EVROPSKÁ KOMISE V Bruselu dne 18.11.2020 COM(2020) 745 final ZPRÁVA KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU, RADĚ, EVROPSKÉ CENTRÁLNÍ BANCE A EVROPSKÉMU HOSPODÁŘSKÉMU A SOCIÁLNÍMU VÝBORU





























































Zpráva mechanismu varování 2021



(vypracovaná v souladu s články 3 a 4 nařízení (EU) č. 1176 o prevenci a nápravě makroekonomické nerovnováhy



{SWD(2020) 275 final}



Tato zpráva mechanismu varování zahajuje desáté roční kolo provádění postupu při makroekonomické nerovnováze. Cílem tohoto postupu je odhalování, prevence a náprava nerovnováhy, která brání řádnému fungování ekonomik členských států, hospodářské a měnové unie nebo Unie jako celku, a dát podnět k nalezení vhodných politických řešení. Provádění postupu při makroekonomické nerovnováze je zakotveno v evropském semestru pro koordinaci hospodářských politik, aby byl zajištěn soulad s analýzami a doporučeními v rámci ostatních nástrojů ekonomického dohledu (články 1 a 2 nařízení (EU) č. 1176/2011) Letošní cyklus dohledu v rámci evropského semestru, včetně provádění postupu při makroekonomické nerovnováze, se upravuje s ohledem na vznik facility na podporu oživení a odolnosti. Roční strategie pro udržitelný růst přijatá v polovině září 2020 shrnula hospodářskou a sociální situaci v Evropě, stanovila pro EU obecné politické priority a poskytla strategické pokyny pro provádění facility na podporu oživení a odolnosti. Analýza zprávy mechanismu varování vychází z hospodářské analýzy srovnávacího přehledu vybraných ukazatelů, která je doplněna širším souborem pomocných ukazatelů, analytickými nástroji a hodnotícími rámci a dalšími relevantními informacemi, včetně nedávno zveřejněných údajů a prognóz. Letošní zpráva mechanismu varování obsahuje posílené posouzení budoucích rizik pro makroekonomickou stabilitu a pro vývoj makroekonomické nerovnováhy. Zpráva mechanismu varování obsahuje rovněž analýzu důsledků makroekonomické nerovnováhy v členských státech pro celou eurozónu. Zpráva mechanismu varování určuje, u kterých členských států by měl být proveden hloubkový přezkum, aby se posoudilo, zda jsou postiženy nerovnováhou, jež vyžaduje přijetí politických opatření (článek 5 nařízení (EU) č. 1176/2011). S přihlédnutím k diskusím o zprávě mechanismu varování s Evropským parlamentem, v Radě a v Euroskupině poté Komise vypracuje hloubkové přezkumy pro dotčené členské státy. Tyto hloubkové přezkumy budou zveřejněny na jaře 2021 a budou základem pro posouzení Komise ohledně existence a závažnosti makroekonomické nerovnováhy a pro identifikaci nedostatků politiky. 1.Shrnutí Tato zpráva mechanismu varování byla vypracována v kontextu krize COVID-19. Vzhledem k rychlým a významným změnám ekonomických podmínek, které přinesla krize COVID-19, obsahuje ekonomická interpretace této zprávy důkladnější posouzení budoucích potenciálních rizik pro makroekonomickou stabilitu a pro vývoj makroekonomické nerovnováhy. Za tímto účelem je zapotřebí zohlednit i jiné než konečné roční údaje srovnávacího přehledu zprávy mechanismu varování, které se v letošní zprávě týkají období do roku 2019. Letošní zpráva proto ve srovnání s předchozími lety více využívá prognóz a často poskytovaných údajů, aby bylo možné změřit potenciální dopady krize COVID-19. Stávající cyklus dohledu v rámci evropského semestru se dočasně upravuje, aby se zajistilo konzistentní a účinné provádění facility na podporu oživení a odolnosti, což ovlivní i provádění postupu při makroekonomické nerovnováze. Roční strategie pro udržitelný růst 2021, jež byla přijata v polovině září, zahájila letošní cyklus evropského semestru a vymezila strategické pokyny pro používání facility na podporu oživení a odolnosti. Facilita na podporu oživení a odolnosti předpokládá, že členské státy přijmou plány na podporu oživení a odolnosti, které určí reformy a investice pro řešení nejdůležitějších ekonomických problémů, jsou sladěny s prioritami EU a zahrnují i doporučení pro jednotlivé země, jež byla adresována členským státům v cyklech evropského semestru v posledních letech, zejména v roce 2019 a 2020. Facilita na podporu oživení a odolnosti je tedy pro členské státy příležitostí k provedení reforem a investic v souladu s doporučeními souvisejícími s postupem při makroekonomické nerovnováze za účelem řešení dlouhodobých strukturálních příčin stávající makroekonomické nerovnováhy. Zvláštní monitorování opatření politik v reakci na stávající makroekonomickou nerovnováhu neproběhne na podzim 2020, ale místo toho bude provedeno v kontextu posouzení plánů na podporu oživení a odolnosti. Příští hloubkové přezkumy budou zveřejněny na jaře 2021 spolu s posouzením programů stability a konvergenčních programů a budou se podrobně zabývat závažností a vývojem již identifikovaných případů nerovnováhy a riziky vzniku případů nových. U většiny stávajících případů makroekonomické nerovnováhy probíhal až do propuknutí krize COVID-19 proces nápravy za příznivých makroekonomických podmínek. Případy nerovnováhy v oblasti toků, jako jsou nadměrně vysoké schodky běžného účtu nebo výrazný růst úvěrů, byly napraveny v rámci rozsáhlého snižování zadluženosti soukromého sektoru v letech následujících po finanční krizi v roce 2008. Hospodářský růst, který začal v roce 2013, pomohl k nápravě stavové nerovnováhy, jež nastala později a postupovala pomaleji, jelikož urychlil snižování poměru soukromého, veřejného a vnějšího dluhu k DPH a posílil rozvahy bank. Tento hospodářský růst zároveň během posledních let přinesl určitá rizika přehřívání, zejména na úrovni dynamiky cen obytných nemovitostí a vývoje nákladové konkurenceschopnosti, zejména v zemích, kde byl hospodářský růst výrazný. Makroekonomickou nerovnováhu v mnoha případech zhoršuje krize COVID-19 a mohou se objevit nová rizika. Vzrůstá zejména poměr veřejného a soukromého dluhu k DPH. S postupem času můžou hrozit problémy se splácením dluhu soukromého sektoru, a to kvůli nedostatečné míře ekonomické aktivity, úpadkům a slabému trhu práce. Toto riziko zadlužení by ovlivnilo rozvahy bank a ještě více zhoršilo jejich ziskovost. Zároveň se očekává, že nadměrné náklady práce a dynamika cen obytných nemovitostí, které byly charakteristické pro nedávnou minulost, nyní oslabí, ale mohou vzniknout obavy, že tyto úpravy povedou k nadměrným korekcím směrem dolů, zejména u cen obytných nemovitostí v členských státech, v nichž již existuje vysoký dluh domácností. Z horizontální analýzy obsažené ve zprávě mechanismu varování lze vyvodit několik závěrů: ·Vývoj u běžných účtů ve většině členských států EU po krizi COVID-19 pravděpodobně nebude významný. Schodky běžného účtu zůstávají ve většině zemí mírné. Přetrvává určitý nadměrný přebytek běžných účtů, ale v posledních letech se zmenšuje. Prognóza je taková, že pohyb běžných účtů kvůli krizi COVID-19 bude jen malý. To je v ostrém kontrastu s vývojem během celosvětové finanční krize, kdy byly schodky v zemích EU významné a krize vyvolala jejich záměrné snižování. Stabilita údajů týkajících se běžného účtu však zastírá velké posuny, pokud jde o příspěvek jednotlivých odvětví k celkové vnější pozici, jelikož významný nárůst v čisté úvěrové pozici soukromého sektoru je kompenzován zásadním zhoršením čisté úvěrové pozice vlád při jejich úsilí o zmírnění dopadu krize. ·Očekává se, že zaznamenaná zlepšení v čisté investiční pozici vůči zahraničí u většiny členských států v minulých letech se zastaví. Přestože v řadě členských států stále existuje vysoká míra vnější nerovnováhy, zlepšování čisté investiční pozice vůči zahraničí pokračovalo v roce 2019 ve většině zemí EU a napomáhaly mu výsledky běžného účtu, které převyšovaly úrovně stabilizující čistou investiční pozici vůči zahraničí, růst nominálního HDP a někdy i výrazně pozitivní účinky oceňování. Očekává se, že v budoucnu se zlepšování poměru čisté investiční pozice vůči zahraničí k HDP zastaví, a to v důsledku velkého poklesu HDP v roce 2020 a relativně stabilních výsledků běžného účtu. ·Určité napětí u vnějšího financování se objevilo na začátku krize COVID-19 v některých členských státech mimo eurozónu. Pohyby kapitálu a směnné kurzy u některých členských států mimo eurozónu se na krátkou dobu na konci března a v dubnu ocitly pod tržním tlakem v důsledku zvýšené averze k riziku. Tento tlak se od té doby díky lepším výsledkům finančních trhů zmírnil. ·Dopad krize COVID-19 na trh práce byl ve srovnání s rozsahem recese doposud relativně mírný, a to díky politickým opatřením, jako jsou režimy zkrácené pracovní doby, ale očekává se, že nezaměstnanost se zvýší. Krize ukončila dlouholeté zlepšování situace na trzích práce v EU. Doposud vedla většinou ke snížení průměrného počtu hodin na pracovníka a počet nezaměstnaných osob se zvýšil jen mírně. Tento fenomén zadržování pracovní síly, kdy si společnosti drží své zaměstnance, který byl v roce 2020 charakteristický pro mnoho ekonomik EU, je do značné míry důsledkem iniciativ dotovaných vládami, jejichž cílem je zachovat pracovní místa, jako jsou zejména režimy zkrácené pracovní doby. Očekává se však, že nezaměstnanost vzroste s určitým zpožděním, což je typický vývoj po recesích. Hrozí zejména riziko významných ztrát pracovních míst v odvětvích, jež byla pandemií silně zasažena, které závisí jednak na tom, jak dlouho budou tyto účinky trvat, a jednak na síle politické reakce. ·Jednotkové náklady práce v posledních letech se v různých zemích EU zvyšovaly, a to kvůli růstu mezd a slabému růstu produktivity, ale očekává se, že se po prudkém nárůstu v roce 2020 opět sníží. Silná dynamika u jednotkových nákladů práce v souvislosti s masivním hospodářským růstem byla v posledních letech zaznamenána v několika zemích střední a východní Evropy a pobaltských zemích. Předpokládá se, že pokles produktivity práce způsobený poklesem produkce ve spojení s udržováním pracovních míst způsobí v roce 2020 nárůst jednotkových nákladů práce, a to i přes výrazné zpomalení růstu mezd. Očekává se, že předpokládané postupné oživení ekonomické aktivity v roce 2021 vyvolá i oživení celkové produktivity, což by částečně vyvážilo nárůst jednotkových nákladů práce v roce 2020. ·U podnikového dluhu se očekává, že v roce 2020 všeobecně výrazně vzroste, zejména kvůli potřebám likvidity. V souvislosti s pandemií COVID-19 prudce narostly půjčky za účelem financování pracovního kapitálu a úvěry pro nefinanční podniky se zvýšily ve většině zemí. Úvěrové záruky pomohly podnikům půjčovat si na svůj provoz a rovněž za účelem posílení jejich likviditní pozice. K nárůstu dluhu přispěla i moratoria na splácení dluhu. Očekává se, že vzrůstající míra zadlužení v kombinaci s významným poklesem HDP v roce 2020 způsobí prudký nárůst poměru dluhu k HDP, zejména v krátkodobém horizontu. Postupem času se dynamika poměru dluhu k HDP pravděpodobně zlepší, a to vzhledem k oživení, ale obsluha dluhu by mohla být problematická, zejména v odvětvích zasažených pandemií trvaleji. To by mělo dopad i na rozvahy věřitelů. ·Zdá se, že dynamika zadlužení domácností je relativně pod kontrolou. Před krizí COVID-19 začaly úvěry domácností v řadě zemí po letech snižování zadlužení nebo slabé dynamiky znovu dynamicky narůstat. Vývoj výše dluhu domácností se v roce 2020 zjevně do určité míry zpomaluje. K tomu dochází navzdory účinku dluhových moratorií, jež zmírnila tlaky na likviditu u zadlužených domácností a zpomalila tempo splácení. Poměr dluhu domácností k HDP v roce 2020 vzhledem k poklesu HDP mechanicky narůstá. Zároveň se zvýšily úspory domácností v důsledku prudkého poklesu spotřeby. Vyhlídky domácností na splacení dluhu kalí zhoršování situace na trzích práce.

