CS Úřední věstník Evropské unie C 213/62

Oznámení Komise: „Infrastruktura pro přenos energie a právní předpisy EU na ochranu přírody“

(2018/C 213/02)

OBSAH

Strana

INFORMACE O TOMTO DOKUMENTU 65

Účel 65

Struktura a obsah 65

Povaha dokumentu 65

1. OBNOVENÁ ENERGETICKÁ INFRASTRUKTURA PRO EVROPU 67

1.1 Potřeba obnovy energetické infrastruktury v Evropě 67

1.2 Výzvy v oblasti infrastruktury 68

1.2.1 Elektrorozvodné sítě a ukládání elektrické energie 68

1.2.2 Přepravní soustavy a skladování zemního plynu 69

1.2.3 Infrastruktura pro přepravu a rafinaci ropy a olefinů 69

1.2.4 Technologie pro zachycování, přepravu a ukládání CO 2 69

1.3 Typy používaných přenosových/přepravních a distribučních zařízení 69

1.3.1 Zařízení pro přepravu a distribuci zemního plynu a ropy 69

1.3.2 Zařízení pro přenos a distribuci elektřiny 70

1.4 Projekty společného zájmu 70

2. PRÁVNÍ PŘEDPISY EU NA OCHRANU PŘÍRODY 72

2.1 Úvod 72

2.2 Směrnice o ochraně ptáků a směrnice o ochraně přírodních stanovišť 72

2.3 Správa a ochrana lokalit sítě Natura 2000 73

2.3.1 Přijímání pozitivních ochranných opatření a zajištění toho, aby nedocházelo k poškozování 73

2.3.2 Postup udělování povolení pro plány a projekty, které mají vliv na lokality sítě Natura 2000 74

2.4 Ustanovení o ochraně biologických druhů 75

3. MOŽNÉ DOPADY ZAŘÍZENÍ PRO PŘENOs ENERGIE NA SÍŤ NATURA 2000 A NA BIOLOGICKÉ DRUHY CHRÁNĚNÉ EVROPSKOU UNIÍ 76

3.1 Úvod 76

3.2 Potřeba individuálního přístupu 76

3.3 Přehled možných dopadů na biologické druhy a přírodní stanoviště chráněné Evropskou unií 77

3.3.1 Ztráta, poškození nebo fragmentace přírodního stanoviště 77

3.3.2 Vyrušování a vytlačování 77

3.3.3 Nebezpečí kolize a zásahu elektrickým proudem 77

3.3.4 Bariérové účinky 77

3.4 Rozlišování mezi významnými a nevýznamnými vlivy 78

3.5 Kumulativní účinky 78

4. MOŽNÉ DOPADY INFRASTRUKTUR ELEKTRICKÉ SÍTĚ NA VOLNĚ ŽIJÍCÍ PTÁKY 79

4.1 Úvod 79

4.2 Infrastruktury elektrické sítě 79

4.3 Možné nepříznivé dopady elektrické infrastruktury na volně žijící ptáky 80

4.3.1 Zásah elektrickým proudem 80

4.3.2 Kolize 83

4.3.3 Ztráta a fragmentace přírodního stanoviště 84

4.3.4 Vyrušování a vytlačování 84

4.3.5 Elektromagnetická pole 84

4.4 Možné příznivé účinky elektrických infrastruktur na volně žijící ptáky 84

5. MOŽNÁ OPATŘENÍ KE ZMÍRNĚNÍ DOPADŮ INFRASTRUKTUR ELEKTRICKÉ SÍTĚ NA VOLNĚ ŽIJÍCÍ PTÁKY 86

5.1 Co jsou zmírňující opatření? 86

5.2 Možná opatření ke zmírnění nepříznivých vlivů plánů nebo projektů elektrických infrastruktur na druhy volně žijících ptáků 88

5.2.1 Zavedení proaktivních opatření na úrovni plánování 88

5.2.2 Zkoumání možných zmírňujících a preventivních opatření na úrovni jednotlivých projektů 90

5.3 Podrobná technická doporučení pro nápravná a zmírňující opatření 91

5.3.1 Zmírnění nebezpečí zásahu elektrickým proudem 91

5.3.2 Zmírnění rizika kolize 92

6. DŮLEŽITOST STRATEGICKÉHO PŘÍSTUPU K PLÁNOVÁNÍ 93

6.1 Přínosy integrovaného plánování 93

6.2 Určování vhodného umístění zařízení pro přenos energie 94

6.3 Hledání způsobů racionalizace postupů vydávání povolení v případě zařízení pro přenos energie 96

6.3.1 Včasné plánování, stanovení strategie a rozsahu posouzení 96

6.3.2 Včasná a účinná integrace posuzování vlivů na životní prostředí a dalších environmentálních požadavků 97

6.3.3 Koordinace jednotlivých postupů a stanovení lhůt 98

6.3.4 Kvalita dokumentace 98

6.3.5 Přeshraniční spolupráce 98

6.3.6 Včasná a účinná účast veřejnosti 99

7. POVOLOVACÍ ŘÍZENÍ PODLE ČLÁNKU 6 SMĚRNICE O OCHRANĚ PŘÍRODNÍCH STANOVIŠŤ 99

7.1 Úvod 99

7.2 Oblast působnosti povolovacího řízení podle článku 6 100

7.3 Podrobný postup provádění odpovídajících posouzení 102

7.3.1 První krok: Výběr záměru, který je nutno posoudit 102

7.3.2 Druhý krok: odpovídající posouzení 102

7.3.3 Třetí krok: schválení nebo zamítnutí plánu či projektu s ohledem na závěry odpovídajícího posouzení 109

7.4 Postup uplatnění odchylky podle čl. 6 odst. 4 109

8. INFRASTRUKTURA PRO PŘENOs ENERGIE V MOŘSKÉM PROSTŘEDÍ 113

8.1 Přehled stávající energetické infrastruktury v mořských vodách EU 114

8.1.1 Ropa a zemní plyn 114

8.1.2 Výroba energie v pobřežních vodách s využitím větru, mořských vln a přílivových proudů 115

8.1.3 Zachycování a ukládání uhlíku (CCS) 117

8.1.4 Přenosové soustavy 117

8.1.5 Výhledy do budoucna 117

8.2 Síť NATURA 2000 v mořském prostředí 119

8.2.1 Ochrana mořského prostředí, přírodních stanovišť a biologických druhů 119

8.2.2 Podpůrná opatření a užitečné zdroje informací 123

8.3 Možné dopady a přístupy k jejich zmírňování 124

8.3.1 Instalace 126

8.3.2 Provoz 129

8.3.3 Vyřazování z provozu 131

8.3.4 Kumulativní účinky 131

8.3.5 Možná zmírňující opatření 132

8.4 Důležitost strategického plánování 133

ODKAZY 136

PŘÍLOHA 1 – VNITROSTÁTNÍ A MEZINÁRODNÍ INICIATIVY 150

PŘÍLOHA 2 – SYSTEMATICKÝ PŘEHLED DOPADŮ INTERAKCÍ PTÁKŮ s ELEKTRICKÝMI VEDENÍMI, USPOŘÁDANÝ PODLE ZÁVAŽNOSTI (BIRDLIFE, 2013) 157

PŘÍLOHA 3 – PŘEHLED DŮKAZŮ O DOPADECH (NA ÚROVNI POPULACÍ) ELEKTRICKÝCH VEDENÍ NA CELOSVĚTOVĚ OHROŽENÉ DRUHY PTÁKŮ (IUCN, 2012) 159

PŘÍLOHA 4 – PŘÍKLADY DOPADŮ ELEKTRICKÝCH VEDENÍ NA METAPOPULACE BIOLOGICKÝCH DRUHŮ UVEDENÝCH V PŘÍLOZE I SMĚRNICE O OCHRANĚ PTÁKŮ 161

PŘÍLOHA 5 – NAVRHOVANÝ SEZNAM PRIORITNÍCH DRUHŮ PRO PREVENCI A ZMÍRŇOVÁNÍ DOPADŮ ELEKTRICKÝCH VEDENÍ V RÁMCI EU 163

PŘÍLOHA 6 – POROVNÁNÍ POSTUPŮ V RÁMCI ODPOVÍDAJÍCÍHO POSOUZENÍ (AA), EIA A SEA 168

INFORMACE O TOMTO DOKUMENTU

Účel

V listopadu 2010 zveřejnila Evropská komise sdělení „Priority energetických infrastruktur do roku 2020 a na další období – návrh na integrovanou evropskou energetickou síť“. Sdělení vyzývá k významnému navýšení infrastruktur pro přenos energie, aby byla zajištěna bezpečná, udržitelná a cenově dostupná dodávka energie v celé Evropě a aby se zároveň snížily emise CO2.

Nové nařízení (EU) č. 347/2013 o transevropských energetických sítích stanoví rámec pro plánování a realizaci energetické infrastruktury v celé EU. Stanoví devět prioritních koridorů strategické infrastruktury v oblasti elektřiny, zemního plynu a ropy a tři prioritní tematické oblasti pro celou EU, a to elektrické dálnice, inteligentní sítě a sítě pro přepravu oxidu uhličitého. Rovněž zavádí transparentní a inkluzivní proces pro identifikaci a výběr konkrétních projektů společného zájmu, které jsou potřebné k realizaci prioritních koridorů.

Podobně jako všechny rozvojové činnosti v rámci EU musí být infrastruktury pro přenos energie plně v souladu s politikou EU v oblasti životního prostředí, včetně směrnice o ochraně přírodních stanovišť a směrnice o ochraně ptáků (směrnice EU na ochranu přírody). Tento dokument poskytuje pokyny, jak nejlépe dosáhnout tohoto cíle v praxi. Zvláštní pozornost věnuje správnému uplatňování povolovacího řízení podle článku 6 směrnice o ochraně přírodních stanovišť, který vyžaduje, aby všechny plány a projekty, které by mohly mít významný nepříznivý vliv na lokalitu sítě Natura 2000, byly před udělením povolení podrobeny tzv. odpovídajícímu posouzení (Appropriate Assessment, AA). Rovněž se zabývá požadavky na ochranu biologických druhů v širším okolí.

