[pic] | KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ |

V Bruselu dne 2.3.2006

KOM(2006) 88 v konecném znení

SDĚLENÍ KOMISE RADĚ A EVROPSKÉMU PARLAMENTU

POSILOVÁNÍ DOPADU EVROPSKÉ POMOCI: SPOLEČNÝ RÁMEC PRO VYTVÁŘENÍ STRATEGICKÝCH DOKUMENTŮ O ZEMÍCH A SPOLEČNÉ VÍCELETÉ PROGRAMOVÁNÍ

SDĚLENÍ KOMISE RADĚ A EVROPSKÉMU PARLAMENTU

POSILOVÁNÍ DOPADU EVROPSKÉ POMOCI: SPOLEČNÝ RÁMEC PRO VYTVÁŘENÍ STRATEGICKÝCH DOKUMENTů O ZEMÍCH A SPOLEČNÉ VÍCELETÉ PROGRAMOVÁNÍ

1. Preambule 4

1.1. Společný rámec a společné víceleté programování: součásti příspěvku Evropské unie 4

1.2. Kontext rámce pro strategické dokumenty o zemích a společného víceletého programování 4

1.3. Předběžné poznámky 6

2. Revidovaný rámec pro posílené programování 7

2.1 Zásady účinného programování 7

2.2 Devět hlavních složek strategických dokumentů o zemích 8

2.3. Příprava strategických dokumentů o zemích s ohledem na společné víceleté programování 9

2.3.1. Základní zásady 10

2.3.2. Jednotlivé fáze společného víceletého programování 10

První fáze: Společná analýza 10

Druhá fáze: Po společné analýze společná strategická reakce 11

ANNEX: Common format for country strategy papers (CPSs) 12

PART 1: COUNTRY STRATEGY PAPER 12

CHAPTER 1: FRAMEWORK FOR RELATIONS BETWEEN THE DONOR AND THE PARTNER COUNTRY 12

1.1. General objectives of the donor’s external policy 12

1.2. Strategic objectives for cooperation with the partner country 12

1.3. Main bilateral agreements 12

CHAPTER 2: COUNTRY DIAGNOSIS 12

2.1. Analysis of the political, economic, social and environmental situation in the partner country 12

2.1.1 Political situation 12

2.1.2 Economic and social situation 14

2.1.3 Social situation, including decent work and employment 16

2.1.4 The country in the international context 16

2.1.5 Environmental situation 17

2.2. Development strategy of the partner country 17

2.3. Analysis of the viability of current policies and the medium-term challenges 18

CHAPTER 3: OVERVIEW OF COOPERATION AND POLITICAL DIALOGUE, COMPLEMENTARITY AND CONSISTENCY 18

3.1 Overview of the donor’s past and present cooperation (lessons learned) 18

3.2 Information on the programmes of other donors (complementarity) 19

3.3 Description of the political dialogue between the donor and the partner country 19

3.4 Description of the state of the partnership with the partner country and progress towards harmonisation 19

3.5 Analysis of consistency with the donor’s other policies 19

CHAPTER 4: THE DONOR’S RESPONSE STRATEGY 20

PART 2: WORK PROGRAMME 21

ANNEXES. 21

1. Summary table for the country 21

2. Country environmental profile 21

3. Prospective financial matrix of donors 22

4. Country migration profile (where necessary) 22

5. Description of the CSP drafting process, stressing the involvement of non-state actors and local authorities 22

6. Harmonisation road map (where there is one) 22

1. PREAMBULE

Zvyšování účinnosti pomoci je jedním z hlavních cílů činnosti Evropské unie (EU). Mezinárodní dynamika, která vzešla z mezinárodní konference v Monterrey (18.-22. března 2002), vyústila v přijetí Pařížské deklarace o účinnosti pomoci (2. března 2005). Evropská unie v tomto kontextu nepřestává zdůrazňovat na jedné straně naprostou nutnost společného úsilí o zvyšování účinnosti a dopadu pomoci a na druhé straně svou povinnost dávat k této činnosti podněty.

V této souvislosti je nezbytné zohlednit všechny cíle vnější politiky a jiné nástroje EU, aby byla zajištěna soudržnost a větší účinnost pomoci. Rozvojová politika je totiž pouze jednou z oblastí přispívajících k dosažení cílů vnější politiky EU; vedle ní působí i další nástroje, jako je obranná a bezpečnostní politika, obchodní politiky, politiky životního prostředí a další.

1.1. Společný rámec a společné víceleté programování: součásti příspěvku Evropské unie

U příležitosti Fóra na vysoké úrovni v Paříži v únoru/březnu 2005 představila EU pracovní plán, který obsahuje konkrétní závazky pro rychlé a společné naplnění zásad pařížské deklarace. Jedním z pilířů tohoto dobrovolného příspěvku je závazek k postupnému zavedení společného víceletého programování prostřednictvím přezkoumání rámce pro strategické dokumenty o zemích (SDZ) z roku 2000. Toto programování je jednou ze složek akčního plánu EU pro účinnost pomoci.

Na zasedáních Rady pro obecné záležitosti a vnější vztahy (GAERC) v listopadu 2004 a posléze v dubnu a listopadu 2005 byly postupně vypracovány zásady, povaha a časový rozvrh tohoto procesu.

Ještě předtím, než byly položeny základy společného víceletého programování, bylo v zájmu dobrého porozumění jednotlivým systémům programování členských států (a jiných dárců) třeba doplnit dostupné informace, načerpat stávající osvědčené postupy (uznávané OECD) a plně integrovat skutečnou podobu tohoto postupu v terénu.

Za tímto účelem se v roce 2005 uskutečnily tři hloubkové studie v Ugandě, Tanzanii a Zambii. EU se dále poučila z nabytých zkušeností a provedených bilancí v rámci harmonizačního programu ve čtyřech pilotních zemích: Vietnamu, Nikaragui, Maroku a Mozambiku.

Tyto tři studie, jejichž výsledky byly analyzovány za účasti členských států, vytvořily základ rozsáhlé doplňkové analýzy určené k přezkoumání rámce SDZ, který je předmětem tohoto dokumentu.

