco muži ve stejné situaci zaznamenali pozitivní rozdíl 9,6 p.b. Výsledky v oblasti zaměstnanosti jsou horší zejména u starších žen, u žen narozených mimo EU, u žen s nízkou kvalifikací a u žen se zdravotním postižením. Účast žen na trhu práce by bylo možno posílit reformami a investicemi do předškolního vzdělávání a péče, jakož i do služeb dlouhodobé péče, a politikami v oblasti rovnováhy mezi pracovním a soukromým životem, jako je například vyvážená účast žen a mužů na rodičovské dovolené a dovolené za účelem péče. Další reformy a investice by mohly zahrnovat opatření zajišťující rovný kariérní postup, opatření pro transparentnost odměňování a úpravy daňového systému a systému sociálních dávek, jako jsou například daně vybírané z příjmu jednotlivců a nikoli z příjmu domácností, odpočty založené na rodině, závislé manželce či manželovi a převoditelné odpočty. V několika členských státech zůstávají i nadále podstatné rozdíly mezi ženami a muži v oblasti zaměstnanosti a odměňování 11.4 p.b.

rozdíl v zaměstnanosti žen a mužů ve druhém čtvrtletí roku 2020, téměř stabilní od roku 2013



14,3 p.b.

dopad rodičovství na zaměstnanost (nižší míra zaměstnanosti žen s malými dětmi ve srovnání s bezdětnými ženami) Neupravený rozdíl v odměňování žen a mužů v roce 2014 a 2018

(v procentních bodech) Zdroj: Eurostat. Krize bude mít pravděpodobně nepřiměřený dopad na přistěhovalce ze zemí mimo EU, kde bude třeba vyvinout další úsilí k zajištění jejich integrace na trhu práce. U přistěhovalců ze zemí mimo EU došlo v letech 2017 až 2019 ke zlepšení průměrné míry zaměstnanosti (z 61,5 % na 64,2 %). Od začátku krize však tato míra zaměstnanosti výrazně klesla (ve druhém čtvrtletí 2020 na 60,8 %) v důsledku jejich nadměrného zastoupení mezi dočasnými zaměstnanci a v odvětvích silně zasažených krizí, ačkoli během pandemie sehráli zásadní úlohu v klíčových povoláních v přední linii. U první generace migrujících pracovníků navíc existuje větší pravděpodobnost, že budou vykonávat méně kvalifikovaná povolání, i když mají terciární vzdělání. Jejich integraci na trh práce pomáhaly zlepšovat politické reakce členských států v oblasti poskytování jazykových kurzů, přístupu ke vzdělávání a odborné přípravě, poradenství v oblasti trhu práce a uznávání dovedností a kvalifikací. Zachování a posílení těchto politik by napomohlo větší inkluzivnosti oživení a umožnilo by využívat dovednosti a potenciál přistěhovalců včetně uprchlíků. Pro zlepšení sociální odolnosti má zásadní význam řešení příčin segmentace trhu práce, mimo jiné na základě úpravy právních předpisů a zajištění toho, aby byly zavedeny správné pobídky pro zaměstnávání na základě stabilních smluv. Výskyt dočasného zaměstnání se v jednotlivých zemích značně liší, přičemž v této kategorii jsou relativně více zastoupeni mladí lidé a ženy. Členské státy s významným podílem pracovníků na dobu určitou zaznamenaly největší výkyvy zaměstnanosti v průběhu krize. Z tohoto hlediska je pro zvýšení sociální odolnosti a pro podporu spravedlivého a inkluzivního oživení zásadní zajistit, aby smlouvy na dobu určitou podporovaly vstup na trh práce a zároveň sloužily jako „odrazový můstek“ k řádnému zaměstnání. V této souvislosti jsou důležité reformy za účelem modernizace právních předpisů na ochranu zaměstnanosti, mimo jiné v tom smyslu, že stanoví jasné podmínky pro využívání dočasných pracovních smluv, budou předcházet zaměstnaneckým vztahům, které vedou k nejistým pracovním podmínkám, a budou poskytovat správné pobídky pro zaměstnávání na základě smluv na dobu neurčitou. Členské státy by zároveň měly zajistit, aby uchazeči o zaměstnání, kteří mají v pracovní historii nejisté zaměstnání, měli přiměřený přístup k sociální ochraně a zejména k dávkám v nezaměstnanosti prostřednictvím adaptabilních požadavků na způsobilost, a aby měli rovněž možnost odborné přípravy a změny kvalifikace. Řada pracovníků dosud není chráněna přiměřenými minimálními mzdami. Zákonné minimální mzdy často bývají v porovnání s jinými mzdami v ekonomice nízké navzdory tomu, že byly v řadě členských států nedávno zvýšeny. Minimální mzda zpravidla není dostačující ochranou pracovníků před rizikem chudoby. Navíc se vyskytují rozdíly v pokrytí jak v zemích se zákonnou minimální mzdou (z důvodu výjimek pro určité kategorie), tak v zemích, kde se mzdy stanovují výhradně na základě kolektivního vyjednávání (pro pracovníky, na které se nevztahují kolektivní smlouvy). Komise navrhla po konzultaci se sociálními partnery směrnici, jejímž cílem je zajistit, aby byli pracovníci v Unii chráněni přiměřenými minimálními mzdami. Cílem tohoto návrhu je podpořit kolektivní vyjednávání o mzdách ve všech členských státech. V tomto ohledu by země se zákonnými minimálními mzdami měly zavést podmínky pro stanovení minimální mzdy na přiměřené úrovni, které by měly zahrnovat jasná a stabilní kritéria pro stanovení minimální mzdy, orientační referenční hodnoty pro posouzení přiměřenosti a pravidelnou a včasnou aktualizaci. Tyto země se rovněž vyzývají, aby zajistily přiměřené a odůvodněné využívání odchylek a srážek ze zákonné minimální mzdy a účinné zapojení sociálních partnerů do stanovování a aktualizace zákonné minimální mzdy. V neposlední řadě návrh stanoví lepší prosazování a monitorování ochrany formou minimální mzdy stanovené v každé zemi. V průběhu pandemie mělo zásadní význam přizpůsobení pracovních podmínek, které zůstane klíčové i následně; bude vyžadovat investice na pracovišti a reformy s cílem zvýšit dostupnost pružné pracovní doby. Mnoho členských států přizpůsobilo své pracovní podmínky, mimo jiné rozšířením využívání práce na dálku se zvláštním zaměřením na ochranu zranitelných pracovníků. V průběhu této mimořádné situace ohrožující lidské zdraví se ukázalo, že práce na dálku je velmi důležitá pro zajištění kontinuity provozu a zároveň poskytuje širší možnosti, jak se vyrovnat s potřebami zvýšené péče. Může s sebou však přinášet také určitá rizika včetně rizik souvisejících s profesní, fyzickou a duševní pohodou pracovníků pracujících na dálku z domova. Z tohoto hlediska lze říci, že pandemie povede k přehodnocení organizace pracovišť a rovnováhy mezi pracovním a soukromým životem. Existují určité rozdíly v obsahu a pokrytí vnitrostátních předpisů týkajících se práce na dálku, a to včetně podpory informačních a komunikačních technologií (IKT) za tímto účelem. Členské státy by měly na základě stávajících vnitrostátních postupů týkajících se kolektivního vyjednávání zajistit bezpečné a dobře přizpůsobené pracovní prostředí a široce dostupnou pružnou pracovní dobu s cílem umožnit dosažení rovnováhy mezi pracovním, rodinným a soukromým životem Je rovněž zapotřebí věnovat větší pozornost zlepšování pracovních podmínek pracovníků ve zranitelných situacích a přilákání osob vykonávajících nehlášenou práci do formálního zaměstnání. Pandemie rovněž odhalila nedostatky pracovníků v určitých zdravotnických profesích a potřebu upravit nebo zlepšit jejich pracovní podmínky a dovednosti. Výskyt práce na dálku během krize se značně liší podle jednotlivých profilů a odvětví 60 p.b. rozdíl v přístupu k práci na dálku mezi pracovníky s vysokou kvalifikací a pracovníky s nízkou kvalifikací 61% osob žijících ve velkých městech mělo přístup k práci na dálku v porovnání se 41 % osob žijících v malých městech Práci na dálku ve větší míře využívali pracovníci v oblasti vzdělávání a administrativních služeb Práce z domova v průběhu pandemie COVID-19, hlavní charakteristiky zúčastněných pracovníků (EU-27, v %) Zdroj: Eurofound (2020) elektronický průzkum Living, working and COVID-19 (Život, práce a COVID-19). Aktivní politiky na trhu práce mají klíčový význam pro podporu přizpůsobování trhu práce po otřesu způsobeném pandemií COVID-19. Členské státy vstoupily do krize zaměstnanosti s různou mírou dosahu aktivních politik na trhu práce. Podpora hladkých přechodů na trhu práce a zároveň předcházení rizikům další polarizace dovedností má zásadní význam pro růst podporující začlenění. To je obzvláště důležité pro členské státy s dosud vysokou mírou dlouhodobé nezaměstnanosti, která se v důsledku otřesu způsobeného pandemií COVID-19 pravděpodobně ještě zvýší. Členské státy upravily stávající rámce nebo zavedly nové systémy aktivní politiky na trhu práce s cílem lépe reagovat na podmínky trhu práce a podporovat zaměstnanost, průběžné prohlubování dovedností a změny kvalifikace, často s podporou Evropského sociálního fondu. Nyní by mohly mít možnost kombinovat financování z politiky soudržnosti s financováním z facility na podporu oživení a odolnosti s cílem dále podporovat cílené aktivní politiky na trhu práce včetně opatření na prohlubování dovedností a změnu kvalifikace. Klíčem ke zmírnění negativních dopadů krize a k podpoře přechodu nezaměstnaných k novým pracovním místům je přístup k systémům dávek v nezaměstnanosti s odpovídající úrovní dávek a dobou trvání. Poskytování odpovídajících dávek v nezaměstnanosti po přiměřenou dobu, které jsou přístupné všem pracovníkům včetně těch, kteří mají uzavřeny nestandardní smlouvy, je klíčem k podpoře uchazečů o zaměstnání během přechodů. Zvláštní pozornost je třeba zaměřit na osoby s krátkou nebo přerušovanou pracovní historií, protože ty často bývají těmito programy pokryty méně. Některé členské státy v reakci na pandemii posílily své režimy ochrany v nezaměstnanosti. Po změnách ekonomických podmínek bude pravděpodobně nutné tyto režimy dále přezkoumat s cílem udržet přiměřené příjmy a podpořit účinnou aktivaci dotčených osob na trhu práce. Bude nezbytné, aby veřejné služby zaměstnanosti překročily rámec tradičních způsobů práce s cílem řešit nárůst počtu uchazečů o zaměstnání a podporovat jejich přerozdělení mezi povoláními nebo odvětvími. Podíl nezaměstnaných osob využívajících veřejné služby zaměstnanosti při hledání zaměstnání má v posledních letech klesající tendenci, i když mezi jednotlivými členskými státy existují značné rozdíly. Mezi osobami, které vyhledávají pomoc veřejných služeb zaměstnanosti, jsou i nadále nadměrně zastoupeni mladí lidé, osoby s nízkou kvalifikací a starší uchazeči o zaměstnání. V současné situaci může zajištění přiměřené a účinné reakce na potřeby uchazečů o zaměstnání a zaměstnavatelů vyžadovat navýšení kapacity ve vztahu k posílení systémů profilování a k podpoře kapacit v oblasti poradenství a mentoringu pro uchazeče o zaměstnání. Významnou úlohu při posilování jejich kapacity budou hrát investice do aktuálních řešení v oblasti informačních a komunikačních technologií (IKT) a změny kvalifikace zaměstnanců veřejných služeb zaměstnanosti. Silnější podpora založená na individuálních akčních plánech by mohla pomoci osobám zasaženým krizí získat pracovní místa v podmínkách budoucího oživení. Veřejné služby zaměstnanosti mohou hrát klíčovou roli při usnadňování plynulých přechodů a při podpoře rychlého oživení 45 p.b. rozdíl mezi nejvyšší a nejnižší úrovní využívání veřejných služeb zaměstnanosti při hledání zaměstnání v roce 2019 Mezi osobami, které žádají o pomoc u veřejných služeb zaměstnanosti, jsou do značné míry zastoupeni uchazeči o zaměstnání s nízkou kvalifikací a starší uchazeči o zaměstnání. Vysoká míra dlouhodobé nezaměstnanosti před pandemií může ztížit dosahování toho, aby oživení fungovalo pro všechny Podíl nezaměstnaných osob, jež využívají určitou metodu hledání práce (2019) Zdroj: Eurostat, šetření pracovních sil. Sociální dialog a zapojení sociálních partnerů do tvorby politik mají klíčový význam pro podporu spravedlivého a udržitelného oživení a pro podporu růstu podporujícího začlenění. V některých členských státech pomáhají při navrhování a provádění bezprostřední sociálně-ekonomické reakce na krizi COVID-19, která zahrnuje opatření pro rychlé přizpůsobení pracovních režimů, jako je například podpora práce na dálku, a pro ochranu zdraví, příjmů a pracovních míst pracovníků v první linii a nepostradatelných pracovníků, kolektivní smlouvy a sociální dialog. Konzultace se sociálními partnery v reakci na krizi byla i nadále silná v těch členských státech, které mají již nyní dobře rozvinuté struktury sociálního dialogu. V jiných členských státech krize ještě více zhoršila zapojení sociálních partnerů, které bylo omezené již před touto mimořádnou situací ohrožující lidské zdraví. Aby členské státy zajistily účinné a hladké navrhování a provádění svých reformních a investičních programů v rámci nové facility na podporu oživení a odolnosti v období 2021–23, je zcela nezbytné, aby do přípravy svých vnitrostátních plánů na podporu oživení a odolnosti zapojily i sociální partnery. Nerovnosti ve vzdělávání ohrožují sociální soudržnost a růst podporující začlenění a vyžadují reformy k posílení inkluzivnosti vzdělávacích systémů a dosahování lepších výsledků, podporu těch nejzranitelnějších a investice do vzdělávací infrastruktury včetně digitálního vzdělávání. Děti z nižších socioekonomických skupin často čelí při dosahování vzdělání významným problémům. Vykazují podstatně nižší účast na předškolním vzdělávání a péči a na střední škole se jim častěji nedaří dosáhnout základních dovedností v oblasti porozumění textu. Společně se studenty z venkovských oblastí, studenty se zdravotním postižením a s přistěhovalci ze zemí mimo EU jsou rovněž nedostatečně zastoupeny v terciárním vzdělávání. Distanční vzdělávání zavedené v době omezení volného pohybu osob tyto nevýhody zviditelnilo: žáci pocházející z nižších socio-ekonomických vrstev obvykle začínali s horšími digitálními dovednostmi a častěji jim chyběl přístup k počítačům a k internetovému připojení. Prohlubují se rovněž rozdíly mezi ženami a muži v oblasti základních dovedností a dosahování terciárního vzdělání, kde si chlapci vedou hůře než dívky. Existuje zde riziko, že se kombinace těchto faktorů promítne do znevýhodnění po celou dobu pracovního života, a to i s ohledem na již tak velký rozdíl v zaměstnanosti mezi osobami s nízkou kvalifikací a osobami s vysokou kvalifikací (v roce 2019 to bylo 29,1 p.b.). Existuje významná souvislost mezi studijními výsledky, úspěchem na trhu práce a zapojením do společnosti, což zdůrazňuje význam inkluzivního vzdělávání pro zajištění spravedlivého oživení a posílení sociální odolnosti. Reformy by mohly mimo jiné zahrnovat prevenci předčasné diferenciace ve vzdělávání, zavádění podpůrných služeb a cílených finančních programů a služeb pro znevýhodněné školy, rodiny a mladé lidi, podporu lepšího přístupu dětí v nouzi ke vzdělání včetně integrace studentů se zvláštními vzdělávacími potřebami do běžného prostředí a investice do infrastruktury a vybavení. Sociálně-ekonomické znevýhodnění stále silně ovlivňuje účast na vzdělávání a jeho výsledky 36,4 % žáků s horším ekonomickým, sociálním a kulturním zázemím nedosahuje základních dovedností ve čtení 11,3 p.b. rozdíl v zapojení do předškolního vzdělávání a péče u dětí ohrožených chudobou nebo sociálním vyloučením v roce 2016