Lokality sítě Natura 2000 nemají být zcela nepřístupnými zónami a není v nich vyloučena nová výstavba či rozvoj území. Výstavba nebo rozvoj území se však musí provádět způsobem, který chrání vzácné a ohrožené biologické druhy a typy přírodních stanovišť, pro které je daná lokalita určena. Toho lze často dosáhnout pečlivým plánováním, dobrým a inkluzivním dialogem a případně používáním vhodných zmírňujících opatření k odstranění či prevenci případných nepříznivých dopadů jednotlivých projektů, jakož i kumulativních dopadů na cíle ochrany dané lokality, a to hned zpočátku.

Tento dokument je určen především pro oznamovatele projektů, provozovatele přenosových soustav (PPS) a orgány zodpovědné za povolování plánů a projektů v oblasti přenosu energie, ale měl by zajímat i poradce pro posuzování dopadů na životní prostředí, správce lokalit sítě Natura 2000, nevládní organizace a další odborníky, kteří se zabývají plánováním, navrhováním, prováděním nebo schvalováním plánů a projektů energetické infrastruktury nebo se na těchto činnostech podílejí. Má jim poskytnout přehled důsledků, které mohou mít návrhy energetické infrastruktury na síť Natura 2000 a na biologické druhy a přírodní stanoviště chráněné Evropskou unií, a také přehled přístupů ke zmírnění případných nepříznivých vlivů.

Tento dokument by mohl být užitečný také pro postupy hodnocení prováděné podle směrnice o posuzování vlivů na životní prostředí (Environmental Impact Assessment, EIA) a směrnice o strategickém posuzování vlivů na životní prostředí (Strategic Environmental Assessment, SEA) v případě plánů a projektů zařízení pro přenos energie, u nichž je určeno, že není nutné odpovídající posouzení jejich dopadu na síť Natura 2000.

Oblast použití

Tento dokument poskytuje pokyny a osvědčené postupy týkající se instalace, provozu a vyřazování z provozu zařízení pro přenos/přepravu a distribuci elektřiny, zemního plynu a ropy ve vztahu k lokalitám sítě Natura 2000 a k biologickým druhům chráněným podle směrnic EU o ochraně přírodních stanovišť a ptáků v širším okolí. Zaměřuje se pouze na infrastruktury pro přenos energie, a nikoli na zařízení k výrobě energie, jako jsou ropné plošiny, vodní elektrárny, větrné turbíny, tepelné či jaderné elektrárny apod.

Mezi typy infrastruktur pro přenos energie, kterých se tento dokument týká, patří plynovody a ropovody, jakož i kabelová vedení pro přenos elektrického proudu o vysokém a středně vysokém napětí a distribuční zařízení se zaměřením zejména na pozemní distribuční zařízení. Zahrnuje i samostatnou kapitolu týkající se infrastruktury pro přenos energie v mořském prostředí.

Struktura a obsah

Dokument má osm kapitol:

— Kapitoly 1 a 2 : poskytují přehled o souvisejících politikách EU, pokud jde o energetickou infrastrukturu a potřebu moderní, propojené energetické soustavy v rámci celé Evropy v souladu s nařízením o transevropských energetických sítích. Tato část zdůrazňuje právní ustanovení směrnic o ochraně ptáků a přírodních stanovišť, jichž by si měli být vědomi předkladatelé projektů, provozovatelé a orgány působící v oblasti přenosu energie, přičemž zvláštní pozornost je věnována povolovacímu řízení podle článku 6 u plánů nebo projektů, které by mohly mít významný vliv na lokality sítě Natura 2000, jakož i požadavkům týkajícím se biologických druhů chráněných Evropskou unií, které se vyskytují v širším okolí.

— Kapitola 3: poskytuje celkový přehled o jednotlivých druzích možných dopadů, jež by infrastruktury pro přenos energie mohly mít na typy přírodních stanovišť a biologické druhy chráněné podle uvedených dvou směrnic EU na ochranu přírody. Uvědomění si těchto možných dopadů nejen zajistí správné provedení odpovídajícího posouzení podle článku 6 směrnice o ochraně přírodních stanovišť, ale především by mělo také pomoci určit vhodná opatření ke zmírnění následků, která lze použít k zamezení nebo snížení výskytu významných nepříznivých vlivů.

— Kapitoly 4 a 5: se zaměřují zejména na možné vlivy infrastruktur elektrické sítě a na určení vhodných opatření ke zmírnění těchto vlivů během různých fází životního cyklu daného plánu nebo projektu. Kdykoli je to možné, jsou na základě zkušeností s osvědčenými postupy a nejnovějšího výzkumu v Evropě uváděna podrobná technická doporučení pro nápravná a zmírňující opatření.

— Kapitola 6 : nastiňuje přínosy strategičtějšího a integrovanějšího přístupu k plánování infrastruktur pro přenos energie tak, aby se v pozdějších fázích postupu plánování, kdy jsou možnosti mnohem omezenější, zabránilo možnosti konfliktu s požadavky právních předpisů EU na ochranu přírody nebo aby se tato možnost minimalizovala. Poskytuje rovněž přehled způsobů, jak lze u projektů společného zájmu účinně zracionalizovat různá posouzení dopadů podle právních předpisů EU v oblasti životního prostředí a také podle směrnice o ochraně přírodních stanovišť, zejména s ohledem na zkrácené lhůty povolovacích řízení u projektů společného zájmu podle nařízení o transevropských energetických sítích.

— Kapitola 7 : popisuje povolovací řízení podle článku 6 směrnice o ochraně přírodních stanovišť. Má poskytnout praktické rady, jak uplatňovat toto povolovací řízení, zejména v souvislosti s infrastrukturami pro přenos energie.

— Kapitola 8 : rozebírá možné dopady infrastruktur pro přenos energie na mořské prostředí. Nejprve poskytuje přehled o současné energetické infrastruktuře v mořských vodách EU a o předpokládaném budoucím vývoji. Poté uvádí možné dopady na mořské lokality sítě Natura 2000 a na chráněné biologické druhy s odkazem na ustanovení směrnice o ochraně přírodních stanovišť a směrnice o ochraně ptáků, jakož i příslušná podpůrná opatření a pokyny z EU i odjinud. Za třetí uvádí přehled možných dopadů přenosové infrastruktury (kabelů a potrubí) související s ropou, zemním plynem a elektrickou energií z větru, mořských vln a přílivu a se zachycováním, přepravou a ukládáním oxidu uhličitého (Carbon Capture, transport and Storage, CCS) na mořské biologické druhy a přírodní stanoviště chráněné směrnicí EU o ochraně přírodních stanovišť a směrnicí EU o ochraně ptáků. V rámci pojednání o způsobech zmírňování těchto vlivů jsou uvedeny i příklady osvědčených postupů. Za čtvrté zkoumá přínosy strategického plánování infrastruktury pro přenos energie v mořském prostředí, včetně důležitosti zasazení tohoto procesu do souvislosti s dalšími právními předpisy a politikami EU, jako je rámcová směrnice o strategii pro mořské prostředí a územní plánování námořních prostor.

V celém dokumentu jsou, kdykoli je to možné, uváděny příklady osvědčených postupů, které mají ukázat, jak lze v praxi účinně uvést zařízení pro přenos energie do souladu s právními předpisy EU na ochranu přírody. Poskytují užitečný zdroj nápadů týkajících se různých druhů metod a přístupů, které lze použít.

Povaha dokumentu

Tento dokument má objasnit ustanovení směrnice o ochraně přírodních stanovišť a směrnice o ochraně ptáků a uvést je do souvislosti s budováním a provozováním zařízení pro přenos energie. Dokument nemá legislativní povahu, ale spíše poskytuje praktické pokyny a osvědčené postupy týkající se uplatňování stávajících pravidel. Jako takový odráží pouze stanoviska útvarů Komise. Je na Evropském soudním dvoru, aby poskytl konečný výklad směrnic EU.

Tento dokument doplňuje stávající obecné výkladové a metodické pokyny Komise k článku 6 směrnice o ochraně přírodních stanovišť (1). Doporučuje se prostudovat si ve spojení s tímto dokumentem i výše zmíněné pokyny.

A konečně, tento dokument plně uznává, že uvedené dvě směrnice na ochranu přírody spočívají na zásadě subsidiarity, a je tedy na členských státech, aby určily, jak nejlépe splnit procesní požadavky, které z nich vyplývají. Osvědčené postupy a navrhované metodiky popsané v tomto dokumentu proto nejsou koncipovány jako normativní, nýbrž mají nabídnout užitečné rady, nápady a návrhy založené na zpětné vazbě a vstupních údajích od příslušných orgánů, zástupců energetických podniků, nevládních organizací a dalších odborníků a zúčastněných stran.

Komise by chtěla všem, kteří se podíleli na přípravě tohoto dokumentu, poděkovat za jejich cenné příspěvky a názory.

1. OBNOVENÁ ENERGETICKÁ INFRASTRUKTURA PRO EVROPU

1.1 Potřeba obnovy energetické infrastruktury v Evropě

Země EU se dohodly na novém rámci politiky v oblasti klimatu a energetiky do roku 2030, včetně cílů a politických záměrů pro celou Unii týkajících se emisí skleníkových plynů, obnovitelné energie, energetické účinnosti a propojení elektrických sítí. Tyto cíle a politické záměry mají pomoci Evropské unii zajistit konkurenceschopnější, bezpečnější a udržitelnější energetický systém a splnit její dlouhodobý cíl snížení emisí skleníkových plynů do roku 2050.

Obrázek 1

Rámec pro energetiku a klima do roku 2030 – dohodnuté hlavní cíle

10 %propojení

-20 %emisí skleník.plynů

20%obnovitelnéenergie

15 %propojení

≥ 30%zvýšení energet. účinnosti

≥ 27 %obnovitelnéenergie

≥ - 40 %emisí skleník.plynů

20 %zvýšení energet. účinnosti

Jako jednu z hlavních priorit představila Komise rámcovou strategii k vytvoření odolné energetické unie s pomocí progresivní politiky v oblasti změny klimatu (2). Tato strategie má pomoci Evropské unii dosáhnout jejích cílů a záměrů pro rok 2030 a poskytnout evropským spotřebitelům přístup k bezpečné, udržitelné, konkurenceschopné a cenově dostupné energii a umožnit jim těžit z pokračující zásadní transformace evropského energetického systému.

