2.2. Sociální politika jakožto produktivní faktor – modernizace sociálního státu

Členské státy musí přepracovat své systémy sociální ochrany, aby zlepšily podporu účasti na trhu práce a zajistily odpovídající jistoty zaměstnání a náhradu příjmu. Procentní podíl lidí ohrožených chudobou nebo sociálním vyloučením v EU v roce 2015 dále klesl, přesto zůstává stále velmi vysoký . Přestože EU zdaleka neplní svůj cíl v rámci strategie Evropa 2020, tj. snížit počet lidí žijících v chudobě a sociálním vyloučení do roku 2020 alespoň o 20 milionů lidí, počet lidí ohrožených chudobou a sociálním vyloučením se nyní opět blíží úrovni z roku 2008, tedy referenčnímu roku, pro nějž byl cíl strategie Evropa 2020 stanoven. Na sociální ochranu připadá velký podíl veřejných výdajů členských států, a to rovněž z důvodu zvýšení výdajů v předchozích letech, avšak existuje prostor pro lepší zacílení.

Daňové systémy a systémy dávek by měly poskytovat odpovídající sociální podporu a pobídky k práci. Zlepšení přiměřenosti a pokrytí systémů podpory příjmů (dávky v nezaměstnanosti, sociální pomoc, včetně minimálního příjmu; důchody) má zásadní význam pro zabránění sociálnímu vyloučení a v případě dávek v nezaměstnanosti může zvýšit jak makroekonomickou stabilitu, tak spojení s trhem práce a snížit nejistotu. Dávky v nezaměstnanosti by měly být dostatečné, pokud jde o délku trvání, způsobilost a úrovně, a měly by být dostupné všem zaměstnancům bez ohledu na jejich smlouvu, přičemž by zároveň měly zachovávat pobídky k práci a zahrnovat požadavky na aktivaci, pokud jde o hledání práce a zapojení do aktivních opatření. Dále by se měl všem, kteří nemají k dispozici dostatek prostředků zaručujících dostatečnou životní úroveň, zajistit minimální příjem ve vhodné výši. U osob v produktivním věku by poskytnutí těchto dávek mělo být spojeno se zapojením do aktivních podpůrných opatření za účelem (opětovného) začlenění na trh práce, a tedy přispívat k udržitelnosti těchto systémů podpory. To si může v některých případech vyžádat vytvoření jednotných kontaktních míst pro krátkodobě i dlouhodobě nezaměstnané. Cílem daňové reformy a reformy dávek je zlepšit pobídky k práci a rovněž by mělo být podporováno, aby se práce vyplácela. Daňové systémy mohou také přispět k boji proti nerovnosti příjmů a chudobě.

Vnitrostátní důchodové systémy by měly lépe odrážet rostoucí střední délku života. Důchodové systémy v koordinaci s opatřeními na trhu práce by měly ženám a mužům umožnit setrvat v zaměstnání až do vyššího věku, což odráží zvyšování střední délky života, a povzbuzovat je k tomu, a omezit možnosti předčasného odchodu do důchodu na osoby, které skutečně nejsou schopny pracovat déle. Delší pracovní život, jenž bude více naplňovat vkládaná očekávání, závisí také na odpovídajících dovednostech, možnostech celoživotního učení a vstřícných pracovních podmínkách, včetně flexibilního přidělování úkolů a rozvržení pracovní doby. Za účelem usnadnění sladění pracovního a soukromého života v produktivním věku a pomoci snížit rozdíly v důchodech mezi ženami a muži by důchodové systémy mohly zohledňovat plnění pečovatelských povinností s řádným přihlédnutím k fiskální situaci a budoucím vlivům na výdaje. Klíčovou roli v poskytování důchodových příjmů může hrát široké pokrytí doplňkových důchodů, a to zejména tam, kde by přiměřenost veřejných důchodů mohla být problematická, a toto pokrytí by mělo být odpovídajícím způsobem v závislosti na vnitrostátním kontextu podporováno.