22,5% mladých lidí narozených mimo EU předčasně ukončuje vzdělávání a odbornou přípravu (v porovnání s 10,2 % v celé EU) Míra nedostatečných výsledků ve čtení podle ekonomického, sociálního a kulturního statusu (v procentních bodech u patnáctiletých, 2018) Pozn.: ESCS znamená ekonomický, sociální a kulturní status. Zdroj: PISA 2018, OECD.

Prohlubování dovedností a změna kvalifikace představují nejvyšší prioritu pro podporu oživení podporujícího začlenění a digitální a zelené transformace. Před krizí označovaly společnosti z EU za nejvýznamnější překážku investic nedostatek kvalifikovaných pracovníků. 20 členských států nesplnilo celounijní cíl do roku 2020 v oblasti vzdělávání dospělých ve výši 15 %. Dospělí s nižší kvalifikací se do učení zapojují podstatně méně, ačkoli ho potřebují nejvíce. Čtvrtina mladých dospělých nedosáhla kvalifikace umožňující přímý přístup na trh práce. Některá odvětví, jako jsou například informační a komunikační technologie, uvádějí značný rozdíl mezi počtem volných pracovních míst a počtem absolventů. V mnoha členských státech je po ukončení formálního vzdělávání stále příliš obtížné získat přístup k dalšímu vzdělávání a odborné přípravě a validace dovedností je i nadále na nedostatečné úrovni. To společně s novými výzvami v oblasti dovedností, které se objevují v souvislosti s digitální a zelenou transformací, svědčí o potřebě podporovat transformaci odborného vzdělávání a přípravy a terciárního vzdělávání. Agenda dovedností pro Evropu a Evropský prostor vzdělávání stanoví politiky pro celoživotní učení, prohlubování dovedností a změnu kvalifikace včetně Paktu pro dovednosti a provádění strategií v oblasti dovedností, prognóz, poradenství a validace. V rámci stěžejní iniciativy „Změna kvalifikace a prohlubování dovedností“ se členským státům důrazně doporučuje, aby kromě financování, které tradičně poskytuje Evropský sociální fond, a v součinnosti s ním navrhly reformy a investice do dovedností, zejména digitálních, pro účely financování v rámci nové facility na podporu oživení a odolnosti. Existuje zde prostor pro posílení účasti na vzdělávání dospělých, které je klíčem k podpoře profesního rozvoje a k úspěšným přechodům mezi zaměstnáními 28,3 p.b. rozdíl mezi mírou zaměstnanosti pracovníků s nízkou a vysokou kvalifikací



6,5 p.b. rozdíl v účasti na vzdělávání dospělých pracovníků s nízkou kvalifikací Ve 20 členských státech se vzdělávání dospělých zúčastnilo méně než 15 % dospělých Polovina dospělých by se podle agendy dovedností pro Evropu měla do roku 2025 zúčastnit vzdělávání dospělých po dobu jednoho roku (v porovnání s 38 % v roce 2016) Míra zaměstnanosti podle úrovně dosaženého vzdělání (% osob ve věku 25 – 64 let v roce 2019) Podíl dospělých a dospělých s nízkou kvalifikací účastnících se vzdělávání (% osob ve věku 20–64 let v roce 2019) Zdroj: Eurostat. Krize COVID-19 ještě více zdůraznila význam posílení digitálních dovedností. Během pandemie se digitální dovednosti ukázaly jako nezbytné pro kontinuitu činností v oblasti podnikání, vzdělávání a odborné přípravy, jakož i pro zajištění přístupu ke službám včetně služeb zdravotní péče pro značnou část občanů EU. Digitální dovednosti budou nabývat na důležitosti z hlediska plného zapojení do trhu práce, společností budoucnosti a podpory zelené a digitální transformace. Pokroku v základních digitálních dovednostech je však dosahováno jen pomalu: navzdory mírnému nárůstu neměly v roce 2019 v EU základní digitální dovednosti více než čtyři osoby z deseti, zejména starší lidé a osoby s nízkou kvalifikací. Navíc zde existuje systémový nedostatek digitálních odborníků a osob s pokročilými digitálními dovednostmi; tento problém je do značné míry způsoben nedostatečným zastoupením žen mezi absolventy terciárního vzdělávání v oblasti přírodních věd, technologií, inženýrství a matematiky a na pracovních místech v odvětví IKT. Přestože si dívky v mladém věku v digitálních dovednostech vedou lépe než chlapci, volí si příslušné studijní nebo profesní dráhy výrazně méně často než chlapci. Reformy na posílení digitálních dovedností zahrnují například aktualizace učebních osnov, zavádění kurzů IKT do základních škol, výuku IKT jako samostatného předmětu v sekundárním vzdělávání, podporu učitelů a školitelů (včetně výuky způsobů, jak podporovat zájem a aspirace dívek), vzdělávací příležitosti dospělých v oblasti digitálních dovedností, opatření zaměřená na zvýšení atraktivity studia v oblasti přírodních věd, technologie, inženýrství a matematiky a informačních a komunikačních technologií (zejména pro dívky), posilování spolupráce mezi podniky, výzkumnými středisky a akademickou obcí a investice do digitální infrastruktury a vybavení. Rozdíly v digitálních dovednostech jsou i nadále významné 46 % osob

ve věku 16–74 let v roce 2019 nemělo základní digitální dovednosti

13,5 milionu

volných pracovních míst v letech 2018 a 2019 vyžadovalo dovednosti související s informačními a komunikačními technologiemi

57 %

společností uvádělo obtíže při náboru odborníků na informační a komunikační technologie v roce 2019 50,9%

učitelů neabsolvovalo v rámci svého formálního vzdělávání odbornou přípravu v oblasti informačních a komunikačních technologií Osoby, jež mají základní nebo vyšší než základní celkové digitální dovednosti (2019, v procentních bodech, osoby ve věku 16–74 let)



Zdroj: Eurostat Celková příjmová nerovnost se v posledních letech před pandemií COVID-19 mírně snížila, ale v posledním desetiletí se ve spodní části spektra rozdělení příjmů zvýšila, což způsobilo obavy týkající se inkluzivnosti hospodářského růstu. V průměru má v EU nejbohatších 20 % domácností příjem, který přibližně pětinásobně přesahuje příjem nejchudších 20 % domácností. V minulých letech se příjmová nerovnost zvýšila více ve spodní části spektra rozdělení příjmů (S50/S20) než v jeho horní části (S80/S50). Automatické stabilizátory a politická opatření přijatá za účelem řešení současné mimořádné situace podle předběžných odhadů až dosud omezovaly dopad pandemie COVID-19 na nerovnost. Řešení příjmové nerovnosti vyžaduje ze strany členských států reformy v různých oblastech politik včetně navrhování systémů daní a dávek, mechanismů stanovování mezd, inkluzivnosti a rovných příležitostí ve vzdělávání a odborné přípravě (již od raného věku) a přístupu k cenově dostupným a kvalitním službám pro všechny. Mělo by být zajištěno posouzení distribučních dopadů politik, zejména ve vztahu k politikám podporujícím souběžnou zelenou a digitální transformaci. I když nerovnost v poslední době klesá, na nejnižší úrovni distribuce příjmů se zvýšila Pětinásobek

představuje poměr podílu příjmů 20 % nejvyšších příjmů k nejnižším 20 % příjmů v roce 2019

21,4%

je podíl na celkových příjmech, který vydělává nejchudších 40 % obyvatelstva, a který se od roku 2015 zvyšuje Koeficient příjmové nerovnosti (S80/S20) a rozdělení podle vysokých a nízkých hodnot tohoto rozložení