Aby bylo dosaženo cílů a záměrů pro rok 2030, je nezbytné modernizovat evropská zařízení pro přenos a skladování energie (3). Zastaralé a špatně propojené infrastruktury představují hlavní omezení evropského hospodářství. Rozvoji výroby elektřiny z větru v oblastech Severního a Baltského moře brání například nedostatečné propojení energetických sítí na moři i na pevnině. Rovněž se předpokládá, že bude narůstat nebezpečí případů přerušení dodávek a plýtvání a s tím spojené náklady, pokud EU nebude investovat do inteligentních, účinných a konkurenceschopných energetických sítí a nevyužije svůj potenciál ke zvýšení energetické účinnosti.

Nová politika EU týkající se energetické infrastruktury pomůže koordinovat a optimalizovat rozvoj sítí v kontinentálním měřítku, a tak umožní Evropské unii plně využít přínosy integrované evropské sítě, které značně přesahují hodnotu jejích jednotlivých složek.

Evropská strategie pro plně integrované energetické infrastruktury založené na inteligentních a nízkouhlíkových technologiích mimo jiné sníží náklady jednotlivých členských států na přechod k nízkouhlíkovému hospodářství, a to prostřednictvím úspor z rozsahu. Rovněž zlepší zabezpečení dodávek a pomůže stabilizovat spotřebitelské ceny tím, že zajistí, aby elektřina a zemní plyn směřovaly tam, kde jsou zapotřebí. Evropské sítě také usnadní hospodářskou soutěž na jednotném trhu EU s energií, podpoří solidaritu mezi členskými státy a zajistí, aby evropští občané a podniky měli přístup k cenově dostupným zdrojům energie.

Aby pomohla uskutečnit tuto významnou skokovou změnu v oblasti přenosu energie, přijala EU v roce 2013 nové nařízení o transevropských energetických sítích (EU) č. 347/2013 (4). To poskytuje komplexní rámec EU pro plánování a realizaci energetické infrastruktury.

Stanoví devět prioritních koridorů strategické infrastruktury v oblasti elektřiny, zemního plynu a ropy a tři prioritní tematické oblasti pro celou EU, a to elektrické dálnice, inteligentní sítě a sítě pro přepravu oxidu uhličitého, za účelem optimalizace rozvoje sítí na celoevropské úrovni do roku 2020 a v dalším období.

Obrázek 2

Prioritní koridory pro elektřinu, zemní plyn a ropu

1.2 Výzvy v oblasti infrastruktury

Úkol propojit energetickou infrastrukturu Evropy a přizpůsobit ji novým potřebám se týká všech odvětví a všech druhů zařízení pro přenos energie.

1.2.1 Elektrorozvodné sítě a ukládání elektrické energie

Elektrorozvodné sítě bude potřeba zdokonalit a zmodernizovat, aby uspokojovaly rostoucí poptávku v důsledku výrazného posunu v celém energetickém hodnotovém řetězci a skladbě zdrojů energie a také kvůli mnohonásobnému zvýšení počtu různých způsobů uplatnění a technologií využívajících elektřinu jako zdroj energie. Sítě je rovněž nutno rozšířit a zdokonalit, aby se podpořila integrace trhu a zachovala stávající úroveň zabezpečení systémů, ale zejména aby bylo možno zajistit přenos a vyvážené využívání elektřiny vyrobené z obnovitelných zdrojů, u které se očekává, že se její množství mezi lety 2007 a 2020 více než zdvojnásobí.

Významný podíl výrobních kapacit bude soustředěn v místech, která jsou vzdálena od hlavních středisek spotřeby nebo ukládání. Významné podíly budou pocházet ze zařízení na moři, z pozemních solárních a větrných elektráren v jižní Evropě nebo ze zařízení na výrobu energie z biomasy ve střední a východní Evropě. Předpokládá se také, že se bude zvyšovat podíl decentralizované výroby energie.

Mimo těchto krátkodobých požadavků se musí dojít k zásadnějšímu rozvoji elektrorozvodných sítí, aby bylo možné do roku 2050 přejít na dekarbonizovaný systém výroby elektřiny s podporou nových vysokonapěťových dálkových přenosových sítí a nových technologií pro ukládání elektrické energie, které dokážou pojmout neustále rostoucí podíly energie z obnovitelných zdrojů z EU i z dalších oblastí.

Současně je nezbytné, aby sítě byly také inteligentnější. Dosáhnout cílů EU pro rok 2020, pokud jde o energetickou účinnost a energii z obnovitelných zdrojů, nebude možné bez většího množství inovací a inteligence v oblasti sítí, a to jak na úrovni přenosu, tak na úrovni distribuce, zejména prostřednictvím informačních a komunikačních technologií. Bude to důležité v oblasti zavádění řízení poptávky a jiných služeb inteligentních sítí.

1.2.2 Přepravní soustavy a skladování zemního plynu

Očekává se, že zemní plyn bude v příštích desetiletích i nadále hrát klíčovou úlohu ve skladbě zdrojů energie pro EU a nabude na významu jako záložní palivo pro variabilní výrobu elektřiny. Plynovodní sítě se však potýkají s dalšími požadavky na flexibilitu systému, potřebu obousměrných plynovodů, větší skladovací kapacity a pružné dodávky, včetně zkapalněného zemního plynu (LNG) a stlačeného zemního plynu (CNG).

1.2.3 Infrastruktura pro přepravu a rafinaci ropy a olefinů

Pokud politiky v oblasti klimatu, dopravy a energetické účinnosti zůstanou stejné jako v současné době, očekává se, že ropa bude nadále představovat 30 % primární energie a významná část pohonných hmot pro dopravu by v roce 2030 pravděpodobně zůstala založena na ropě. Bezpečnost dodávek závisí na neporušenosti a flexibilitě celého dodavatelského řetězce, od ropy dodávané do rafinerií až po konečný produkt distribuovaný zákazníkům. Budoucí podoba infrastruktury pro přepravu ropy a ropných produktů bude zároveň určena také vývojem v evropském rafinérském odvětví, které v současnosti čelí řadě problémů.

1.2.4 Technologie pro zachycování, přepravu a ukládání CO2

Technologie CCs mohou značně snížit emise CO2, avšak jsou stále ještě v počáteční fázi svého vývoje. Předpokládá se, že komerční zavádění technologií CCs ve výrobě elektřiny a v průmyslových způsobech uplatnění začne po roce 2020. Vzhledem k tomu, že potenciální úložiště CO2 nejsou rovnoměrně rozmístěna po celé Evropě a že některé členské státy mají na svém území jen omezený počet potenciálních úložišť, mohlo by být nezbytné vybudovat evropskou potrubní infrastrukturu napříč státními hranicemi, a to i v mořském prostředí.

1.3 Typy používaných přenosových/přepravních a distribučních zařízení

Způsob, jakým se různé formy energie přepravují, distribuují a skladují, se samozřejmě liší v závislosti na daném druhu energie a na tom, zda se vyskytuje na souši, nebo v mořském prostředí. Například přenos elektřiny se obvykle provádí pomocí elektrických vedení nebo kabelů, zatímco přeprava zemního plynu a ropy se provádí potrubím.

Tento dokument se zaměřuje především na tato zařízení (5):

— pozemní zařízení pro přepravu zemního plynu a ropy: podzemní potrubí, nadzemní potrubí včetně potrubí přes vodní toky, jakož i všechny související součásti (vstupní vháněcí stanice, čerpací stanice (ropa) a kompresorové stanice (zemní plyn), předávací stanice, uzavírací stanice respektive trasové uzávěry, regulační stanice a koncové terminály),

— pozemní zařízení pro přenos elektřiny: podzemní vedení, nadzemní vedení a související součásti (stožáry, rozvodny a měnírny).

1.3.1 Zařízení pro přepravu a distribuci zemního plynu a ropy

K pozemní přepravě velkého množství ropy, zpracovaných ropných produktů nebo zemního plynu se obecně používá potrubí. Ropovody jsou tvořeny ocelovým nebo plastovým potrubím o vnitřním průměru obvykle od 100 do 1 200 mm. Většina ropovodů je vedena v hloubce asi 1 až 2 m pod povrchem země. Ropu udržují v pohybu čerpací stanice. Potrubí pro přepravu zemního plynu se vyrábí z uhlíkové oceli a má průměr od 51 do 1 500 mm. Plyn je tlakován kompresorovými stanicemi.

Pozemky na trase ropovodu nebo plynovodu jsou zatíženy věcným břemenem, které umožňuje vést přes ně tato potrubí. Jedním z kroků při výstavbě ropovodu či plynovodu je výběr trasy, kterou je nutno následně prozkoumat, aby se vědělo o případných fyzických překážkách a aby tyto byly odstraněny. Tam, kde je to potřeba, se provádějí výkopové práce, zejména v případě hlavní trasy a míst křížení s jinými infrastrukturami. Následně se nainstaluje potrubí s příslušnými součástmi (ventily, křížení apod.). V případě potřeby se výkop s potrubím zakryje zeminou nebo jiným materiálem.

1.3.2 Zařízení pro přenos a distribuci elektřiny

Jelikož elektřinu stále ještě nelze ukládat ve velkém množství, musí se vyrábět v reálném čase. To znamená, že její neustálá dodávka uživatelům by měla být co nejúčinnější. V suchozemském prostředí spočívá přenos elektřiny v jejím přenosu z elektráren, kde se vyrábí, do vysokonapěťových rozvoden umístěných poblíž středisek poptávky. Velké množství elektřiny se přenáší při vysokých hodnotách napětí (v Evropě 110–750 kV, ENTSO, 2012), aby se snížily ztráty energie při dálkovém přenosu do rozvodny.