1.2. Kontext rámce pro strategické dokumenty o zemích a společného víceletého programování

Rámec programování pro SDZ Společenství (běžně nazývaný „rámec pro SDZ“) byl přijat v roce 2000 v souvislosti s reformou RELEX jako nástroj víceletého programování. Měl sloužit jako základ pro strukturu všech SDZ Společenství a jako zdroj informací pro přípravu strategických dokumentů členských států[1]. Jeho cílem bylo zlepšit soudržnost a kvalitu programování vnější pomoci, aby byla předvídatelnější a efektivnější, a podpořit vzájemné doplňování členských států v oblasti rozvojové spolupráce podle článků 177 až 181 Smlouvy o ES.

Komise tento rámec ihned uplatnila v programování strategických dokumentů o zemích/regionech (SDZ/SDR) 1. generace (2002-2006) a v polovině období (2004) jej přehodnotila u všech rozvojových zemí, které dostávají podporu z Evropského rozvojového fondu a z programů ALA, MEDA, TACIS a CARDS.

Na základě zpráv o pokroku, kterého bylo dosaženo při provádění rámce pro SDZ, vypracovaných Komisí na žádost Rady v letech 2001, 2002 a 2005, EU zjistila, že přísné uplatňování SDZ/SDR je účinným a vhodným prostředkem zlepšování kvality programových procesů.

Rada pak v roce 2003 došla k závěru[2], že rámec pro SDZ skutečně výraznou měrou přispěl k naplnění cíle víceletého programování a k posílení účinnosti a kvality vnější pomoci EU. Ve svých závěrech uvádí, že plnění tohoto úkolu přispělo ke zlepšení koordinace a doplňkovosti mezi rozvojovou pomocí Společenství a bilaterální pomocí, a to zejména ze strany členských států[3], které se značně zapojily do práce v terénu. Ve většině případů byly do procesu programování úzce zapojeny také orgány partnerských zemí, což zvýšilo pocit vlastní odpovědnosti a soudržnosti mezi strategií Komise a národními rozvojovými procesy.

Průběžná přezkoumání v roce 2004 umožnila ještě více zvýšit kvalitu a účinnost SDZ, zejména prostřednictvím zlepšení soudržnosti mezi rozvojovou politikou a ostatními vnějšími a vnitřními politikami ES/EU či posílení přístupu založeného na výsledcích, díky přísnějšímu uplatnění ukazatelů výkonnosti, které umožňují hodnotit výsledky dosažené v partnerských zemích, zejména pokud jde o naplnění rozvojových cílů tisíciletí (RCT).

Rámec pro SDZ musí být pojímán jako nepřetržitý proces, který je třeba neustále zlepšovat a uzpůsobovat, aby kopíroval vývoj plánu účinnosti pomoci. V tomto kontextu se čím dál jasněji ukazuje, že koordinované a na evropské úrovni společně vypracované programování může ještě výrazněji přispět k účinnosti pomoci a k naplnění rozvojových cílů tisíciletí.

Dočasná pracovní skupina pro harmonizaci, která měla za úkol navrhnout, jak by EU mohla přispět k posílení koordinace, harmonizace a přizpůsobení, totiž v roce 2004 zdůraznila, že společné víceleté programování musí umožnit snadnější koordinaci politik, podpořit harmonizaci postupů a umožnit účast na rozhodování ohledně doplňkovosti. Musí umožnit postupné přizpůsobení dárců víceletým programovým cyklům partnerské země (strategie pro zmírnění chudoby a rozpočtové procesy), rozšířit možnosti synchronizace programových procesů členských států a Komise a zároveň podpořit dlouhodobé podstatné snížení transakčních nákladů.

Společné víceleté programování pak dosáhlo na evropské úrovni svého vrcholu v závěrech Rady z listopadu 2004, v nichž byla Komise výslovně vyzvána, aby přezkoumala rámec pro SDZ z roku 2000 s tím, že do něj má začlenit možnost takového programování.

Zásada společného programování byla potvrzena a posílena v rámci nového „evropského konsenzu pro rozvoj“, nové deklarace o rozvojové politice EU z prosince 2005.

1.3. Předběžné poznámky

V souladu se závěry Rady z listopadu 2004 „ musí revidovaný rámec pro SDZ tvořit jeden z nástrojů provádění víceletého programování pro veškerou pomoc poskytovanou členskými státy a Komisí. […] Musí [také] poskytovat obecné zásady pro provádění společného víceletého programování na úrovni jednotlivých zemí“[4].

První klíčovou fázi zvyšování účinnosti vnější pomoci představuje na úrovni EU přijetí devíti hlavních složek SDZ, které jsou uvedeny v oddíle 2.2. a kterými se řídí společný formát navržený v příloze. Toto přijetí představuje základní opěrný bod pro harmonizaci a koordinaci této pomoci.

Společné víceleté programování představuje flexibilní proces, který musí při realizaci zohledňovat tempo vývoje konkrétní situace v partnerské zemi. Jeho forma a struktura se liší podle potřeb jednotlivých zemí. Více podrobností o něm je uvedeno v oddíle 2.3.

2. REVIDOVANÝ RÁMEC PRO POSÍLENÉ PROGRAMOVÁNÍ

Tento dokument představuje aktualizaci rámce pro strategické dokumenty o zemích z roku 2000, který vymezuje základní údaje, jež do nich mají být začleněny, a jednotlivé fáze, které mají být při jejich tvorbě dodržovány.

Tento revidovaný rámec je rozdělen do tří oddílů:

- První (oddíl 2.1) připomíná zásady, kterými se programování musí řídit.

- Druhý (oddíl 2.2) shrnuje devět hlavních složek budoucích SDZ. Návrh společného formátu je uveden v příloze tohoto dokumentu.

- Třetí (oddíl 2.3) nastiňuje hlavní fáze postupu, kterým se bude řídit vytváření budoucích SDZ, a pravidla, která je třeba naplánovat pro společné víceleté programování.

