CS Úřední věstník Evropské unie C 228/66

Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o přeshraničních platbách ve Společenství

KOM(2008) 640 v konečném znění – 2008/0194 (COD)

2009/C 228/11

Dne 30. října 2008 se Rada, v souladu s článkem 95 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci

„návrhu nařízení Evropského parlamentu a Rady o přeshraničních platbách ve Společenství“

Specializovaná sekce Jednotný trh, výroba a spotřeba, kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 11. března 2009. Zpravodajem byl pan BURANI.

Na 452. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 24. a 25. března 2009 (jednání dne 24. března 2009), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 178 hlasy pro, 3 hlasy byly proti a 1 člen se zdržel hlasování.

1. Závěry a doporučení

1.1 Výbor vítá celkovou koncepci návrhu Komise, jehož záměrem je v prvé řadě rozšířit škálu operací, jež plánuje nařízení o přeshraničním systému plateb, i na inkaso. Tato iniciativa je v zásadě v souladu s postojem Komise směřujícím k zajištění toho, aby byly přeshraniční platby v eurozóně považovány za vnitrostátní platby a byly tak také prováděny.

1.2 Určitý důvod k zamyšlení pramení ze skutečnosti, že zpracování přeshraničního inkasa je finančně nákladnější než zpracování obdobných operací na vnitrostátní úrovni. EHSV proto vyzývá Komisi, aby se nechala inspirovat zásadou transparentnosti a zveřejnila podrobnosti, metodiku a zdroje studií, na jejichž základě dospěla k různým závěrům. Učinit vyvážené rozhodnutí závisí na znalosti věci.

1.3 V každém případě je třeba připomenout, že pokud by nařízení vstoupilo v platnost 1. listopadu 2009, jak bylo navrženo, bude relativně málo času na přípravu hospodářských plánů, které by však bez právní jistoty ohledně mnohostranných mezibankovních poplatků stejně nebylo možné vypracovat.

1.4 Návrh zahrnuje také dvě povinnosti pro členské státy: první povinností je zřídit úřad odpovědný za platební systémy tam, kde zatím neexistuje, a druhou je vytvořit odpovídající struktury pro zpracování stížností. EHSV se domnívá, že ve většině zemí tyto struktury již delší dobu existují, ale tam, kde by to bylo třeba, varuje před vznikem nových struktur, které duplikují funkce již existujících struktur nebo jim jsou úplně či z části nadřazeny.

1.5 Další požadavek kladený na členské státy se týká přijetí „účinných, přiměřených a odrazujících“ sankcí vůči těm, kdo nedodržují či porušují předpisy stanovené nařízením. EHSV s tím souhlasí, nicméně konstatuje, že uveřejněním srovnávací analýzy opatření přijatých v různých zemích by bylo možné odhadnout význam, který jednotlivé členské státy tomuto nařízení přičítají.

1.6 Nařízení je použitelné pouze na ty země, které jsou členy měnové unie. Ostatní země, které nejsou v eurozóně, mají možnost rozšířit jeho uplatňování i na svoji vlastní měnu. Skutečnost, že by žádná země této možnosti nevyužila, by měla být důvodem k zamyšlení nad zájmem, který je v jednotlivých zemích prospěšnosti takovéto iniciativy připisován.

2. Úvod

2.1 Nařízení (ES) č. 2560/2001 o systémech přeshraničních plateb ve Společenství vstoupilo v platnost dne 31. prosince 2001. Stanoví se v něm, že náklady na přeshraniční platbu by ve všech členských státech měly být stejné jako v případě odpovídající platby uvnitř členského státu. Nařízení se vztahuje na převody, elektronické platby, platební karty jakéhokoli druhu a na výběry hotovosti z bankomatu. Návrh Komise rozšiřuje od 1. listopadu 2009 oblast působnosti nařízení na inkaso, zlepšuje systém vyřizování stížností a zavádí zjednodušení v systémech uveřejňování statistik.

2.2 Cílem Komise je usnadnit fungování systémů plateb v eurech na vnitřním trhu, na němž by vnitrostátní i mezinárodní operace podléhaly stejným pravidlům, což by vedlo k úsporám a výhodám nejen pro spotřebitele, ale i pro ekonomiku obecně. Povaha sporů si zaslouží obzvláštní pozornost vzhledem ke zohlednění měření prováděného organizacemi spotřebitelů, zatímco sestavování statistik je spojeno s vysokou administrativní zátěží a náklady pro finanční instituce.

2.3 EHSV oceňuje iniciativu Komise, souhlasí s její celkovou koncepcí a předkládá několik připomínek a návrhů s cílem poskytnout účelný příspěvek do probíhajících diskusí.