Přenosové vedení využívá většinou třífázový střídavý proud o vysokém napětí, který dodává velké množství energie na dlouhé vzdálenosti (APLIC, 2006). Technologie vysokonapěťových stejnosměrných soustav (HVDC) poskytuje vyšší účinnost při přenosu na velmi dlouhé vzdálenosti (obvykle přes 600 km). Elektrickou energii lze přenášet prostřednictvím nadzemních vedení nebo podzemních kabelů. Ve všech případech jsou hodnoty napětí vysoké, protože za použití současných technologií lze velká množství energie přenášet pouze při vysokém napětí.

Při distribuci elektrické energie se elektřina přenáší při středním napětí (často méně než 33 kV) z přenosové soustavy ke koncovým zákazníkům. Z hlediska ochrany přírody je důležité rozlišovat mezi vysokonapěťovým elektrickým vedením a distribučním vedením o středním napětí, jelikož riziko zásahu elektrickým proudem existuje pouze u distribučního vedení o středním napětí, zatímco riziko kolize však existuje u přenosových i distribučních vedení (6) (viz kapitola 4).

Elektřina se obvykle přenáší prostřednictvím nadzemního vedení, které je zavěšeno na stožárech nebo sloupech, ale někdy se také používá podzemní elektrické vedení, zejména v městských oblastech nebo citlivých lokalitách. Nadzemní elektrické vedení má zvláštní dopady na biologickou rozmanitost, zdraví a krajinu, které se liší od dopadů podzemního elektrického vedení. Naproti tomu počáteční investiční náklady na podzemní vedení mohou být často výrazně vyšší než u nadzemního vedení.

1.4 Projekty společného zájmu (7)

Současné nařízení o transevropských energetických sítích, které vstoupilo v platnost dne 15. května 2013, stanoví právní a politický rámec pro optimalizaci rozvoje sítí na evropské úrovni do roku 2020 a na další období. Určuje dvanáct strategických prioritních koridorů a tematických oblastí pro energetickou infrastrukturu s transevropským/přeshraničním rozměrem. Nařízení stanoví postup, kterým se každé dva roky sestavují v celé Unii seznamy projektů společného zájmu (8), které přispívají k rozvoji sítí energetické infrastruktury v každém z dvanácti prioritních koridorů a tematických oblastí.

Aby byl projekt zařazen do seznamu, musí mít významné přínosy alespoň pro dva členské státy, přispívat k integraci trhu a větší hospodářské soutěži, zlepšovat zabezpečení dodávek energie a snižovat emise CO2. Proces identifikace je založen na regionální spolupráci zahrnující členské státy a různé zúčastněné strany, které poskytují své znalosti a know-how týkající se technické proveditelnosti a tržních podmínek jak z vnitrostátního, tak z celoevropského pohledu.

Třetí seznam Unie obsahující 173 projektů společného zájmu v oblasti energetické infrastruktury (9) byl přijat v listopadu 2017. Seznam zahrnuje 106 projektů v oblasti elektřiny, včetně přenosových elektrických vedení a zásobníků elektřiny, 4 projekty inteligentních sítí a 53 plynárenských projektů. Seznam projektů společného zájmu také poprvé obsahuje i 4 síťové projekty týkající se oxidu uhličitého. Seznam projektů společného zájmu se aktualizuje každé dva roky, přičemž se do něho zařazují nové potřebné projekty a vyřazují se z něho dokončené projekty.

Tyto projekty společného zájmu mohou být nyní způsobilé pro finanční podporu v rámci Nástroje pro propojení Evropy (Connecting Europe Facility, CEF). V rámci tohoto nového nástroje byl pro období let 2014 až 2020 na transevropskou energetickou infrastrukturu vyčleněn rozpočet ve výši 5,35 miliardy EUR. V roce 2016 bylo v rámci druhé a třetí výzvy k předkládání návrhů přiděleno ve formě grantů celkem 277 milionů EUR na 27 projektů společného zájmu. Z těchto grantů bylo jedenáct určeno na projekty v odvětví elektřiny, patnáct na projekty v plynárenství a jeden na projekt inteligentní sítě. Osm grantů bylo určeno na stavební práce a devatenáct na studie. V rámci grantů z Nástroje pro propojení Evropy bylo v roce 2017 vyčleněno celkem 800 milionů EUR na projekty společného zájmu.

Díky jejich strategické důležitosti pro EU se u projektů společného zájmu uplatňuje racionalizovaný postup plánování a udělování povolení. Patří sem například určení jediného příslušného vnitrostátního orgánu, který má funkci jednotného kontaktního místa pro všechna povolení, a závazná tříapůlletá lhůta pro povolení projektu. Cílem je urychlit postupy a zajistit rychlé povolení a zprovoznění projektů, které jsou považovány za nezbytné pro zajištění energetické bezpečnosti a pro dosažení cílů EU v oblasti klimatu a energetiky, a současně zajistit splnění nejpřísnějších standardů stanovených v právních předpisech Unie pro oblast životního prostředí, jakož i zvýšit transparentnost a zlepšit účast veřejnosti. To by zase mělo zvýšit přitažlivost projektů společného zájmu pro investory díky posílení právního rámce.

Energetické projekty společného zájmu: interaktivní mapa Evropská komise vytvořila platformu pro transparentnost (10), která uživatelům umožňuje, aby si prostřednictvím online prohlížeče map vyhledali a prostudovali každý ze 173 projektů společného zájmu přijatých v roce 2017. Projekty lze na mapě zobrazit podle druhu energie (elektřina, zemní plyn, ropa nebo jiný druh), typu infrastruktury, země nebo prioritního koridoru. Krátce po přijetí každého projektu se rovněž zpřístupňují příslušné technické souhrny.

Je však nutno poznamenat, že seznam Unie obsahuje projekty společného zájmu v různých fázích vývoje. Některé jsou ještě v raných fázích vývoje, a proto jsou stále zapotřebí studie, aby se prokázalo, že je daný projekt proveditelný.

Zařazením takových projektů do seznamu Unie rovněž nejsou dotčeny výsledky příslušných posouzení vlivů na životní prostředí a povolovacích řízení. Pokud se ukáže, že projekt zařazený v seznamu projektů společného zájmu Unie není v souladu s acquis EU, bude ze seznamu Unie odstraněn.

s cílem podpořit členské státy při vymezování vhodných legislativních i nelegislativních opatření k racionalizaci různých postupů posuzování vlivů na životní prostředí a k zajištění soudržného uplatňování těchto opatření vyžadovaných podle práva Unie v případě projektů společného zájmu vydala Komise v červnu 2013 dokument s příslušnými pokyny (11).

Co znamená výraz „racionalizace“? Racionalizace znamená: zlepšit a lépe koordinovat postupy posuzování vlivů na životní prostředí s cílem snížit zbytečnou administrativní zátěž , vytvářet synergie, a tím zkrátit dobu potřebnou k dokončení postupu posuzování a zároveň zajistit vysokou úroveň ochrany životního prostředí prostřednictvím komplexních postupů posuzování vlivů na životní prostředí v souladu s acquis EU pro oblast životního prostředí. Zdroj: Pokyny „Streamlining environmental assessment procedures for energy infrastructure 'Projects of Common Interest' (PCIs)“ (Racionalizace postupů posuzování vlivů projektů společného zájmu v oblasti energetické infrastruktury na životní prostředí) z června 2013

Pokyny obsahují šest hlavních doporučení k racionalizaci příslušných postupů. Ta vycházejí ze zkušeností s prováděním a z osvědčených postupů, které byly v členských státech dosud zjištěny (další podrobnosti viz kapitola 4), ale jdou i nad jejich rámec.

Doporučení se zaměřují zejména na:

— včasné plánování a stanovení harmonogramu a rozsahu jednotlivých posouzení,

— včasnou a účinnou integraci posuzování vlivů na životní prostředí a dalších environmentálních požadavků,

— koordinaci jednotlivých postupů a stanovení lhůt,

— shromažďování a sdílení údajů a kontrolu kvality,

— přeshraniční spolupráci a

— včasnou a účinnou účast veřejnosti.

Následující kapitoly této příručky se zaměřují zejména na povolovací řízení podle směrnice o ochraně přírodních stanovišť v souvislosti s plány a projekty infrastruktur pro přenos energie. Další postupy povolování podle předpisů na ochranu životního prostředí zde nejsou podrobně popsány, jsou však zmíněny, pokud je to důležité.

Tento dokument proto doplňuje výše zmíněné pokyny k racionalizaci projektů společného zájmu, ale má širší záběr, který pokrývá všechny typy infrastruktur pro přepravu ropy a zemního plynu a přenos elektřiny bez ohledu na to, zda se jedná o projekty společného zájmu, či nikoli.

2. PRÁVNÍ PŘEDPISY EU NA OCHRANU PŘÍRODY

2.1 Úvod

Některé plány a projekty infrastruktur pro přenos energie mohou potenciálně nepříznivě ovlivnit jednu nebo více lokalit zahrnutých do sítě Natura 2000 zřízené Evropskou unií nebo mohou mít dopad na některé vzácné a ohrožené druhy živočichů a rostlin chráněné podle právních předpisů EU. Směrnice o ochraně přírodních stanovišť a směrnice o ochraně ptáků obsahují ustanovení, která se musí v takových případech dodržovat. V této kapitole je uveden přehled těchto ustanovení. Následující kapitoly uvádějí konkrétní prvky povolovacího řízení podle článku 6 směrnice o ochraně přírodních stanovišť, zejména pokud jde o plány nebo projekty infrastruktur pro přenos energie.

2.2 Směrnice o ochraně ptáků a směrnice o ochraně přírodních stanovišť

Zastavit úbytek biologické rozmanitosti EU se považuje za důležitý prvek strategie Evropa 2020. Ta vyzývá k vytvoření politiky inteligentního a udržitelného růstu podporujícího začlenění, která zohledňuje významné sociálně-ekonomické přínosy, jež příroda poskytuje společnosti.