·Růst cen obytných nemovitostí zůstal během roku 2020 značný, přičemž v některých zemích se zrychlil, ale jeho zmírnění a možné korekce směrem dolů jsou pravděpodobné. V roce 2019 rostly ceny obytných nemovitostí ve značné míře, rovněž v řadě zemí, které vykazovaly riziko nadhodnocení. Dopad krize na vyhlídky v oblasti zaměstnání a příjmy domácností by se měl odrazit ve zmírnění dynamiky cen obytných nemovitostí. Poslední čtvrtletní údaje již ukazují na oslabení trhů s bydlením ve více než polovině zemí EU. Prognózy cen obytných nemovitostí naznačují korekce směrem dolů ve velké většině členských států v období let 2020–2021. ·Veřejný dluh, který v posledních letech vykazoval klesající trend při současném silném růstu nominálního DPH, v současnosti prudce vzrůstá ve všech členských státech, a zejména v těch, na které měla krize COVID-19 nejzávažnější dopad. Veřejný dluh ve většině členských států v posledních letech stále klesá, avšak v několika zemích s vysokou mírou zadlužení ke snížení nedošlo nebo bylo jen omezené. Vlády v celé EU nechaly během krize fungovat automatické stabilizátory a poskytovaly přímou fiskální podporu a podporu likvidity, aby zmírnily zdravotní krizi a snižování výdajů soukromého sektoru. Poměr veřejného dluhu roste více tam, kde byla míra zadlužení nejvyšší již před krizí, což odráží také skutečnost, že recese byla v těchto zemích hlubší. Výjimečné uvolňování měnové politiky a různé iniciativy na úrovni EU a eurozóny udržovaly náklady na financování na historicky nízkých úrovních a zvyšovaly důvěru. Zatímco některé země využily vysoké likvidity a poptávky ze strany investorů, aby prodloužily strukturu splatnosti svého státního dluhu, struktura veřejného dluhu by mohla obnášet rizika pro ostatní, zejména z důvodu struktur krátké splatnosti a velkých podílů dluhu denominovaného v cizí měně. ·Podmínky v bankovním sektoru se v posledních letech zlepšily, ale otřes způsobený pandemií COVID-19 by mohl pro bankovní sektor EU představovat zkoušku odolnosti. Podmínky v bankovním sektoru se od celosvětové finanční krize výrazně zlepšily – kapitálové poměry a rezervy v oblasti likvidity jsou silnější než před 10 lety. Tento sektor se však nadále potýká s nízkou ziskovostí v prostředí s nízkými úrokovými sazbami a v několika zemích i s relativně velkým objemem úvěrů se selháním. Značná likvidita, kterou poskytly centrální banky, pomohla zabránit zamrznutí úvěrového trhu po propuknutí pandemie COVID-19 a pozastavení výplat dividend a určité dočasné uvolnění regulace také poskytuje bankám další prostor. Očekává se, že krize poškodí kvalitu aktiv a vyhlídky na ziskovost. Narůstající těžkosti podniků a domácností se splácením dluhů by způsobily další nárůst úvěrů se selháním, zejména poté, co vyprší dluhová moratoria. Korekce směrem dolů u cen obytných nemovitostí mohou mít vliv na ocenění zajištění, a tedy na rozvahy bank. Otřes způsobený pandemií COVID-19 zhoršuje stávající nerovnováhu v eurozóně, a proto je zapotřebí co nejlépe využít podpůrných opatření EU. Podle hospodářské prognózy Komise z podzimu 2020 je pro členské státy, na něž měla krize COVID-19 největší ekonomický dopad z důvodu závažnosti pandemie nebo závislosti na vysoce exponovaných odvětvích, charakteristický relativně velký objem veřejného a vnějšího dluhu. Zdá se tedy, že krize COVID-19 zvýrazňuje stávající trend v eurozóně, pokud jde o domácí a zahraniční zadluženost. Řada zemí, jež krize COVID-19 významně postihla, se v nedávné minulosti vyznačovala slabým potenciálním růstem. Pandemie by tedy mohla zhoršit i hospodářské rozdíly. Zároveň i přes velký pokles světové poptávky se nyní předpokládá, že v eurozóně jako celku bude přetrvávat obchodní přebytek, což naznačuje, že by mohl existovat další prostor pro rozšíření domácí poptávky na agregované úrovni eurozóny, aby se napomohlo oživení a zároveň i úsilí ECB o dosažení inflačního cíle. Vzhledem k vzrůstající zadluženosti ve všech členských státech může facilita na podporu oživení a odolnosti a další nástroje pro finanční podporu zavedené na úrovni eurozóny a EU, včetně nástrojů SURE a REACT-EU a větší flexibility při využívání zbývajících fondů EU, členským státům pomoci vytvořit podmínky pro trvalou obnovu a posílit odolnost. Pro další vývoj je důležité, aby podpůrná politická opatření, reformy a investice zavedené v celé eurozóně byly kombinovány tak, že budou účinně řešit makroekonomickou nerovnováhu, zejména pokud je nadměrná. Obecně se zdá, že kvůli krizi COVID-19 vzrůstají rizika v zemích, v nichž již byla zjištěna (nadměrná) nerovnováha. Krize COVID-19 do určité míry zastavila postupné snižování nerovnováhy v mnoha členských státech, které bylo poháněno zejména hospodářským růstem od roku 2013. Zároveň se zdá, že již dříve existující rizika přehřívání související se silnou cenou obytných nemovitostí a růstem jednotkových nákladů práce jsou nyní menším rizikem ve střednědobém horizontu a možná dokonce budou předmětem korekcí směrem dolů. I když se zatím ukázalo, že tlaky na kapitálové toky a směnné kurzy byly v roce 2020 jen krátkodobé, nálada na trzích by mohla zůstat proměnlivá. Dohled se proto musí zaměřit na země, kde riziko zjevně stoupá, tj. převážně na země, u nichž již byla zjištěna nerovnováha. Vývoj je navíc třeba pečlivě monitorovat i v jiných členských státech, včetně několika ekonomik mimo eurozónu, kde se obavy ohledně vnější udržitelnosti projevily během jara tržním tlakem, a rovněž v členských státech s velmi vysokou mírou zadlužení. Zvýšení poměru soukromého a veřejného dluhu k HDP v roce 2020 vyžaduje pečlivé monitorování, ale v této fázi nevyžaduje nové hloubkové přezkumy. Rizika pro makroekonomickou nerovnováhu, zejména rizika spojená s nárůstem poměru dluhu k HDP, se zhoršují zejména v zemích, v nichž již byla zjištěna nerovnováha nebo nadměrná nerovnováha. Významný nárůst poměru dluhu k HDP v roce 2020 souvisí do značné míry s mechanickým účinkem dočasné, ale rozsáhlé recese, která snižuje jmenovatele tohoto poměru. Toto zvýšení veřejného dluhu a podnikového dluhu je rovněž spojeno s reakcí na velký jednorázový otřes způsobený krizí COVID-19 a výsledkem záměrného a dočasného politického úsilí (spojeného rovněž s opatřeními, jako jsou bankovní záruky a moratoria na splátky), aby se zmírnil dopad krize a zabránilo se ještě horším dopadům této pandemie na ekonomickou aktivitu, příjmy a makroekonomickou stabilitu v budoucnu. Zabránit tomu, aby se recese ještě prohloubila a zakořenila, je nezbytná reakce pro zlepšení budoucího vývoje dluhu, i kdyby to znamenalo dočasný nárůst dluhu. Hloubkové přezkumy budou vypracovány pro členské státy, u nichž již byla zjištěna nerovnováha nebo nadměrná nerovnováha. V souladu se zavedenou praxí obezřetnosti budou hloubkové přezkumy provedeny za účelem posouzení, zda je stávající nerovnováha odstraňována, zda přetrvává nebo se zhoršuje, a za účelem ověření provedených nápravných opatření. S vypracováním hloubkového přezkumu se tedy počítá pro 12 členských států, u nichž byla na základě zjištění hloubkových přezkumů z února 2020 zjištěna nerovnováha a nadměrná nerovnováha . Nerovnováha byla v současnosti zjištěna u devíti členských států (Chorvatska, Francie, Německa, Irska, Nizozemska, Portugalska, Rumunska, Španělska a Švédska) a v případě Kypru, Řecka a Itálie byla zjištěna nadměrná nerovnováha. Tato zpráva mechanismu varování zdůrazňuje potenciálně rizikový vývoj v řadě členských států, pro něž se hloubkové přezkumy vypracovávat nebudou. Po propuknutí pandemie COVID-19 se v některých zemích mimo eurozónu objevila rizika spojená s vnějším financováním. Zdá se, že Maďarsko je případ země, kde by bylo vhodné monitorovat vzájemné působení mezi vládními půjčkami a vnějším financováním. Veřejný dluh je částečně financován v cizí měně, což odráží otevřenou povahu této ekonomiky a skutečnost, že část příjmů veřejného sektoru a soukromého sektoru je v cizí měně. Veřejný dluh však má velmi krátkou splatnost a relevantní účast má domácí bankovní sektor, zatímco oficiální rezervy na začátku roku 2020 se blížily obezřetnostním minimálním úrovním. Tlaky na trhy se od jara sice snížily a v současnosti nic hodnověrně nenasvědčuje tomu, že by hrozila rizika nerovnováhy, ale tato rizika se mohou znovu objevit v budoucnosti, a proto vyžadují pečlivé monitorování. Důsledky v podobě nárůstu poměru dluhu k HDP by rovněž bylo vhodné monitorovat v řadě členských států, které v současnosti nejsou předmětem dohledu v rámci postupu při makroekonomické nerovnováze. U soukromého i veřejného dluhu se očekává další nárůst nad prahové hodnoty postupu při makroekonomické nerovnováze. Členské státy, u nichž se předvídá nárůst soukromého dluhu nad prahovou hodnotu, jsou Dánsko, Finsko a Lucembursko. Další nárůst veřejného dluhu nad 60 % HDP se očekává v Rakousku a Slovinsku. Rozsah, v jakém může tento vývoj obnášet dodatečná rizika pro makroekonomickou stabilitu, je velmi nejistý, zejména vzhledem k potřebě zohlednit i vyhlídky na střednědobý a dlouhodobý růst a to, jak je ovlivnila krize COVID-19. Předpokládaný nárůst poměru dluhu tedy sice vyžaduje pečlivé monitorování, ale v této fázi není zapotřebí provádět hloubkový přezkum u dalších členských států. 2. měnící se hospodářský výhled: důsledky pro makroekonomickou nerovnováhu eurozóny Pandemie COVID-19 byla pro hospodářství nevídaným šokem. Po propuknutí pandemie byla od března 2020 zavedena omezující opatření s cílem omezit šíření tohoto onemocnění, která se od května začala ve většině členských států uvolňovat. Zavedená opatření byla obecně přiměřená závažnosti této hrozby pro zdraví, ale v jednotlivých zemích se významně lišila. V důsledku pandemie COVID-19 se velký šok na straně poptávky ovlivňující spotřebu kombinoval s omezeními dodávek v době platnosti omezujících opatření. Dynamika spotřeby zůstává ve srovnání s trendy před krizí COVID nedostatečná, zejména u činností v oblasti služeb, kde je obtížnější zabránit kontaktu mezi lidmi. Investicím nadále brání závažná nejistota. Snížené příjmy a růst nezaměstnanosti, jakož i nedostatečná dynamika vývozních trhů budou i nadále bránit poptávce v pozdější fázi. Narušení některých hodnotových řetězců a opatření k omezení kontaktu na pracovišti nadále ovlivňují nabídku, což se negativně projevuje na produktivitě. EU a další oblasti ve světě se nyní ocitly uprostřed nové vlny pandemie, ohledně jejíž závažnosti a trvání panuje velká nejistota. Hospodářská prognóza Komise z podzimu 2020 obecně předpokládá, že HDP se v roce 2020 sníží o –7,8 % v eurozóně a o –7,4 % v EU. I přes oživení, které se očekává pro rok 2021, je prognóza taková, že úrovně HDP budou pod úrovněmi před krizí v roce 2019 (graf 1),. Výjimečná opatření politik pomohla zmírnit hospodářský pokles v důsledku krize COVID-19. Došlo k obrovské mobilizaci politik v celé EU i jiných velkých částech světa, aby se zabránilo propadu příjmů v důsledku omezujících opatření a snížilo se riziko velké ztráty pracovních míst a úpadků podniků. Vlády poskytly fiskální podporu prostřednictvím režimů zkrácené pracovní doby a posílily podporu příjmů nezaměstnaných. Byla poskytnuta moratoria na platbu daní a splátky hypoték. Byly poskytnuty záruky pro bankovní úvěry, aby se zabránilo tlaku na úvěry. ECB přijala širokou řadu podpůrných opatření pro zachování finanční stability a hladkého fungování finančních trhů, včetně poskytnutí dodatečné likvidity bankám, zmírnění požadavků na zajištění, jakož i významných dalších nákupů aktiv veřejného a soukromého sektoru v rámci program nákupu aktiv (APP) a nouzového pandemického programu nákupu aktiv (PEPP). Jednotný mechanismus dohledu (SSM) uvolnil regulační požadavky na banky proticyklickým způsobem. Evropský mechanismus stability (ESM) zpřístupnil všem členským státům eurozóny podporu v krizi způsobené pandemií na základě své úvěrové linky za zpřísněných podmínek. EU a její členské státy zřídily tři záchranné sítě pro pracovníky, společnosti a státy: nástroj pro dočasnou podporu na zmírnění rizik nezaměstnanosti v mimořádné situaci (SURE), celoevropský záruční fond Evropské investiční banky a podporu v krizi způsobené pandemií ze strany ESM. Komise vypracovala návrhy nových nástrojů na podporu oživení (Next Generation EU), které Evropská rada schválila v červenci, zejména rozsáhlou facilitu na podporu oživení a odolnosti. Tato facilita poskytuje granty a půjčky na podporu reforem a investic, aby se zvýšil růstový potenciál, posílila se ekonomická a sociální odolnost a usnadnila se zelená a digitální transformace v souladu s relevantními cíli Unie. Byla přijata řada dalších opatření politik, včetně urychlení a větší flexibility při využívání zbývajících fondů EU, zavedení dočasného rámce státní podpory a aktivace obecné únikové doložky podle Paktu o stabilitě a růstu.