3. Obecné připomínky

3.1 V důsledku tlaku, který Komise během uplynulých let vyvíjela, vytvořil bankovní sektor infrastrukturu pro platby ve Společenství (SEPA – jednotná oblast pro platby v eurech), která nyní funguje uspokojivým způsobem, a to jak z hlediska techniky a organizace, tak i z hlediska srovnání výše mezinárodních poplatků s poplatky vnitrostátními. Komise uvádí, že „toto nařízení lze proto považovat za začátek SEPA“.

3.2 Dosažené výsledky jsou velmi uspokojivé. Nicméně přetrvávají určité základní pochybnosti o jejich souladu s obecnými zásadami jednotného trhu. Zaprvé, cílem systému SEPA je vyřešit problém plateb v eurech. Země, které nejsou členy eurozóny, z něho nemají prospěch, s výjimkou těch plateb, které provádějí v jednotné měně. V důsledku rozšíření lze konstatovat, že dnes SEPA pokrývá většinu transakcí uvnitř Společenství: je to vícerychlostní vnitřní trh.

3.3 Za druhé, rovné podmínky mezi vnitrostátní a mezinárodní úrovní panují pouze v rámci každé jednotlivé země. Rozdíly mezi jednotlivými zeměmi přetrvávají a v různých případech nejsou nezanedbatelné, nicméně rozdíly mezi všemi zeměmi eurozóny a zeměmi, které nejsou jejími členy, jsou ještě výraznější. Stávající nařízení stanoví, že SEPA mohou dobrovolně využívat i země mimo eurozónu, nicméně dosud se tímto ustanovením mnoho zemí neřídilo. Celkový výsledek je takový, že k rozumné konvergenci cen v EU je ještě daleko.

3.4 Co se týče konvergence cen, nechceme říci, že by mohlo dojít k jejich jednotnosti, nicméně určitý krok vpřed z hlediska transparentnosti a splnění očekávání spotřebitelů by byl možný, pokud by všechny země provedly pozornou srovnávací analýzu nákladů: existují propastné rozdíly v nákladech na infrastrukturu, rozsahu daňové a sociální zátěže, organizaci a relativním významu vnitrostátních a mezinárodních transakcí. Tato analýza by rovněž mohla poskytnout potřebné informace o vhodnosti rozhodnutí zahrnout do nařízení veškeré přeshraniční elektronické platební nástroje.

4. Konkrétní připomínky

4.1 Čl. 1 odst. 3 vyjímá z nařízení přeshraniční platby prováděné poskytovateli platebních služeb na jejich vlastní účet. Toto vyloučení by mělo být rozšířeno i na služby poskytované na účet jiných poskytovatelů platebních služeb. Komise ujišťuje, že v tomto smyslu je ustanovení také třeba chápat. V takovém případě EHSV doporučuje přesnější formulaci a poznamenává, že ustanovení by si totiž protiřečilo, kdyby možnost poskytovat služby přímo mezi odborníky navzájem nebyla rozšířena na jiné odborníky, kteří využívají služeb stejně odborných prostředníků.

4.2 Čl. 2 odst. 1 vyjasňuje, že nařízení se vztahuje výlučně na elektronické platební prostředky: jsou z něj tedy vyloučeny papírové platební prostředky, např. šeky a směnky. EHSV s tím plně souhlasí, nicméně zdůrazňuje, že rozdíly v poplatcích vybíraných v jednotlivých zemích za použití těchto platebních prostředků – které nyní postupně mizí – jsou příliš vysoké, než aby je bylo možné odůvodnit pouhou nákladovou stránkou. Bylo by možné se domnívat, že v těchto zemích se takto vysoké poplatky používají nejen na pokrytí nákladů, ale také jako argument odrazující od využívání papírových platebních prostředků v dnešní elektronické době, což je opatření, s nimž EHSV souhlasí.

4.2.1 V článku 2 by měla být navíc ve zvláštním odstavci vyjasněna koncepce „elektronické platby“ zmíněné v odstavci 1. Vzhledem k nákladům na kombinovaný postup a v souladu s běžnou praxí by se v novém odstavci mělo výslovně stanovit, že elektronická platba nesmí zahrnovat papírové postupy.

4.3 V čl. 1 odst. 2 se zavádí inovace: do použití nařízení o přeshraničních platbách až do výše 50 000 EUR jsou zahrnuty všechny elektronické platební prostředky, včetně inkasa. EHSV se domnívá, že v souvislosti s tímto posledním druhem platebního prostředku by měly být vyjádřeny určité výhrady.

4.3.1 Systém SEPA pro inkasa se liší od jednotlivých vnitrostátních systémů a je komplexnější a složitější. Srovnání ceny mezinárodního inkasa s cenami vnitrostátními v sobě skrývá nebezpečí, že by mohlo způsobit skutečné narušení zásady, podle níž se produkty nebo služby nesmějí prodávat pod cenou. Finanční instituce navíc svým klientům často nabízejí systém inkasa – využívaný podniky, nikoli jednotlivými spotřebiteli – za zvýhodněných podmínek z důvodu reklamy: podmínky vnitrostátních transakcí jsou nastaveny tak, aby pokryly náklady včetně snížené marže, ale nemohou být rozšířeny na nákladnější mezinárodní transakce. EHSV navrhuje vyjmout dočasně inkaso z působnosti nařízení s tím, že by do něj mohlo být opět zahrnuto, pokud by nezávislé posudky potvrdily, že nehrozí nebezpečí narušení cen a hospodářské soutěže.