Politiky v oblasti zdraví by měly podporovat a posilovat sociální záchranné sítě a strategie aktivního začleňování prostřednictvím preventivních politik, které jsou však rovněž orientovány na nápravu a rehabilitaci. Členské státy proto musí nadále pokračovat v reformě svých systémů zdravotní péče, a tak zajistit univerzální přístup k nákladově efektivním službám v oblasti veřejného zdraví a zdravotní péče. Zásadní význam má ochrana obyvatelstva před chudobou a sociálním vyloučením v důsledku špatného zdravotního stavu a souvisejících výdajů, a to jak ze sociálního, tak z ekonomického hlediska. Je to rovněž důležité pro aktivaci osob se zdravotním postižením. I přes opatření přijatá na úrovni EU zůstává pro osoby se zdravotním postižením nejdůležitější výzvou nedostatek rovných příležitostí na trhu práce. Je třeba zvýšit úsilí s cílem zaměřit se spíše na schopnosti než na postižení.

2.3 Prohloubení jednotného trhu a rozšíření vnitrostátních trhů

Členské státy by měly plně využívat dostupných nástrojů na úrovni EU za účelem uvolnění plného potenciálu investic a produktivity v Evropě. Růst produktivity se v posledních letech zpomalil, avšak ne všechny firmy byly postiženy stejnou mírou. V mnoha případech zaznamenaly záporný růst produktivity nejméně produktivní firmy. Členské státy musí zavést reformy a politiky k usnadnění šíření nových technologií, aby zajistily, že jejich přínosů může využívat celá řada firem. Provádění strategie pro jednotný trh vytvoří nové obchodní příležitosti a odstraní stávající regulační a administrativní překážky, zejména pro poskytovatele služeb, kteří chtějí expandovat do dalších evropských zemí. V současné době se pracuje na konkrétních návrzích souvisejících s prosazováním pravidel jednotného trhu a na opatřeních v oblasti služeb pro podniky, včetně usnadnění jejich přeshraničního poskytování, restrukturalizace a platební neschopnosti podniků a vytvoření jednoduchého a moderního systému DPH odolného vůči podvodům. Strategie pro jednotný digitální trh posílí regulační jistotu v digitálním odvětví. Lepší vymáhání pravidel na ochranu spotřebitelů by zajistilo rovné podmínky na jednotném trhu, zvyšuje důvěru a přispívá k uvolnění plného potenciálu jednotného digitálního trhu. Komise rovněž zkoumá podobu jednotného rámce EU pro povolování, který by přímo platil pro velké projekty s přeshraničním rozměrem nebo velké investiční platformy, které zahrnují spolufinancování členských států.

Zadávání veřejných zakázek je důležité pro konkurenceschopnost, neboť může rovněž přinést strukturální změny. Veřejné orgány každoročně vynaloží v EU přibližně 14 % HDP na zadávání veřejných zakázek, což představuje každoročně více než 1,9 bilionu EUR vynaložených v EU . To platí zejména v odvětvích, jako je energetika, doprava, obrana, IT nebo poskytování zdravotní péče, kde je veřejný sektor klíčovým zdrojem poptávky. Moderní systémy zadávání veřejných zakázek vyžadují, aby zadavatelé veřejných zakázek rozuměli hospodářským důsledkům své práce a aby neexistovaly pochybnosti o jejich integritě a transparentnosti. Instituce musí být schopny koordinovat zadávání zakázek mezi subjekty na různých úrovních s cílem dosáhnout úspor z rozsahu, řešit stížnosti společností a provádět audity veřejných zakázek. Musí být zavedeny postupy pro předcházení korupci a nekalým praktikám mezi dodavateli a pro důrazné řešení nekalého zadávání zakázek. Navíc v některých členských státech, kde státní podniky mají značný dopad na ekonomiku, je důležité zajistit odpovídající řídící struktury s cílem co nejlépe přispět k hospodářskému vývoji.