Graf 1: HDP ve stálých cenách ve srovnání s úrovněmi před krizí Graf 2: Hospodářské klima a index akciového trhu, 2013–2020 Zdroj: Hospodářská prognóza Evropské komise z podzimu 2020 Zdroj: Evropská komise a ECB, poskytla platforma DataStream Pandemii COVID-19 doprovázely silné počáteční reakce na finančních trzích. Finanční trhy předvídaly velkou recesi krátce po vypuknutí krize COVID. Akciové trhy se v důsledku revidovaného očekávání zisků podniků prudce zhouply. Ocenění trhů s dluhopisy odrážela dynamiku „úniku do bezpečí“, přičemž rizikové přirážky se zvyšovaly u vládních dluhopisů, které investoři považovali za rizikovější, a spready podnikových dluhopisů se zvyšovaly zejména u segmentů s nízkým ratingem. Dynamika směnných kurzů odrážela tlaky na rozvíjejících se trzích v důsledku odlivu kapitálu a významných korekcí směrem dolů u cen ropy a jiných komodit. Určitý tlak směrem dolů pocítily i měny několika členských států mimo eurozónu. Napětí se projevilo zejména u několika měn a výnosů z dluhopisů členských států mimo eurozónu, které přijaly režimy pružného směnného kurzu v období zvýšené volatility kapitálových toků Situace na finančních trzích se po zavedení podpůrných opatření veřejnými orgány významně zlepšila, a to odděleně od vyhlídek reálné ekonomiky. Akciové trhy a trhy s dluhopisy se zotavily, i když se rizikové přirážky zúžily. Devizové trhy se stabilizovaly, stejně jako komoditní trhy. Nahromaděné ztráty po propuknutí pandemie COVID-19 se výrazně snížily a volatilita trhu byla zastavena. Zdá se, že v souvislosti s masivními, včasnými a důvěryhodnými intervencemi veřejných orgánů se finanční trhy oddělily od vyhlídek reálné ekonomiky, kterým stále hrozí významné riziko nepříznivého vývoje ( graf 2 ). Panuje zvýšená nejistota ohledně ekonomického výhledu v souvislosti s vývojem pandemie i s politickými reakcemi a změnami chování hospodářských subjektů. Účinky recese z jara 2020 se doposud plně neprojevily, pokud jde o dopady na zaměstnanost, úpadky a rozvahy bank. Stávající vývoj právě probíhající druhé vlny pandemie má dopad na výhled v oblasti růstu kvůli zavádění nových omezujících opatření. Očekává se, že tato opatření krátkodobě ovlivní ekonomickou aktivitu a klima a budou mít negativní účinky na spotřebu a investice, avšak v menší míře než na jaře, jelikož dosavadní postup je cílenější. Zdá se tedy, že po silném oživení ve třetím čtvrtletí se růst HDP EU ve čtvrtém čtvrtletí 2020 zastaví. Navíc se může znovu objevit napětí v oblasti obchodu a geopolitické napětí. Podpůrný přístup fiskálních a měnových orgánů finanční trhy doposud považovaly za důvěryhodný a předčasné zrušení politických opatření by představovalo riziko. Nelze vyloučit opětovné posouzení rizik a možné nové případy finančního napětí, zejména v zemích, v nichž se vyskytuje zároveň vysoká zadluženost, slabá vnější pozice a potřeby významného financování, jež nelze plně uspokojit z domácích zdrojů. Naopak rychlejší pokrok při zvládání pandemie a provádění ambiciózních a koordinovaných politik v rámci EU by mohly umožnit rychlejší oživení. Stávající hospodářská situace má dopady na makroekonomickou nerovnováhu. Poměr veřejného a soukromého dluhu k DPH se ve většině členských států zvyšuje. Důvodem je jak mechanický výsledek recese, který snižuje jmenovatele poměru dluhu k DPH, tak i větší objem půjček veřejného a podnikového sektoru za účelem zmírnění dopadu krize COVID-19. Zhoršení vyhlídek pro veřejný a soukromý dluh je v zásadě rizikem, které by mohlo mít dopad na rozvahy finančního sektoru, které by byly přímo ovlivněny i otřesem v důsledku pandemie COVID-19, pokud jde o snížení ziskovosti. Zároveň platí, že trendy, jež bylo možné pozorovat v řadě členských států, pokud jde o zhoršování nákladové a cenové konkurenceschopnosti a silný růst cen obytných nemovitostí, se nyní pravděpodobně zastaví. To však naopak vyvolává otázky, jaké by byly dopady, kdyby se tyto trendy obrátily. Konkrétně se jedná o to, že slabý nebo negativní vývoj u příjmů ze zaměstnání může snížit schopnost domácností splácet, zatímco korekce cen obytných nemovitostí směrem dolů, pokud k nim dojde v zemích s vysokou mírou zadlužení domácností a budou probíhat neuspořádaně, mohou ovlivnit rozvahy bank a vést k nižším hodnotám zajištění.

Zdroj: Eurostat, hospodářská prognóza Evropské komise z podzimu 2020 a Oxford COVID-19 Government Response Tracker. Zdroj: AMECO a hospodářská prognóza Evropské komise z podzimu 2020. Poznámka: Rozdíl mezi HDP a domácí poptávkou by sice měl z definice odpovídat obchodní bilanci, ale údaje nejsou plně sladěny v důsledku nesrovnalostí při podávání zpráv v rámci eurozóny. Zdá se, že otřes způsobený pandemií COVID-19 zhoršuje stávající nerovnováhu v eurozóně. Ačkoli se nezdá, že by míra zadlužení byla faktorem, který výrazně zhoršil recesi po pandemii COVID, pro většinu zemí, které byly pandemií COVID-19 zasaženy nejhůře a musely zavést omezující opatření, je charakteristický relativně velký objem veřejného či vnějšího dluhu ( graf 3 ). Z toho vyplývá, že kvůli relativně silné recesi se poměr dluhu k HDP zvyšuje zejména v zemích, kde výše dluhu již byla poměrně vysoká. Některé ze zemí, které jsou čistými dlužníky a které byly pandemií těžce zasaženy, se vyznačují rovněž relativně vysokým podílem příjmů z cestovního ruchu (např. Kypr, Řecko, Portugalsko, Španělsko), jež jsou zvláště vystaveny dopadům krize COVID, což má dopady i na jejich vnější bilanci. Stručně řečeno, zdá se, že krize COVID posiluje stávající trend v eurozóně, pokud jde o hospodářské rozdíly, domácí a zahraniční zadluženost. Vzhledem k masivnímu poklesu agregátní poptávky se předpokládá, že postupné snižování přebytku obchodní bilance eurozóny skončí. Obchodní přebytek eurozóny se snižuje od roku 2017 a předpokládá se, že v letech 2020 a 2021 zůstane v podstatě stabilní. Očekává se, že propad HDP v roce 2020 a jeho oživení v roce 2021 bude probíhat obecně v souladu s vývojem domácí poptávky. Obdobně se předpokládá, že i dynamika dovozu do eurozóny bude do značné míry odpovídat dynamice vývozu. Proto se neočekává, že obchodní přebytek na úrovni eurozóny by se dále snižoval, v kontextu zhoršení produkční mezery v roce 2020, u níž se předpokládá, že bude větší než produkční mezera pozorovaná v roce 2009 po finanční krizi. Zároveň se očekává, že jádrová inflace zůstane utlumená ( graf 4 ).



Graf 5: Vývoj běžného účtu eurozóny: členění podle zemí Graf 6: Čisté půjčky/výpůjčky eurozóny Zdroj: Eurostat – platební bilance a hospodářská prognóza Evropské komise z podzimu 2020. Poznámka: Běžný účet 19 zemí eurozóny za roky 2020 a 2021 odpovídá upravené prognóze Evropské komise z podzimu 2020, která bere v úvahu nesrovnalosti při podávání zpráv v rámci eurozóny ze strany jednotlivých národních statistických úřadů (viz poznámka pod čarou č. 17). Zdroj: AMECO, Eurostat, hospodářská prognóza Evropské komise z podzimu 2020. Poznámka: Čísla týkající se celé ekonomiky 19 zemí eurozóny za roky 2020 a 2021 odpovídají upravené prognóze Evropské komise z podzimu 2020. Čísla týkající se celé ekonomiky 19 zemí eurozóny za dřívější roky odpovídají čistým půjčkám/výpůjčkám v údajích Eurostatu týkajících se platební bilance. Údaje týkající se domácností a podnikového sektoru za roky 2020 a 2021 jsou vypočteny jako souhrn za 19 zemí eurozóny kromě Malty, pro niž nejsou k dispozici žádné údaje. Graf 7: Nominální efektivní směnné kurzy Zdroj: ECB



Přebytek běžného účtu eurozóny jako podíl HDP se od roku 2017 snižuje a předpokládá se, že v roce 2020 se sníží ještě více. Běžný účet eurozóny rostl do roku 2017 uprostřed masivního snižování zadlužení a od té doby vykazoval propad. Podle odhadů činilo v roce 2019 saldo běžného účtu eurozóny 2,3 % HDP ( graf 5 ) . Zatímco se snižování přebytku běžného účtu mezi lety 2017 a 2018 převážně spojovalo s vývojem obchodní bilance zboží, zejména v souvislosti s napětím v oblasti obchodní politiky a vyššími náklady na energii, v roce 2019 tento pokles způsobilo zejména saldo služeb. Přebytek běžného účtu eurozóny však zůstal v roce 2019 nominálně největší na světě. Jeho hodnota, i když byla cyklicky očištěna, mírně přesahovala normu běžného účtu v souladu se základními ekonomickými veličinami odhadovanými na 2 % HDP eurozóny . Pokud se politiky nezmění, podle prognózy Evropské komise z podzimu 2020 se očekává, že přebytek běžného účtu eurozóny v roce 2020 dále klesne na 1,8 % HDP a v roce 2021 dosáhne 1,9 % HDP, a tím se dostane pod stávající odhad normy běžného účtu. Předpokládané snížení přebytku eurozóny je částečně způsobeno snížením nákladů na energii; významné zhodnocování eura, jež bylo zahájeno na začátku roku 2020 ( graf 7 ), by rovněž způsobilo další snižování běžného účtu. Geografická struktura přebytku běžného účtu eurozóny zůstává stabilní a k nejvýznamnějším změnám dochází u příspěvků jednotlivých hospodářských odvětví. Přebytek eurozóny stále odráží zejména velké, ale setrvale klesající přebytky zaznamenané v Německu a Nizozemsku, jejichž kombinované vnější bilance v roce 2019 představovaly 2,7 % HDP eurozóny. Očekává se, že salda běžného účtu eurozóny budou vykazovat určitou stabilitu ve všech zemích i v letech 2020 a 2021 ( graf 5 ). Stabilita údajů týkajících se běžného účtu však zastírá významné změny v čisté úvěrové pozici ve všech odvětvích ekonomiky, jelikož významný nárůst v čisté úvěrové pozici soukromého sektoru je téměř zcela kompenzován zásadním zhoršením čisté úvěrové pozice sektoru vládních institucí ( graf 6 ). Tento trend pozorovaný u eurozóny jako celku přetrvává i v jednotlivých zemích. Velký nárůst úspor v roce 2020 v sektoru domácností je do značné míry spojen s opatřeními omezujícím volný pohyb osob a nedostatečnou dynamikou ve využívání služeb, jež neumožňují dostatečné omezení fyzického kontaktu, a rovněž s preventivními úsporami pro řešení zvýšené nejistoty. Výrazný skok v čisté úvěrové pozici podniků směrem nahoru částečně souvisí s poklesem investic a částečně je výsledkem nárůstu preventivních úspor. Důsledkem klesajících příjmů vládních institucí a fiskálních opatření zavedených za účelem zmírnění dopadů pandemie COVID-19 je zásadní zhoršení čisté úvěrové pozice sektoru vládních institucí. Podobný trend, i když méně výrazný, se předpokládá pro rok 2021. Řešení narůstajících makroekonomických rizik v budoucnu vyžaduje účinné využívání podpůrných opatření EU. ·Stávající krize se zásadním způsobem liší od finanční krize v roce 2008. Tehdejší finanční krize byla do značné míry způsobena odstraňováním neudržitelné nerovnováhy (nadměrný objem úvěrů ve finančním sektoru, realitní bubliny, velké a rostoucí vnější schodky a nárůst vládního dluhu v příznivých časech), krize spojená s onemocněním COVID-19 je výsledkem otřesů ekonomiky způsobených vládními omezeními a změnou vzorců chování v souvislosti s obavami o zdraví. K těmto otřesům dochází za situace, kdy většina vnějších pozic dosáhla díky nedávným příznivým ekonomickým podmínkám vyrovnaného nebo přebytkového stavu, snižování zadluženosti finančního sektoru během posledních let vytvořilo solidní kapitálové rezervy v bankovním sektoru, díky snižování zadluženosti soukromého sektoru dosáhl poměr soukromého dluhu k HDP opět úrovní značně nižších, než byla maxima zaznamenaná před finanční krizí v roce 2008, a poměr veřejného dluhu k HDP zahájil ve většině členských států eurozóny sestupný trend. ·V nadcházející době závisí vyhlídky na splacení dluhu zásadně na zajištění hospodářského oživení a posílení základních ekonomických veličin, což vyžaduje podpůrné nastavení politik během roku 2021. Udržitelné oživení má zásadní význam jak pro sektor vládních institucí, pokud jde o dynamiku jejich příjmů, tak pro sektor finančních a nefinančních podniků, jejichž schopnost splácet závisí na ziskovosti, a pro domácnosti, jejichž vyhlídky na udržitelnost hypotečního dluhu závisejí na dynamice zaměstnání a příjmů.