V březnu 2010 si hlavy států a předsedové vlád členských států EU stanovili ambiciózní cíl: do roku 2020 zastavit a zvrátit úbytek biologické rozmanitosti v Evropě. V květnu 2011 přijala Evropská komise novou strategii EU v oblasti biodiverzity do roku 2020 (COM(2011) 244) (12), která vytyčuje politický rámec pro dosažení tohoto cíle.

Směrnice o ochraně ptáků (13) a směrnice o ochraně přírodních stanovišť (14) jsou úhelnými kameny politiky EU v oblasti biologické rozmanitosti. Umožňují, aby všechny členské státy EU na základě společného legislativního rámce spolupracovaly při ochraně nejohroženějších a nejcennějších druhů živočichů a rostlin a přírodních stanovišť Evropy v celém jejich přirozeném areálu rozšíření v EU, a to bez ohledu na politické nebo správní hranice.

Tyto dvě směrnice se nevztahují na všechny druhy rostlin a živočichů v Evropě (tj. ne na celou biologickou rozmanitost Evropy). Místo toho se zaměřují na podskupinu tvořenou asi 2 000 biologických druhů, které potřebují ochranu, aby se zabránilo poklesu jejich výskytu nebo poškozování jejich populací. Ty se často označují jako druhy v zájmu Společenství nebo druhy chráněné Evropskou unií. Přibližně 230 vzácných nebo ohrožených typů přírodních stanovišť je samo o sobě chráněno podle směrnice o ochraně přírodních stanovišť.

Celkovým cílem obou směrnic je zajistit zachování biologických druhů a typů přírodních stanovišť, jež jsou předmětem ochrany podle těchto směrnic, a jejich obnovu do příznivého stavu z hlediska ochrany (15) v celém jejich přirozeném areálu rozšíření v EU. Tento cíl je vymezen pozitivně, se zaměřením na příznivou situaci, které je nutno dosáhnout a následně ji udržovat. Jde tudíž o víc než jen pouhé zabránění zhoršování stavu.

Za účelem dosažení tohoto cíle směrnice EU na ochranu přírody vyžadují, aby členské státy:

— vyhlásily a chránily lokality klíčové pro ochranu biologických druhů a typů přírodních stanovišť uvedených v přílohách I a II směrnice o ochraně přírodních stanovišť a v příloze I směrnice o ochraně ptáků, jakož i pro stěhovavé ptáky. Tyto lokality tvoří součást celounijní sítě Natura 2000,

— zavedly režim ochrany druhů pro všechny volně žijící druhy ptáků a jiné ohrožené druhy uvedené v přílohách IV a V směrnice o ochraně přírodních stanovišť. Tento režim ochrany se uplatňuje v celém přirozeném areálu rozšíření daného biologického druhu v EU, to znamená v krajině obecně (tj. uvnitř i vně lokalit sítě Natura 2000).

2.3 Správa a ochrana lokalit sítě Natura 2000

Dosud bylo vyhlášeno přes 27 000 lokalit sítě Natura 2000. Společně pokrývají přibližně 18 % evropského suchozemského povrchu a také významnou plochu mořských oblastí.

PROHLÍŽEČ sítě NATURA 2000: užitečný nástroj pro předkladatele projektů Prohlížeč sítě Natura 2000 je online mapový geografický informační systém (GIS), který předkladatelům projektů umožňuje vyhledat a prozkoumat každou lokalitu sítě Natura 2000 v EU. Lokality lze zkoumat ve velmi podrobném měřítku (1: 500), při kterém se hranice lokality a její hlavní krajinné rysy zobrazují ve velmi vysokém rozlišení. Pro každou lokalitu je k dispozici standardní datový formulář (SDF), který uvádí přehled biologických druhů a typů přírodních stanovišť, pro něž byla daná lokalita vyhlášena, jakož i odhadovanou velikost jejich populace a stav z hlediska ochrany v dané lokalitě a význam lokality pro dotyčné biologické druhy nebo typy přírodních stanovišť v rámci EU. http://natura2000.eea.europa.eu/

Ochranu lokalit sítě Natura 2000 upravují ustanovení článku 6 směrnice o ochraně přírodních stanovišť. Ochrana spočívá ve dvou typech opatření – první typ (podle čl. 6 odst. 1 a 2) (16) se týká řízení ochrany všech lokalit sítě Natura 2000 po celou dobu, zatímco druhý (podle čl. 6 odst. 3 a 4) stanoví postup udělování povolení pro plány nebo projekty, které by mohly mít významný nepříznivý vliv na lokalitu sítě Natura 2000.

Z tohoto článku jasně vyplývá, že síť Natura 2000 nepředstavuje zóny, kde by byl zakázán jakýkoli rozvoj. Nové plány a projekty jsou zcela možné, pokud jsou dodrženy určité procesní a věcné záruky. Je stanoveno povolovací řízení, které má zajistit, aby se takové plány a projekty prováděly způsobem, který je slučitelný s cíli ochrany dané lokality sítě Natura 2000.

2.3.1 Přijímání pozitivních ochranných opatření a zajištění toho, aby nedocházelo k poškozování

Článek 6 směrnice o ochraně přírodních stanovišť: 6.1 Pro zvláštní oblasti ochrany stanoví členské státy nezbytná ochranná opatření zahrnující v případě potřeby odpovídající plány péče vypracované speciálně pro dané lokality nebo integrované do jiných plánů rozvoje a vhodná opatření právního, správního nebo smluvního charakteru, která odpovídají ekologickým požadavkům typů přírodních stanovišť uvedených v příloze I a druhů uvedených v příloze II, jež se na těchto lokalitách vyskytují. 6.2 Členské státy přijmou vhodná opatření, aby v oblastech zvláštní ochrany nedocházelo k poškozování přírodních stanovišť a stanovišť druhů ani k vyrušování druhů, pro něž jsou tato území určena, pokud by takové vyrušování mohlo být významné ve vztahu k cílům této směrnice.

Ustanovení čl. 6 odst. 1 a 2 směrnice o ochraně přírodních stanovišť vyžadují, aby členské státy:

— přijaly pozitivní ochranná opatření, která jsou nezbytná k zachování nebo obnově typů přírodních stanovišť a biologických druhů, pro něž je daná lokalita určena (čl. 6 odst. 1),

— přijaly opatření, aby nedocházelo k žádnému poškozování druhů přírodních stanovišť ani k významnému vyrušování biologických druhů, které se tam vyskytují (čl. 6 odst. 2).

Pokud jde o první z uvedených požadavků, členské státy mají stanovit jednoznačné cíle ochrany pro každou lokalitu sítě Natura 2000, a to na základě stavu z hlediska ochrany a na základě ekologických požadavků daných typů přírodních stanovišť a biologických druhů, které jsou předmětem zájmu EU a vyskytují se v dané lokalitě. Minimálním cílem ochrany by měla být snaha o zachování stavu z hlediska ochrany biologických druhů a přírodních stanovišť, pro něž je daná lokalita určena, a opatření, která nedovolí další poškozování lokality.

Jelikož však obecným cílem směrnic na ochranu přírody je dosáhnout příznivého stavu biologických druhů a typů přírodních stanovišť z hlediska jejich ochrany v celém jejich přirozeném areálu rozšíření, mohou být ke zlepšení jejich stavu z hlediska ochrany v jednotlivých lokalitách nezbytné ambicióznější cíle ochrany. Znalost cílů ochrany dané lokality sítě Natura 2000 je zvláště důležitá pro předkladatele projektů, plánovače a orgány, jelikož možné nepříznivé vlivy dotyčného plánu nebo projektu bude nutno posuzovat vzhledem k těmto cílům ochrany (17).

Ačkoli to není povinné, směrnice o ochraně přírodních stanovišť vyzývá orgány ochrany přírody, aby plány péče o lokality sítě Natura 2000 vypracovávaly v úzké spolupráci s místními zúčastněnými stranami (18). Tyto plány mohou být velmi užitečným zdrojem informací, jelikož obvykle poskytují podrobné informace o biologických druzích a typech přírodních stanovišť, pro které je daná lokalita určena, vysvětlují cíle ochrany této lokality a případně i vztah s jinými způsoby využívání půdy v dané oblasti. Popisují rovněž praktická ochranná opatření, která jsou nezbytná k dosažení cílů ochrany dané lokality.

2.3.2 Postup udělování povolení pro plány a projekty, které mají vliv na lokality sítě Natura 2000

Článek 6 směrnice o ochraně přírodních stanovišť: 6.3 Jakýkoli plán nebo projekt, který s určitou lokalitou přímo nesouvisí nebo není pro péči o ni nezbytný, avšak bude mít pravděpodobně na tuto lokalitu významný vliv, a to buď samostatně, nebo v kombinaci s jinými plány nebo projekty, podléhá odpovídajícímu posouzení jeho důsledků pro lokalitu z hlediska cílů její ochrany. s přihlédnutím k výsledkům uvedeného hodnocení důsledků pro lokalitu a s výhradou odstavce 4 schválí příslušné orgány příslušného státu tento plán nebo projekt teprve poté, co se ujistí, že nebude mít nepříznivý účinek na celistvost příslušné lokality, a co si v případě potřeby opatří stanovisko široké veřejnosti. 6.4 Pokud navzdory negativnímu výsledku posouzení důsledků pro lokalitu musí být určitý plán nebo projekt z naléhavých důvodů převažujícího veřejného zájmu, včetně důvodů sociálního a ekonomického charakteru, přesto uskutečněn a není-li k dispozici žádné alternativní řešení, zajistí členský stát veškerá kompenzační opatření nezbytná pro zajištění ochrany celkové soudržnosti sítě NATURA 2000. O přijatých kompenzačních opatřeních uvědomí Komisi. Jestliže se na dotyčné lokalitě vyskytují prioritní typy přírodních stanovišť a/nebo prioritní druhy, pak mohou být uplatněny pouze důvody související s ochranou lidského zdraví a veřejné bezpečnosti s nesporně příznivými důsledky mimořádného významu pro životní prostředí nebo jiné naléhavé důvody převažujícího veřejného zájmu podle stanoviska Komise.