2.1. Zásady účinného programování

Programování musí být podloženo a řízeno určitými zásadami. Řada z těchto zásad, které byly v posledních letech na evropské úrovni vypracovány a zdokonaleny, figuruje v podobě závazků partnerství rovněž v Pařížské deklaraci (vlastní odpovědnost, harmonizace, přizpůsobení a řízení založené na výsledcích a vzájemné odpovědnosti). Určují strukturu SDZ a její hlavní složky popsané v následujícím oddíle:

- Rámec partnerství . Strategie se musejí opírat o dohody o spolupráci a partnerství a musejí být v souladu s regionálními strategiemi.

- Dodržování cílů evropského konsenzu . Cílem rozvojové politiky bude především vymýcení chudoby v kontextu udržitelného rozvoje, zejména naplnění rozvojových cílů tisíciletí, dále pak podpora demokracie, řádné správy a dodržování lidských práv. Tyto cíle budou sledovány ve všech rozvojových zemích a uplatňovány v rámci složky „rozvojová pomoc“ ve všech strategiích Společenství pro spolupráci s třetími zeměmi.

- Soudržnost . Strategie a programové dokumenty musejí být vyčerpávající a zohledňovat cíle rozvojové politiky a jiných politik, které vymezují vztahy s příslušnou partnerskou zemí.

- S ohledem na rozmanitost partnerů a úkolů je nutná také diferenciace . Týká se to jak obecné politiky, tak programů spolupráce.

- V souladu s evropským konsenzem je třeba zohledňovat průřezové otázky (demokracie, řádná správa věcí veřejných, lidská práva, práva dítěte a domorodých národů; rovnost pohlaví; udržitelné životní prostředí; HIV/AIDS).

- Účinnost pomoci zahrnuje také další důležité prvky, jako je dělba práce, doplňkovost a harmonizace . Je třeba spojit veškeré úsilí v zájmu maximálního sdílení informací se všemi zúčastněnými aktéry a v zájmu doplňkovosti s intervencemi členských států a s aktivitami ostatních dárců a multilaterálních agentur. Koordinace musí probíhat přednostně v příslušné partnerské zemi.

- Využití rozpočtové podpory, obecné a/nebo pro jednotlivé sektory, jako možná podmínka provádění zůstává klíčovou zásadou zvyšování účinnosti pomoci a musí být posilováno.

- Soustředění (zároveň s udržením flexibility) znamená výběr omezeného počtu oblastí v rámci procesu programování rozvojové pomoci Společenství.

- Vlastní odpovědnost jednotlivých partnerských zemí a přizpůsobení . Těžištěm přípravy strategie a programování bude agenda partnerské země, jíž se strategie i programování postupně přizpůsobí.

- Přístup založený na výsledcích. Programování, provedení a proces hodnocení musejí systematicky zohledňovat klíčové ukazatele výsledků, které dlouhodobě měří dopad pomoci.

- Zapojení občanské společnosti a dalších subjektů: partnerství se musí rozšířit i na nestátní organizace v soukromém sektoru, které by měly být zapojeny do dialogu o politikách, vypracovávání strategie spolupráce a provádění programů. Je třeba zajistit zapojení také ostatních subjektů v oblasti rozvoje, zejména místních orgánů a parlamentu.

- Poučení z minulosti a zásada přezkoumání . Je třeba systematicky zohledňovat poučení z dřívějších zkušeností partnerské země, zastoupení dárce v terénu a centrály dárce, stejně jako výsledky příslušných interních a externích hodnocení, které se musí odrážet také v rozhodnutích uskutečňovaných v rámci programování. SDZ mohou být účinnými nástroji pouze tehdy, hodnotí-li se pravidelně jejich výkonnost, a na základě výsledků takových hodnocení se pak upravuje zaměření strategie.

2.2. Devět hlavních složek strategických dokumentů o zemích

Nový rámec pro SDZ počítá s celkovým zachováním logického přístupu vytvořeného již v rámci z roku 2000, který se osvědčil jako velmi účinný. V aktualizaci byly zohledněny nové postupy, které se objevily na mezinárodní scéně, a nové závazky EU, popsané v předchozím oddíle. Nový rámec zavádí také nezbytné prvky pro přípravu společného víceletého programování.

Podrobný návrh formátu pro SDZ je uveden příloze. Obsahuje následující hlavní složky, které, jak dosavadní zkušenost dokládá, zajišťují kvalitní programování[5]:

1. Rámec pro vztahy mezi dárcem a partnerskou zemí.

2. Analýza politické (domácí i zahraniční) situace, stejně jako hospodářské, obchodní, sociální a ekologické situace partnerské země.

3. Agenda partnerské země včetně rozvojové strategie.

4. Na základě rozboru situace země a její agendy analýza proveditelnosti současných politik a úkolů, které bude třeba ve střednědobém horizontu řešit.

5. Celkový pohled na současnou i dřívější spolupráci dárce (poučení a zkušenosti) s ohledem na všechny nástroje vnější pomoci, na doplňkovost s programy ostatních dárců a soudržnost s ostatními nástroji vnější pomoci a s ostatními politikami.

6. Popis stavu partnerství s partnerskou zemí včetně politického dialogu a pokrok dosažený v procesu harmonizace.

7. Strategie dárce pro spolupráci, jeho specifické cíle, soudržnost s ostatními nástroji vnější pomoci a politikami a doplňkovost s ostatními dárci.

8. Na základě výše uvedených údajů pak i pracovní program nebo národní orientační program, který vymezuje cíle měřitelné pomocí ukazatelů výkonnosti, specifický příspěvek dárce a charakter a rozsah nejvhodnějších mechanismů podpory.

9. Přílohy: synoptická tabulka země, shrnutí profilu v oblasti životního prostředí, výhledová finanční matrice dárců, profil migrace (pokud probíhá) včetně aspektu mezinárodní ochrany, popis komunikace s nestátními organizacemi a plán harmonizace, pokud existuje.