Zdroj: přepočet na základě údajů Eurostatu Před krizí COVID-19 klesal počet lidí ohrožených chudobou nebo sociálním vyloučením již sedmým po sobě následujícím rokem, ačkoli pomalý pokrok v zemích s vyšší mírou chudoby svědčí o problémech v oblasti systémů sociální ochrany. V roce 2019 bylo chudobou nebo sociálním vyloučením ohroženo přibližně 92,4 milionu osob, což bylo o 2,3 milionu osob méně než v předchozím roce. Od dosažení nejvyšších hodnot v roce 2012 došlo k největšímu zlepšení u složky silné materiální deprivace, po níž následoval podíl osob žijících v domácnostech s velmi nízkou intenzitou práce, a to z důvodu velmi dobrých výsledků na trhu práce před krizí; naopak snížení míry ohrožení chudobou bylo méně výrazné. Tento pozitivní vývoj však v mnoha členských státech vykazoval určité zpomalení. Chudoba pracujících a intenzita chudoby se pomalu snižovaly, a to i u osob žijících v domácnostech s velmi nízkou intenzitou práce. Vzhledem ke krizi COVID-19 a souvisejícímu nárůstu nezaměstnanosti a ekonomické neaktivity je dosažení cíle strategie Evropa 2020, kterým je snížit nejméně o 20 milionů počet lidí, kteří žijí v chudobě a sociálním vyloučení (v porovnání s rokem 2008), vysoce nepravděpodobné. Současná situace představuje řadu výzev pro systémy sociální ochrany, především pokud jde o udržitelné zajištění přiměřených příjmů a poskytování kvalitních služeb zejména všem těm, kteří je potřebují nejvíce. U nejzranitelnějších skupin zůstala míra chudoby vysoká, zejména u rodin s dětmi, u osob se zdravotním postižením a osob narozených mimo EU, které všechny byly krizí COVID-19 postiženy nepřiměřeně silně. Systémy zdravotnictví, vzdělávání a sociální ochrany, zejména sociální služby, se ocitly pod bezprecedentním tlakem, což ještě více prohloubilo problémy osob v nejzranitelnějších situacích. Riziko chudoby nebo sociálního vyloučení u dětí (mladších 18 let) sice v posledních několika letech klesalo, avšak i nadále zůstávalo o 1 p.b. vyšší než riziko u populace v produktivním věku a v některých členských státech bylo velmi vysoké. Kromě přiměřené úrovně příjmů hraje klíčovou úlohu při podpoře rodin s dětmi i přístup ke službám včetně vzdělání, zdravotní péče a bydlení, který zajišťuje rovné příležitosti v životě. Komise navrhne v roce 2021 evropskou záruku pro děti, která poskytne rámec pro opatření na úrovni EU. Posílenou podporu vyžadují také osoby se zdravotním postižením a osoby narozené mimo EU, neboť čelí vyššímu ohrožení chudobou nebo sociálním vyloučením. Na podporu hospodářského a sociálního začlenění osob se zdravotním postižením bude zaměřena nová strategie o právech osob se zdravotním postižením, kterou Komise zahájí v roce 2021. Předpokládá se, že se zaměří na širokou škálu oblastí, například vzdělávání, zaměstnanost, přiměřenou sociální ochranu, přístupnost a nediskriminaci. Evropský pilíř sociálních práv znovu připomíná právo lidí na přístup ke kvalitním službám. Posílení přístupu ke službám včetně sociálních služeb a komunitních a domácích služeb umožňujících samostatné bydlení a začlenění do společnosti se projeví v řadě nadcházejících iniciativ a oblastí činnosti Komise, jako jsou například již zmíněné strategie a nový akční plán pro integraci a začleňování osob z přistěhovaleckého prostředí. Míra ohrožení chudobou nebo sociálním vyloučením se před krizí COVID-19 snižovala, i když jen pomalým tempem 92,4 milionu

osob ohrožených chudobou nebo sociálním vyloučením v zemích EU-27 v roce 2019, tj. o 2,3 milionu méně než v roce 2018 22,5 % dětí

je ohroženo chudobou nebo sociálním vyloučením 9 % pracovníků

je ohroženo chudobou Míra ohrožení chudobou nebo sociálním vyloučením a její dílčí složky v EU



Zdroj: Eurostat Náklady na bydlení zůstávají pro velkou část domácností i nadále velmi vysoké, a krize proto vyžaduje opatření na ochranu nejzranitelnějších osob. Jednoho Evropana z deseti se týká zatížení příliš vysokými náklady na bydlení. Nejvíce zasaženy jsou domácnosti s nejnižšími příjmy a lidé žijící ve městech. Bezdomovectví, nejextrémnější forma vyloučení z přístupu k bydlení, zaznamenalo ve většině členských států za posledních deset let nárůst. Zdravotní krize tyto potíže s bydlením ještě více zdůraznila. Řada členských států přijala mimořádná opatření na ochranu nejzranitelnějších osob, mimo jiné poskytla nouzové ubytování pro bezdomovce. Reformy členských států by měly klást obzvláštní důraz na investice do renovace obytných budov a sociálního bydlení a na zlepšení přístupu k sociálnímu bydlení. Krize COVID-19 je silnou připomínkou významu systémů sociální ochrany a jejich úlohy při zmírňování hospodářských a sociálních dopadů poklesu hospodářské činnosti. V důsledku krize COVID-19 se pravděpodobně zvýší počet osob, které budou pobírat dávky v nezaměstnanosti a další podporu příjmů, což bude představovat zátěžový test našich systémů sociální ochrany. Jednotlivé země rozšířily a posílily své stávající systémy a dočasně rozšířily své podmínky způsobilosti. Ve fázi oživení je zapotřebí trvalého úsilí v zájmu zachování a posílení sociální ochrany pro všechny udržitelným způsobem. V návaznosti na reakci na krizi je potřeba dále na strukturálním základě zlepšovat ochranu osob samostatně výdělečně činných a pracovníků v nestandardním pracovním poměru v souladu s doporučením o přístupu k sociální ochraně. Reformy by se měly zabývat mimo jiné pokrytím, přiměřeností a převoditelností práv na sociální ochranu a podporou integrace těch, kteří jsou schopni pracovat, na trh práce. Ve většině členských států je úroveň minimálního příjmu pod prahem ohrožení chudobou Sociální transfery (vyjma důchodů) v průměru snižují chudobu o 32,7 %

63,9%

obyvatel EU ohrožených chudobou pobíralo v roce 2018 nějaký druh dávek Čistý příjem příjemců s minimálním příjmem (příjmový rok: 2018) Zdroj: přepočet na základě údajů OECD a Eurostatu Pandemie COVID-19 vystavila systémy zdravotní a dlouhodobé péče členských států bezprecedentnímu tlaku. Reakceschopnost našich systémů zdravotní péče v krizových situacích byla často vystavena tlaku a zhoršily se stávající strukturální problémy související s účinností, dostupností a odolností zdravotní péče. Ty se týkají například nedostatečného financování investic do zdravotnictví (včetně připravenosti na krize a reakcí na ně), omezené koordinace a integrace péče, nedostatečné primární péče, přetrvávajících překážek přístupu ke zdravotní péči a neuspokojené potřeby zdravotní péče. Tyto obtíže silně zasáhly ty nejzranitelnější osoby. Jak je zmíněno výše, pandemie rovněž zvýraznila nedostatky pracovníků v určitých zdravotnických profesích a důležitost úpravy nebo zlepšení jejich pracovních podmínek a dovedností. Reformy by měly zahrnovat zejména posílení kapacit zdravotní péče v členských státech (zejména schopnost řízení při prudkém nárůstu počtu případů a krizového řízení), lepší koordinaci lůžkové, ambulantní a primární péče, prohlubování dovedností a změna kvalifikace zdravotnických pracovníků a zlepšení jejich pracovních podmínek, digitální zdravotnictví a snížení přímých výdajů domácností. Pandemie silně ovlivnila také systémy dlouhodobé péče vzhledem k vysoké zranitelnosti jejich uživatelů a pracovníků vůči COVID-19. Upozornila na problémy systémů dlouhodobé péče, které se pohybují od obtížných situací pracovníků a neformálních pečovatelů až po přerušení služeb a problémy s kapacitou. Reformy by se měly týkat mimo jiné preventivních opatření, jako je například aktivní a zdravé stárnutí, a opatření reaktivních, jako je například nastavení správně integrovaných služeb zdravotní a sociální péče, rozšíření přístupu a pokrytí zejména ve vztahu k domácí péči a ke komunitním službám, prohlubování dovedností a změna kvalifikace pracovníků a podpora integrovaných pečovatelských služeb a nezávislého života. V několika členských státech je přístup ke zdravotní péči ovlivněn úrovní příjmů 1,8 % obyvatel EU uvádělo v roce 2019 před krizí COVID-19 subjektivně neuspokojené potřeby zdravotní péče v 11 členských státech přímé výdaje domácností činí více než 20 % výdajů na zdravotnictví Subjektivně neuspokojená potřeba zdravotní péče podle úrovně příjmů, 2019 Zdroj: přepočet na základě údajů Eurostatu Demografická změna představuje i nadále dlouhodobé problémy pro důchodové systémy. Přiměřenost důchodů zůstala v roce 2019 celkově stabilní. Příjmy z důchodů se v poměru k příjmům z práce mírně zhoršily, přičemž podíl starších lidí trpících silnou materiální deprivací i nadále klesal. Rozdíl ve výši důchodů žen a mužů zůstává i nadále značný, a to i navzdory postupnému poklesu v posledních deseti letech. Dopad krize na zaměstnanost a příjmy z práce, zejména u pracovníků v nestandardním pracovním poměru a osob samostatně výdělečně činných, v dlouhodobém horizontu zvyšuje rizika pro přiměřenost důchodů. Reformy by se měly zaměřit na vybudování inkluzivních a udržitelných důchodových systémů a poskytovat dostatečný přístup a příležitosti k úsporám stejně mužům jako ženám, jakož i osobám s různými typy smluv a hospodářských činností, a zároveň zajišťovat přiměřený minimální příjem ve stáří. Členské státy by měly přijmout opatření s cílem řešit výzvy v oblasti zaměstnanosti, dovedností a sociální politiky, uvedené v této společné zprávě o zaměstnanosti. Analýza uvedená v této zprávě zdůrazňuje řadu prioritních oblastí pro reformy a investice. Jejich cílem by měla být podpora vytváření pracovních míst, usnadnění přechodů od nezaměstnanosti k zaměstnanosti a přechodů mezi odvětvími, zlepšení ekonomické a sociální odolnosti a zmírnění dopadu krize na zaměstnanost a sociální situaci. Podporu při urychlování provádění politických opatření v těchto oblastech členským státům poskytuje financování EU, mimo jiné prostřednictvím Evropského sociálního fondu plus (včetně dalších zdrojů, které poskytuje REACT-EU) a nové facility na podporu oživení a odolnosti. V souladu s hlavními směry politik zaměstnanosti se členské státy vyzývají, aby:

-zachovaly režimy zkrácené pracovní doby tak dlouho, jak to bude nutné, a propojily je s režimy prohlubování dovedností / změny kvalifikace; jakmile to podmínky dovolí, zavedly podporu přesunu pracovních sil (např. prostřednictvím dobře navržených pobídek k zaměstnávání), zejména směrem k zelené a digitální ekonomice, a současně poskytovaly pracovníkům během tohoto přechodu ochranu; -zajistily, aby pracovní prostředí bylo bezpečné a dobře uzpůsobené novým požadavkům na sociální distancování, a aby bylo široce dostupné flexibilní uspořádání pracovní doby. -posílily podporu trhu práce a příležitostí k prohlubování dovedností s cílem řešit nárůst nezaměstnanosti mladých lidí, především podporou učňovského vzdělávání (zejména v malých a středních podnicích), dotacemi na nábor pracovníků a infrastrukturou, technologiemi a vybavením pro učení; -investovaly do veřejných služeb zaměstnanosti, zejména s cílem zvýšit jejich kapacitu, modernizovat jejich infrastrukturu IKT, posílit systémy profilování a vybavit zaměstnance odpovídajícími dovednostmi; -podporovaly kolektivní vyjednávání a sociální dialog; zajistily podmínky pro stanovení odpovídající úrovně zákonných minimálních mezd, pokud jsou zavedeny, na základě jasných a stabilních kritérií, pravidelných a včasných aktualizací a za účinného zapojení sociálních partnerů; -reformovaly regulaci trhu práce, jakož i systémy daní a dávek, s cílem zajistit snížení segmentace trhu práce a podporu kvalitních pracovních míst v době oživení; zajistily, aby pracovníci v nestandardních formách zaměstnání a osoby samostatně výdělečně činné získali přístup k sociální ochraně; -investovaly do změny kvalifikace a prohlubování dovedností, zejména v oblasti digitálních dovedností, na základě posilování systémů odborného vzdělávání a přípravy, podpory rozsáhlých mnohostranných partnerství veřejného a soukromého sektoru v rámci Paktu pro dovednosti, poskytování účinnějších pobídek podnikům a pracovníkům, aby se zapojili do prohlubování dovedností a změny kvalifikace, investic do infrastruktury a vybavení včetně digitálního a podpory učitelů a školitelů; zajistily rovný přístup ke vzdělávání a odborné přípravě; -investovaly do udržitelné sociální ochrany pro všechny, podporovaly reformy vedoucí k udržení a posílení úrovní ochrany a zlepšovaly ochranu těch, na něž se dosud žádná nevztahuje; zajistily příslušné dávky, převoditelnost práv, přístup ke službám a podporu začlenění práceschopných osob na trh práce; investovaly do kvality a dostupnosti předškolního vzdělávání a péče a služeb dlouhodobé péče; posoudily distribuční dopady politik; -investovaly do renovace obytných nemovitostí a sociálních bytů; případně usnadnily přístup k sociálnímu a cenově dostupnému bydlení; -investovaly do kapacity systému zdravotní péče včetně nouzové kapacity, primární péče, koordinace péče, zdravotnického personálu a elektronického zdravotnictví; snížily přímé výdaje domácností, zlepšily pokrytí zdravotní péče a podporovaly prohlubování dovedností a změnu kvalifikace zdravotnických pracovníků.