·Účinné využívání dostupných nástrojů zavedených na úrovni eurozóny a EU spolu s účinným prováděním nezbytných reforem a investic by pomohlo posílit trvalé oživení a odolnost. Zásadní význam bude mít to, aby financování EU bylo plně absorbováno a nasměrováno k co nejproduktivnějšímu využití. Tím by se posílil ekonomický dopad finančních prostředků a zároveň by se zabránilo riziku, že zvýšené výdaje během krátké doby přispějí k nadměrnému růstu neobchodovatelných činností a vnější nerovnováze v zemích, kde velký podíl HDP tvoří přítoky. ·Pro další vývoj je důležité, aby podpůrná politická opatření, reformy a investice zavedené v celé eurozóně byly kombinovány tak, že budou účinně řešit makroekonomickou nerovnováhu, zejména pokud je nadměrná. 3. Nerovnováha, rizika a korekce: hlavní vývojové tendence ve všech zemích Zpráva mechanismu varování vychází z ekonomické interpretace srovnávacího přehledu ukazatelů postupu při makroekonomické nerovnováze, který představuje filtrovací nástroj pro odhalení zjevných důkazů o možných rizicích a zranitelných místech. Srovnávací přehled obsahuje 14 ukazatelů s orientačními prahovými hodnotami v těchto oblastech: vnější pozice, konkurenceschopnost, soukromý a vládní dluh, trhy s bydlením, bankovní sektor a zaměstnanost. Aby bylo možné zajistit stabilitu údajů a konzistentnost mezi jednotlivými zeměmi, vychází srovnávací přehled z aktuálních údajů s dobrou statistickou kvalitou. V souladu s nařízením o postupu při makroekonomické nerovnováze (nařízení (EU) č. 1176/2011) nejsou hodnoty srovnávacího přehledu v posouzeních obsažených ve zprávě mechanismu varování vykládány mechanicky, nýbrž jsou předmětem ekonomické interpretace, která umožňuje hlouběji porozumět celkovému ekonomickému kontextu a zohlednit specifika jednotlivých zemí . Závěry srovnávacího přehledu doplňuje soubor 28 pomocných ukazatelů. Ve srovnání s předchozími zprávami mechanismu varování letošní zpráva více využívá prognóz a často poskytovaných údajů, aby bylo možné změřit i dopady krize COVID-19 v kontextu velké nejistoty. Údaje o uvedených dopadech nelze získat z oficiálního srovnávacího přehledu zprávy mechanismu varování, jelikož ten odráží pouze údaje do roku 2019. Hodnoty jednotlivých proměnných ve srovnávacím přehledu a jiných relevantních proměnných pro analýzu postupu při makroekonomické nerovnováze pro roky 2020 a 2021 proto byly odhadnuty s použitím údajů z prognózy Komise a analýzy aktuálních údajů za dobu kratší než jeden rok (pro podrobnosti podle jednotlivých proměnných ve srovnávacím přehledu viz rámeček č. 1). I když se tento postup jeví jako nezbytný, aby bylo možné změřit probíhající vývoj, je rovněž třeba připomenout, že uvedené prognózy jsou značně nejisté. V posouzení obsaženém ve zprávě mechanismu varování byly stejně jako v předchozích letech zohledněny i poznatky z hodnotících rámců, jakož i závěry ze stávajících hloubkových přezkumů a příslušných analýz. Analýza Komise nadále podléhá zásadám transparentnosti, pokud jde o použité analýzy a údaje, a obezřetnosti, pokud jde o závěry, jelikož si je vědoma výstrah souvisejících s kvalitou údajů. Údaje srovnávacího přehledu naznačují, že nedávná náprava stavové nerovnováhy se zastaví, a očekává se, že rizika přehřívání zaznamenaná v posledních letech se v důsledku krize oslabí. Započítání hodnot mimo prahové hodnoty srovnávacího přehledu zprávy mechanismu varování během jednotlivých let odhaluje řadu níže uvedených trendů ( graf 8 ). ·Hospodářský růst, který začal v roce 2013, pomohl snížit poměr soukromého a veřejného dluhu vůči HDP, a to díky příznivým účinkům jmenovatele. Výsledkem bylo, že se do roku 2019 snižoval počet zemí s poměrem dluhu převyšujícím prahové hodnoty. Zdá se, že krize COVID-19 tento trend ukončí. ·Po nápravě značných schodků běžného účtu z prvního desetiletí 21. století došlo v minulém desetiletí v případě některých ekonomik k akumulaci velkých přebytků běžného účtu, které se v posledních letech snížily. Neočekává se, že by krize COVID významně změnila vnější korekci, jelikož její dopad na běžný účet platební bilance by měl být jen omezený a počet zemí překračujících prahové hodnoty salda běžného účtu a čisté investiční pozice vůči zahraničí je ovlivněn pouze okrajově. ·Rychle rostoucí jednotkové náklady práce a ceny obytných nemovitostí vedly k většímu počtu záznamů překračujících příslušné prahové hodnoty během posledních let. Očekává se, že uvedená rizika přehřívání, jež se projevila v rychle rostoucích zemích, by měla s krizí COVID postupně vymizet. To je nejlépe vidět na úrovni cen obytných nemovitostí, které by se měly ochladit, a riziko, že přesáhnou prahovou hodnotu, by mělo hrozit v menším počtu případů. Růst jednotkových nákladů práce se může rovněž zpomalit, ale až po dočasném, ale prudkém nárůstu v roce 2020, kdy více než polovině členských států hrozí riziko překročení prahové hodnoty. To odráží mechanický účinek viditelně nižší produktivity z důvodu podstatného omezení činnosti a menšího vlivu na zaměstnanost. Předpokládá se, že reálné efektivní směnné kurzy značně překročí prahové hodnoty, a to s ohledem na vývoj nominálních směnných kurzů. Zdroj: Eurostat a výpočty útvarů Komise (viz též rámeček č. 1). Poznámka: Počet zemí, u nichž proměnné ve srovnávacím přehledu překračují prahové hodnoty, se zakládá na srovnávacím přehledu zveřejněném v příslušné roční zprávě mechanismu varování. Je možné, že po případné revizi údajů ex post se bude počet hodnot překračujících prahové hodnoty vypočtený za použití nejnovějších údajů pro proměnné ve srovnávacím přehledu lišit od počtu ve výše uvedeném grafu. Přístupy použité pro prognózu ukazatelů srovnávacího přehledu v letech 2020 a 2021 jsou uvedeny v rámečku č. 1. Prognózy pro níže uvedené ukazatele se pro rok 2020 provádějí pouze pro: tok soukromých úvěrů, soukromý dluh, závazky finančního sektoru, dlouhodobá nezaměstnanost, nezaměstnanost mladých lidí. Rámeček č. 1: Analýzy aktuálních údajů u hlavních ukazatelů srovnávacího přehledu Aby bylo možné při interpretaci srovnávacího přehledu zdůraznit prvky zaměřené na budoucnost, opírá se analýza zprávy mechanismu varování, kdykoli je to možné, také o prognózy a projekce na roky 2020 a 2021 a o „analýzy aktuálních údajů“ za letošní rok. Pokud jsou tyto údaje k dispozici, jsou založeny na prognóze Komise z podzimu 2020. V ostatních případech představují čísla analýzu aktuálních údajů vycházející ze zástupných ukazatelů, kterou vypracovaly útvary Komise konkrétně pro účely této zprávy mechanismu varování. Níže uvedená tabulka shrnuje předpoklady použité pro prognózy a čísla z „analýzy aktuálních údajů“ u hlavních ukazatelů srovnávacího přehledu. Je třeba poznamenat, že údaje týkající se HDP použité jako jmenovatelé u některých poměrů vycházejí z podzimní prognózy Komise. V případě míry změn za několik let (jako je změna podílů na světovém vývozu za období pěti let) vychází z prognóz pouze složka pro roky 2020 a 2021, zatímco složky týkající se roku 2019 nebo dřívějších let využívají údaje Eurostatu, které jsou základem srovnávacího přehledu v rámci postupu při makroekonomické nerovnováze. Tabulka: Přístupy k prognózám a analýzám aktuálních údajů pro hlavní ukazatele srovnávacího přehledu v rámci postupu při makroekonomické nerovnováze Ukazatel Přístup Zdroje údajů Saldo běžného účtu, % HDP (průměr za 3 roky) Hodnoty z podzimní prognózy Komise týkající se salda běžného účtu (koncepce platební bilance) AMECO Čistá investiční pozice vůči zahraničí (% HDP) Podzimní prognóza Komise pro čisté půjčky/výpůjčky za celou ekonomiku uvádí změnu čisté investiční pozice vůči zahraničí, která odráží transakce; jiné účinky (např. změny v ocenění) jsou zohledněny do 2. čtvrtletí 2020 a předpokládá se, že poté zůstaly nulové. AMECO, Eurostat Reálný efektivní směnný kurz – 42 obchodních partnerů, deflátor HISC, (změna za 3 roky v %) Hodnoty z podzimní prognózy Komise AMECO Podíl na světovém vývozu – % světového vývozu (změna za 5 let v %) Údaje jsou založeny na prognóze Komise týkající se i) nominálního vývozu zboží a služeb za členské státy EU (koncepce národních účtů), ii) prognóze Komise ohledně objemu vývozu zboží a služeb za zbytek světa, převedené na nominální úrovně prostřednictvím deflátoru Komise pro dovoz do USA, a prognóze ohledně směnného kurzu EUR/USD AMECO Index nominálních jednotkových nákladů práce, 2010=100 (změna za 3 roky v %) Hodnoty z podzimní prognózy Komise AMECO Index cen obytných nemovitostí (2015=100), deflovaný (změna za 1 rok v %) Prognózy založené na modelech a vypočítané na základě modelu ocenění obytných nemovitostí, který byl sdílen s členskými státy v kontextu pracovní skupiny EPC LIME. Prognózy představují očekávané změny reálných cen obytných nemovitostí vyjádřené jako procentní podíl podle základních ekonomických veličin (populace, prognóza disponibilního příjmu, bytový fond, dlouhodobá úroková sazba a cenový deflátor výdajů na konečnou soukromou spotřebu) a na základě pojmu korekce chyb, který shrnuje úpravu cen z hlediska jejich dlouhodobého vztahu vůči základním veličinám. Eurostat, útvary Komise Tok úvěrů v soukromém sektoru, konsolidovaný (% HDP) Údaj za rok 2020 představuje zástupný údaj o úvěrových tocích za období od 1. čtvrtletí 2020 do 3. čtvrtletí 2020 s použitím konsolidovaných údajů z čtvrtletních odvětvových účtů ECB za období od 1. čtvrtletí do 2. čtvrtletí 2020 plus zástupných údajů pro určité složky úvěrového toku z 3. čtvrtletí 2020. Tento údaj používá úvěrové toky ECB BSI MFI na soukromý sektor k projekci složek bankovních úvěrů za 3. čtvrtletí 2020 a nominální emise dluhových cenných papírů ECB k projekci emise dluhopisů za 3. čtvrtletí 2020. ECB (QSA, BSI, SEC) Dluh soukromého sektoru, konsolidovaný (% HDP) Zástupný údaj za rok 2020 pro dluh soukromého sektoru ke konci 3. čtvrtletí 2020. Používá konsolidované údaje z čtvrtletních odvětvových účtů ECB za 2. čtvrtletí 2020. Tento údaj je projektován i dále do 3. čtvrtletí 2020 s použitím údajů o bankovních úvěrech (na základě ECB BSI) a údajů o závazcích z dluhopisů (na základě ECB SEC). ECB (QSA, BSI, SEC) Hrubý veřejný dluh (% HDP) Hodnoty z podzimní prognózy Komise AMECO Míra nezaměstnanosti (průměr za 3 roky) Hodnoty z podzimní prognózy Komise AMECO Celkové závazky finančního sektoru, nekonsolidované (změna za 1 rok v %) Údaj za rok 2020 představuje růst závazků ECB MFI do září 2020. ECB (BSI) Míra ekonomické aktivity – % celkové populace ve věku 15–64 let (změna za 3 roky v procentních bodech) Míra změn za roky 2020 a 2021 je založena na podzimní prognóze Komise ohledně změny v celkové pracovní síle (jakéhokoli věku) minus podzimní prognóza Komise ohledně změny populace (věková skupina 15–64 let). AMECO Míra dlouhodobé nezaměstnanosti – % aktivní populace ve věku 15–74 let (změna za 3 roky v procentních bodech) Analýza aktuálních údajů za rok 2020 je založena na nejnovějších údajích (1. až 2. čtvrtletí 2020 s předpokladem konstantní míry pro zbytek roku). Eurostat (šetření pracovních sil) Míra nezaměstnanosti mladých lidí – % aktivní populace ve věku 15–24 let (změna za 3 roky v procentních bodech) Analýza aktuálních údajů za rok 2020 je založena na nejnovějších údajích (od ledna do září 2020 s předpokladem konstantní míry pro zbytek roku). Eurostat (šetření pracovních sil)

3.1 Vnější sektor a konkurenceschopnost Běžné účty byly v roce 2019 celkem stabilní. Po obecném trendu směrem k oslabení salda běžného účtu v roce 2018 při současném poklesu světové poptávky a vzrůstajících cenách ropy nevykazovaly změny běžných účtů mezi lety 2018 a 2019 žádný jasný trend a zůstaly relativně pod kontrolou ( graf 10 ). V roce 2019 byla zaznamenána výrazná zlepšení v Bulharsku, Dánsku a Litvě, zatímco běžný účet Kypru se posunul dále do negativních čísel. Některé značné přebytky byly do určité míry sníženy, mimo jiné v Německu a Nizozemsku. ·Dva členské státy zaznamenaly v roce 2019 schodky běžného účtu přesahující nižší prahovou hodnotu srovnávacího přehledu v rámci postupu při makroekonomické nerovnováze. Vysoký schodek Kypru se v roce 2019 dále zhoršil, a 3letý průměr tedy zůstal pod prahovou hodnotou postupu při makroekonomické nerovnováze a pod příslušnou normou běžného účtu a úrovní požadovanou pro uvedení čisté investiční pozice vůči zahraničí do obezřetnostního spektra během příštích 10 let. Po dalším mírném zhoršení běžného účtu Rumunska se jeho 3letý průměr dostal v roce 2019 k prahové hodnotě postupu při makroekonomické nerovnováze a takový stav je i viditelně horší než příslušná norma. ·Schodky běžného účtu ve většině členských států byly v roce 2019 nad referenčními hodnotami pro jednotlivé země, s určitými významnými výjimkami ( graf 9 ) . Cyklicky očištěné běžné účty se většinou blížily celkovému saldu nebo byly nad ním a odrážely negativní dopad ochlazujícího se hospodářského cyklu. Salda běžných účtů Kypru a Rumunska jsou pod normou běžného účtu odůvodněnou základními veličinami. Schodky Kypru, Řecka a Portugalska jsou pod úrovní nutnou pro zajištění konvergence čisté investiční pozice vůči zahraničí směrem k obezřetné úrovni. ·Tři země EU nadále zaznamenávají přebytky běžného účtu, které překročily horní prahovou hodnotu srovnávacího přehledu v rámci postupu při makroekonomické nerovnováze a referenční hodnoty pro jednotlivé země. Tak je tomu v případě Dánska, Německa a Nizozemska již téměř 10 let. Zatímco Dánsko svůj přebytek v roce 2019 zvýšilo, salda Německa a Nizozemska se nadále postupně snižovala. V Nizozemsku závisí salda běžného účtu rovněž na činnostech nadnárodních společností, které ovlivňují jak obchodní bilanci, tak i bilanci výnosů. Prognózy poukazují na určitou stabilitu stavu běžných účtů i v letech 2020 a 2021, ovšem s velkými změnami, pokud jde o příspěvky jednotlivých hospodářských odvětví k vnější pozici. Krize COVID-19 způsobuje velký pokles vývozu i dovozu, a to v přibližně podobném poměru. I když se souhrnná čistá úvěrová pozice zemí EU příliš nemění, výrazné změny probíhají u čisté úvěrové pozice jednotlivých hospodářských odvětví. V roce 2020 zaznamenaly pozice vlád významný pokles v důsledku podpůrných opatření, která vlády přijaly za účelem zmírnění ostré recese, čímž se vyvažují vyšší čisté úspory domácností a podniků ( graf 11 ). ·Očekává se, že údaje týkající se běžných účtů některých zemí, které jsou čistými dlužníky a které jsou do značné míry závislé na službách cestovního ruchu, se zhorší. To se týká zejména Chorvatska, Kypru, Řecka a Malty. ·Značné přebytky se v roce 2020 sníží a k významnému poklesu dojde u Německa a Nizozemska během let 2020 a 2021 dohromady. Zdroj: Eurostat a výpočty útvarů Komise. Poznámka: Země jsou seřazeny podle salda běžného účtu v roce 2019. Cyklicky očištěná salda běžného účtu: viz poznámka pod čarou č. 23. Normy běžného účtu: viz poznámka pod čarou č. 22. Referenční hodnota běžného účtu stabilizujícího čistou investiční pozici vůči zahraničí je definována jako běžný účet nutný k tomu, aby se čistá investiční pozice vůči zahraničí v dalších deseti letech stabilizovala na současné úrovni, nebo pokud se stávající čistá investiční pozice vůči zahraničí nachází pod obezřetnostní prahovou hodnotou pro jednotlivé země, běžný účet nutný k tomu, aby v dalších deseti letech bylo dosaženo obezřetnostní prahové hodnoty čisté investiční pozice vůči zahraničí. Zdroj: Eurostat, hospodářská prognóza Evropské komise z podzimu 2020 a výpočty útvarů Komise. Poznámka: Země jsou řazeny vzestupně podle salda běžného účtu v roce 2019. Zdroj: AMECO a hospodářská prognóza Evropské komise z podzimu 2020.