Komise hodlá vypracovat své SDZ na základě těchto devíti hlavních složek a formátu navrženého v příloze, který je dále rozvíjí. Tento plán se uskuteční postupně: okamžitě v případě zemí AKT, a později (přezkoumání v polovině období) v případě regionů Asie a Latinské Ameriky, zemí, na které se vztahuje evropská politika sousedství, a Ruska, kde je proces přípravy SDZ (a SDR) 2. generace založen na starém formátu a je téměř dokončen.

Komise uvádí, že většina těchto složek se nachází již ve strategických dokumentech, které členské státy vypracovaly na bilaterálním základě. Domnívá se proto, že členské státy budou moci pro svou bilaterální rozvojovou pomoc využít rovněž nový rámec pro SDZ, který tyto hlavní složky obsahuje, aniž by musely provádět výraznější úpravy svých postupů, a budou přitom mít potřebnou flexibilitu pro uzpůsobení specifickému kontextu země. Kromě toho členské státy, které programové nástroje právě zavádějí, mohou pro své SDZ uplatnit nový rámec přímo.

Komise se domnívá, že kromě toho, že členské státy mají možnost založit své bilaterální strategie na těchto devíti složkách a na novém rámci pro SDZ, představuje i formát uvedený v příloze nepochybně tu nejvhodnější podporu pro další postup na cestě společného víceletého programování, zejména pokud jde o sdílení určitých aspektů programování (oddíl 2.3.2.). Členské státy by ho proto v rámci možností měly rovněž používat.

Konečně je také důležité zajistit, aby programovací mechanismy byly co nejpružnější, aby se mohly postupně vzájemně synchronizovat a zařadit do politického a rozpočtového programu partnerské země.

2.3. Příprava strategických dokumentů o zemích s ohledem na společné víceleté programování

Nový rámec pro SDZ musí umožnit snadnější tvorbu společného víceletého programování mezi Komisí, členskými státy a případně i dalšími partnery.

Úkolem ES/EU je tento krok usnadnit, vytvořit podmínky pro co nejširší účast a podpořit zapojení partnerské země.

2.3.1. Základní zásady

Společné programování musí být flexibilním, postupným a otevřeným procesem, který vychází ze situace v terénu a v němž je partnerská země hybnou silou.

- Flexibilní musí být proto, aby mohl mít různé formy podle konkrétní situace v partnerských zemích [zejména pokud jde o institucionální kapacitu, a tudíž i kvalitu národní rozvojové politiky (SDR/Z atd.)] a podle politické a/nebo procedurální připravenosti dárců na harmonizaci.

- Postupný , aby zohledňoval postupné fáze „integrace“ na základě vývoje situace. Může zahrnovat všechny členské státy nebo jejich část.

- Otevřený , aby se neomezoval pouze na členské státy. Společné programování je součástí širšího mezinárodního hnutí, jež má dynamizovat. Pokud již probíhá proces s cílem zavést nějaké společné programování, musí být evropské společné programování schopné se do něj začlenit a dát mu nový impulz v podobě evropské koordinace a společné vize.

- Role partnerské země jako hybné síly je klíčovou součástí přípravy a koordinace společného programování, neboť musí být založeno na strategii zmírňování chudoby či na jiných obdobných strategiích a na příslušném rozpočtovém cyklu. Pouze na této bázi se mohou partneři skutečně zorganizovat a spojit své úsilí v zájmu větší doplňkovosti (dělby práce) a snížení dlouhodobých transakčních nákladů. Jestliže země není schopná hrát tuto roli hybné síly, musí se jí dostat potřebné podpory, aby ji zvládla. Mezitím si dárci mohou sami vytvořit společné programování, a to buď v souladu s nově vznikajícími prioritami a cykly programování, tj. podle zásady poloúředního uspořádání („shadow alignment“ – země s nízkými příjmy nebo slabé státy) anebo v souladu se stávajícími cykly (země se středně vysokými příjmy).

- Rozhodnutí o účelnosti, formě a obecných zásadách společného programování budou u každé země vycházet od zastoupení Komise a jiných rozvojových partnerů v terénu . Právě na této úrovni totiž musí být koordinace a harmonizace v této oblasti organizována. Společné programování může být v případě potřeby začleněno do plánu pro koordinaci a harmonizaci vytvořeného v příslušných zemích. Častá komunikace mezi centrálou a místními zastoupeními a pravidelná následná kontrola jsou nezbytné pro přenesení celého procesu na nejvyšší politickou úroveň.

2.3.2. Jednotlivé fáze společného víceletého programování

Flexibilní a postupný charakter společného víceletého programování se musí projevovat v odstupňování fází, které ho tvoří, na základě společné či harmonizované koncepce SDZ, tj. členské státy musejí s potřebnou mírou flexibility využívat devět hlavních složek SDZ tak, jak jsou vymezeny v rámci formátu uvedeného v příloze.

První fáze: Společná analýza

Zkušenosti a uskutečněné analýzy ukazují, že jednotliví dárci působící v dané zemi, bez ohledu na zvolený způsob pomoci, mají společnou řadu prvků, které jsou považovány za nezbytné pro vymezení strategie pro spolupráci. Chceme-li snížit transakční náklady v dané zemi, je nepochybně nutné tyto prvky sdílet a využívat je společně.

Tyto prvky odpovídají kapitolám 1, 2 a 3 části I společného formátu (viz příloha). Jedná se o: hodnocení celkové politické situace, zhodnocení makroekonomického, sociálního a ekologického kontextu země (spolu se seznamem makroekonomických ukazatelů a ukazatelů chudoby harmonizovaných na základě politického programu vlády), formulaci priorit partnerské země, analýzu poučení získaných z předchozí spolupráce, analýzu soudržnosti s ostatními politikami v partnerské zemi, analýzu doplňkovosti akcí různých partnerů a sestavení programu harmonizace.

Druhá fáze: Po společné analýze společná strategická reakce

Jestliže v rámci společného programování dojde ke sjednocení všech prvků analýzy (viz 1. fázi), není následně vyloučena náročnější fáze, tj. aby všechny nebo některé členské státy zastoupené v dané zemi vypracovaly strategii pro společnou reakci.