1.PŘEHLED TRHU PRÁCE, SOCIÁLNÍCH TRENDŮ A VÝZEV V EVROPSKÉ UNII Tento oddíl podává přehled o trhu práce a sociálních trendech a výzvách v Evropské unii na souhrnné úrovni. 1.1 Trendy na trhu práce Hospodářský růst v roce 2019 nadále podporoval tvorbu pracovních míst, ačkoli pomalejším tempem než v uplynulých letech. Ve čtvrtém čtvrtletí roku 2019 bylo v zemích EU-27 zaměstnáno 209,3 milionu lidí (o 1,9 milionu více než ve čtvrtém čtvrtletí roku 2018), což je nejvyšší úroveň, které kdy bylo dosaženo. Hlavní hnací silou růstu zaměstnanosti v tomto období byli i nadále starší a vysoce kvalifikovaní pracovníci, což podpořilo nárůst celkové míry zaměstnanosti osob ve věku 20–64 let v roce 2019 na 73 %. Ve čtvrtém čtvrtletí roku 2019 dosáhla nezaměstnanost rekordního minima 6,5 %. Snižovala se i nezaměstnanost mladých lidí a dlouhodobá nezaměstnanost, ačkoli v některých členských státech byly dané hodnoty stále vysoké. Krize COVID-19 zvrátila pozitivní trend zaměstnanosti v zemích EU-27 za posledních šest let. Hospodářská recese vyvolaná pandemií měla silný dopad na trh práce. V prvních dvou čtvrtletích roku 2020 se zrychlilo snižování celkové zaměstnanosti, jejíž hodnota ve druhém čtvrtletí roku 2020 klesla až na 203,1 milionu. Vzhledem k tomu, že počet zaměstnaných osob se snížil přibližně o 6,1 milionu (nebo o 2,9 %), jednalo se od roku 1995 o nejprudší pokles, který byl zaznamenán ve dvou po sobě jdoucích čtvrtletích. Očekává se, že se celková zaměstnanost ročně po navýšení o 1 % v roce 2019 v roce 2020 sníží o 4,5 % a v roce 2021 se opět zvýší o 1,8 %, přičemž existuje značné riziko nepříznivého vývoje této prognózy v závislosti na vývoji šíření pandemie. Míra zaměstnanosti osob ve věku 20–64 let se snižovala navzdory pohotové reakci v oblasti politik a opatřením přijatým s cílem udržet ztráty pracovních míst. V roce 2019 se míra zaměstnanosti v zemích EU-27 nadále zvyšovala v průměru až na 73,1 % (v eurozóně na 72,7 %), což bylo o 0,7 p.b. více než v roce 2018 (v EU i v eurozóně; graf 1). Po dosažení nejvyšší hodnoty 73,3 % ve druhém čtvrtletí roku 2019 však začala ve druhé polovině roku pomalu klesat. S vypuknutím krize COVID-19 poklesla míra zaměstnanosti ve druhém čtvrtletí roku 2020 na 72 %, což je o 1,1 procentního bodu (p.b.) méně než ve čtvrtém čtvrtletí roku 2019 a o 1,3 p.b. pod úrovní zaznamenanou ve druhém čtvrtletí roku 2019. V eurozóně byl tento pokles výraznější, přičemž míra zaměstnanosti ve druhém čtvrtletí roku 2020 dosáhla 71,4 %, tudíž byla o 1,2 p.b. nižší než ve čtvrtém čtvrtletí roku 2019 a o 1,5 p.b. nižší než ve druhém čtvrtletí roku 2019. Míra zaměstnanosti žen se snížila méně výrazně (o 0,9 p.b. v zemích EU-27 a o 1 p.b. v eurozóně), než tomu bylo u mužů (o 1,1 p.b., resp. o 1,3 p.b.), i když rozdíl mezi nimi zůstává v zásadě na úrovni před pandemií (v roce 2019 činil 11,7 p.b.), a i nadále se přibližuje hodnotě 11,4 p.b. dosažené ve druhém čtvrtletí roku 2020). Po šesti letech pozitivního vývoje směrem k 75% cíli strategie Evropa 2020 se míra zaměstnanosti začala od tohoto cíle vzdalovat, přičemž přetrvává vysoká míra nejistoty ohledně dalšího vývoje hospodářské činnosti a souvisejících dopadů na zaměstnanost. Graf 1: Pandemie způsobila na trhu práce velký otřes, neboť přerušila šestileté období nepřetržitého dosahování pozitivních výsledků Míra zaměstnanosti a míra nezaměstnanosti v EU a eurozóně

*průměr za první a druhé čtvrtletí roku 2020, očištěný od sezónních vlivů. Zdroj: Eurostat, šetření pracovních sil. V porovnání se závažností utrpěného otřesu v oblasti HDP přinesla tato krize na míry nezaměstnanosti v celé Evropě jen omezený dopad. Míra nezaměstnanosti v průběhu roku 2019 průběžně klesala jak v EU, tak v eurozóně (graf 1). Ve druhém čtvrtletí roku 2020 bylo nezaměstnaných 6,7 % aktivního obyvatelstva, což je o 0,2 p.b. méně než ve čtvrtém čtvrtletí roku 2019 (nejnižší úroveň, která kdy byla v zemích EU-27 zaznamenána) a na stejné úrovni jako ve druhém čtvrtletí roku 2019. Míra nezaměstnanosti v eurozóně byla vyšší, ve druhém čtvrtletí roku 2020 činila 7,3 %, tj. byla stejná jako ve čtvrtém čtvrtletí roku 2019, ale o 0,2 p.b. nižší než ve druhém čtvrtletí roku 2019. Při pohledu na členění podle věkových skupin jsou však rozdíly výraznější. Míra nezaměstnanosti se zvýšila zejména u mladých lidí (ve věku 15–24 let) poté, co v roce 2019 nastal pokles v porovnání s předchozím rokem. V období mezi čtvrtým čtvrtletím roku 2019 a druhým čtvrtletím roku 2020 se v zemích EU-27 zvýšila o 1,2 p.b. a v eurozóně o 1,1 p.b. Naproti tomu u osob ve věku 55–74 let se nezaměstnanost fakticky snížila (–0,4 p.b., resp. –0,5 p.b.). Při pohledu na měsíční údaje vykazovala celková míra nezaměstnanosti od vypuknutí pandemie stabilní nárůst a loni v září dosáhla v zemích EU-27 hodnoty 7,5 % (v eurozóně to bylo 8,3 %). To znamená, že v zemích EU -27 bylo v té době 16 milionů nezaměstnaných, což je o 1,8 milionu více než ve stejném měsíci roku 2019 (v eurozóně to činilo 13,6 milionu a nárůst o 1,4 milionu). Vysvětlením této pomalé reakce v oblasti nezaměstnanosti by mohly být dva hlavní důvody. Za prvé došlo k významnému snížení počtu odpracovaných hodin na zaměstnanou osobu (většinou díky rychlému přijetí opatření v oblasti zkrácené pracovní doby) a v několika členských státech byla uložena omezení propouštění, což pomohlo omezit snižování stavů. Za druhé, závažnost ekonomického otřesu uvrhla mnoho nezaměstnaných osob do neaktivity (tzv. efekt „odrazeného pracovníka“). Mezi členskými státy však panuje značná různorodost (viz graf 2 a oddíl 3.1.1). Ve druhém čtvrtletí roku 2020 se dlouhodobá nezaměstnanost týkala 2 % aktivního obyvatelstva, což znamenalo historicky nejnižší úroveň v zemích EU-27 (v eurozóně to bylo 2,4 %). Potenciální dopad krize na tento ukazatel se projeví až s určitým zpožděním Celkový počet odpracovaných hodin zaznamenal prudký pokles, který do značné míry souvisel s přijetím opatření proti šíření nákazy v rámci boje s pandemií. Pandemie COVID-19 přerušila pozitivní trend, který začal oživením v roce 2013. Celkový počet odpracovaných hodin v ekonomice se ve čtvrtém čtvrtletí roku 2019 zvýšil až na maximum přibližně 85 miliard. Následně pak zaznamenal prudký pokles (mezičtvrtletní), a to v prvním čtvrtletí roku 2020 o 3,1 % a ve druhém čtvrtletí roku 2020 o 10,7 %. Počet hodin odpracovaných na zaměstnanou osobu v zemích EU-27, který již dříve vykazoval klesající trend (graf 2), se v prvním čtvrtletí roku 2020 snížil o 2,7 % a ve druhém čtvrtletí roku 2020 o 10,1 % (mezičtvrtletní změny). Tento prudký pokles je z velké části důsledkem rozsáhlého využívání režimů zkrácené pracovní doby nebo dočasného propouštění společně s omezeními propouštění, které uložily některé členské státy s cílem pomoci zachovat zaměstnanost. Trvalý dopad na počet odpracovaných hodin však může mít také související narušení zaměstnanosti v důsledku pandemie. Tuto tendenci by mohly zhoršit i dlouhodobé trendy, jako je vysoký podíl práce na částečný úvazek, práce na vyžádání v rámci digitálních platforem a strukturálnější posun zaměstnanosti směrem k odvětvím méně náročným na pracovní sílu. Graf 2: Pandemie výrazně ovlivnila trendy v oblasti zaměstnanosti a odpracovaných hodin Růst zaměstnanosti (15–64 let) a odpracovaných hodin na zaměstnanou osobu v zemích EU-27 a v eurozóně (kumulativní změna, čtvrtletní údaje – index 4. čtvrtletí roku 2008 = 100) Zdroj: Eurostat, národní účty, údaje očištěné od sezónních a kalendářních vlivů (výpočty GŘ EMPL). Účast na trhu práce během pandemie prudce klesla. Míra ekonomické aktivity u věkové skupiny 20–64 let dosáhla ve druhém čtvrtletí roku 2019 maximální úrovně, která v zemích EU-27 činila 78,4 % a v eurozóně 78,8 %, a následně pak ve druhém čtvrtletí roku 2020 poklesla v zemích EU-27 na 77 % a v eurozóně na 76,9 %, přičemž mezi jednotlivými zeměmi existovaly významné rozdíly. Míry ekonomické aktivity i míry zaměstnanosti se ve většině členských států snížily (viz graf 3 a kapitola 3.1). Tento pokles nevykazoval významné rozdíly podle pohlaví (u mužů činil –1,4 p.b. v zemích EU-27 a –1,9 p.b. v eurozóně a u žen –1,5 p.b. v zemích EU-27 a –1,8 p.b. v eurozóně). Výrazněji se však projevil u kohort mladých lidí (15–24 let) v porovnání se staršími pracovníky (55–64 let). Graf 3: Dopad pandemie byl v jednotlivých členských státech vnímán odlišně Míra zaměstnanosti, nezaměstnanosti a ekonomické aktivity v zemích EU-27: kumulativní změna (v p.b.) mezi čtvrtým čtvrtletím roku 2019 a druhým čtvrtletím roku 2020 Zdroj: Eurostat, šetření pracovních sil. Údaje očištěné od sezónních vlivů, avšak nikoli od kalendářních vlivů. Míra volných pracovních míst se výrazně snížila a její pokles započal již před krizí COVID-19. Z Beveridgeovy křivky (graf 4) vyplývá silný pokles počtu volných pracovních míst spolu s mírným zvýšením nezaměstnanosti (15-74 let). V zemích EU-27 činila míra volných pracovních míst ve druhém čtvrtletí roku 2020 1,6 %, což znamenalo pokles oproti 1,9 % v prvním čtvrtletí roku 2020 a 2,3 % ve druhém čtvrtletí roku 2019. Tento poslední vývoj nalomil mírný, i když konstantní nárůst míry volných pracovních míst zaznamenaný mezi rokem 2014 a začátkem roku 2019 (z 1,3 % v prvním čtvrtletí roku 2014 na 2,3 % v prvním čtvrtletí roku 2019) před krizí. V těchto nových souvislostech se předpokládá, že klíčovou úlohu při vytváření odolných a konkurenceschopných trhů práce bude hrát lepší slaďování pracovníků a pracovních míst (viz oddíl 3.3). I když se situace v oblasti poptávky po pracovní síle v jednotlivých členských státech značně liší, bude mít na vývoj míry volných pracovních míst v období po krizi významný vliv schopnost identifikovat změny potřeb v oblasti dovedností a připravit se na ně. Graf 4: Počet volných pracovních míst se snižuje, zatímco nezaměstnanost mírně roste Beveridgeova křivka pro EU, 2008–2020, čtvrtletní údaje Zdroj: Eurostat, šetření pracovních sil a statistika volných pracovních míst. Pozn.: Údaje očištěné od sezónních vlivů (s výjimkou míry volných pracovních míst v letech 2008 a 2009).