Poznámka: Část změny v čistých půjčkách u sektoru podniků v Irsku je mimo škálu na výše uvedeném grafu. Čisté investiční pozice vůči zahraničí se ve většině členských států nadále zlepšují, ale přetrvává vysoká míra vnějších závazků a krize by mohla tuto zátěž v určitých případech zvýšit. Zlepšování čisté investiční pozice vůči zahraničí pokračovalo v roce 2019 ve většině zemí EU a přispívaly k němu výsledky běžného účtu, které převyšovaly prahové hodnoty stabilizující čistou investiční pozici vůči zahraničí, růst nominálního HDP a někdy i výrazně pozitivní účinky oceňování. V řadě zemí EU však čisté investiční pozice vůči zahraničí zůstávají značné a záporné. V roce 2019 zaznamenalo 11 členských států čisté investiční pozice vůči zahraničí přesahující prahovou hodnotu srovnávacího přehledu ve výši –35 % HDP; je to o jeden stát méně než v roce 2018. V uvedených zemích jsou hodnoty nižší než hodnoty, které by se daly odůvodnit základními ekonomickými veličinami („normy čisté investiční pozice vůči zahraničí“), a v některých případech také nižší než příslušné obezřetnostní prahové hodnoty. ( graf 12 ). Krize brzdí zlepšení u negativnějších poměrů čisté investiční pozice vůči zahraničí k HDP. ·Některé země eurozóny mají i nadále výrazně záporné čisté investiční pozice vůči zahraničí nižší než –100 % HDP, např. Kypr, Řecko, Irsko a Portugalsko. V těchto čtyřech zemích jsou čisté investiční pozice vůči zahraničí značně pod normami i obezřetnostními prahovými hodnotami. V Irsku a na Kypru odráží úroveň čisté investiční pozice vůči zahraničí do značné míry přeshraniční finanční vztahy nadnárodních společností a velký význam zvláštních účelových jednotek. Tyto čtyři země spolu se Španělskem vykazují značné dluhové závazky ve své čisté investiční pozici vůči zahraničí, jak naznačuje velmi záporná čistá investiční pozice vůči zahraničí s vyloučením nástrojů bez rizika selhání. V Řecku tvoří čistou investiční pozici vůči zahraničí převážně velký zahraniční veřejný dluh, často za velmi výhodných podmínek. V roce 2020 by měl mít očekávaný značný pokles HDP určitý negativní vliv na jejich poměr čisté investiční pozice vůči zahraničí k HDP, u nějž se často počítá se zhoršením. ·V zemích s méně zápornými čistými investičními pozicemi vůči zahraničí, které přesahují prahovou hodnotu srovnávacího přehledu, jsou čisté investiční pozice vůči zahraničí nižší, než se očekává podle základních veličin pro jednotlivé země, ale někdy se blíží k obezřetnostním prahovým hodnotám nebo jsou lepší. Tyto země, konkrétně Chorvatsko, Maďarsko, Lotyšsko, Polsko, Rumunsko a Slovensko, jakož i další země střední a východní Evropy a pobaltské země, jsou často velkými čistými příjemci přímých zahraničních investic, takže údaje o čisté investiční pozici vůči zahraničí s vyloučením nástrojů bez rizika selhání jsou příznivější. Změny očekávané u uvedených zemí v roce 2020 jsou většinou mírné nebo středně velké. ·Většina velkých kladných čistých investičních pozic vůči zahraničí se v roce 2019 nadále zvyšovala. Německo, Dánsko a Nizozemsko zaznamenaly rekordní kladné čisté investiční pozice vůči zahraničí překračující 70 % HDP, přičemž jejich nárůstu v roce 2019 napomohly i významné účinky kladného oceňování. Čisté investiční pozice vůči zahraničí u Belgie, Malty a Lucemburska převyšují 50 % HDP. Ve všech uvedených případech je stav čisté investiční pozice vůči zahraničí viditelně nad příslušnými normami, tj. nad rámec úrovně, která by mohla být odůvodněna základními veličinami pro jednotlivé země nebo se na základě těchto veličin dala očekávat. Po vypuknutí krize COVID-19 došlo v některých zemích mimo eurozónu k napětí v oblasti vnějších půjček. Na začátku krize COVID-19 došlo ve většině rozvíjejících se ekonomik s plovoucími směnnými kurzy k odlivu kapitálu a depreciacím. Trhy předvídaly, že měnové orgány budou možná činit kompromisy mezi podporou svých ekonomik a stabilizací svých měn. Určité napětí bylo viditelné i u některých měn členských států mimo eurozónu, které přijaly režimy pružného směnného kurzu. K depreciacím došlo zejména v březnu a dubnu, hlavně v Maďarsku, ale tlak v květnu polevil a měny se stabilizovaly a v určitých případech v následujících měsících posílily. Sice se zdá, že napětí na finančních trzích, a tím i rizika spojená s vnějším financováním se poté snížily, ale některé členské státy mimo eurozónu mohou zůstat zranitelné v případě zvýšené averze k riziku na globálních finančních trzích nebo opětovného výskytu volatility kapitálových toků. V tomto ohledu může hrát roli řada podmínek, včetně vyhlídek na potřeby v oblasti zahraničního financování, mimo jiné ze strany vlád, a dostupnosti devizových rezerv. Zdroj: Eurostat a výpočty útvarů Komise (viz též rámeček č. 1). Poznámka: Země jsou řazeny sestupně podle poměru čisté investiční pozice vůči zahraničí (NIIP) k HDP v roce 2019. NENDI je čistá investiční pozice vůči zahraničí s vyloučením nástrojů bez rizika selhání. Koncepce normy čisté investiční pozice vůči zahraničí a obezřetnostní prahové hodnoty čisté investiční pozice vůči zahraničí viz poznámka pod čarou č. 25. NENDI pro IE, LU a MT jsou mimo škálu. Jednotkové náklady práce v různých zemích EU v roce 2019 nadále dynamicky rostly, ale uvedené trendy s krizí COVID-19 klesají. Srovnávací přehled ukazuje ukazatel růstu jednotkových nákladů práce v roce 2019 nad prahovou hodnotu v osmi zemích, tj. stejně jako v předchozím roce: Bulharsko, Česko, Estonsko, Lotyšsko, Litva, Lucembursko, Rumunsko a Slovensko; kromě Lucemburska se všechny tyto země nacházely za prahovou hodnotou již v roce 2018. Od roku 2013 se růst jednotkových nákladů práce zrychlil v pobaltských zemích a v některých zemích střední a východní Evropy v souvislosti s vysokým hospodářským růstem, napjatým trhem práce a nedostatkem kvalifikovaných pracovníků. Očekává se, že vývoj po propuknutí pandemie COVID-19 se bude vyznačovat jednorázovým zvýšením jednotkových nákladů práce v roce 2020 a poté bude jejich dynamika mírnější. V důsledku krize COVID-19 se předpokládá, že růst jednotkových nákladů práce bude v roce 2020 v celé EU ještě výraznější, jelikož produktivita se téměř všude snižuje. Předpokládá se však, že tento trend se v roce 2021 částečně zvrátí, jelikož díky předpokládanému hospodářskému oživení produktivita vzroste a způsobí významný pokles nebo stagnaci jednotkových nákladů práce v kontextu zpomalení růstu mezd ( graf 13 , horní panel). ·Růst mezd byl v roce 2019 nadále nejsilnější hnací silou růstu jednotkových nákladů práce v mnoha zemích, ale krize nyní povede k výraznému zpomalení růstu mezd. Krize ukončí rizika přehřívání pozorovaná do roku 2019. Očekává se, že mzdy a odměny porostou ve většině zemí EU v letech 2020 a 2021 mírnějším tempem. V roce 2020 to bude zejména důsledkem nižšího počtu odpracovaných hodin, do značné míry v souvislosti s dočasnými režimy zkrácené pracovní doby. V rámci těchto režimů si pracovník udrží zaměstnání, ale pod podmínkou zkrácené pracovní doby a snížené mzdy. ·Nárůst produktivity práce zůstal v roce 2019 omezený a v roce 2020 produktivitu dále negativně ovlivňuje krize. Očekává se, že produktivita v roce 2020 prudce poklesne téměř ve všech zemích EU, pokud je měřena jako výstup na zaměstnance. Recesi v roce 2020 odpovídal pokles vstupů pracovní síly. Důvodem pro to však byla zejména zkrácená pracovní doba, zatímco počet zaměstnaných osob se změnil jen málo. Pokud tedy budeme produktivitu měřit jako výstup na odpracovanou hodinu, ztráty se budou jevit mírnější ( graf 13 , čtvrtý panel). Významnému a velmi rozšířenému zadržování pracovní síly zaznamenanému v celé EU velmi pomohlo intenzivní využívání vládami dotovaných režimů zkrácené pracovní doby . Jakmile v roce 2021 započne oživení, očekává se skokové zvýšení údajů o produktivitě. Avšak pokud jde o její úroveň, předpokládá se, že produktivita zůstane ve většině případů přibližně ve stavu před krizí nebo pod ním. Graf 13: Růst jednotkových nákladů práce v posledních letech, odměny a produktivita Zdroj: AMECO; údaje za roky 2020 a 2021 pocházejí z hospodářské prognózy Evropské komise z podzimu 2020. Údaje odkazují na počet zaměstnanců a počet zaměstnaných osob.

Poznámka: V každém grafu jsou země řazeny vzestupně podle příslušné proměnné v roce 2019. Z hlediska eurozóny se očekává, že vývoj jednotkových nákladů práce bude o něco méně příznivý pro obnovování rovnováhy než v minulosti. V roce 2019 byl růst jednotkových nákladů práce mírně vyšší v řadě zemí, které jsou čistými věřiteli, včetně Německa, Lucemburska a Nizozemska, než v některých zemích, které jsou čistými dlužníky, včetně Kypru, Řecka, Irska, Španělska a Portugalska. Avšak pokud jde o roky 2020 a 2021 dohromady, předpokládá se, že růst jednotkových nákladů práce se bude zvyšovat téměř stejnou rychlostí v obou skupinách zemí, a proto nebude přispívat k dalšímu obnovování rovnováhy u vnějších pozic ( graf 14 ). Řada zemí, které jsou čistými dlužníky, byla zároveň mezi zeměmi, které byly krizí COVID-19 zasaženy více (viz též oddíl 2), a proto zaznamenaly výraznější oslabení ekonomické aktivity, takže tlak na náklady a mzdy by v pozdějších fázích mohl být v uvedených zemích méně rozšířený. Zdroj: AMECO, údaje za roky 2020 a 2021 pocházejí z hospodářské prognózy Evropské komise z podzimu 2020. Poznámky: Zeměmi s čistou investiční pozicí vůči zahraničí > +35 % HDP jsou DE, LU, NL, BE, MT. Zeměmi s čistou investiční pozicí vůči zahraničí mezi 35 % a –35 % HDP jsou FI, EE, IT, LT, FR, SI, AT. Zbývající skupinu tvoří země, které se nacházejí v čisté investiční pozici vůči zahraničí < –35 % HDP. Rozdělení zemí je založeno na průměrných hodnotách čisté investiční pozice vůči zahraničí v období 2017–2019. Země, které jsou čistými věřiteli, zaznamenaly ve stejném období průměrný přebytek běžného účtu. Údaje vycházejí z váženého průměru HDP pro všechny tři skupiny zemí. Dynamika reálného efektivního směnného kurzu je čím dál více poháněna volatilitou nominálních směnných kurzů. Mezi lety 2016 a 2018 byly reálné efektivní směnné kurzy v mnoha členských státech na vzestupu, a to s ohledem na zhodnocování eura ( graf 15 ). Ztráta konkurenceschopnosti byla nejzjevnější při jejím měření v jednotkových nákladech práce. V roce 2019 se však konkurenceschopnost zlepšila díky přechodné depreciaci eura. Vzhledem k tomuto vývoji v roce 2019 se pouze Estonsko nacházelo za prahovými hodnotami kvůli zhodnocenému reálnému efektivnímu směnnému kurzu založenému na HISC, přičemž v roce 2018 to bylo šest zemí, což odráželo rovněž změněnou dynamiku inflace. V dalších fázích se očekává, že zhodnocení eura v roce 2020 způsobí globální ztráty konkurenceschopnosti ve všech zemích eurozóny, zatímco u měn některých zemí mimo eurozónu se projevila depreciace. ·Nominální depreciace byly v roce 2019 běžné, ale v roce 2020 lze pozorovat větší rozdíly mezi zeměmi, pokud jde o vývoj měn. Většina zemí EU zaznamenala v roce 2019 nominální depreciaci, která byla ještě silnější u některých členských států mimo eurozónu, konkrétně v Maďarsku, Rumunsku a Švédsku. V roce 2020 po vypuknutí pandemie COVID-19 se euro začalo znovu zhodnocovat. Mimo eurozónu sledovaly měny buď obecně stejný trend jako euro, nebo výrazně posilovaly (Švédsko), nebo výrazně oslabovaly, zejména v případě Maďarska a v menší míře u Česka a Polska. ·Reálné efektivní směnné kurzy založené na jednotkových nákladech práce v roce 2019 ve většině členských států posilovaly, ale méně než v posledních letech a krize trendy zhodnocování dále tlumí. Zejména řada zemí střední a východní Evropy zaznamenala i v roce 2019 silnější reálné zhodnocení. Sem patří některé země eurozóny, zejména pobaltské země a Slovensko, a země mimo eurozónu, zejména Bulharsko, Česko a Rumunsko. Mezi zeměmi, které jsou čistými věřiteli, došlo k výraznému zhodnocení reálného efektivního směnného kurzu pouze u Německa a Malty. Po prognóze reálných zhodnocení pro rok 2020 ve většině zemí, která odrážela přechodné výkyvy v jednotkových nákladech práce, předpovídaný utlumený růst jednotkových nákladů práce pro rok 2021 zřejmě také povede k útlumu reálného zhodnocování ve většině zemí EU. ·Ve většině členských států stále dochází ke stlačování rozpětí cen a nákladů. Dynamika reálných efektivních směnných kurzů založených na jednotkových nákladech práce, která převyšuje dynamiku reálných efektivních směnných kurzů založených na HDP, se projevovala v posledních letech a trvala až do roku 2019, i když byla pomalejší, což svědčí o dalším stlačování rozpětí cen a nákladů . Tento trend pokračoval v roce 2020 a nejviditelněji se projevoval u některých zemí střední a východní Evropy, Belgie, Řecka, Malty a Španělska. ·I měření reálných efektivních směnných kurzů naznačuje, že vývoj nákladové konkurenceschopnosti může být v budoucnu méně příznivý pro obnovování rovnováhy než v minulosti. Předpokládá se, že velké země, které jsou čistými dlužníky, nebo země, které byly recesí COVID-19 postiženy více, jako je Chorvatsko, Francie, Itálie, Portugalsko nebo Španělsko, zaznamenají v letech 2020 a 2021 ve srovnání s Německem a Nizozemskem pouze omezený nebo žádný nárůst konkurenceschopnosti. ·Úroveň indexů reálného efektivního směnného kurzu se zdá být vyšší než referenční hodnota většinou v členských státech, které se vyznačovaly delšími trendy silné relativní cenové dynamiky. To platí zejména pro země střední a východní Evropy. Zdroj: AMECO, údaje za roky 2020 a 2021 pocházejí z hospodářské prognózy Evropské komise z podzimu 2020. Poznámka: Země jsou řazeny vzestupně podle průměrné roční změny reálného efektivního směnného kurzu (REER) na základě deflátoru jednotkových nákladů práce v letech 2017 až 2019. REER a nominální efektivní směnný kurz (NEER) se vypočítávají vůči 37 obchodním partnerům. Úroveň indexu REER založeného na HDP je vyjádřena jako procentní rozdíl oproti referenční hodnotě představující REER v souladu se základními ekonomickými veličinami. Údaje v grafu znázorňují rozdíl mezi pozorovanou úrovní REER vzhledem k referenční úrovni REER: kladné hodnoty indexu ukazují nadhodnocení a záporné hodnoty indexu podhodnocení.