Ta bude obsahovat prvky uvedené v kapitole 4 části I společného formátu v příloze: společné vymezení cílů spolupráce s partnerem, vymezení oblastí soustředění pomoci spolu s dělbou práce mezi partnery (finanční matrice dárců), údaje o finančních příspěvcích a o analýze rizik a závazky partnerských zemí přijaté na základě společné dohody. Ukazatele výkonnosti budou vymezeny společně, pokud možno na základě strategických dokumentů příslušných zemí, a budou předmětem dialogu s vládou. Dále budou zavedeny společné přístupy v oblasti následné kontroly a hodnocení, každoročního společného posuzování výsledků a provádění strategie na zmírnění chudoby.

ANNEX: Common format for country strategy papers (CSPs)

PART 1: COUNTRY STRATEGY PAPER

1. CHAPTER 1: framework for relations between the donor and the partner country

For the EC/EU

1.1. General objectives of the donor’s external policy

1.2. Strategic objectives for cooperation with the partner country

Strategy papers must reflect the policy guidelines set out in the “European Consensus on Development”. They must also reflect the EU’s commitments with regard to the effectiveness of aid (Paris Declaration, additional EU commitments).

They will also set out the donor’s main objectives in its dealings with the partner country in the regional context (in the case of the EU, these include the European Neighbourhood Policy, the Cotonou Agreement, the Asia, Latin America and Africa Strategies and the European Programme for Reconstruction and Development in South Africa).

1.3. Main bilateral agreements

Describe the association and partnership agreements (e.g. the Economic Partnership Agreements – EPAs) binding the donor and the partner country, stating the fields covered and the objectives pursued.

2. CHAPTER 2: COUNTRY DIAGNOSIS

2.1. Analysis of the political, economic, social and environmental situation in the partner country

This analysis should include all major domestic policy developments and issues and all significant external factors.

2.1.1 Political situation

The CSP must analyse the country’s political, institutional and security situation in a broad context, including governance, progress towards democracy, the rule of law and observance of human rights. The regional context must be specifically addressed here. This section should therefore examine the following aspects:

- The main obstacles at national level to progress towards a situation in which human rights are respected, protected and promoted. The analysis will identify the priorities and objectives permitting progress towards respect for fundamental human rights in all circumstances.

- The content and any shortcomings of the partner country’s plans/policies concerning social cohesion, employment and gender equality; the gender representativeness of the administration and the position with regard to international commitments on gender equality. Commitments and compliance under international conventions concerning children’s rights must also be described. Special attention must be paid to child labour and to trafficking and violence against women and children. The protection afforded for the rights of minorities and indigenous peoples must also be examined.

- Observance of democratic principles, including in particular an assessment of the electoral process and public participation in the democratic process (free elections by universal suffrage, multiparty system, equal access to political activity, participatory decision-making process, the role of the media, civil society and other non-state actors, etc.), the possibility of changing the government without violence, etc.

- The organisation of government, the authorities’ decision-making procedures. Particular attention must be paid to examining the various levels of power and the division of powers between central, regional and local tiers of government and the effectiveness of their interaction (decentralisation and devolution). The main constraints faced by “key institutions” in fulfilling their respective mandates (including the capacities the national statistical system to provide statistics and indicators in the different domains), institutional transparency and accountability for the management of public resources and affairs; the institutional capacity to draw up and implement measures against corruption money laundering, fraud and tax avoidance; the rule of law and the independence of the judiciary. The role of parliaments in their dual function of making law and overseeing the executive must be examined, as must the degree to which civil society is involved in the political and social debate.

- The government’s position with regard to the key international conventions, especially those concerning the environment, human rights, gender equality, refugees, labour law, the International Criminal Court, terrorism, organised crime and corruption.

- Potential factors for conflict, the risk of national or regional conflict breaking out, continuing or flaring up again, and key cultural and social factors directly influencing the political process (e.g. ethnic tensions or migratory flows).

- The security system, including the division of powers between the difference agencies,[6] and the decision-making procedure and democratic and civilian oversight over the security system.

- The overall security situation. The following questions must be posed: Are there signs of violent conflict in the country and/or region? Is the country’s stability threatened by armed violence? What is the influence of neighbouring countries? Is there a national small-arms manufacturing industry? Does the level of crime in the country threaten its development? What is the situation with regard to the various forms of organised crime and illegal drugs? Is there a threat of terrorism in the country or region?

- Any evidence pointing to a fragile state, e.g. the incapacity to perform the basic functions of government (security, basic social services, human rights); identify support measures, such as government reform.

- The regional context of the country, its relations with its neighbours and the impact of these factors on the political, institutional and security situation in the country.

This analysis should serve to identify the type of partnership: efficient, difficult/fragile state, post-conflict.

Accordingly, in fragile states, post-conflict countries and specific cases of countries that have yet to achieve “structural stability” or are showing signs of increasing instability, greater attention should be given to analysing measures taken to ensure security and stability, including conflict prevention and management, post-conflict intervention strategies (demobilisation, disarmament, re-integration (in particular of women and child soldiers), rebuilding, humanitarian mine clearance, support for action against illegal arms trafficking and dissemination of small arms and light weapons, etc.), and the introduction of the rule of law and democracy (including broader participation of civil society and a more equitable distribution of power). The issues of transition and LRRD will have to be taken into account.

A chronology of recent events and the national and regional agenda will be annexed as basic information.

2.1.2. Economic and social situation

The CSP must include an analysis of macroeconomic performance, covering both the public and the private sectors, an analysis of structural change and of important sectoral changes. It must also include an analysis of the structure of the country’s trade at bilateral, regional and multilateral levels, including the foreseeable impact of economic partnership agreements.

It must analyse issues of good governance in the financial, tax and legal fields. The aim is to gauge the extent to which the country is implementing international recommendations on transparency and the effective exchange of information to prevent and counter financial and corporate malpractice, including in the tax field.