4.3.2 V každém případě by Komise v souladu s dodržováním základní zásady transparentnosti měla svůj průzkum zveřejnit, zejména pokud jde o vnitrostátní a mezinárodní náklady, a měla by jasně uvést, jakým způsobem, z jakých pramenů a na základě jaké metodiky byly údaje shromážděny a zpracovány. V případě nezveřejnění těchto informací by se jakýkoli postoj mohl zdát předpojatý a nevyvážený.

4.3.3 V rámci další připomínky EHSV upozorňuje na skutečnost, že nové nařízení by mělo vstoupit v platnost 1. listopadu 2009: tato lhůta je možná příliš uspěchaná, vzhledem k nutnosti připravit střednědobé a dlouhodobé hospodářské plány. K vypracování těchto plánů je nezbytná právní jistota ohledně mnohostranných mezibankovních poplatků.

4.4 Článek 3 stvrzuje zásadu stanovenou v platném nařízení: poplatky za přeshraniční platby musí být stejné jako poplatky účtované poskytovatelem platebních služeb za odpovídající transakce prováděné uvnitř členského státu. Zdá se, že pravidlo stanovené v roce 2001 bylo dostatečně dodrženo, nicméně průzkum v terénu by mohl zjistit značné rozdíly, které v mnoha zemích existují u poplatků za převody v eurech a za převody v jiných měnách: to je diskriminace, která je na úkor občanů z členských států mimo eurozónu.

4.5 Významnou inovací, kterou zavádí článek 5, je zrušení oznamovací povinnosti pro platby do výše 50 000 EUR od 1. ledna 2010 a její úplné zrušení od 1. ledna 2012. Tato povinnost, jejímž účelem je shromažďování nezbytných údajů pro účely statistiky platební bilance, byla zdrojem komplikací a nákladů. Členské státy budou moci shromažďovat údaje pomocí jiných systémů. EHSV s tímto opatřením plně souhlasí.

4.6 Článek 6 stanoví, že členské státy jmenují orgány odpovědné za dodržování nařízení: tato povinnost již existuje a zdá se, že je obvykle dodržována. Větší význam má ustanovení článku 7, v němž se pro členské státy zavádí povinnost stanovit postupy pro zpracování stížností a pro mimosoudní řešení sporů a jejich odpovídající oznamování veřejnosti. Tyto funkce mohou vykonávat nové orgány zřízené ad hoc nebo jiné, již existující orgány. EHSV s tím souhlasí, ale s omezením na země, kde takové struktury zatím neexistují, nicméně varuje před nebezpečím vzniku nových struktur s funkcemi, které spadají do pravomoci již existujících struktur. Poznamenává, že v každém případě se ví velmi málo o fungování těchto orgánů, ale zejména o jejich počtu, povaze a výsledku zpracovaných případů. Nedostatek úplných a transparentních informací poškozuje provádění seriózní analýzy povahy a skutečných rozměrů prohřešků.

4.7 Článek 10 ukládá členský státům povinnost stanovit „účinné, přiměřené a odrazující“ sankce vůči těm, kdo nedodržují povinnosti stanovené nařízením, a oznámit Komisi přijatá opatření. I v tomto případě, stejně jako v předcházejícím odstavci, by zainteresované strany měly obdržet odpovídající informace, přinejmenším z důvodu posouzení významu, který jednotlivé členské státy dodržování tohoto nařízení přičítají.

4.8 Článek 11 rozšiřuje možnost rozšířit uplatňování tohoto nařízení na svoji vlastní měnu o země, které nejsou v eurozóně. Přijetí by ukončilo překážky a diskriminaci, kterou EHSV zdůraznil v odstavci 4.6. Zdá se však, že v současnosti je reakce různých členských států na tento návrh poněkud vlažná, neřku-li žádná. EHSV se zdržuje komentáře k tomuto aspektu, nicméně vyzývá Komisi, aby vážně uvažovala o očekávané popularitě určitých řešení.

4.9 Nařízení by mělo vstoupit v platnost 1. listopadu 2009. Komise by do 31. prosince 2012 měla předložit zprávu o fungování IBAN a BIC a do 31. prosince 2015 zprávu o uplatňování nařízení. EHSV k tomu nemá co dodat, pouze opakuje požadavky zmíněné v odstavcích 4.6 a 4.7, které se týkají podrobnějšího informování zainteresovaných stran.