Růst podílu na světovém vývozu se v roce 2019 zpomalil a ve většině členských států se očekává jeho další pokles. V roce 2019 nezaznamenal žádný členský stát ztráty podílu na světovém vývozu pod prahovou hodnotou srovnávacího přehledu (na základě kumulované změny podílu za 5 let). Pandemie COVID vytváří mnohem odlišnější obchodní prostředí s důsledky pro podíly na vývozních trzích. ·Očekává se, že podíl na světovém vývozu v roce 2020 klesne přibližně v polovině členských států EU. Krize výrazněji omezuje obchod uvnitř EU ve srovnání s obchodem se zeměmi mimo EU. Je tomu tak proto, že krize COVID zatím postihla EU ve srovnání s jinými oblastmi světa více. Vzhledem k tomu, že země EU obchodují především mezi sebou, jejich hlavní vývozní trhy se ve srovnání s trhy ostatních oblasti světa zmenšily, což rovněž znamená ztrátu podílů na trhu pro většinu zemí EU. ·Podíl na světovém vývozu nejvýrazněji klesá u zemí, které intenzivně vyvážejí služby, zejména cestovní ruch. Klesá zejména obchod se službami, konkrétně s cestovním ruchem, který je silně ovlivněn omezením cestování do zahraničí a měnícím se chováním spotřebitelů. Největší pokles podílu na světovém vývozu se v roce 2020 předpokládá v Chorvatsku, na Kypru, v Řecku, Francii, Itálii, Portugalsku a Španělsku, jelikož všechny tyto země se vyznačují silnou závislostí na odvětví cestovního ruchu, které utrpělo velké ztráty. Podíly na světovém vývozu Německa a Nizozemska by se naopak měly zvýšit. 3.2 Soukromý dluh a trhy s bydlením Dluh soukromého sektoru jako podíl na HDP až do roku 2019 ve většině členských států díky příznivému ekonomickému vývoji klesal, ale v některých zemích zůstává úroveň zadlužení vysoká. V roce 2019 překročilo prahovou hodnotu srovnávacího přehledu pro celkový soukromý dluh 11 členských států, zatímco v roce 2018 to bylo 12 členských států: Kypr, Dánsko, Irsko, Lucembursko, Nizozemsko a Švédsko zaznamenaly poměr soukromého dluhu k HDP přesahující 200 %, což rovněž odráží velký význam nadnárodních společností a zvláštních účelových jednotek v několika z těchto zemí. Belgie, Finsko, Francie a Portugalsko zaznamenaly nižší úrovně, ale rovněž se nacházejí za prahovou hodnotou. Zadlužení se v jednotlivých zemích značně liší s ohledem na strukturální faktory specifické pro jednotlivé země, které tyto rozdíly odůvodňují. Zadlužení se však v některých zemích EU jeví jako vysoké i ve srovnání s referenčními hodnotami, které představují tyto základní ekonomické veličiny dané země. V některých zemích se zadlužení zdá být vysoké i s ohledem na obezřetnostní prahové hodnoty. ·Snižování zadluženosti soukromého sektoru pokračovalo i v roce 2019, přičemž většina zemí EU zaznamenala nižší míru zadlužení soukromého sektoru. Snížení poměru dluhu k HDP mezi roky 2018 a 2019 bylo způsobeno především růstem nominálního HDP („pasivní snižování zadluženosti“), jelikož v posledních letech se v rostoucím počtu zemí zrychlilo poskytování úvěrů. ·V posledních letech byly půjčky stále dynamičtější, zejména v sektoru domácností. Navzdory převážně kladným čistým úvěrovým tokům poměr dluhu k HDP u nefinančních podniků v letech 2018 až 2019 ve všech zemích EU s výjimkou Dánska, Finska, Francie, Německa, Lucemburska a Švédska klesal. Pokud jde o domácnosti, snížení míry zadlužení bylo zaznamenáno pouze asi v polovině členských států. V posledních letech byla dynamika výše dluhu (transakce ovlivňující objem úvěrů a nesplacených dluhových cenných papírů) poměrně silná, pokud jde o domácnosti (viz zpráva mechanismu varování 2020). Stejný vývoj byl opět pozorován v letech 2018 až 2019. ·Dluh nefinančních podniků zůstal v řadě zemí v roce 2019 nad referenční hodnotou. V Belgii, na Kypru, v Dánsku, Francii, Irsku, Lucembursku, Nizozemsku, na Maltě, v Portugalsku, Španělsku a Švédsku byly dluhy nefinančních podniků nad úrovní odůvodněnou jak základními ekonomickými veličinami, tak obezřetnostními prahovými hodnotami. Očekává se, že dluh nefinančních podniků se bude v roce 2020 v Rakousku, Chorvatsku, Řecku a Itálii blížit obezřetnostním prahovým hodnotám a ve Finsku bude nadále překračovat obezřetnostní úroveň ( graf 16 ). V řadě zemí, zejména v Belgii, na Kypru, v Irsku, Lucembursku a Nizozemsku, je dluh nefinančních podniků významně ovlivněn přeshraničním vnitropodnikovým dluhem a dluhem zvláštních účelových jednotek. ·Zadlužení domácností zůstalo v roce 2019 v několika členských státech nad referenčními hodnotami. V Dánsku, Finsku, Francii, Řecku, Nizozemsku, Portugalsku, Španělsku a Švédsku jsou úrovně zadlužení vyšší než referenční hodnota založená na základních veličinách i než obezřetnostní prahové hodnoty ( graf 21 ). Zadlužení domácností překračuje obezřetnostní úroveň v Belgii a na Kypru a blíží se obezřetnostním prahovým hodnotám v Rakousku, Německu a Itálii. V některých zemích se míra zadlužení v sektoru domácností zdá být výrazně vyšší, pokud se počítá jako podíl hrubého disponibilního příjmu domácností. Tak je tomu v případě Irska, Lucemburska a Malty. Zdá se, že míra zadlužení soukromého sektoru se v roce 2020 ve většině členských států zvyšuje, zejména pokud jde o nefinanční podniky. Odhady poměru dluhu k HDP u nefinančních podniků a domácností (na základě dostupných informací z měsíčních údajů o výši dluhu) poukazují na nezanedbatelný nárůst ve většině zemí EU. Takové zvýšení míry zadlužení je z velké části mechanickým důsledkem snížených údajů o HDP ve jmenovateli tohoto poměru. Avšak zejména pokud jde o nefinanční podniky, hraje roli také dynamika výše dluhu. Očekává se, že čisté úvěrové toky budou v roce 2020 ve většině zemí EU, zejména v Belgii, Finsku, Francii, Irsku, Lucembursku, Španělsku a Švédsku, skutečně značné, v některých případech výrazně větší než v roce 2019. Zdroj: Účty odvětvové finanční rozvahy Eurostatu – úvěry (F4) plus dluhové cenné papíry (F3), AMECO a odhady útvarů Komise (viz rámeček č. 1). Poznámka: Země jsou řazeny sestupně podle poměru dluhu nefinančních podniků k HDP v roce 2019. Číslo uvedené pod kódem země znamená rok, ve kterém uvedená míra zadlužení dosáhla nejvyšší hodnoty. Definice referenčních hodnot založených na základních veličinách a obezřetnostních prahových hodnot viz poznámka pod čarou č. 34. Pokud jde o nefinanční podniky, prudké ztráty a nedostatek likvidity vysvětlují zvýšené potřeby v oblasti půjček v roce 2020. ·Míra zadlužení se v roce 2020 zdá být na vzestupu, zejména v zemích, kde pandemie COVID-19 závažněji ovlivňuje zisky a peněžní toky nefinančních podniků. Obecně platí, že země, kde se očekává výrazný pokles čistých provozních zisků podniků v roce 2020, měly tendenci vykazovat nejvyšší čisté úvěrové toky (transakce) jako podíl HDP v roce 2019 (viz graf 20 ). ·K financování provozního kapitálu nefinančních podniků pro vytvoření rezerv v oblasti likvidity byly zapotřebí vyšší půjčky, což znamená, že čistý dluh nefinančních podniků se nezvýšil tolik jako hrubý dluh. Část půjček byla použita na doplnění a posílení hotovostních rezerv s cílem vyrovnat se se zvýšenou nejistotou ohledně hospodářské situace a těžit z dočasných zvláštních opatření na podporu úvěrových toků. Půjčky na financování investic hrály nepatrnou roli. Celkově se navzdory značným půjčkám v roce 2020 očekává, že úsporná pozice podniků výrazně neklesne. Kromě toho se očekává, že kvůli nižším investicím vzrostou čisté úspory podniků ve všech zemích EU (viz graf 11 ).