Economic situation, structure and performance

This part must analyse the partner country’s economic performance in a manner permitting comparison with other countries. It will identify the principal economic sectors contributing to gross domestic product and assess trends in their competitiveness, especially in the light of the prospects for the liberalisation of bilateral, regional and multilateral trade. Particular attention should be given to analysing the respective roles of the public and private sectors and the state of infrastructure, especially as regards transport, water, energy and information and communications technologies. The analysis must also address variations in the terms of trade, the external debt burden, the degree of diversification of export earnings and dependency on public and private external transfers, including remittances from migrants. The importance of service activities, especially financial services, and in particular those specifically offered to non-residents (offshore centres), will also be addressed. The employment situation will be studied with particular attention to equal economic opportunities for men and women.

The analysis should also highlight the potential sources of macro-economic and social instability in order to make the EC/EU planning process flexible enough to deal with such instability if and when it occurs.

A table with key macroeconomic indicators will be annexed to facilitate and structure the overview of the situation and any forecasts for the years ahead.

Structure and management of public finances

This section will examine the state of public finances and the external debt, analyse the quality of public finances and the structure of budget revenue and expenditure, point out any imbalances and indicate whether measures have been taken to remedy them.

Assessment of the reform process

As a general rule, the objectives of economic reform programmes, and in particular economic stabilisation and structural adjustment programmes, are to balance the economy, eliminate distortions, introduce appropriate incentives and create favourable conditions for the development of the private sector, while allowing and guaranteeing the effective and efficient working of the public sector. A key aspect of such programmes is the need to ensure that markets are open and that the economy is able to profit from, and manage successfully, external competitive forces (including those generated by regional integration initiatives).

The analysis must check the overall consistency of the policy pursued and identify possible weaknesses and inconsistencies. It is important to analyse the impact and viability (including the issue of institutional capacities) of the main sectoral reforms and to consider how these reforms might influence growth and development. In this context, the impact of reforms aimed at increasing transparency, effective information exchange and international administrative and judicial cooperation in the field of services, especially financial services, will also be examined, among others, in relation to the fight against money laundering, fraud and tax avoidance and corruption.

Particular attention must be given to reforms in the fields of political, administrative and fiscal decentralisation and issues relating to regional planning, given their potential impact on poverty, especially in rural areas.

Trade policy and external environment, in particular regional cooperation agreements

The country’s trade policy must be analysed, especially the country’s openness (tariff and non-tariff) and the regulatory framework’s consistency with the country’s commitments. Consistency with the country’s development aims and foreign trade agreements, especially regional integration schemes involving the country, the impact of such schemes on the economy and actual progress towards the creation of a regional market will also be examined.

This analysis could, where relevant, use the results of trade-policy reviews by the World Trade Organisation (WTO).

Particular attention must be paid to the demands of economic transition, regional convergence and trade opening. The assessment of reform must take such undertakings or obligations into account. It must include an analysis of the country’s economic performance in the framework of the regional integration process to which it belongs (e.g. macroeconomic convergence criteria) and its influence on the country’s economy. This section also includes an analysis of the scope for integration, ways of increasing the benefits, and related issues such as infrastructure, regional markets and financial and economic structures.

2.1.3. Social situation, including decent work and employment

CSPs must analyse the situation, trends and progress or delays in the social sectors and in terms of food security. They must therefore cover demographic factors (population growth, breakdown by age, relationship between rural and urban population and trends, the existence and nature of migratory flows) and such sectors/fields as education, research, health (including sexual and reproductive health, HIV/AIDS, malaria and tuberculosis), social protection, including social security networks, support programmes for disadvantaged and vulnerable groups, including the disabled, employment opportunities and working conditions and housing, rural development and access to agricultural markets. All these aspects, and in particular employment policy and the fairness of the tax system, are crucial to achieving a satisfactory level of social cohesion.

A major part of the analysis will involve reviewing the fairness of access to services and their use for disadvantaged and vulnerable groups, such as children, women and indigenous peoples, and determining whether the policies pursued address the concerns of these groups, gender equality or HIV/AIDS issues and the needs of indigenous communities.

The strategy papers will examine the country’s progress towards eradicating poverty in terms of the MDGs, analyse the reasons for the trends observed, in particular gender differences, and review the main challenges and issues, their magnitude and their breakdown (by age, sex and geography).

To facilitate and structure this overview, a table setting out the key social development indicators will be annexed. This table will include at least the 10 key indicators chosen for monitoring the MDGs, which gauge the country’s performance and progress in the matter of poverty reduction and social development. Where possible, it will provide data for the reference year 1990, data for the most recent years, estimates for the years ahead and intermediate and final objectives for 2015. These indicators can be supplemented by other indicators monitored in the PRSP.

Comments must be made on the quality of data and the frequency with which it is updated. To ensure comparability in time, data sources must be used as consistently as possible and any change in indicators and/or sources accounted for.

2.1.4. The country in the international context

Where relevant, this section will refer to any regional or international developments that might affect cooperation between the donor and the country concerned.

These include the country’s political relations in the region, and in particular international and/or regional agreements, regional policies and any progress towards regional integration, or the existence of armed conflicts in the region.

It is also important to highlight the role actually or potentially played by the country in the regional and multilateral context (beacon, pole of stability), its capacity to play a leading role in the provision of public goods (e.g. peacekeeping, managing water resources in cross-border water basins to protect the environment, etc.) and its capacity to take part in international cooperation on such issues as terrorism, non-proliferation of weapons of mass destruction and their means of delivery, trafficking and dissemination of small arms and light weapons, people trafficking, illegal migration, etc., which have a tendency to spill over.

2.1.5. Environmental situation

This chapter will be based on an analysis of the environmental conditions in the country and the recommendations made in the “Country Environmental Profile”, a summary of which will be annexed.

This section will give an overview of trends in the availability and use of environmental/natural resources and in pollution in the country and, possibly, the region that directly affect or influence poverty reduction (link with MDG 7) and food security. It will show clearly the main environmental challenges facing the country and the main obstacles to be overcome. Particular attention will be given to problems and needs arising from climate change.