Ustanovení čl. 6. odst. 3 a 4 směrnice o ochraně přírodních stanovišť stanoví postup povolovacího řízení, který se musí dodržet, když je navržen plán nebo projekt, který by mohl ovlivnit jednu nebo více lokalit sítě Natura 2000 (19). Toto povolovací řízení se vztahuje nejen na plány nebo projekty uvnitř lokality sítě Natura 2000, ale i na ty, které jsou mimo tuto lokalitu, ale mohly by mít významný vliv na ochranu biologických druhů a přírodních stanovišť v rámci lokality.

Podle čl. 6 odst. 3 směrnice o ochraně přírodních stanovišť musí být každý plán nebo projekt, který by mohl mít významný nepříznivý vliv na lokalitu sítě Natura 2000, podroben odpovídajícímu posouzení za účelem podrobného prozkoumání takových vlivů s ohledem na cíle ochrany dotyčné lokality. Příslušný orgán může daný plán nebo projekt odsouhlasit pouze v případě, že na základě zjištění odpovídajícího posouzení zjistí, že plán nebo projekt nebude mít nepříznivý vliv na celistvost dotyčné lokality. Je důležité upozornit, že je nutno prokázat nepřítomnost (a nikoli přítomnost) nepříznivých dopadů.

V závislosti na typu a závažnosti zjištěných dopadů může být někdy možné plán nebo projekt upravit nebo zavést určitá zmírňující opatření, jejichž účelem je vyhnout se či předcházet případným nepříznivým dopadům nebo tyto dopady odstranit či snížit na nevýznamnou úroveň, aby mohl být daný plán nebo projekt schválen.

Pokud tomu tak není, potom je nutno plán nebo projekt odmítnout a místo něho prozkoumat alternativní, méně škodlivá řešení. Za výjimečných okolností lze ke schválení plánu nebo projektu, který má nepříznivý vliv na celistvost jedné nebo více lokalit sítě Natura 2000, použít postup uplatnění výjimky podle čl. 6 odst. 4, pokud lze prokázat, že neexistují žádné alternativy, a pokud je plán nebo projekt považován za nezbytný z naléhavých důvodů převažujícího veřejného zájmu. V takových případech je nutno zavést vhodná kompenzační opatření, která zajistí ochranu celkové soudržnosti sítě Natura 2000.

A konečně je rovněž důležité poznamenat, že povolovací řízení podle směrnice o ochraně přírodních stanovišť není shodné s povolovacím řízením stanoveným směrnicí o posuzování vlivů na životní prostředí (EIA) a směrnicí o strategickém posuzování vlivů na životní prostředí (SEA), ačkoli je lze navzájem sloučit (blíže viz kapitola 7). Na rozdíl od posouzení EIA/SEA, jejichž výsledek je nutno při rozhodování o schválení plánu nebo projektu zohlednit, závěry odpovídajícího posouzení jsou konečné a určí, zda plán nebo projekt lze povolit.

2.4 Ustanovení o ochraně biologických druhů

Druhá skupina ustanovení uvedených dvou směrnic EU na ochranu přírody se týká ochrany určitých druhů živočichů a rostlin v celém areálu jejich rozšíření v rámci EU, tj. jak uvnitř lokalit sítě Natura 2000, tak i mimo ně.

Některé chráněné druhy jsou potenciálně ohroženy určitými typy projektů energetické infrastruktury, jako jsou nadzemní elektrická vedení. Proto je nutno brát i tato ustanovení v rámci postupů EIA/SEA v úvahu při zvažování takových plánů a projektů v potenciálně citlivých oblastech mimo lokality sítě Natura 2000.

Ustanovení o ochraně biologických druhů se týkají všech druhů volně žijících ptáků v EU, jakož i dalších druhů živočichů a rostlin uvedených v přílohách IV a V směrnice o ochraně přírodních stanovišť.

V podstatě vyžadují, aby členské státy zakázaly:

— jejich úmyslné vyrušování v období rozmnožování a odchovu mláďat, přezimování a migrace,

— poškozování nebo ničení míst rozmnožování nebo míst odpočinku,

— úmyslné ničení hnízd nebo vajec, případně vytrhávání nebo ničení chráněných rostlin.

Přesné podmínky jsou stanoveny v článku 5 směrnice o ochraně ptáků a v článku 12 (v případě živočichů) respektive článku 13 (v případě rostlin) směrnice o ochraně přírodních stanovišť (20).

Článek 5 směrnice o ochraně ptáků: Aniž jsou dotčeny články 7 a 9, přijmou členské státy opatření nezbytná k vytvoření obecné právní úpravy ochrany všech druhů ptáků uvedených v článku 1, která zejména zakáže a) úmyslné usmrcování nebo odchyt jakýmkoli způsobem; b) úmyslné ničení nebo poškozování jejich hnízd a vajec nebo odstraňování hnízd; c) sběr jejich vajec ve volné přírodě a jejich držení, a to i prázdných; d) úmyslné vyrušování těchto ptáků, zejména během rozmnožování a odchovu mláďat, pokud by šlo o vyrušování významné z hlediska cílů této směrnice; e) držení druhů ptáků, jejichž lov a odchyt jsou zakázány. Článek 12 směrnice o ochraně přírodních stanovišť: 1. Členské státy přijmou nezbytná opatření pro vytvoření systému přísné ochrany živočišných druhů uvedených v příloze IV a) v jejich přirozeném areálu rozšíření, který zakazuje: a) veškeré formy úmyslného odchytu nebo usmrcování jedinců těchto druhů v přírodě; b) úmyslné vyrušování těchto druhů, zejména v období rozmnožování, výchovy mláďat, přezimování a migrace; c) úmyslné ničení nebo sběr jejich vajec z volné přírody; d) poškozování nebo ničení míst rozmnožování nebo míst odpočinku. 2. U těchto druhů členské státy zakáží držení a chov, dopravu a prodej nebo výměnu a nabízení za účelem prodeje nebo výměny jedinců odebraných z volné přírody s výjimkou jedinců, kteří byli z přírody legálně odebráni ještě před prováděním této směrnice. 3. Zákazy uvedené v odst. 1 písm. a) a písm. b) a odstavci 2 platí pro všechna životní stadia živočichů, na něž se vztahuje tento článek. Článek 13 směrnice o ochraně přírodních stanovišť: 1. Členské státy přijmou nezbytná opatření pro vytvoření systému přísné ochrany rostlinných druhů uvedených v příloze IV b), který zakazuje: a) úmyslné vyrývání, sběr, vyřezávání, vytrhávání nebo ničení takových rostlin v jejich přirozeném areálu rozšíření ve volné přírodě; b) držení, dopravu a prodej nebo výměnu a nabízení za účelem prodeje nebo výměny jedinců těchto druhů odebraných z volné přírody s výjimkou těch, kteří byli z přírody odebráni legálně ještě před prováděním této směrnice. 2. Zákazy uvedené v odst. 1 písm. a) a písm. b) platí pro všechna životní stadia biologického cyklu rostlin, na něž se vztahuje tento článek.

Odchylky od těchto ustanovení jsou přípustné za určitých okolností (např. aby se zabránilo vážnému poškození plodin, hospodářských zvířat, lesů, rybolovu a vody), a to za předpokladu, že neexistuje jiné uspokojivé řešení a že důsledky těchto odchylek nejsou neslučitelné s celkovými cíli dotyčných směrnic.

Podmínky pro uplatňování odchylek jsou uvedeny v článku 9 směrnice o ochraně ptáků a v článku 16 směrnice o ochraně přírodních stanovišť. Pokud jde o infrastruktury pro přenos energie, mohou se uplatňovat především důvody související se „zájmy veřejného zdraví a veřejné bezpečnosti“ nebo „jiné naléhavé důvody veřejného zájmu“ (viz čl. 16 odst. 1 písm. c)).

3. MOŽNÉ DOPADY ZAŘÍZENÍ PRO PŘENOs ENERGIE NA SÍŤ NATURA 2000 A NA BIOLOGICKÉ DRUHY CHRÁNĚNÉ EVROPSKOU UNIÍ

3.1 Úvod

Projekty energetické infrastruktury obvykle nepředstavují významnou hrozbu pro biologickou rozmanitost. Existuje mnoho případů, kdy dobře navržené a vhodně umístěné rozvojové projekty nemají žádné nebo mají jen omezené dopady. Existují také příklady, že projekty přinesly čisté celkové přínosy pro přírodu, zejména v oblastech, kde je přírodní prostředí již vážně ochuzeno. Tím však není odstraněna povinnost zkoumat možné dopady, jež mohou jednotlivé plány nebo projekty mít na přírodní prostředí, v rámci různých platných právních postupů posuzování vlivů na životní prostředí, jako jsou postupy EIA/SEA a odpovídající posouzení (podrobnosti viz kapitola 7).

Tato kapitola poskytuje přehled různých typů možných dopadů, které by energetické infrastruktury mohly mít na přírodní stanoviště a biologické druhy chráněné podle směrnice o ochraně ptáků a směrnice o ochraně přírodních stanovišť. Jejím cílem je poskytnout předkladatelům projektů, provozovatelům sítí pro přenos energie a příslušným orgánům přehled typů možných dopadů, kterým je nutno věnovat pozornost při přípravě plánů nebo projektů infrastruktury pro přenos energie a při provádění odpovídajícího posouzení v rámci povolovacího řízení stanoveného v článku 6 směrnice o ochraně přírodních stanovišť nebo posouzení podle směrnice o posuzování vlivů na životní prostředí (EIA) a směrnice o strategickém posuzování vlivů na životní prostředí (SEA).

3.2 Potřeba individuálního přístupu

Je nutno zdůraznit, že možné dopady velmi závisí na koncepci a umístění konkrétní energetické infrastruktury a na citlivosti přírodních stanovišť a biologických druhů chráněných Evropskou unií, které se v daném místě vyskytují. Proto je nezbytné posuzovat každý plán nebo projekt případ od případu.