Hospodářský otřes ovlivnil zaměstnanost ve všech odvětvích, avšak mezi jednotlivými hospodářskými činnostmi byly významné rozdíly. U všech hospodářských činností s výjimkou stavebnictví (klasifikace NACE) došlo mezi druhým čtvrtletím roku 2020 a druhým čtvrtletím roku 2019 ke snížení zaměstnanosti. V absolutních číslech jsou nejvíce zasaženými činnostmi v zemích EU-27 „velkoobchod a maloobchod, ubytování a doprava“ (o 2,8 milionu zaměstnaných osob méně oproti druhému čtvrtletí roku 2019; snížení o 5,5 %), po nichž následují „profesní, vědecké a technické činnosti“ (tj. administrativní a podpůrné služby), v nichž bylo v porovnání se druhým čtvrtletím roku 2019 zaměstnáno o milion osob méně (snížení o 3,6 %). V relativním vyjádření došlo k největšímu snížení v kategorii „kulturní, zábavní a rekreační činnosti“ (o 5 %,) a „zemědělství, lesnictví, rybářství“ (o 4,3 %). V případě zemědělství mohl dopad pandemie na zaměstnanost urychlit jeho dlouhodobý sestupný trend. Počet osob zaměstnaných ve stavebnictví však v porovnání s druhým čtvrtletím roku 2019 vykazoval mírný nárůst (o 0,4 %). Jedněmi z těch, které zhoršení situace na trhu práce postihlo nejvíce, jsou mladí lidé, ačkoli zde existují značné rozdíly mezi členskými státy. V roce 2019 se míra zaměstnanosti mladých lidí (ve věku 15–24 let) v zemích EU-27 zvýšila až na 33,5 %, což je o 0,6 p.b. více než v roce 2018 (v eurozóně to bylo 34 % a 0,6 p.b.). Po vypuknutí krize COVID-19 se mezi druhým čtvrtletím roku 2019 a druhým čtvrtletím roku 2020 snížila o 1,6 p.b. na 31,2 % (v eurozóně o –1,5 p.b. na 31,8 % ve druhém čtvrtletí roku 2020). Míra nezaměstnanosti mladých lidí (ve věku 15–24 let), která dosáhla svého minima již dříve v roce 2019, se mezi čtvrtým čtvrtletím roku 2019 a druhým čtvrtletím roku 2020 v zemích EU-27 zvýšila o 1,4 p.b. (v eurozóně o 1,2 p.b.). Celkem bylo v EU ve druhém čtvrtletí roku 2020 bez zaměstnání 2,8 milionu mladých lidí a tento počet by se zvýšil na 5,4 milionu, pokud bychom do něho zahrnuli i všechny osoby, které nejsou zaměstnané ani se neúčastní vzdělávání nebo odborné přípravy (NEET). Čtvrtletní míra NEET se v uplynulém roce zvýšila tak, že ve druhém čtvrtletí roku 2020 dosahovala v EU 11,6 % a v eurozóně 12 % (oproti minimu 9,8 %, resp. 9,9 % ve druhém čtvrtletí roku 2019). Starší pracovníci přečkali dopad pandemie z hlediska výsledků na trhu práce lépe. V průběhu roku 2019 se míra ekonomické aktivity starších pracovníků (ve věku 55–64 let) i nadále zvyšovala. Ve druhém čtvrtletí roku 2020 činila 62,2 %, což znamenalo jen mírné snížení (0,2 p.b.) oproti druhému čtvrtletí roku 2019, ale stále byla o 9,3 p.b. vyšší než ve druhém čtvrtletí roku 2013, kdy začalo předchozí oživení. Míra nezaměstnanosti (osob ve věku 55–74 let) zůstávala na nízké úrovni a vykazovala setrvale klesající trend (4,4 % ve druhém čtvrtletí roku 2020 v porovnání s 4,8 % o rok dříve), což může svědčit o odrazujícím účinku mezi staršími uchazeči o zaměstnání. Naproti tomu míra zaměstnanosti (ve věkové skupině 55–64 let), která ve druhém čtvrtletí roku 2020 činila 59,2 % (po stabilním nárůstu o 10,6 p.b. od druhého čtvrtletí roku 2013) se drží na relativně stabilnější úrovni, než tomu je u ostatních věkových skupin; například v porovnání se druhým čtvrtletím roku 2019 nedošlo k žádné změně (zatímco počet zaměstnaných mladých lidí ve věku 15–24 let se za stejné období snížil o 2,5 p.b.). Míra zaměstnanosti dospělých osob v hlavní věkové skupině (25–54 let) se snížila o 1,1 p.b., což ve druhém čtvrtletí roku 2020 znamenalo 79,4% míru zaměstnanosti. Míra zaměstnanosti žen byla zasažena otřesem v důsledku pandemie COVID-19 o něco méně než u mužů, ale rozdíly mezi pohlavími přetrvávají i nadále a do budoucna bude nezbytné je sledovat. V roce 2019 se míra zaměstnanosti žen zvýšila na 67,3 %, tj. o 0,8 p.b. více než v předchozím roce. Ve druhém čtvrtletí roku 2020 vykazovala míra zaměstnanosti žen mírnější pokles (–1 p.b. v porovnání s prvním čtvrtletím roku 2020 a –1,2 p.b. v porovnání s druhým čtvrtletím roku 2019), než tomu bylo u mužů (–1,3 p.b., resp. –1,5 p.b.). Tento nedávný vývoj však nevedl k výraznému snížení rozdílu v zaměstnanosti žen a mužů, který ve druhém čtvrtletí roku 2020 činil 11,4 p.b. (tj. o něco málo méně než 11,7 p.b. zaznamenaných ve druhém čtvrtletí roku 2019). Dopad krize na výsledky v oblasti zaměstnanosti podle pohlaví vyžaduje pečlivé sledování, neboť snížení tohoto rozdílu může být spíše důsledkem významnějšího – a dočasného – dopadu pandemie na zaměstnanost mužů, než silnějšího spojení žen s trhem práce. Rozdíl v zaměstnanosti se ve druhém čtvrtletí roku 2020 u žen ve věku 25–49 let snížil na 11,5 p.b., zatímco u žen ve věku 55–64 let činil 13 p.b. V roce 2019 činil tento rozdíl u žen s nízkou kvalifikací 22,1 p.b. což bylo výrazně více než u žen se střední kvalifikací (12,1 p.b.) a u žen s vysokou kvalifikací (6,4 p.b.). Pandemie silně ovlivnila míru zaměstnanosti osob narozených mimo EU. V období před krizí tento ukazatel (ve věkové skupině 20–64 let) stabilně rostl až do roku 2019. Ve druhém čtvrtletí roku 2020 se pak snížil na 60,8 % (o 3,6 p.b. méně než ve druhém čtvrtletí roku 2019), což v absolutních hodnotách odpovídalo poklesu o 1,4 milionu osob (z 16,2 milionu ve druhém čtvrtletí roku 2019 na 14,8 milionu ve druhém čtvrtletí roku 2020), a v relativních hodnotách téměř o 9 %. Počet pracovníků v nestandardních formách zaměstnání se sice snižuje, ale je i nadále značný, z čehož vyplývá individuální i sociální zranitelnost s ohledem na přizpůsobování na trhu práce. Z celkového počtu zaměstnanců (ve věku 15–64 let) v zemích EU-27 v roce 2019 (167 milionů) bylo téměř 85 % zaměstnáno na základě smlouvy na dobu neurčitou (+1,3 % v porovnání s rokem 2018), přičemž zbývajících 25,2 milionu zaměstnanců mělo uzavřenu smlouvu na dobu určitou (–1,3 % v porovnání s rokem 2018). V důsledku pandemie se pokles počtu dočasných zaměstnanců ještě zvýraznil. Přibližně 21,2 milionu zaměstnanců (ve věku 15–64 let, očištěno od sezónních vlivů) v zemích EU-27 mělo ve druhém čtvrtletí roku 2020 uzavřeny dočasné pracovní smlouvy, což v porovnání s předchozím rokem představovalo pokles o 4,1 milionu. V důsledku toho se podíl dočasných pracovních smluv na celkové zaměstnanosti ve druhém čtvrtletí roku 2020 snížil na 11,1 % (tj. pokles o 2,9 p.b. v porovnání se situací o rok dříve). V eurozóně zůstává tento podíl i nadále mírně vyšší, tj. 11,7 %. Podíl pracovníků na částečný úvazek (15–64 let) na celkové zaměstnanosti se snížil o 1,4 p.b. (na 17 % ve druhém čtvrtletí roku 2020) a ještě výraznější snížení zaznamenal v eurozóně (o 1,8 p.b.). Z toho se podíl pracovníků nedobrovolně zaměstnaných na částečný úvazek v letech 2018 a 2019 snížil o 1,5 p.b. a v současné době je o 6,2 p.b. nižší než jeho nejvyšší hodnota v roce 2014 (32,7 %), přičemž v eurozóně je toto číslo o něco vyšší (26,9 % v roce 2019). Počet zaměstnaných osob, které měly druhé zaměstnání, se v roce 2019 i nadále průběžně zvyšoval (8,2 milionu osob v roce 2019 oproti 7,8 milionu osob v roce 2014). Graf 5: Rozdíly v dopadu krize podle pohlaví a věku Míra zaměstnanosti (domácí pojetí) ve skupinách v EU podle pohlaví a věku, údaje očištěné od sezónních vlivů Zdroj: Eurostat, šetření pracovních sil. Úroveň dosaženého vzdělání zůstává i nadále klíčovým předpokladem ke zlepšení zaměstnatelnosti a výsledků na trhu práce. Před pandemií i nadále trvale rostl počet zaměstnaných osob (ve věku 25–64 let) s vysokoškolským vzděláním (mezi lety 2018 a 2019 o 0,5 p.b.), což vedlo k dosažení odpovídající míry zaměstnanosti ve výši 86,2 %. Míra zaměstnanosti pracovníků se střední kvalifikací (tj. pracovníků s vyšším sekundárním vzděláním) v roce 2019 činila 76,5 %. Tato hodnota znamenala v porovnání s předchozím rokem nárůst o 0,5 p.b. a byla o 4,7 p.b. vyšší než v roce 2014. Tyto změny odrážejí skutečnost, že se poptávka po pracovní síle postupně přesunuje směrem k vyšším úrovním dovedností včetně dovedností digitálních. Tomuto trendu často odpovídá vyšší průměrná úroveň dovedností mezi novými kohortami vstupujícími na trh práce. Podíl pracovníků s nízkou kvalifikací (tj. s nižším sekundárním nebo nižším vzděláním) se v posledním roce zvýšil o 0,7 p.b. (a v letech 2017 až 2018 o 1 p.b.). V roce 2019 činila míra zaměstnanosti této skupiny osob 56,3 %. Rozdíl v zaměstnanosti mezi osobami s nízkou kvalifikací a osobami s vysokou kvalifikací v roce 2019 činil 30 p.b., což zdůraznilo potřebu dalšího prohlubování dovedností a změny kvalifikace.