·Půjčky byly usnadněny řadou politických opatření. Kromě rozsáhlého poskytování likvidity bankám měnovými orgány a přizpůsobení obezřetnostních předpisů pomohly vládní úvěrové záruky udržet úvěrové toky, zejména pro malé a střední podniky. ·Ke zvýšení dynamiky dluhu v roce 2020 přispívají moratoria na splácení dluhu. Zpoždění při splácení dluhu nefinančními podniky, jež umožnila moratoria v celé EU, ať už jako vládní opatření, nebo jako dobrovolná iniciativa věřitelů, znamená mechanické zvýšení dynamiky výše dluhu. To potvrzuje mnohem silnější pozitivní vztah v roce 2020 mezi změnou dluhu nefinančních podniků a „čistě novými“ úvěry poskytnutými měnovými finančními institucemi (bez nových sjednání a splátek), než jaký byl zaznamenán v roce 2019 (viz graf 17 a graf 18 ). V roce 2020 tak byla dynamika dluhu méně ovlivněna splátkami ve srovnání s minulostí, nejspíše v důsledku moratorií. ·Do budoucna se očekává, že dynamika poměru dluhu k HDP bude z řady důvodů mírnější. Za prvé se očekává, že mechanický nárůst míry zadlužení kvůli snížení jmenovatele bude mít krátkou životnost, neboť poměr dluhu k HDP v roce 2020 se zvýší zejména v důsledku dočasného cyklického hospodářského útlumu (viz graf 19 ). Za druhé, mimořádná opatření zavedená v roce 2020 budou postupně zrušena. Vypršení dluhových moratorií povede k vyššímu objemu splátek. Postupné rušení úvěrových záruk bude znamenat omezení možností půjček pro podniky nacházející se v zoufalé situaci. Údaje z šetření navíc naznačují, že v budoucnu může dojít ke zpřísnění úvěrových podmínek. Za třetí, nefinanční podniky budou mít možnost vyčerpat rezervy v oblasti likvidity jako alternativu k novým výpůjčkám. ·Dlouhotrvající potíže sektoru nefinančních podniků mohou negativně ovlivnit vyhlídky na investice a splácení dluhu. Ziskovost bude i nadále silně ovlivněna zejména v odvětvích služeb, která jsou zranitelnější v důsledku pandemie. To může znamenat nejen utlumené investice, ale také obtíže při splácení stávajícího dluhu. V obecnější rovině bude skončení platnosti dluhových moratorií spojeno s vyšším dluhovým břemenem kvůli nahromaděným úrokům. Zdroj: Databáze ECB MIR, AMECO, Eurostat a výpočty útvarů Komise (viz také rámeček č. 1 pro prognózy soukromého dluhu). Poznámka: Nové úvěry od měnových finančních institucí se týkají „čistě nových“ úvěrů poskytnutých měnovými finančními institucemi (MFI) a zahrnují pouze nové úvěry poskytnuté ze strany MFI nefinančním podnikům, bez nových sjednání a splátek. Vyloučeny jsou Belgie, Kypr a Lucembursko jakožto odlehlé hodnoty a Bulharsko, Dánsko, Irsko a Švédsko z důvodu dostupnosti údajů. Graf 19: Rozčlenění změny v poměru dluhu nefinančních podniků k HDP (2019–2020) Graf 20: Vývoj hrubého provozního přebytku v roce 2020 a čistých úvěrů (transakcí) pro nefinanční podniky Zdroj: AMECO, Eurostat a odhady útvarů Komise (viz rámeček č. 1) a výpočty založené na měsíčních údajích ECB o úvěrech MFI a transakcích s dluhovými cennými papíry (tocích) se soukromým sektorem z databáze BSI, hospodářská prognóza Evropské komise z podzimu 2020. Poznámka: Čisté úvěrové toky (dluhové transakce) odpovídají transakcím s úvěry (F4) a dluhovými cennými papíry (F3) z účtů odvětvových finančních transakcí Eurostatu. Hrubý provozní přebytek nefinančních podniků není k dispozici pro Bulharsko, Chorvatsko a Maltu. Zdroj: Účty odvětvové finanční rozvahy Eurostatu – úvěry (F4) plus dluhové cenné papíry (F3), AMECO a odhady útvarů Komise (viz rámeček č. 1). Poznámky: Země jsou řazeny sestupně podle poměru dluhu domácností k HDP v roce 2019. Číslo uvedené pod kódem země znamená rok, ve kterém uvedená míra zadlužení dosáhla nejvyšší hodnoty. Definice referenčních hodnot založených na základních veličinách a obezřetnostních prahových hodnot viz poznámka pod čarou č. 34. Pokud jde o domácnosti, zdá se, že pandemie COVID-19 vedla k utlumenější dynamice půjček v souvislosti s omezenými vyhlídkami na příjmy a vyššími úsporami. ·Očekává se, že čisté úvěrové toky (dluhové transakce) pro domácnosti se v roce 2020 ve většině zemí EU blíží nule nebo jsou mírné. Jak je patrné z graf 22 , rostoucí poměr dluhu domácností k HDP je do značné míry způsoben propadem HDP, a nikoli úvěrovými a zajišťovacími transakcemi, které jsou poměrně omezené, a zdá se, že ve srovnání s rokem 2019 téměř ve všech zemích EU poklesly. Zpomalení půjček u domácností se zdá být odůvodněno zhoršením vyhlídek na příjmy domácností spolu se zvýšením úspor, které je částečně preventivní a částečně způsobené omezujícími opatřeními, která omezují možnosti spotřeby. Rozdíly mezi jednotlivými zeměmi mohou souviset s přísností omezení volného pohybu osob a zastavením nákupů obytných nemovitostí, s různou mírou vládní podpory příjmů domácností a úvěrových podmínek, a také s podmínkami na trhu s bydlením. ·Navzdory vlivu moratorií dochází ke zpomalení půjček domácností. Stejně jako v případě nefinančních podniků mají dluhová moratoria pozitivní vliv na vývoj výše dluhu v důsledku nižších splátek. Z tohoto důvodu se zdá, že výše zadlužení domácností klesá pomaleji. ·Dynamika zadlužení domácností pravděpodobně zůstane utlumená a v důsledku zhoršování trhů práce se mohou objevit potíže se splácením. Navzdory pokračujícím podpůrným finančním podmínkám a vládním opatřením ke zmírnění dopadů krize na trh práce a na domácnosti zůstanou příjmy domácností pod tlakem. Zejména se očekává, že po poklesu, který probíhal do roku 2020, míra nezaměstnanosti v průběhu roku 2021 celkově vzroste. To bude odrážet také ztrátu pracovních míst po postupném zrušení opatření, která vlády přijaly s cílem zmírnit dopad pandemie, zejména dotovaných režimů zkrácené pracovní doby, které by měly být dočasné, aby se zabránilo udržování pracovních míst v podnicích, které nejsou životaschopné. Větší potíže domácností se splácením dluhu by se mohly projevit i v zemích, které se již vyznačují poměrně vysokým dluhovým zatížením domácností ( graf 23 ).

Zdroj: Čisté úvěrové toky (dluhové transakce) odpovídají transakcím s úvěry (F4) a dluhovými cennými papíry (F3) z účtů odvětvových finančních transakcí Eurostatu. Dalšími zdroji jsou AMECO a odhady útvarů Komise (viz rámeček č. 1) a výpočty založené na měsíčních údajích ECB o úvěrech MFI a transakcích s dluhovými cennými papíry (tocích) se soukromým sektorem z databáze BSI. Zdroj: AMECO, údaje za roky 2020 a 2021 pocházejí z hospodářské prognózy Evropské komise z podzimu 2020. Ceny obytných nemovitostí až do začátku roku 2020 rostly a v některých případech se zrychlily. ·V roce 2019 vykázalo růst reálných cen obytných nemovitostí nad prahovou hodnotu srovnávacího přehledu osm členských států (Chorvatsko, Česko, Řecko, Maďarsko, Lucembursko, Polsko, Portugalsko a Slovensko), o jeden více než v roce 2018. To celkově potvrdilo pokračování dynamického růstu cen obytných nemovitostí, který byl pozorován přibližně od poloviny tohoto desetiletí. ·Ceny obytných nemovitostí v roce 2019 rostly téměř ve všech zemích EU a ke zrychlení došlo v letech 2018 až 2019 ve většině členských států. Zpomalení bylo naopak zaznamenáno v Bulharsku, Dánsku, Německu, Irsku, Lotyšsku, na Maltě, v Nizozemsku, Rumunsku, Španělsku a Slovinsku. ·Nedávný pozitivní trend růstu cen obytných nemovitostí byl způsoben především základními ekonomickými veličinami. V souvislosti se zpožděným přizpůsobováním nabídky bydlení byly hlavními faktory nedávné poptávky po službách v oblasti bydlení nízké úrokové sazby a zvyšující se příjmy z práce. Zrychlení růstu hypotečního dluhu se projevilo až poté, co se zrychlení cen obytných nemovitostí konsolidovalo a rozšířilo se v celé EU. ·Silný růst cen obytných nemovitostí lze pozorovat také v členských státech, které vykazují známky nadhodnocení ( graf 24 ). V některých zemích se známkami nadhodnocení bylo zaznamenáno určité zpomalení cen mezi roky 2018 a 2019. Tak tomu však nebylo v jiných významných případech, včetně Lucemburska a Švédska . ·Většina členských států v roce 2019 vykazovala známky nadhodnocení. Srovnání cenových indexů s referenčními hodnotami naznačuje rozsáhlé důkazy o nadhodnocení. Omezení dostupnosti bydlení potvrzují odhady cenových úrovní. Přibližně v polovině zemí EU je zapotřebí více než 10letého příjmu pro koupi obytné nemovitosti o výměře 100 metrů čtverečních. Graf 24: Změny deflovaných cen obytných nemovitostí a rozdíly v oceňování v roce 2019 Graf 25: Vývoj růstu deflovaných cen obytných nemovitostí Zdroj: Eurostat a výpočty útvarů Komise. Poznámka: Rozdíl v nadhodnocení je odhadován jako průměr ze tří hodnot: odchylky v poměrech ceny k příjmu a ceny k pronájmu od jejich dlouhodobých průměrných hodnot a rozdíly v ocenění získané z regresního modelu faktorů určujících ceny obytných nemovitostí (viz poznámka pod čarou č. 36). Prognózy cen obytných nemovitostí vycházejí z regresního modelu faktorů určujících ceny obytných nemovitostí (viz poznámka pod čarou č. 40). Do budoucna se očekává, že krize COVID-19 zpomalí nedávnou dynamiku cen obytných nemovitostí, zejména s ohledem na klesající příjmy z práce. ·Čtvrtletní údaje za rok 2020 ukazují, že se růst reálných cen obytných nemovitostí v některých členských státech začíná ochlazovat. Zatímco většina zemí EU ve druhém čtvrtletí tohoto roku nadále zaznamenávala růst cen ve srovnání se stejným čtvrtletím roku 2019, u některých již bylo zaznamenáno zpomalení nebo dokonce pokles deflovaných cen obytných nemovitostí. Korekce směrem dolů na ročním základě jsou pozorovány na Kypru a v Maďarsku. Zpomalení a stagnace jsou zjevné ve více než polovině zemí EU. Při pohledu na mezičtvrtletní dynamiku v první polovině roku 2020, zejména v Estonsku, Maďarsku a Rumunsku, ale do určité míry i v Lotyšsku, Portugalsku, Slovinsku a Švédsku se objevuje trend rozsáhlejších korekcí směrem dolů. ·Odhady cenových hladin z údajů od prodejců potvrzují počínající oslabení trhu s bydlením. Údaje o cenách obytných nemovitostí do poloviny roku 2020 nemusí plně odrážet dopad krize COVID, protože transakce byly v mnoha případech dohodnuty před pandemií COVID. Nedávné odhady požadovaných cen nicméně v některých zemích rovněž naznačují korekce směrem dolů. ·Prognózy cen obytných nemovitostí založené na modelech rovněž poukazují na oslabení trhů s bydlením během roku 2021 a korekce směrem dolů v převážné většině členských států EU ( graf 25 ). Pokles příjmů z práce vysvětluje velkou část očekávaného zpomalení. Očekává se, že k významnému zpomalení dojde zejména v zemích, které v současnosti vykazují známky nadhodnocení. V řadě členských států nadhodnocené ceny obytných nemovitostí nadále spoluexistují s vysokým zadlužením domácností. Tak je tomu zejména v Belgii, Dánsku, Lucembursku, Nizozemsku a Švédsku. Nizozemsko rovněž vykazuje vysoké cenové úrovně, pokud jde o průměrný příjem domácností. Růst objemu hypoték v roce 2019 byl obzvláště rychlý v Bulharsku a na Maltě (o více než 10 % oproti předchozímu roku) a o více než 5 % v dalších 14 zemích. V některých případech došlo k silnému nárůstu z již poměrně vysoké úrovně, zejména v Belgii, Francii, Německu, Lucembursku a na Maltě. Kromě Řecka a Portugalska byl silný růst cen obytných nemovitostí spojen se silným růstem hypoték.

3.3 Sektor vládních institucí Poměr veřejného dluhu k HDP ve většině členských států v roce 2019 díky příznivým ekonomickým podmínkám dále klesal, ale v celé EU opět roste, a to zejména v těch zemích, které byly výrazněji zasaženy krizí COVID-19. Míra zadlužení překročila v roce 2019 prahovou hodnotu srovnávacího přehledu ve výši 60 % HDP ve 12 členských státech, což je pokles oproti 14 v roce 2018. Řecko, Itálie a Portugalsko vykázaly dluh přesahující 100 % HDP. Belgie, Kypr, Francie a Španělsko měly dluh o něco nižší. Mezi další členské státy s dluhem převyšujícím 60 % HDP patří Rakousko, Chorvatsko, Maďarsko a Slovinsko. V roce 2019 bylo snížení míry veřejného zadlužení viditelnější (více než 5 procentních bodů HDP) na Kypru, v Řecku a Irsku a veřejný dluh zůstal nezměněn ve Francii a Itálii. V roce 2019 a několika dřívějších letech byl v některých případech, včetně Belgie, Kypru, Francie a Portugalska, zaznamenán veřejný dluh přesahující 60 % HDP v kombinaci s dluhem soukromého sektoru převyšujícím příslušnou prahovou hodnotu srovnávacího přehledu. Poměr veřejného dluhu k HDP se s krizí COVID-19 jednoznačně zvyšuje. Pokles produkce a příjmů v souvislosti s recesí v roce 2020 a rozsáhlá podpůrná opatření zavedená vládami s cílem zmírnit dopad krize jsou příčinou zvýšeného objemu půjček a růstu výše zadlužení ve všech členských státech EU. Vlády nechaly během krize fungovat automatické stabilizátory a poskytovaly přímou fiskální podporu a podporu likvidity, aby zmírnily zdravotní krizi a snižování výdajů soukromého sektoru. Součástí nárůstu poměru dluhu k HDP v roce 2020 je mechanický účinek mnohem nižšího nominálního HDP. ·Předpokládá se, že do konce roku 2021 zůstane míra veřejného zadlužení ve všech zemích EU vyšší než v roce 2019, někdy s velkým rozpětím. Na konci roku 2020 se očekává, že viditelně více členských států překročí prahovou hodnotu 60 % HDP a několik dalších členských států překročí 100 %. Očekává se, že v roce 2021 se míra zadlužení bude stabilizovat nebo mírně klesat přibližně v polovině zemí, a to díky oživení a prognóze nižších schodků ( graf 26 ). Očekává se však, že veřejný dluh v roce 2021 dále poroste ve zbývajících zemích EU, zejména v Rumunsku, kde se předpokládá, že vysoký schodek veřejných financí se příští rok ještě zhorší a míra zadlužení se výrazně zvýší, i když z relativně nízkých úrovní. ·Obecně se očekává, že zvýšení míry veřejného zadlužení bude ostřejší tam, kde byla již předkrizová úroveň dluhu relativně vysoká. To odráží skutečnost, že recese byla v těchto zemích obecně závažnější, zejména kvůli většímu počtu nakažených osob nebo v důsledku přísných omezujících opatření a toho, že ekonomika je více závislá na odvětvích, jako je cestovní ruch. Očekává se, že Řecko, Itálie a Španělsko v roce 2020 zaznamenají nárůst míry veřejného dluhu o více než 20 procentních bodů HDP. Růst dluhu odráží také vnitřní dynamiku dluhu, která vede k jeho zvýšení a zahrnuje rovněž formy finanční podpory nezaznamenané v saldech veřejných rozpočtů. Předpokládá se, že tyto účinky budou nejsilnější na Kypru, v Dánsku, Německu a Slovinsku. ·Vládní financování se nezdražilo. Výnosy ze státních dluhopisů byly v roce 2019 stabilní nebo klesaly. Po otřesu vyvolaném pandemií COVID-19 a následných turbulencích na finančních trzích v březnu a dubnu prudce vzrostly v některých zemích eurozóny, ale také v zemích mimo eurozónu. Avšak v souvislosti se sníženou volatilitou na finančních trzích a po rozsáhlých opatřeních ze strany měnových orgánů se výnosy opět snížily a přiblížily se úrovním převládajícím na začátku roku 2020 a v některých případech byly dokonce ještě nižší a pouze v několika málo případech mírně vzrostly. Struktura veřejného dluhu by mohla umocnit další rizika pro některé země. Struktury splatnosti veřejného dluhu se v jednotlivých členských státech značně liší, což rovněž znamená odlišné potřeby refinancování v blízké budoucnosti. Předpokládá se, že hrubé potřeby financování v následujících letech budou v Belgii, Francii, Maďarsku, Itálii a Španělsku činit nejméně 20 % HDP ( graf 27 ). Některé země mimo eurozónu, které nejsou součástí ERM II, včetně Maďarska a Rumunska, čelí dodatečným rizikům vzhledem k relativně vysokým podílům jejich veřejného dluhu denominovaného v cizí měně.