V mnoha členských státech strukturální změna znamená přesměrování zdrojů kapitálu a zdrojů pracovních sil z tradičních aktivit na nové aktivity, často v odvětví služeb. Produktivita práce v tomto odvětví je nižší a v EU roste pomaleji než v jiných vyspělých ekonomikách, zejména ve Spojených státech. Pro zajištění kvalitních pracovních míst a vyšších mezd je nevyhnutelné zvyšování produktivity v tomto rostoucím odvětví. Bohužel neúplná integrace vnitřního trhu služeb a zbývající překážky v přístupu k určitým segmentům těchto trhů omezují rozvoj obchodu v rámci EU a rozvoj trhů s uvedenými službami. Ze zvýšené konkurence na integrovanějším trhu služeb by měli prospěch také spotřebitelé a výrobci, kteří jsou odběrateli, protože přirážky mají v konkurenčnějším prostředí tendenci klesat, zatímco kvalita výrobků a služeb se může zlepšovat. Avšak zaměstnanci musí mít správné dovednosti a schopnosti přizpůsobit se změně, což může vyžadovat aktivní úlohu veřejných orgánů za účelem usnadnění tohoto procesu. Problémy při uplatňování vzájemného uznávání a v některých případech vnitrostátní požadavky na označování ohrožují integritu vnitřního trhu. Řada nadměrných překážek v oblasti regulovaných povolání nadále brání realizaci plného potenciálu vnitřního trhu. V případě služeb pro podniky, svobodných povolání a maloobchodu má odstranění těchto překážek širší ekonomický dopad.

Přizpůsobení legislativního prostředí novým obchodním modelům má zejména zásadní význam pro hospodářskou dynamiku, avšak nesmí to být na úkor spravedlnosti. EU a její členské státy musí být otevřené novým způsobům podnikání v kontextu ekonomiky sdílení. Současně roztříštěný přístup k novým obchodním modelům v celé EU vytváří nejistotu pro tradiční hospodářské subjekty, nové poskytovatele služeb i spotřebitele. To je důvod, proč Komise navrhla pokyny týkající se toho, jak by se stávající právní předpisy EU měly uplatňovat v tomto dynamickém a rychle se rozvíjejícím odvětví . Jako součást uvedených pokynů by členské státy měly posoudit odůvodněnost a přiměřenost stávajících omezení a absolutní zákazy používat pouze jako krajní opatření. Členské státy by měly zajistit vysokou úroveň ochrany spotřebitelů, zároveň by však neměly ukládat nepřiměřené povinnosti soukromým osobám, které poskytují služby pouze příležitostně. Členské státy by dále měly pokračovat ve zjednodušování a vyjasňování uplatňování daňových pravidel, pravidel týkajících se odpovědnosti a pracovního práva v oblasti ekonomiky sdílení. Prostřednictvím spolupráce s vnitrostátními orgány při zaznamenávání ekonomické aktivity mohou platformy ekonomiky sdílení významně přispět k usnadnění vybírání daní. Všechny tyto iniciativy by měly přispět k silnějším rámcovým podmínkám pro inovace, snížení stávající roztříštěnosti trhu a konečně k vytváření pracovních příležitostí.

Členské státy musí zavést moderní daňové systémy, které mohou podporovat růst a spravedlnost mezi podniky. Iniciativy EU přinesou novou úroveň spolupráce v oblasti daní v boji proti zneužívání daňového systému, od zvyšování transparentnosti v daňových rozhodnutích a informací o nadnárodních společnostech souvisejících s daněmi po zabezpečení společných opatření proti zneužívání vůči nejrozšířenějším praktikám vyhýbání se daňovým povinnostem, jakož i akční plán Komise v oblasti DPH. Přeshraniční povaha vyhýbání se daňovým povinnostem a daňových úniků a integrace ekonomik členských států vyžadují koordinovaný přístup, nejen prostřednictvím evropských iniciativ, ale rovněž prostřednictvím koordinace vnitrostátních politik. Nedávný návrh Komise týkající se společného konsolidovaného základu daně z příjmů právnických osob a řešení sporů v oblasti dvojího zdanění bude vycházet z moderního, spravedlivého a konkurenceschopného daňového rámce pro EU. Předmětem pobídek budou činnosti na podporu růstu, jako jsou investice do výzkumu a vývoje a kapitálového financování, což podpoří širší cíle v podobě oživení růstu, vytváření pracovních míst a investic. Řada členských států by měla řešit nedostatky při výběru daní, přičemž některé z nich již přijaly opatření. Členské státy by měly těchto příležitostí využít rovněž ke snížení zdanění práce. Zároveň by členské státy měly věnovat zvláštní pozornost distributivním účinkům svých daňových reforem.