1.2 Sociální trendy Před nástupem krize COVID-19 se počet osob ohrožených chudobou nebo sociálním vyloučením v zemích EU-27 průběžně snižoval , Tento sestupný trend pokračoval sedm let po sobě až do roku 2019 (graf 6), kdy se počet osob ohrožených chudobou nebo sociálním vyloučením snížil na 92,4 milionu (21,1 % celkového počtu obyvatel), což bylo téměř o 2,3 milionu méně než v roce 2018 (o 3,8 p.b. méně než vrchol dosažený v roce 2012). Celkový trend klesal u všech tří dílčích ukazatelů, tj. u míry silné materiální deprivace (–0,5 p.b.), u velmi nízké míry intenzity práce (–0,3 p.b.) a rovněž u míry ohrožení chudobou (–0,3 p.b.). Tento vývoj je v souladu s růstem zaměstnanosti a disponibilních příjmů v roce 2019 (viz oddíl 3.4). Všechny tyto ukazatele však stále nezachycují dopady krize COVID-19. Vzhledem k významu pracovních příjmů pro obživu domácností a k poklesu míry zaměstnanosti i odpracovaných hodin se v roce 2020 pravděpodobně zhorší jak příjmová situace, tak intenzita práce domácností. V důsledku toho může dojít k narušení pozitivního trendu míry ohrožení chudobou nebo sociálním vyloučením, což může oddálit splnění cíle strategie Evropa 2020, kterým je snížit počet lidí ohrožených chudobou nebo sociálním vyloučením o 20 milionů. Podíl lidí ohrožených chudobou se v roce 2019 po sociálních transferech snížil, ale byl i nadále vysoký; je zde obtížné odhadnout dopad krize. Ukazatel ohrožení chudobou zůstal v zásadě stabilní, přičemž v roce 2019 došlo k jeho mírnému snížení na 16,5 % (z 16,8 % v roce 2018 na základě příjmů z předchozího roku). Počet osob žijících v domácnostech, jejichž ekvivalizovaný disponibilní příjem byl nižší než 60 % národního mediánu, byl o něco vyšší než 84,5 milionu, tedy o půldruhého milionu osob méně než v předchozím roce. Bleskové odhady Eurostatu pro příjmový rok 2019 ukazují na poměrně stabilní scénář. V době vypracování této zprávy nejsou dosud k dispozici bleskové odhady týkající se příjmů z roku 2020 (které odrážejí dopad krize). Změny v roce 2020 jsou poměrně obtížně předvídatelné, což je zčásti způsobeno pravděpodobným dopadem krize na mediánové příjmy. Z výsledků simulace vyplývá, že díky politickým opatřením přijatým v reakci na krizi se míra ohrožení chudobou může v EU v průměru zvýšit pouze o 0,1 p.b. Ukotvená míra ohrožení chudobou (tj. míra vypočtená na základě prahové hodnoty chudoby stanovené v základním roce) se naproti tomu zvýšila o 1,7 p.b., což odráželo předpokládaný podstatný pokles úrovně příjmů oproti pevné hranici chudoby. K sociální konvergenci směrem nahoru přispěl prudký pokles počtu osob trpících silnou materiální deprivací před pandemií. V roce 2019 se ze silné materiální deprivace vymanily více než 2 miliony osob, čímž jejich celkový počet poklesl na 24,4 milionu, tj. 5,6 % obyvatel EU. Tento pokles představoval významné zlepšení sedmým rokem po sobě. Došlo k němu v důsledku dobrých výsledků zaznamenaných v členských státech s nejvyšší silnou materiální deprivací (viz oddíl 3.4), a tudíž přispěl k pokračující sociální konvergenci směrem nahoru (ačkoli v roce 2019 bylo její tempo pomalejší než v předchozích letech). Graf 6: Podíl osob ohrožených chudobou nebo sociálním vyloučením před vypuknutím pandemie COVID-19 klesal, avšak podíl osob ohrožených chudobou zůstával v zásadě stabilní Procentní podíl obyvatelstva ohroženého chudobou nebo sociálním vyloučením a jeho dílčí ukazatele (2010–2019). Zdroj: Eurostat, ukazatele t2020_50, t2020_51, t2020_52, t2020_53. Údaje se týkají členských států EU-27 počínaje únorem 2020.

Dobrá výkonnost trhu práce před pandemií zároveň pomohla dále snížit počet osob žijících v domácnostech, v nichž (téměř) žádný jejich člen nemá zaměstnání. Počet osob žijících v domácnostech s velmi nízkou intenzitou práce se v roce 2019 snížil o více než 1 milion. To představovalo 8,5 % celkového počtu obyvatelstva, což znamenalo další pokles oproti nejvyšší hodnotě dosažené v roce 2014. Vzhledem k tomu, že otřes způsobený pandemií COVID-19 ovlivnil v relativně větší míře pracovníky na méně stabilních pracovních místech (viz oddíl 3.3), může se tento ukazatel v roce 2020 výrazně zhoršit. Riziko chudoby nebo sociálního vyloučení se sice v roce 2019 výrazně snížilo, v případě dětí však bylo i nadále vyšší. V letech 2018 až 2019 se počet dětí (mladších 18 let) ohrožených chudobou nebo sociálním vyloučením v zemích EU-27 snížil o 674 000, tedy o 3,6 %. V důsledku toho činila související míra ohrožení chudobou nebo sociálním vyloučením u dětí 22,5 %, což znamenalo snížení oproti 23,4 % v roce 2018. V porovnání s mírou ohrožení chudobou nebo sociálním vyloučením u populace v produktivním věku (18–64 let), která činí 21,5 %, a u starších osob (65 let a více), která činí 18,6 %, zůstává tato míra i nadále vysoká. Riziko chudoby pracujících se v roce 2019 mírně snížilo, ale nadále zůstávalo na vysoké úrovni, přičemž intenzita chudoby u osob žijících v domácnostech s velmi nízkou intenzitou práce byla vysoká. V roce 2019 se procentní podíl osob ohrožených chudobou pracujících snížil o 0,3 p.b. na 9 %, což znamenalo další snížení oproti nejvyšší úrovni 9,8 % dosažené v roce 2016, stále však byl o 0,5 p.b. vyšší než nejnižší úroveň dosažená v roce 2010. Takovému riziku jsou více vystaveni lidé, kteří pracují na částečný úvazek a na základě dočasných pracovních smluv, přičemž míra chudoby pracujících činila v prvním případě 15,1 % a ve druhém 16,2 % (viz také oddíly 3.1.1 a 3.4.1). Relativní mediánový propad příjmů, který měří, jak daleko jsou úrovně příjmů osob ohrožených chudobou od hranice chudoby (tj. jak závažná je chudoba), zároveň v roce 2019 činil 24,4 %, tj. oproti roku 2018 byl téměř beze změny. Členské státy vykazují odlišnou dynamiku (podrobnosti viz oddíl 3.4.1). Na celkové úrovni byla mezera chudoby u obyvatelstva v produktivním věku (18–64 let) žijícího v domácnostech, v nichž (téměř) žádný jejich člen nemá zaměstnání , stabilní a v roce 2019 činila 36,2 %, což naznačuje nízkou přiměřenost a rozsah pokrytí dávek. Příjmová nerovnost byla v roce 2019 i nadále na vysoké úrovni a konvergence se zpomalila. Úroveň příjmů nejbohatších 20 % domácností v členských státech v průměru pětinásobně přesahovala příjem nejchudších 20 %. Z důkazů vyplývá, že v posledním desetiletí byl celkový nárůst příjmové nerovnosti způsoben nárůstem nerovnosti ve spodní části distribuce (viz oddíl 3.4) Omezená zlepšení, zejména v zemích s vyšší úrovní nerovnosti, svědčí o zpomalování konvergence. Podíl příjmů domácností ve spodních 40 % distribuce příjmů se až do roku 2019 zvyšoval, což bylo v souladu s mírným zlepšením ostatních ukazatelů příjmové nerovnosti. Průměr zemí EU-27 dosáhl v roce 2019 21,4 % v porovnání s 21,2 % v letech 2018 a 2017 (a s minimem 20,9 % dosaženým v letech 2014 a 2015). S ohledem na dlouhodobou povahu těchto otázek je důležité rozvíjet důkladné pochopení možných cest vpřed prostřednictvím systémových výhledových analýz a posílit odolnost EU.



2.ZÁZNAM AKTUÁLNÍ SITUACE PODLE SROVNÁVACÍHO PŘEHLEDU SOCIÁLNÍCH UKAZATELŮ Evropský pilíř sociálních práv společně vyhlásily Evropský parlament, Rada a Komise dne 17. listopadu 2017. Vymezuje dvacet zásad a práv na podporu rovných příležitostí a přístupu na trh práce, spravedlivých pracovních podmínek a sociální ochrany a začleňování. Je navržen jako vodítko pro proces konvergence mezi členskými státy směrem k lepším sociálně-ekonomickým podmínkám. Provádění evropského pilíře sociálních práv je zejména v současné krizové situaci prioritou. Aby zajistila jeho plné provedení, předloží Komise v prvním čtvrtletí roku 2021 ambiciózní akční plán. Akční plán bude klíčovým nástrojem této Komise, který přispěje k sociálně-ekonomickému oživení a odolnosti ve střednědobém a dlouhodobém horizontu s cílem posílit sociální spravedlnost digitální a zelené transformace. K evropskému pilíři sociálních práv je připojen srovnávací přehled sociálních ukazatelů ke sledování výsledků a určování trendů v jednotlivých členských státech. Tento srovnávací přehled poskytuje řadu ukazatelů (hlavních a sekundárních), jež mají sledovat výsledky členských států v oblasti zaměstnanosti a v sociální oblasti ve třech základních aspektech vymezených v rámci tohoto pilíře: i) rovné příležitosti a přístup na trh práce; ii) dynamické trhy práce a spravedlivé pracovní podmínky a iii) veřejná podpora / sociální ochrana a začleňování. Od vydání z roku 2018 společná zpráva o zaměstnanosti zahrnuje srovnávací přehled sociálních ukazatelů, jehož výsledky týkající se hlavních ukazatelů jsou shrnuty v této kapitole. Tato analýza je zasazena do širších reformních souvislostí, o nichž se pojednává v kapitole 3. 2.1 Vysvětlení ke srovnávacímu přehledu Srovnávací přehled sociálních ukazatelů je ústředním nástrojem pro sledování výsledků v oblasti zaměstnanosti a v sociální oblasti, jakož i konvergence směrem k lepším pracovním a životním podmínkám. Pomáhá zejména sledovat situaci v členských státech v souvislosti s měřitelnými rozměry pilíře, přičemž doplňuje stávající nástroje pro sledování, zejména monitor výsledků v oblasti zaměstnanosti a monitor výsledků v oblasti sociální ochrany. Srovnávací přehled sociálních ukazatelů konkrétně zahrnuje čtrnáct hlavních ukazatelů, jež posuzují zaměstnanost a širší sociální trendy: -Rovné příležitosti a přístup na trh práce: §Podíl osob předčasně odcházejících ze vzdělávání a odborné přípravy, věková skupina 18–24 let §Rozdíl v míře zaměstnanosti žen a mužů, věková skupina 20–64 let §Příjmová nerovnost měřená koeficientem příjmové nerovnosti – S80/S20 §Míra ohrožení chudobou nebo sociálním vyloučením (AROPE) §Mladí lidé, kteří nejsou zaměstnaní ani se neúčastní vzdělávání nebo odborné přípravy (míra NEET), věková skupina 15–24 let -Dynamické trhy práce a spravedlivé pracovní podmínky: §Míra zaměstnanosti, věková skupina 20–64 let §Míra nezaměstnanosti, věková skupina 15–74 let §Míra dlouhodobé nezaměstnanosti, věková skupina 15–74 let