The country’s institutional situation and its specific capacities in the area of managing the environment and natural resources will be described along with the legislative framework. The CSP will also examine the existence or lack of regulatory reforms in the area. Lastly, the environmental impact, if any, of national sectoral policies will be described.

Achievements in the area of the environment and the management of natural resources will be examined, either as cross-cutting issues in major cooperation programmes (including their environmental impact) or as specific projects or programmes.

Stock will be taken of the country’s accession to international agreements in the different domains (climate change, biodiversity, desertification, chemical products, etc.) and the measures actually taken to apply them. The country’s specific needs in the matter will also be indicated. The “Country Environmental Profile” will take account of vulnerability to natural disasters (risk profile) accompanied, where appropriate, by a specific analysis identifying needs and measures in relation to prevention and preparedness, etc.

2.2. Development strategy of the partner country

This section must provide a summary of the aims and objectives of the government of the country concerned, as defined (a) in the official documents presenting the range of policies implemented, (b) in any national plan, reform strategy or medium- or long-term development programme and (c) in any sectoral development programme. This statement should be supplemented by an indication of how the government proposes to achieve these objectives.

This section must review the country’s commitments under the framework of the regional integration process of which it is a member (e.g. creation of a customs union, economic convergence, common market, sectoral policies, including those relating to security matters, partnership with the EU) and multilaterally (e.g. African Union, WTO, etc.).

Particular attention must be given, where relevant, to the policies pursued by the country to develop ties with the diaspora and foster its involvement, to channel remittances, to promote economic emigration or to limit the impact of the brain drain.

2.3. Analysis of the viability of current policies and the medium-term challenges

In the light of the analysis of the country’s situation and political agenda, and especially its poverty reduction strategy (PRSP), a critical summary will be provided of the viability of the country’s current policies and medium-term prospects, showing both strengths and weaknesses.

This section will help clearly identify future challenges facing the government and the budgets it will be making available to tackle them, with due regard for complementarity. The most promising fields for future cooperation between the partner country and the donor will be chosen with a view to reducing poverty, i.e. fields in which national priorities realistically and viably match the objectives of the donor and the donor’s specific comparative advantages compared to other donors.

In the case of low-income countries, e.g. those eligible for IDA, especially the HIPC initiative, the national agenda will be linked to, or treated as, a poverty reduction strategy paper (PRSP). Under the principle of ownership, the CSP will support the partner country’s PRSP and its strategy of development or reforms in pursuit of the MDGs and align itself as far as possible on the systems and procedures of the country’s other partners. This principle of ownership must be adapted in the event of difficult partnerships or post-crisis situations in particular, and alternative approaches must be sought (shadow alignment, work with civil society, etc). Where this foundation exists, the EC, Member States and, possibly, other donors will harmonise their cooperation aid as far as possible.

3. CHAPTER 3: OVERVIEW OF COOPERATION AND POLITICAL DIALOGUE, COMPLEMENTARITY AND CONSISTENCY

3.1. Overview of the donor’s past and present cooperation (lessons learned)

In the event of joint programming, each donor will draw up a separate chapter providing an overview of its cooperation with the partner country.

The CSP must contain a summary of the results of the donor’s past and present cooperation with the partner country and of the lessons learned in order to update knowledge and incorporate best practices. It is important that this statement should cover all external aid instruments for the country, including regional cooperation, issue-based programmes, global initiatives and humanitarian aid.

The previous CSP’s sectors of intervention must be evaluated in the light of the results obtained so far on the basis of progressive qualitative and quantitative performance indicators, with due regard for the requisite flexibility.

Account will be taken of general recommendations specifically made in evaluations of strategies by the partner country, if there are any, evaluations of specific sectors and projects and annual reports.

3.2. Information on the programmes of other donors (complementarity)

This section must provide as accurate and comprehensive a picture as possible of the programmes of the Member States and other donors, indicating how they complement each other. Specify as far as possible the amounts involved and their breakdown by intervention sector. Where they exist, the partner country’s analytical instruments (PRSP, etc.) will be used.

This section should also discuss what type of instruments the donors are using in their cooperation and whether there is a sectoral or regional focus to their efforts.

A prospective financial matrix of donors will be annexed for detailed information.

3.3. Description of the political dialogue between the donor and the partner country

This section will cover the development of the political dialogue between the government and the donor, in particular concerning aspects such as the human rights situation, governance, the rule of law, etc.

3.4. Description of the state of the partnership with the partner country and progress towards harmonisation

The CSP must describe progress towards improving the coordination of policies, the harmonisation of procedures for programming rounds and the alignment on the partner country’s budget cycles. This analysis will be based inter alia on the progress indicators laid down in the Paris Declaration.

More specifically, this section will report on the progress of any coordination/harmonisation process in the country at European level, and in particular on the dialogue between the Commission and the Member States and the existing coordination system, briefly describe the guidelines in the “road map” on the EU’s harmonisation and alignment in the partner country, describe the application of the common framework at European level and explain the stage/type of joint programming chosen for the country. It will state the future guidelines and implementation plan for joint programming. Where relevant, it will describe the other harmonisation processes under way in the country and the donors’ position on these initiatives, and their complementarity and links with the harmonisation process at European level.

This section will provide information on the donors’ initiatives to align on the partner country’s multiannual programming rounds (poverty reduction strategies and budget processes).

It will describe the role, attitude and position of the partner country in the harmonisation and alignment process and its capacity/willingness to play a leading role.

3.5. Analysis of consistency with the donor’s other policies

It is widely recognised that development policy alone will not enable the developing countries to progress.

Policies other than aid policy are at least as important in so far as they contribute or affect developing countries in their efforts to achieve the Millennium Development Goals.

The principle of consistency with other EU policies requires special attention. This section must, where relevant, address the following areas: trade, the environment, climate change, security, agriculture, fish, the social dimension of globalisation, employment and decent work, migration, research and innovation, the information society, transport and energy.

The objective is to promote the possible synergies between other EU policies and development policy in the response strategy.