3. Odpovědná fiskální politika

Snížení průměrného schodku veřejných financí v eurozóně a řadě zemí, na které se vztahuje postup při nadměrném schodku, odrážejí úsilí vynaložené v posledních letech. Komise nedávno vydala stanoviska k návrhům rozpočtových plánů členských států eurozóny . Za tímto celkovým obrazem se skrývají velké rozdíly mezi členskými státy. V řadě zemí s vysokým veřejným dluhem přetrvávají výzvy v oblasti udržitelnosti veřejných financí, což může být zdrojem zranitelnosti vůči negativním otřesům. V některých dalších zemích existuje fiskální prostor. Z ekonomického hlediska se nastavení fiskální politiky musí posuzovat vzhledem k dvojímu cíli dlouhodobé udržitelnosti veřejných financí a nutnosti podpořit hospodářské oživení.

Vzhledem k potřebě podpořit probíhající oživení je třeba v tuto chvíli vyvíjet další úsilí o dosažení pozitivní orientace fiskální politiky pro eurozónu jako celek, a to rovněž na podporu měnové politiky Evropské centrální banky. Bylo to již oznámeno v prohlášení o záměru předsedy Komise adresovaném Evropskému parlamentu a Radě a nyní je zohledněno v navrhovaném doporučení týkajícím se hospodářské politiky eurozóny. Fiskální politika členských států by měla podporovat růst a současně zajistit dlouhodobější udržitelnost dluhu. Členské státy, v nichž existuje fiskální prostor, by měly využít dostupného prostoru pro podporu stabilizace poptávky. Členské státy, kde takový prostor neexistuje, by měly splnit požadavky uvedené v Paktu o stabilitě a růstu a využít každou příležitost k podpoře reforem a zlepšení kvality svých veřejných financí na podporu zaměstnanosti a růstu. Musí se zaměřit na kvalitu a skladbu rozpočtů (příjmů i výdajů) s cílem maximalizovat dopad na růst. K tomuto účelu slouží jako užitečný nástroj přezkumy výdajů. Vedlo by to k lepšímu rozdělení orientace fiskální politiky v jednotlivých zemích a zabránilo by situaci, aby v krátkodobém horizontu bylo dosaženo makroekonomické stabilizace na úkor zvýšení rizika udržitelnosti ve střednědobém horizontu.

Při uplatňování těchto pravidel bude Komise i nadále využívat přiměřené flexibility zakotvené v Paktu o stabilitě a růstu . Komise při uplatňování své stávající metodiky rovněž zohlední rozpočtový dopad mimořádného přílivu uprchlíků a potřeby mimořádných bezpečnostních opatření. Značná flexibilita již byla poskytnuta řadě zemí, které využily strukturální reformy a ustanovení o investicích.

Prostředí nízkých nákladů na financování poskytuje členským státům ideální okamžik pro předčasné financování veřejných investic. Společně s postupně posilujícím nominálním růstem rovněž nabízí příležitost ke snížení vysoké míry zadlužení. To může být usnadněno snížením výdajů, které nejsou orientovány do budoucnosti, a odstraněním mezer ve zdanění. Pakt o stabilitě a růstu poskytuje vhodný rámec pro usměrňování fiskální politiky za různých podmínek. Nástroje fiskálního dohledu se musí využít v plné míře s cílem poskytnout pobídky pro kvalitní politiky a posílit hospodářské oživení.

Důchodové systémy byly ve většině členských států reformovány, aby se zvýšila jejich udržitelnost, účinnost a přiměřenost, avšak pro konsolidaci tohoto reformního úsilí jsou potřebné další kroky. Za tímto účelem by politická opatření měla usilovat o doplnění přijatých důchodových reforem doprovodnými politikami, včetně podpory důchodových příjmů prodloužením pracovního života, například zohledněním střední délky života při stanovování věku odchodu do důchodu a podporou jiných doplňkových prostředků důchodových příjmů. Členské státy by rovněž měly zavést opatření zvyšující odolnost za účelem zajištění, aby byla zachována udržitelnost veřejného důchodového systému, a to i za nepříznivých podmínek.