§Reálný hrubý disponibilní příjem domácností, na obyvatele §Čisté příjmy svobodného bezdětného pracovníka na plný úvazek, který pobírá průměrnou mzdu -Veřejná podpora / sociální ochrana a začleňování: §Vliv sociálních transferů (kromě důchodů) na snižování chudoby §Děti do tří let věku ve formální péči §Subjektivně neuspokojená potřeba zdravotní péče §Podíl obyvatel se základními nebo vyššími celkovými digitálními dovednostmi. Pro analýzu hlavních ukazatelů se používá společná metodika, kterou schválil Výbor pro zaměstnanost a Výbor pro sociální ochranu (podrobnosti viz příloha 3). Touto metodikou se hodnotí situace a vývoj v členských státech sledováním úrovní a meziročních změn každého z hlavních ukazatelů, jež srovnávací přehled sociálních ukazatelů obsahuje. Úrovně a změny se klasifikují podle jejich odstupu od příslušného (neváženého) průměru EU. Hodnocení úrovní a změn u jednotlivých členských států se pak (pomocí předem stanoveného vzoru) kombinují, a každý členský stát je tak zařazen do jedné ze sedmi kategorií („nejlepší“, „lepší než průměr“, „dobrý, ale je třeba sledovat“, „průměrný/neutrální“, „slabý, avšak zlepšující se“, „je nutné sledovat“ a „kritické situace“). Na základě toho tabulka 1 podává shrnutí údajů ze srovnávacího přehledu podle nejnovějších údajů, které jsou u každého ukazatele k dispozici. V kapitole 3 je předložena podrobná analýza uvedených čtrnácti ukazatelů včetně dlouhodobých trendů a případně i dalších ukazatelů. Závěry srovnávacího přehledu sociálních ukazatelů pomáhají identifikovat výzvy zaměstnanosti a sociálních problémů v členských státech. V rámci evropského semestru se fakta ze srovnávacího přehledu pravidelně používají ve zprávách o jednotlivých zemích jako podklady pro analýzu problémů v jednotlivých zemích. Na úrovni členských států sloužily rovněž jako materiál pro přípravu národních programů reforem, programů stability a konvergenčních programů. Spolu s další analýzou zahrnutou do monitoru výsledků v oblasti zaměstnanosti a monitoru výsledků v oblasti sociální ochrany tak byl v případech potřeby zajištěn analytický základ pro následné návrhy doporučení Komise pro jednotlivé země. Během tohoto procesu je třeba tabulku číst pozorně, ne mechanicky, a jsou posuzovány i další prvky kvalitativní a kvantitativní povahy. Srovnávací přehled sociálních ukazatelů podpoří přípravu národních plánů reforem a plánů na podporu oživení a odolnosti, které představují hlavní referenční dokumenty v rámci facility na podporu oživení a odolnosti. Jak je uvedeno v roční strategii pro udržitelný růst 2021, facilita na podporu oživení a odolnosti přinese změny cyklu evropského semestru 2021. Vzhledem k doplňkovosti s evropským semestrem se členské státy vyzývají, aby národní program reforem a svůj plán na podporu oživení a odolnosti předkládaly v jediném integrovaném dokumentu. Navíc, jak je zdůrazněno v pokynech pro členské státy k plánům na podporu oživení a odolnosti, se členské státy vyzývají, aby rámcově objasnily, jak jsou tyto plány v souladu s prováděním evropského pilíře sociálních práv a jak k němu účinně přispívají. Kromě toho se vyzývají, aby poskytly přehled o celkovém hospodářském a sociálním dopadu příslušného plánu (společně s hodnocením makroekonomického výhledu) a uvedly příslušné ukazatele, mimo jiné i ty ze srovnávacího přehledu sociálních ukazatelů. U členských států, které předkládají své plány v roce 2021, posoudí Komise jejich věcný obsah v analytických dokumentech přiložených k návrhům prováděcích aktů Rady. Společná zpráva o zaměstnanosti přijatá v roce 2021 začleňuje do srovnávacího přehledu sociálních ukazatelů i regionální rozměr. Vývoj ukazatelů na vnitrostátní úrovni může zakrývat významné rozdíly na regionální úrovni (přičemž v mnoha členských státech se o řadě politik a financování často rozhoduje na této úrovni). V této souvislosti uvádí společná zpráva o zaměstnanosti již druhým rokem důkazní informace o situaci na regionální úrovni na základě srovnávacího přehledu sociálních ukazatelů. Konkrétně v příloze 4 je u některých hlavních ukazatelů srovnávacího přehledu sociálních ukazatelů uvedena série map, které zobrazují regionální členění podle jednotlivých členských států. Kromě toho analýza v kapitole 3 v relevantních případech uvádí zjištění na regionální úrovni pro členské státy, v nichž existují velké rozdíly mezi regiony na úrovni NUTS 2. Tyto údaje a zjištění umožňují lépe pochopit, jak si vedou různé regiony v určité zemi, pokud jde o některé klíčové aspekty pilíře, a pomáhají sledovat konvergenci v rámci zemí, posuzovat dopad regionálních politik a směrovat tvorbu politik na regionální úrovni. 2.2 Fakta ze srovnávacího přehledu sociálních ukazatelů Srovnávací přehled sociálních ukazatelů odráží pracovní podmínky po krizi COVID-19, avšak z důvodu dostupnosti údajů zobrazuje podmínky v sociální oblasti a v oblasti dovedností z doby před pandemií. Od doby, kdy byl předložen srovnávací přehled, je posouzení situace členských států z hlediska jeho hlavních ukazatelů (prostřednictvím metodiky popsané v předchozím oddíle) založeno na nejnovějších dostupných ročních údajích, a to jak pro jednotlivé úrovně, tak pro změny. V současné situaci by tento přístup znamenal, že by u většiny ukazatelů byly použity údaje za rok 2019 (a změny oproti roku 2018). Použití ročních údajů by však neumožnilo sledovat nejnovější vývoj na trhu práce v souvislosti s krizí a jeho obrat v porovnání s minulými trendy (před pandemií). V této souvislosti se skupina Výboru pro zaměstnanost, která se věnuje problematice ukazatelů, dohodla, že se při hodnocení srovnávacího přehledu sociálních ukazatelů dočasně odchýlí od používání ročních údajů a namísto nich použije pro následujících pět hlavních ukazatelů trhu práce nejnovější čtvrtletní údaje, které jsou fakticky k dispozici (na základě šetření pracovních sil): ·Míra zaměstnanosti, věková skupina 20–64 let ·Rozdíl v míře zaměstnanosti žen a mužů, věková skupina 20–64 let ·Míra nezaměstnanosti, věková skupina 15–74 let ·Míra dlouhodobé nezaměstnanosti, věková skupina 15–74 let ·Mladí lidé, kteří nejsou zaměstnaní ani se neúčastní vzdělávání nebo odborné přípravy (míra NEET), 15–24 let