4. CHAPTER 4: THE DONOR’S RESPONSE STRATEGY

This section should set out the strategic choices for cooperation in the partner country on the basis of its needs, strategies, priorities and resources and according to the evaluation of:

- the partner country’s development strategy and the viability of interventions in the light of the country’s political and institutional, economic, trade, social and environmental situation;

- the objectives of the donor’s development policy, other aspects of external action and other policies;

- the country’s needs and progress towards the MDGs and its commitment to achieving them, referring where possible to indicators and statistics delivered by the national statistical system;

- the relative magnitude of the financial and administrative resources to be made available and their potential impact (for example, in terms of improved country economic performance and poverty reduction);

- the comparative advantages of the donor in relation to complementarity/the division of labour between development partners, especially vis-à-vis the Member States and/or the Commission;

- where relevant, the results of the analysis of the consistency between the donors’ other policies and the development objectives;

- any risks associated with the strategy that could jeopardise its success (political, economic, security, environmental impact).

The programming process must be guided by the principle of concentration. This means selecting a limited number of sectors of intervention rather than scattering efforts across too many different sectors. This is crucial to the effectiveness of aid.

The choice of implementation method must also be explained, given the principle of switching from a project-based to a programme-based approach, accompanied, wherever possible, by structural/sectoral aid.

For each selected focal area, the CSP should define overall and specific objectives.

If there is a joint response strategy, this section must contain a division of labour between development partners. If not, it must provide a specific justification of the value added by the EC as compared to other donors.

Cross-cutting issues must be mainstreamed in each priority area: i) democracy, good governance, human rights, the rights of the child and the rights of indigenous peoples; ii) gender equality; iii) environmental sustainability; iv) HIV/AIDS.

The partner country’s commitments, drawn up in cooperation with the government, will be listed and the risks of the response strategy analysed.

In order to determine whether the priority sectors have a potential environmental impact, a reference will be made to a clear commitment to carry out a strategic environmental assessment.

PART 2: WORK PROGRAMME

All the aspects examined in the CSP feed into a work programme or NIP.

The NIP is essentially a management tool covering a period of several years to identify and define, in a transparent manner, the selected areas/sectors of cooperation for financing and appropriate measures and actions for attaining the objectives set down. More specifically, it must set out the overall and specific objectives, the target groups, the expected results, the programmes to be implemented to achieve the objectives, the type of assistance to be provided and a calendar. The commitments agreed with the partner country will be reiterated.

In this connection, performance indicators must be fixed for each sector in partnership with the partner country and the other partners. These indicators must be confined to a few essential indicators of different types (inputs, direct achievements, results and impact). There should be a particular emphasis on results-based indicators, which have the advantage of increasing the partner country’s ownership of the policies to be applied to achieve the objectives. The indicators must also be clearly defined and measurable. In this connection, the donors need to agree to use common indicators to assess performance in each sector against the objectives. In the countries concerned, this should be done using the monitoring system laid down in the PRSP, which should be incorporated into the national budget cycle.

Where appropriate, the work programme should also give an approximate idea of the resources allocated, the financing method (aid, projects, budget support) and the financial legal basis.

ANNEXES

1. Summary table for the country

This table provides basic information on the country concerned. The tables showing the macroeconomic indicators and the 10 key poverty indicators will be included in it.

2. Country environmental profile

This analysis of the environmental conditions in a country or sector includes the following information: a description of the natural and human environment, including the profile of vulnerability and exposure to the risk of natural disaster, the legislative and institutional framework, information on the links between the social, economic and environmental situations, key data on areas where environmental action is needed and recommendations for the future, an analysis of the cooperation from an environmental point of view as to its integration in programs and projects in other areas and/or as to its integration as focal sector.

3. Prospective financial matrix of donors

This annex summarises the known interventions of other donors, including the Member States and multilateral donors. It will transparently reflect at least the results of the local coordination/harmonisation referred to above. It will highlight, where relevant, the division of labour and/or complementarity. The matrix will be both retrospective and prospective, covering both the past and the period 2006-2013.

This matrix will also be a useful contribution to the CDF/PRSP exercise if that is being developed in the partner country.

4. Country migration profile (where necessary)

A migration profile must be drawn up for every country in which migration (South/North or South/South) and/or asylum issues could influence development prospects.

It contains any information relevant to the design and management of a common migration and development policy. It includes information on migratory flows (refugees and economic migrants), taking in gender issues and the situation of children. It also provides information on the country’s skills needs, skills available in the diaspora and remittances to the country. Where relevant, the profile will analyse the routes taken by illegal migrants and the activities of people-trafficking networks.

5. Description of the CSP drafting process, stressing the involvement of non-state actors and local authorities

This involves, in particular, explaining how non-state actors and local authorities were involved in the programming discussions and, more generally, assessing the progress made and to be made towards consolidating the involvement of these actors in the development process (discussion of the country’s development priorities in the framework of the PRSP, the participatory nature of the budgetary processes, the capacities, potential and constraints of different types of actors, etc.).

6. Harmonisation road map (where there is one)

[1] Závěry Rady ze dne 10. listopadu 2000 ohledně harmonizovaného rámce pro strategické dokumenty o zemích, bod III, SEK(2000) 1049.

[2] Závěry Rady přijaté v GAERC dne 18. března 2003, dok. 6941/03.

[3] V souladu s hlavními zásadami pro posílení operační koordinace mezi ES a členskými státy, přijatými Radou v lednu 2001.

[4] Zpráva dočasné pracovní skupiny pro harmonizaci – Posilování koordinace, harmonizace a přizpůsobení: příspěvek EU, 14670/04, ze dne 15. listopadu 2004, s. 37.

[5] Jednotlivé nadpisy se upraví podle autora SDZ a partnerské země. Jinými slovy, výraz „dárce“ bude nahrazen jménem autora a „partnerská země“ názvem partnerské země.

[6] The OECD-DAC defines the security system as the body of institutions and other agencies involved in maintaining the security of the state and its citizens. Security System Reform and Governance, Policy and Practice , DAC Guidelines and Reference Series (Paris: OECD 2004).