Graf 26: Veřejný dluh Graf 27: Hrubé potřeby financování vládních institucí Zdroj: AMECO, údaje za roky 2020 a 2021 pocházejí z hospodářské prognózy Evropské komise z podzimu 2020. Poznámka: Země jsou řazeny sestupně podle veřejného dluhu v roce 2019 vyjádřeného jako jejich HDP. Zdroj: Výpočty útvarů Komise. Poznámka: Hrubé potřeby financování se vypočítávají jako součet rozpočtového schodku, vnitřní dynamiky dluhu a amortizace dluhu. Země jsou řazeny sestupně podle potřeb financování veřejných institucí v roce 2019 vyjádřených jako jejich HDP. 3.4 Finanční sektor Bankovní sektor EU v posledních letech výrazně posílil navzdory přetrvávajícím problémům spojeným s nízkou ziskovostí a úvěry se selháním v několika členských státech. ·Bankovní sektor EU je v lepší kondici než na začátku celosvětové finanční krize. Úvěry se selháním výrazně poklesly, zejména tam, kde byly vyšší. Kapitálové poměry přestaly v roce 2018 růst poté, co ve všech členských státech překročily regulatorní požadavky TIER 1. Banky mají také mnohem silnější rezervy v oblasti likvidity než před deseti lety. Růst závazků finančního sektoru zůstal v roce 2019 omezený – prahovou hodnotu srovnávacího přehledu překročilo pouze Maďarsko. ·Bankovní sektor EU je nadále ohrožen nízkou úrovní ziskovosti, která se v roce 2019 v prostředí nízkých úrokových sazeb dále oslabila. Ziskovost se jeví jako obzvláště nízká na Kypru, v Německu, Řecku, Irsku a Portugalsku. Pokud jde o kapitálové poměry, jsou poměrně nižší v Německu, Řecku, Maďarsku, Portugalsku a Španělsku. ·Několik zemí EU je ohroženo kombinací nízké ziskovosti, podprůměrných kapitálových poměrů a velkého objemu úvěrů se selháním ( graf 28 a graf 29 ) . V Řecku se poměr úvěrů se selháním snížil, ale stále se pohybuje kolem 35 %, zatímco ziskovost je pouze nepatrně pozitivní a kapitálové poměry patří k nejnižším v EU. Kyperské banky zaznamenaly značné zlepšení, pokud jde o jejich velmi vysoký podíl úvěrů se selháním, který klesl pod 20 %, a ziskovost bank byla kladná, ale pod průměrem EU. V Itálii, Bulharsku a Portugalsku poměr úvěrů se selháním v posledních letech výrazně poklesl a v roce 2019 klesal dále, byť mírnějším tempem, na úroveň pod 7 %. Kapitálové poměry jsou podprůměrné v Itálii a Portugalsku a ziskovost je nižší, zejména u Portugalska. Otřes způsobený pandemií COVID-19 bude mít pravděpodobně významný dopad na kvalitu bankovních aktiv, ziskovost a kapitál. Tyto účinky dosud nejsou patrné a mohou se projevit až za určitý čas, a to i kvůli rozsáhlým podpůrným politickým opatřením. Otřes způsobený pandemií COVID-19 měl za následek velké zhoršení hospodářského výhledu a některé jednotlivé banky jsou výrazně vystaveny odvětvím, která byla krizí neúměrně zasažena. Značná likvidita, kterou poskytly centrální banky, pomohla omezit zamrznutí úvěrového trhu po propuknutí pandemie COVID-19 a pozastavení výplat dividend a určité dočasné uvolnění regulace také poskytují bankám další prostor. Objevuje se však řada problémů, které mohou ovlivnit rozvahy a kapitál bank: ·Nárůst úvěrů se selháním. Potíže se splácením dluhu ze strany nefinančních podniků, jejichž ziskovost je nejvíce ovlivněna krizí COVID-19, povedou velmi pravděpodobně k nárůstu úvěrů se selháním. Očekává se, že počet úpadků vzroste zejména v odvětvích, kde je menší prostor pro omezení fyzického kontaktu. Skutečnost, že jsou ohroženy vyhlídky domácností na příjmy a zaměstnání, by znamenala, že i větší části hypotečního dluhu přestanou být spláceny. Kromě toho bude pro země s problémy z minulosti obtížnější prodávat stávající úvěry se selháním. Platby jsou již opožděny v důsledku moratorií. Část úvěrů, které by byly obvykle klasifikovány jako úvěry se selháním, kvůli zavedení moratorií takto klasifikovat nelze. Údaje dostupné pro vzorek bank systémového významu EU naznačují, že objem úvěrů se selháním přestal počínaje druhým čtvrtletím roku 2020 klesat. Předběžné odhady možného vývoje poměru úvěrů se selháním ukazují na značné zvýšení. ·Očekává se, že ziskovost bank v EU se bude dále zhoršovat. Ziskovost bude pravděpodobně dále klesat v důsledku snížené poptávky po úvěrech, stlačených úrokových marží a úvěrových ztrát. Ocenění vlastního kapitálu bank zaznamenávalo po propuknutí pandemie COVID-19 trvale výrazný pokles. Ocenění vlastního kapitálu bank stagnovalo již v roce 2019 a v březnu 2020 zaznamenalo výrazný pokles v důsledku propuknutí pandemie COVID-19 a poté se oživilo jen okrajově a zjevně zaostává za celkovými indexy evropského akciového trhu. ·Ocenění aktiv. Banky absorbují velké podíly státních dluhopisů. Finanční instituce propojené se státem v zemích s méně stabilními veřejnými financemi by mohly být vystaveny nepříznivé zpětné vazbě. Oslabující trhy s nemovitostmi, zejména komerčními nemovitostmi, mohou navíc snížit hodnotu hypotečního zajištění a vést ke zpětné vazbě mezi cenami obytných nemovitostí, rozvahami bank a dostupností hypoték.

Tato krize dále prodlouží období nízkých úrokových sazeb s možným nepříznivým dopadem na nebankovní finanční sektor. Vzhledem k tomu, že prostředí s nízkými výnosy postihuje zejména nízkoriziková finanční aktiva, zatěžuje rovněž ziskovost a rozvahu nebankovních finančních institucí s portfoliem do značné míry investovaným do nízkorizikových aktiv, jako jsou pojišťovny, především v oblasti životního pojištění, a penzijní fondy. Při hledání výnosů mnoho nebankovních finančních institucí zintenzivnilo své snižování zadluženosti a expozici rizikovějším aktivům, jejichž ceny po pandemii COVID poklesly, což způsobilo značné ztráty z ocenění zejména investičním fondům. Očekává se rovněž, že nedávný vývoj bude mít nepříznivý dopad na odvětví pojišťovnictví. Graf 28: Ziskovost a kapitál bankovního sektoru Zdroj: ECB, výpočty útvarů Komise. Poznámka: Průměrné hodnoty eurozóny v grafu 28 nejsou vážené podle velikosti hospodářství. Údaje o hrubých dluhových nástrojích se selháním (NPD) za rok 2008 nejsou k dispozici pro Chorvatsko, Česko, Irsko, Slovinsko a Švédsko. V graf 29 údaje týkající se roku 2008 a „nárůstu na maximální hodnotu“ odkazují na podíl hrubých dluhových nástrojů se selháním (NPD) na celkových hrubých dluhových nástrojích; podíly úvěrů se selháním (NPL) jsou vykázány za 1. čtvrtletí 2018 a 1. čtvrtletí 2019; číslo uvedené pod kódem země znamená rok, ve kterém podíl NPD dosáhl maximální hodnoty.



Rámeček č. 2: Vývoj zaměstnanosti a sociální situace V roce 2019 před pandemií pokračovalo zlepšování na trzích práce v EU, a to i přesto, že evropské hospodářství se již zpomalovalo. Zaměstnanost v EU v roce 2019 dále rostla a dosáhla nového rekordu, pokud jde o počet zaměstnaných osob. V roce 2019 se míra zaměstnanosti zvýšila téměř ve všech členských státech. Největší nárůst míry zaměstnanosti zaznamenalo Bulharsko (2,4 p.b.), následované Kyprem (1,9 p.b.), Řeckem (1,6 p.b.) a Chorvatskem (1,5 p.b.). Nezaměstnanost nadále klesala ve všech členských státech a v prosinci 2019 dosáhla nejnižší míry od roku 2000 (6,5 %) a všechny země vstoupily do roku 2020 s nejnižší mírou nezaměstnanosti od roku 2013. Tento pokles byl obzvláště intenzivní v zemích s vysokou nezaměstnaností, jako jsou Řecko a Chorvatsko (–2 p.b.), Kypr (–1,3 p.b.) a Španělsko (–1,2 p.b.), zatímco ve Švédsku se míra nezaměstnanosti zvýšila o 0,4 p.b. a v Lucembursku a Litvě se pohybovala kolem stejné úrovně jako v roce 2018, ovšem ve všech třech případech z poměrně nízké úrovně. Rozdíly mezi jednotlivými zeměmi, pokud jde o míru nezaměstnanosti, se tedy výrazně zmenšily, ale před pandemií COVID-19 zůstaly značné. Míra ekonomické aktivity byla rovněž poměrně odolná vůči zpomalení před pandemií, zatímco dlouhodobá nezaměstnanost a nezaměstnanost mladých lidí se zlepšila výrazněji než ostatní ukazatele trhu práce. V roce 2019 se míra ekonomické aktivity (populace ve věku 15–64 let) snížila pouze ve Francii (–0,4 p.b.), Lotyšsku (–0,2 p.b.) a Estonsku (–0,2 p.b.). Rozdíl mezi zeměmi s nejnižší a nejvyšší mírou ekonomické aktivity zůstal převážně nezměněn na úrovni přibližně 16 p.b. Dlouhodobá nezaměstnanost se v roce 2019 ve všech členských státech snížila a ve všech byla zaznamenána nižší míra nezaměstnanosti než před třemi roky. Nejvyšší míra dlouhodobé nezaměstnanosti byla zaznamenána v Řecku (12,2 % ekonomicky aktivního obyvatelstva), Itálii (5,6 %) a Španělsku (5,3 %). Téměř ve všech zemích EU se v období tří let do roku 2019 snižovala míra nezaměstnanosti mladých lidí; v Řecku a Španělsku však stále přesahovala 30 % a v Itálii byla těsně pod touto úrovní. Současně v roce 2019 nebylo 10,1 % mladých lidí (ve věku 15–24 let) v EU ani zaměstnaných, ani se neúčastnilo vzdělávání nebo odborné přípravy (NEET). Kromě toho několik členských států (včetně Bulharska, Chorvatska, Kypru, Francie, Řecka, Maďarska, Irska, Itálie, Rumunska, Slovenska a Španělska) zaznamenalo míru vyšší než 10 %. Chudoba a sociální vyloučení v roce 2019 dále poklesly, ale v několika členských státech zůstávají na zvýšené úrovni. Podíl osob ohrožených chudobou nebo sociálním vyloučením v EU v roce 2019 dále poklesl na 21,4 %. Všechny země zaznamenaly ve třech letech do roku 2019 pokles s výjimkou Švédska a Lucemburska, které zaznamenaly nárůst, i když z poměrně nízkých úrovní. Přes významný pokles míry ohrožení chudobou a sociálním vyloučením z téměř 39 % na 32,5 % zaznamenává Bulharsko nejvyšší úroveň v EU, následuje Rumunsko a Řecko, v obou případech přes 30 %, zatímco Španělsko, Lotyšsko a Litva zaznamenaly míru přesahující 25 %. Pandemie COVID-19 však dramaticky změnila výhled. Za několik týdnů se výhled na rok 2020 dramaticky zhoršil. Ve druhém čtvrtletí roku 2020 byl HDP téměř o 15 % nižší než na konci roku 2019 (18 % v eurozóně) a zaměstnanost poklesla o 3 %, tj. o 6 milionů (v eurozóně o 2,9 %). Jedná se o největší pokles, který byl kdy zaznamenán v rané fázi recese. Kromě toho existuje značná nejistota spojená s důsledky tohoto bezprecedentního otřesu, neboť hospodářský dopad se může v jednotlivých zemích výrazně lišit, kromě jiných faktorů i v závislosti na intenzitě epidemie a na jejich různých odvětvových specializacích. Rozsáhlé využívání režimů zkrácené pracovní doby zmírnilo dopad recese na nezaměstnanost. Zatímco míra nezaměstnanosti se ve všech členských státech zvýšila, což je zřetelná odchylka od vývoje v předchozích letech, ve většině zemí byl tento nárůst relativně malý. Rozsáhlé využívání režimů zkrácené pracovní doby přispělo k omezení masivního úbytku pracovních míst, k němuž by jinak došlo v mnoha zemích po vážných ztrátách produktivity v prvních dvou čtvrtletích 2020. To platí zejména pro země se zavedenými režimy zkrácené pracovní doby. Naopak v zemích, které takové režimy zavedly nedávno, tyto režimy (částečně kvůli jejich koncepci nebo zpoždění při jejich provádění) jen stěží tlumí nárůst nezaměstnanosti v porovnání s tím, co bylo možné očekávat na základě historických důkazů (obrázek 1). Pokles míry ekonomické aktivity vysvětluje pokles míry nezaměstnanosti pozorovaný v některých členských státech. Závažnost recese přivedla mnoho nezaměstnaných do nečinnosti, neboť přestali hledat práci. V devíti členských státech, které představují více než třetinu obyvatel EU, došlo k poklesu míry ekonomické aktivity. V EU jako celku poklesla míra ekonomické aktivity (populace ve věku 15–64 let) ze 73,5 % ve čtvrtém čtvrtletí roku 2019 na 71,8 % ve druhém čtvrtletí roku 2020. Napřík