Hlavní ukazatele poukazují na určité zhoršení podmínek na trhu práce v první polovině roku 2020. Z pěti výše uvedených ukazatelů trhu práce se míra zaměstnanosti a míra NEET v zemích EU-27 ve druhém čtvrtletí 2020 v porovnání se stejným čtvrtletím roku 2019 zhoršily, přičemž míra nezaměstnanosti zůstala konstantní; rozdíl v míře zaměstnanosti žen a mužů a míra dlouhodobé nezaměstnanosti naopak vykázaly určité zlepšení (více informací o posledních trendech viz kapitola 1). Sociální ukazatele a ukazatele dovedností, pro něž jsou k dispozici pouze údaje z doby před pandemií COVID-19, se v roce 2019 nadále zlepšovaly. Zbývajících devět hlavních ukazatelů vykazuje pozitivní nebo v zásadě stabilní meziroční trend (tj. buď v roce 2019, nebo v roce 2018 v závislosti na dostupnosti údajů). Zlepšení bylo v průměru zaznamenáno zejména u chudoby, nerovnosti a souvisejících ukazatelů (tj. podíl osob ohrožených chudobou nebo sociálním vyloučením, koeficient příjmové nerovnosti, hrubý disponibilní příjem domácností na obyvatele, čisté příjmy svobodného pracovníka na plný pracovní úvazek, který pobírá průměrnou mzdu), jakož i u ukazatelů v oblasti vzdělávání, péče o děti a dovedností (osoby předčasně odcházející ze vzdělávání a odborné přípravy, účast dětí mladších tří let ve formální péči o děti, podíl obyvatelstva se základními nebo vyššími než základními digitálními dovednostmi). Byl pozorován celkově stabilní trend účinku sociálních transferů na snižování chudoby a subjektivně neuspokojené potřeby zdravotní péče. Jak je patrné z korelačních diagramů uvedených v kapitole 3, lze v jednotlivých členských státech pozorovat divergenční trendy u většiny ukazatelů trhu práce (s výjimkou míry dlouhodobé nezaměstnanosti). To znamená, že členské státy s horší počáteční situací zaznamenaly mezi druhým čtvrtletím roku 2019 a druhým čtvrtletím roku 2020 v průměru větší zhoršení. U ostatních hlavních ukazatelů však lze obecně pozorovat určitý stupeň konvergence (v některých případech není tento trend jasně vymezen). Téměř všechny členské státy se potýkají s problémy přinejmenším u jednoho z hlavních ukazatelů. Zvážíme-li všechny tři nejproblematičtější klasifikace společně (tj. „kritické situace“, „je nutné sledovat“ a „slabý, avšak zlepšující se“), jsou všechny členské státy označeny alespoň jednou; výjimkou je Německo. Zvážíme-li pouze „kritické situace“ (tj. ukazatele, jejichž úroveň je mnohem horší než průměr a v posledním roce se buď nezlepšovala dostatečně rychle, nebo se dále zhoršovala), bylo označeno patnáct členských států, tedy o jeden více než ve společné zprávě o zaměstnanosti přijaté v roce 2020. K této skupině zemí se připojily Rakousko, Maďarsko a Portugalsko (dvě posledně jmenované země se k ní „znovu připojily“ poté, co skupinu opustily v předchozím roce). Estonsko a Litva tuto skupinu opustily. V rámci 14 posuzovaných aspektů bylo zjištěno celkem 116 případů „kritických situací“, „je nutné sledovat“ nebo „slabý, ale zlepšující se“, což je přibližně 33 % z celkového počtu hodnocení (o jeden procentní bod více než ve společné zprávě o zaměstnanosti přijaté v roce 2020); Z toho je 41 „kritických situací“ (což odpovídá 11,1 % všech hodnocení); ve společné zprávě o zaměstnanosti přijaté v roce 2019 to bylo 40 (což odpovídá 10,3 % všech hodnocení). Stejně jako v předchozích letech se situace členských států a závažnost jejich výzev značně liší, v čemž se odráží i dopad krize, pokud jde o ukazatele trhu práce. Rumunsko a Španělsko vykazují „kritické situace“, situace, které „je nutné sledovat“ nebo „slabé, avšak zlepšující se“ situace v deseti nebo více ukazatelích, a po nich následuje Bulharsko a Řecko, které vykazují po deseti výzvách (viz tabulka 1). Z těchto zemí vykazuje nejvyšší počet „kritických situací“ Bulharsko, Rumunsko a Španělsko (po šesti), po nichž následuje Řecko (čtyři). Řecko, Rumunsko a Španělsko však rovněž vykazují řadu pozitivních posouzení (zaznamenaných před vypuknutím pandemie): Řecko patří mezi „nejlepší“ v oblasti předčasných odchodů ze vzdělávání a vykazuje hodnocení „lepší než průměr“ v oblasti příjmové nerovnosti a úrovně digitálních dovedností jednotlivců; Španělsko patří k zemím označovaným jako „nejlepší“, pokud jde o účast v péči o děti, a je označováno jako „lepší než průměr“ v případě subjektivně neuspokojené potřeby zdravotní péče. Rumunsko má hodnocení „nejlepší“, pokud jde o růst disponibilního příjmu domácností na obyvatele. Z hlediska celkového počtu výzev následuje Itálie (sedm výzev), Kypr, Maďarsko a Lotyšsko (po šesti výzvách). Naopak Česko a Nizozemsko jsou „nejlepší“ nebo „lepší než průměr“ v deseti hlavních ukazatelích, a po nich následují Dánsko a Švédsko (po devíti ukazatelích) a Německo (osm ukazatelů). Tabulka 1. Shrnutí hlavních ukazatelů srovnávacího přehledu sociálních ukazatelů Pozn.: aktualizace ze dne 28. října 2020. Pro IE, FR, IT, LV a SK není k dispozici koeficient příjmové nerovnosti. Pro IE a IT není k dispozici míra ohrožení chudobou nebo sociálním vyloučením. Pro DE není k dispozici míra NEET a míra dlouhodobé nezaměstnanosti. Pro BG, EL, LU, MT a PL nejsou k dispozici údaje o růstu hrubého disponibilního příjmu domácností na obyvatele. Údaje týkající se čistých příjmů svobodného bezdětného pracovníka na plný pracovní úvazek, který pobírá průměrnou mzdu, pro DK nejsou spolehlivé (a nebyly uvedeny). Pro IE, IT a SK není k dispozici účinek sociálních transferů na snižování chudoby. Pro IE, FR, IT a SK není k dispozici subjektivně neuspokojená potřeba zdravotní péče. Pro FR, IE, IT a SK není k dispozici účast dětí mladších tří let na péči o děti. Pro IT není k dispozici úroveň digitálních dovedností jednotlivců (údaje za rok 2017 chybí). Přerušení řad a jiná statistická označení jsou uvedena v přílohách 1 a 2. 3. ZAMĚSTNANOST A SOCIÁLNÍ REFORMY – VÝSLEDKY A OPATŘENÍ ČLENSKÝCH STÁTŮ Tento oddíl obsahuje přehled aktuálních klíčových ukazatelů zaměstnanosti a sociálních ukazatelů a opatření přijatých členskými státy v prioritních oblastech stanovených v hlavních směrech zaměstnanosti EU, které přijala Rada v roce 2020. Čerpá z národních programů reforem členských států v roce 2020 a ze zdrojů Evropské komise. Není-li uvedeno jinak, informuje tato zpráva pouze o opatřeních prováděných po červnu 2019. Hloubková analýza nedávného vývoje na trzích práce je uvedena v ročním přehledu o vývoji na trzích práce a vývoji mezd za rok 2020 a v ročním přehledu vývoje zaměstnanosti a sociální situace v Evropě z roku 2020. 3.1 Hlavní směr 5: Podpora poptávky po pracovní síle V tomto oddíle se rozebírá provádění hlavního směru zaměstnanosti 5, který členským státům doporučuje vytvářet podmínky podporující poptávku po pracovní síle a vytváření pracovních míst. Nejprve oddíl uvádí přehled o mírách nezaměstnanosti a zaměstnanosti podle členských států, doplňující analýzu na úrovni EU předloženou v kapitole 1. Následně se zabývá trendy samostatné výdělečné činnosti, dynamikou mezd a vývojem minimální mzdy a daňového zatížení. Oddíl 3.1.2 informuje o opatřeních politik prováděných členskými státy v těchto oblastech se zvláštním důrazem na politické reakce, jejichž cílem je zachování zaměstnanosti a podpora tvorby pracovních míst v souvislosti s pandemií. 3.1.1 Klíčové ukazatele Počet zaměstnaných osob se ve druhém čtvrtletí roku 2020 snížil, což odráželo dopad krize COVID‑19. V průběhu roku 2019 se celková zaměstnanost ve všech členských státech v porovnání s rokem 2018 zvýšila nebo zůstala stabilní (s výjimkou malého poklesu v Polsku a Rumunsku). Růst zaměstnanosti se v prvním čtvrtletí roku 2020 v několika členských státech zpomalil nebo dosáhl záporných hodnot (v EU mezičtvrtletně v průměru –0, 2 %). Následně ve druhém čtvrtletí zaznamenaly všechny členské státy (s výjimkou Malty) pokles (v EU v průměru o –2,7 %). Tento pokles v porovnání s nejvyšší hodnotou zaměstnanosti ve čtvrtém čtvrtletí roku 2019 přesáhl šest milionů osob. Největší pokles zaznamenaly Španělsko (–8,4 %, což odpovídá 1,7 milionu osob), Irsko (–6,1 %), Estonsko a Maďarsko (–5,6 %). V ostatních třinácti členských státech byl růst zaměstnanosti nižší než –2 % (graf 7). Naproti tomu mírnější pokles zaznamenal Kypr (–0,9 %), Polsko (–0,4 %) a Lucembursko (‑0,3 %). Malta byla jedinou zemí, která zaznamenala nárůst zaměstnanosti, a to o 1,7 %. Graf 7: Podstatný pokles zaměstnanosti v celé EU Procentní změna celkové zaměstnanosti a odpracovaných hodin mezi čtvrtým čtvrtletím roku 2020 a druhým čtvrtletím roku 2019

Zdroj: Eurostat, národní účty. Pozn.: údaje očištěné od sezónních a kalendářních vlivů, kromě údajů za CZ, EL, FR, MT, PL, PT, SK (zaměstnanost) a MT, SK (odpracované hodiny), které byly očištěny pouze od sezónních vlivů. Pro BE nejsou k dispozici údaje o odpracovaných hodinách. Graf 8: Pracovní absence v celé EU se prudce zvýšily Pracovní absence jako podíl na celkové zaměstnanosti (20–64 let) Zdroj: Eurostat, šetření pracovních sil. Pozn.: údaje očištěné od sezónních vlivů. Údaje pro DE za druhé čtvrtletí roku 2020 nejsou k dispozici. Režimy zkrácené pracovní doby pomohly omezit zánik pracovních míst. Členské státy již od počátku krize v rozsáhlém měřítku zaváděly a/nebo posilovaly režimy zkrácené pracovní doby nebo jiné režimy zachování pracovních míst s cílem omezit ztráty pracovních míst, zabránit rozptylu lidského kapitálu na podnikové úrovni a zachovat celkovou poptávku ve fázi zásadního hospodářského poklesu. Zároveň i zaměstnavatelé nezávisle upravili svou poptávku po pracovní síle, aby zajistili udržitelnost své činnosti. Jak již bylo uvedeno v oddíle 1 a jak je zřejmé z grafu 7, pokles počtu odpracovaných hodin byl podstatně větší, než pokles zaměstnanosti (‑13,5 % oproti ‑2,9 % v EU ve druhém čtvrtletí roku 2020 v porovnání se čtvrtým čtvrtletím roku 2019), což lze do značné míry připsat fungování režimů zkrácené pracovní doby. Největší rozdíly mezi těmito dvěma ukazateli v jednotlivých zemích byly zaznamenány v Lucembursku, na Slovensku, na Kypru, v Řecku, v Česku, v Německu, ve Francii a v Itálii. Zároveň, jak je patrné z grafu 8, se prudce zvýšil počet pracovníků nepřítomných v zaměstnání (v poměru k celkové zaměstnanosti); v EU byl zaznamenán nárůst o 12,1 p.b. (z 9,7 % ve čtvrtém čtvrtletí roku 2019 na 21,8 % ve druhém čtvrtletí roku 2020 v souladu se stabilním trendem posledního desetiletí). Jen samotné dočasné propouštění představovalo téměř polovinu všech absencí (náhlý nárůst z 0,2 % ve čtvrtém čtvrtletí roku 2019 na 10,3 % ve druhém čtvrtletí roku 2020). Největší nárůst podílu absencí byl zaznamenán v Řecku (+35,9 p.b.), na Kypru (+25 p.b.), v Irsku (+19 p.b.), ve Španělsku (+18,7 p.b.), v Itálii a v Portugalsku (+18 p.b.). Používání režimů zkrácené pracovní doby dosáhlo v průběhu krize COVID-19 bezprecedentní úrovně ve všech zemích (pro které existují veřejně dostupné údaje). Využívání zkrácené pracovní doby bylo obzvláště rozšířené v odvětví služeb (zejména u hotelů a restaurací) a v maloobchodě. V členských státech s nově zavedenými režimy bylo jejich využívání poměrně nižší. To mohlo být částečně způsobeno koncepcí jejich režimů, pomalým přizpůsobováním novým správním postupům nebo zpožděním při jejich provádění. U některých nově vytvořených režimů (například v Bulharsku, Česku, Chorvatsku a Maďarsku) mohlo být jejich omezené využívání důsledkem požadavku, aby podniky sdílely část nákladů. V Polsku bylo počáteční využívání sníženo v důsledku požadavku na udržení zaměstnanosti po skončení platnosti podpory. Omezený pokles celkové míry zaměstnanosti v sobě skrývá velké rozdíly mezi jednotlivými členskými státy. V průběhu roku 2019 se míra zaměstnanosti (věková skupina 20–64 let) v průměru ve všech členských státech zvýšila (s výjimkou malého poklesu ve Švédsku, které však i přesto dosahovalo nejvyšší úrovně v celé EU). Jak je uvedeno v oddíle 1, ve druhém čtvrtletí roku 2020 se míra zaměstnanosti snížila o 1,3 p.b. na 72 % oproti nejvyšší hodnotě 73,3 % dosažené ve druhém čtvrtletí roku 2019 (a ukazatel tudíž znovu dosáhl úrovně z prvního čtvrtletí roku 2018). Jak již bylo zmíněno, tento celkový mírný pokles lze připsat mimořádným opatřením přijatým v souvislosti s krizí. V této situaci se však skrývá značná různorodost mezi jednotlivými členskými státy. Jak je uvedeno v grafu 9, největší pokles zaznamenalo Španělsko (o 3,8 p.b.), po něm následovalo Bulharsko (3,2 p.b.), Rakousko (2,4 p.b.) a Irsko (2,4 p.b.) Naproti tomu Chorvatsko zaznamenalo nárůst (o 0,7 p.b.), zatímco Malta, Lotyšsko a Polsko zaznamenaly stabilní nebo mírně klesající tendenci. Při pohledu na posouzení založené na metodice hlavních ukazatelů srovnávacího přehledu sociálních ukazatelů se situace v porovnání s předchozími lety výrazně nemění a Řecko, Itálie a Španělsko jsou stále zařazeny do kategorie „kritické situace“ (kdy se jejich míry blíží hodnotě 65 % nebo jsou nižší), zatímco Švédsko, Německo, Česko a Nizozemsko jsou zařazeny do kategorie „nejlepší“ (jejich míry se blíží hodnotě 80 % nebo ji převyšují). Mezi nimi se pohybuje Bulharsko, Irsko a Rakousko, jejichž zařazení do kategorie „je nutné sledovat“ lze vysvětlit náhlým poklesem míry zaměstnanosti (i když příslušné úrovně se stále blíží průměru). Do kategorie „je nutné sledovat“ spadá také Belgie a Rumunsko, jejichž míra zaměstnanosti v uplynulém roce klesla pod 70 %. Chorvatsko, které ve druhém čtvrtletí roku 2020 stále vykazuje nízkou míru zaměstnanosti ve výši 66,8 %, je vzhledem k nedávnému zvýšení (navzdory krizi) zařazeno do kategorie „slabý, avšak zlepšující se“. Kladný sklon regresní přímky naznačuje, že v členských státech dochází k divergentní tendenci (tj. míra zaměstnanosti se snižuje rychleji v zemích, které začínaly na nižší úrovni). To, zda tato tendence zůstane zachována i v průběhu času, jak tomu bylo ve finanční krizi, se teprve ukáže. Řada členských států vykazuje významné regionální rozdíly v míře zaměstnanosti (viz příloha 4). Graf 9: Míra zaměstnanosti téměř ve všech členských státech klesla Míra zaměstnanosti (věk 20–64 let) a její meziroční změna (hlavní u