Koncepce každého projektu zařízení pro přenos energie, včetně projektů společného zájmu, bude samozřejmě záviset na celé řadě faktorů včetně druhu a množství přenášené energie, přijímajícího prostředí (např. na souši nebo na moři), vzdáleností potřebných pro přenos a kapacity potřebné pro příjem nebo skladování. Projekty se mohou týkat nejen výstavby, ale také obnovy nebo vyřazení z provozu jednoho nebo více zařízení či infrastruktur potřebných pro přenos, příjem nebo skladování energie na souši.

Při posuzování možných dopadů na přírodu a na volně žijící živočichy a planě rostoucí rostliny je důležité brát v úvahu nejen samotnou hlavní infrastrukturu, ale také všechna související zařízení, jako jsou dočasné přístupové cesty, zařízení dodavatelů a sklady vybavení, stavební konstrukce, betonové základy, dočasná kabeláž, výkopky a plochy pro přebytečnou zeminu apod. Dopady mohou být dočasné nebo trvalé, působící přímo na místě výstavby nebo mimo ně, mohou být kumulativní a mohou se projevovat v různých obdobích během celého životního cyklu daného projektu (např. ve fázi výstavby, renovace, údržby nebo vyřazení z provozu). Všechny tyto faktory je nutno brát v úvahu.

Ustanovení o ochraně biologických druhů obsažená ve směrnicích EU na ochranu přírody se musí brát v potaz, pokud existuje riziko, že plán nebo projekt energetické infrastruktury může způsobit smrt nebo zranění, úmyslné vyrušování v období rozmnožování a odchovu mláďat, přezimování a migrace nebo poškozování či ničení míst rozmnožování nebo míst odpočinku biologických druhů chráněných podle těchto dvou směrnic (např. orlů a mořských savců). Tento přísný režim ochrany se vztahuje na širší krajinu, tzn. na území uvnitř i vně lokalit sítě Natura 2000.

Zmírňující opatření Nepříznivé dopady uvedené v této kapitole lze někdy účinně zmírnit. Zmírňování obnáší kroky, při kterých se do plánu nebo projektu začlení opatření k eliminaci těchto možných nepříznivých vlivů nebo k jejich snížení na úroveň, kdy již nejsou významné. To znamená, že tato opatření musí přímo souviset s pravděpodobnými dopady a vycházet z důkladné znalosti dotyčných biologických druhů nebo přírodních stanovišť. Zmírňující opatření mohou zahrnovat změnu umístění projektu, ale rovněž změny rozsahu, koncepce a konfigurace jednotlivých aspektů energetické infrastruktury. Nebo mohou mít podobu časových úprav během fází výstavby a provozu. Další podrobnosti spolu s příklady možných zmírňujících opatření jsou uvedeny v následující kapitole.

3.3 Přehled možných dopadů na biologické druhy a přírodní stanoviště chráněné Evropskou unií

Typ a rozsah dopadu velmi závisí na biologických druzích nebo typech přírodních stanovišť chráněných Evropskou unií, jejich ekologii, rozmístění a stavu z hlediska ochrany. Proto je nezbytné posuzovat každý plán nebo projekt jednotlivě, případ od případu. Následuje přehled nejčastějších typů dopadů, ke kterým může dojít:

3.3.1 Ztráta, poškození nebo fragmentace přírodního stanoviště

Projekty infrastruktury pro přenos energie mohou vyžadovat odlesnění území a odstranění povrchové vegetace (často označované jako přímý zábor půdy). Tento proces může způsobit pozměnění, poškození, fragmentaci nebo zničení přírodních stanovišť. Rozsah ztráty a poškození přírodních stanovišť závisí na velikosti, umístění a koncepci projektu a na citlivosti dotčených přírodních stanovišť.

Je důležité poznamenat, že i když se skutečná míra záborů půdy může zdát omezená, nepřímé účinky by mohly být mnohem rozsáhlejší, zejména tam, kde rozvojové projekty zasahují do hydrologických režimů nebo geomorfologických procesů a ovlivňují kvalitu vody nebo půdy. Takové nepřímé účinky mohou způsobit závažné poškození, fragmentaci a ztrátu přírodního stanoviště, někdy dokonce i v poměrně velké vzdálenosti od skutečného místa realizace projektu.

Významnost ztráty rovněž závisí na vzácnosti a citlivosti dotčených přírodních stanovišť nebo na jejich důležitosti jako míst příjmu potravy či rozmnožování nebo zimovišť pro živočichy. Při posuzování významnosti případné ztráty nebo poškození přírodních stanovišť je nutno vzít v úvahu také potenciální úlohu některých přírodních stanovišť jako součástí koridorů nebo útočišť důležitých pro šíření a migraci a pro více lokálních přeletů například mezi místy shánění potravy a hnízdišti.

3.3.2 Vyrušování a vytlačování

Vyrušování živočišných druhů v místech jejich obvyklého rozmnožování, příjmu potravy nebo odpočinku, jakož i na migračních trasách může vést k jejich vytlačení, a tím ke ztrátě možnosti využívat dané přírodní stanoviště. K vytlačování biologických druhů z určité oblasti může docházet v místě realizace projektu i kolem něho, například v důsledku zvýšené dopravy, přítomnosti lidí, jakož i kvůli hluku, prachu, znečištění, umělému osvětlení nebo vibracím způsobovaným během výstavby nebo po jejím dokončení.

Rozsah a míra vyrušování a také citlivost dotčených biologických druhů určuje významnost dopadu stejně jako dostupnost a kvalita jiných vhodných přírodních stanovišť v blízkosti, kam se mohou vytlačení živočichové uchýlit. V případě vzácných a ohrožených druhů mohou mít i malé nebo dočasné případy vyrušování vážné dopady na jejich dlouhodobé přežití v daném regionu.

3.3.3 Nebezpečí kolize a zásahu elektrickým proudem

Ptáci a případně netopýři mohou narážet do různých částí nadzemních elektrických vedení a dalších nadzemních elektrických zařízení. Míra rizika kolize velmi závisí na umístění dané lokality a na přítomných druzích živočichů, jakož i na faktorech počasí a viditelnosti a konkrétním návrhu samotných elektrických vedení (zejména pokud jde o zásah elektrickým proudem). Zvláště ohroženy mohou být ty druhy zvířat, které se dožívají vysokého věku, mají nízkou míru reprodukce nebo jsou vzácné, případně se již nacházejí ve zranitelném stavu z hlediska ochrany (např. orli, supi a čápi).

Nebezpečím kolize a zásahu ptáků elektrickým proudem se dále zabývají kapitoly 4 a 5. Co se týče netopýrů, bohužel existuje obecný nedostatek studií o možných rizicích a dopadech kolizí s nadzemními elektrickými vedeními, a to v důsledku potíží s monitorováním úmrtí malých zvířat podél tak dlouhých liniových infrastruktur.

3.3.4 Bariérové účinky

V případě elektřiny mohou velké infrastruktury pro přenos, příjem a ukládání nutit živočišné druhy, aby se dané oblasti zcela vyhýbaly, a to jak při migraci, tak – v lokálnějším měřítku – i při běžném shánění potravy. To, zda se jedná o problém, či nikoli, závisí na řadě faktorů, jako jsou velikost rozvodny, vzájemné rozestupy a směrování elektrických kabelů, rozsah vytlačování živočišných druhů a jejich schopnost kompenzovat zvýšený energetický výdej, jakož i stupeň narušení spojnic mezi místy příjmu potravy, místy hřadování a místy rozmnožování.

Několik vědeckých týmů nově přišlo s důkazy o tom, že by živočichy mohlo elektrické vedení plašit, protože vydává ultrafialové záblesky pro člověka neviditelné. Mezinárodní tým výzkumníků provedl studii (21) inspirovanou postřehy, že sobi se vyhýbají elektrickým vedením, která protínají arktickou tundru. I když jsou naše znalosti v některých případech stále ještě velmi omezené, tento typ vyhýbání se určitým místům a fragmentace přírodních stanovišť je důležitý při určování významnosti dopadů energetických infrastruktur.

3.4 Rozlišování mezi významnými a nevýznamnými vlivy

Určení biologických druhů a přírodních stanovišť, jež může plán nebo projekt infrastruktury pro přenos energie nepříznivě ovlivnit, je prvním krokem jakéhokoli posouzení dopadů, ať už se provádí podle článku 6 směrnice o ochraně přírodních stanovišť (jestliže projekt nepříznivě ovlivňuje lokalitu sítě Natura 2000), nebo podle směrnice o posuzování vlivů na životní prostředí (EIA) či směrnice o strategickém posuzování vlivů na životní prostředí (SEA) (jestliže nepříznivě ovlivňuje chráněné biologické druhy mimo síť Natura 2000). Poté je nutno určit, zda je daný dopad významný, nebo ne. Právní postup pro stanovení významnosti u plánů nebo projektů, které konkrétně ovlivňují lokality sítě Natura 2000, je popsán v kapitole 7. Pro lepší celkové pochopení této koncepce jsou zde stručně vysvětleny některé obecné zásady, které se uplatňují při určování úrovně významnosti v případě volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (bez ohledu na to, zda se jedná o lokalitu sítě Natura 2000, či nikoli).

Posouzení významnosti je nutno provádět případ od případu a s ohledem na potenciálně dotčené biologické druhy a přírodní stanoviště. Ztráta několika jedinců může být pro některé druhy nevýznamná, ale u jiných druhů může mít vážné důsledky. Významnost vlivů bude záviset na velikosti, rozmístění, areálu rozšíření, reprodukční strategii a životnosti populace. Tyto faktory se pravděpodobně budou lišit v závislosti na konkrétní lokalitě.

Rovněž je nutno vzít v úvahu vzájemnou provázanost jednotlivých vlivů. Například zábor půdy sám o sobě nemusí být pro určitý druh významný, ale v kombinaci se závažnými riziky vyrušování nebo vytlačování může významně snížit zdatnost a v konečném účinku i míru přežití daného biologického druhu.

Posouzení významnosti je také nutno provádět ve vhodném zeměpisném měřítku. U stěhovavých druhů, které překonávají dlouhé vzdálenosti, může dopad na určitou lokalitu mít důsledky pro daný druh v mnohem větší zeměpisné oblasti. Podobně u nemigrujících druhů s velkými areály výskytu nebo s proměnlivými způsoby využívání přírodních stanovišť může být i tak nutné zvažovat možné dopady v regionálním, spíše než v lokálním měřítku.

A konečně by výše uvedené úvahy měly vycházet z nejlepších dostupných údajů. To může vyžadovat specializované terénní průzkumy nebo monitorovací programy s určitým předstihem před zahájením projektu.

3.5 Kumulativní účinky

Při určování dopadů na lokality sítě Natura 2000 by se měly zohledňovat také kumulativní účinky, jak to vyžaduje čl. 6 odst. 3 směrnice o ochraně přírodních stanovišť. Kumulativní účinky plánů a projektů mohou být často velmi významné a je nutno je posuzovat pečlivě. Mohou vzniknout v případě, že se v určité oblasti nebo v určitém ptačím migračním koridoru nachází několik energetických infrastruktur, nebo když se projekt energetické infrastruktury realizuje ve stejné oblasti jako jiný typ plánu nebo projektu (např. jiné průmyslové stavby). Kumulativní účinek je kombinovaný vliv všech těchto činností posuzovaných společně. Může se stát, že jeden projekt energetické infrastruktury sám o sobě nebude mít významný účinek, ale pokud se jeho účinky přidají k účinkům jiných plánů nebo projektů v dané oblasti, jejich kombinované dopady by mohly být významné.

Například projekt ropovodu, který protíná část mokřadu, může vést k malé, ale přijatelné úrovni dočasného poškození přírodního stanoviště, se kterou se toto stanoviště dokáže vyrovnat. Ale pokud se v tomto mokřadu provede také odvodnění půdy nebo se tam postaví silnice, hydrologické účinky všech těchto projektů dohromady by mohly vést k jeho trvalé ztrátě, fragmentaci nebo vysušení. V tomto případě, zatímco dopad prvního a druhého projektu – každého zvlášť – není znatelný, dopad obou projektů posuzovaných dohromady by mohl být významný. A to má vliv při plánovacích rozhodnutích u obou návrhů dotyčných projektů.

Kumulativní dopady je nutno brát v úvahu i v rámci postupů EIA/SEA.

Jelikož rozvoj energetické infrastruktury probíhá v celé EU rychlým tempem, je důležité vyhodnocovat kumulativní účinky již v počátečních fázích posuzování vlivů na životní prostředí, a ne si na to „vzpomenout“ až na konci celého procesu, a tím zpožďovat rozhodnutí o slučitelnosti návrhů daných projektů s ustanoveními právních předpisů EU.

4. MOŽNÉ DOPADY INFRASTRUKTUR ELEKTRICKÉ SÍTĚ NA VOLNĚ ŽIJÍCÍ PTÁKY

4.1 Úvod

Předchozí kapitola poskytla obecný přehled o typech možných vlivů, jimž je nutno věnovat pozornost při vypracovávání projektů energetické infrastruktury, a to zejména v lokalitách sítě Natura 2000 a v jejich okolí a také v blízkosti dalších citlivých oblastí využívaných biologickými druhy chráněnými podle výše uvedených dvou směrnic EU na ochranu přírody.

Tato kapitola se zaměřuje na analýzu možných vlivů elektrické infrastruktury především na volně žijící evropské ptáky. Jedná se o téma, jemuž je v posledních letech věnována značná pozornost, přičemž v tomto případě mohou být vlivy častější a významnější než u jiných typů pozemních energetických infrastruktur.

4.2 Infrastruktury elektrické sítě

Na rozdíl od jiných komodit nelze elektřinu skladovat, takže je nutno ji vyrábět a přenášet k uživatelům v reálném čase. Elektrická přenosová soustava je tudíž složitější a dynamičtější než systémy dodávky jiných komodit, například vody a nebo zemního plynu. Jakmile je elektrická energie vyrobena v elektrárně, vysokonapěťová přenosová vedení (v Evropě 110–750 kV, ENTSO, 2012) ji přenášejí ve velkém množství na dlouhé vzdálenosti až do rozvoden. Z rozvoden se elektřina rozvádí do domácností a podniků prostřednictvím distribučních elektrických vedení o středním napětí (1–60 kV) a nízkém napětí (<1 kV).

Obrázek 3

(USDA, 2009)

Elektrická soustava je vysoce provázaná, podobná pavučině. Přenosová síť zahrnuje nejen přenosová vedení, která vedou z elektráren do středisek zatížení, ale také propojovací vedení mezi různými částmi přenosového vedení, čímž vzniká systém, který pomáhá zajistit plynulý tok energie. Pokud je přenosová linka v jedné části elektrické sítě vyřazena z provozu, energie se normálně přesměruje na jiná elektrická vedení, takže dodávka zůstane nepřerušena (PSCW, 2009).

Elektrickou energii lze přenášet prostřednictvím nadzemních vedení nebo podzemních kabelů za použití střídavého nebo stejnosměrného proudu. Ve všech případech jsou hodnoty napětí vysoké, protože poskytují větší účinnost na dlouhé vzdálenosti (obvykle více než 600 km). Tradičním způsobem přenosu elektrické energie jsou nadzemní vedení střídavého proudu (EASAC, 2009).

Výhodou nadzemních vedení oproti podzemním kabelům je to, že náklady na výstavbu nadzemních vedení jsou dosud podstatně nižší než na instalaci podzemních kabelů a jejich kapacita je vyšší. Předpokládaná životnost nadzemních vedení je vysoká a může dosahovat až 70 nebo 80 let. Hlavními nedostatky nadzemních vedení jsou zábory půdy, jejich vizuální a různé environmentální dopady (EASAC, 2009) (22).

Konstrukce přenosového vedení umožňují použít alespoň jeden třífázový obvod. Mají tři napájené vodiče (v případně svazkového vedení i více) a mohou mít jeden nebo dva uzemněné vodiče (obvykle označované jako kombinovaná zemnicí lana), které jsou nainstalované nad fázovými vodiči a zajišťují ochranu před blesky. Konstrukce distribučního vedení mohou umožňovat použití různých konfigurací vodičů (APLIC, 2006).

Většina komerčních nadzemních vedení střídavého proudu používá nějakou formu nosné konstrukce, ke které jsou připojeny izolátory a elektrické vodiče. Nosné konstrukce mohou tvořit dřevěné sloupy, duté nebo příhradové ocelové konstrukce, železobetonové sloupy nebo kompozitní sloupy vyrobené ze skelného laminátu nebo jiných materiálů. Izolátory se vyrábějí z porcelánu nebo polymerních materiálů, které běžně nevedou elektřinu. Elektrické vodiče jsou obvykle vyrobeny z mědi nebo hliníku (Bayle, 1999; Janss, 2000; APLIC, 2006).

Třífázové systémy se používají jak pro distribuční, tak pro přenosová vedení. Jednou z hlavních výhod třífázových systémů je schopnost dodávat velké množství energie na dlouhé vzdálenosti (APLIC, 2006).

4.3 Možné nepříznivé dopady elektrické infrastruktury na volně žijící ptáky

V následující části uvádíme přehled hlavních typů dopadů na druhy volně žijících ptáků. Některé chráněné druhy evropských ptáků jsou zcela zřejmě v důsledku své velikosti, stavby těla, chování a rozšíření více ohroženy určitými typy dopadů – zejména zásahy elektrickým proudem a kolizemi.

Tabulka v příloze 2 představuje systematický přehled dopadů interakcí ptačích populací s elektrickými vedeními, uspořádaný podle závažnosti (Birdlife, 2013). Tato tabulka neznamená, že k těmto dopadům dochází popsaným způsobem za všech okolností. Hodně bude záviset na konkrétních druzích a konkrétních okolnostech každého jednotlivého případu a na dostupnosti nápravných opatření k jejich zmírnění.

Proč jsou některé druhy ptáků zranitelnější elektrickým vedením než jiné? Často je to způsobeno následujícími fyziologickými, behaviorálními a ekologickými charakteristikami: — velké tělesné rozměry, — špatně vidí směrem dopředu, — jsou aktivnější v noci, — méně obratní letci (kolize), — nezkušení, mladí jedinci (zásah elektrickým proudem a kolize), — pro hřadování, posed nebo pro hnízdění upřednostňují vyvýšená místa, — dávají přednost otevřeným prostranstvím beze stromů (zásah elektrickým proudem), — shlukování do hejn a společenské chování, — druhy, kterým více vadí vyrušování, — upřednostňují přírodní stanoviště v malých nadmořských výškách (kde bývá vyšší hustota elektrické sítě), — vzácné a ohrožené druhy (v kombinaci s nízkou hustotou populace, nízkou plodností atd., viz níže), — druhy s nízkou hustotou populace (s nižším potenciálem nahrazení uhynulých jedinců), — druhy s nízkou schopností reprodukce (v důsledku zvýšené úmrtnosti dospělých jedinců trvá déle, než se populace zotaví z početních ztrát), — druhy s nízkou plodností, nízkou úmrtností, dlouhou střední délkou života (v důsledku snížení rozmnožovacího potenciálu při stálém snižování početnosti populace), — druhy, které migrují na dlouhé vzdálenosti mezi kontinenty (rozšíření ve velkém areálu a velmi odlišné úrovně zmírňování dopadů elektrických vedení).

4.3.1 Zásah elektrickým proudem

Zásah elektrickým proudem může mít závažný dopad na několik druhů ptáků a každoročně způsobuje smrt tisíců ptáků (23). K zásahu elektrickým proudem může dojít, pokud se pták dotkne současně dvou fázových vodičů nebo jednoho vodiče a uzemněného zařízení, zvláště když má vlhké peří (Bevanger, 1998). Zvláště často dochází k zásahu elektrickým proudem u ptáků z řádu brodivých; sokolů, sov a pěvců (Bevanger, 1998) – viz tabulka níže.

Existuje silná shoda, že riziko pro ptáky závisí na technické konstrukci a detailním návrhu energetických zařízení. Nebezpečí zásahu elektrickým proudem je zvlášť vysoké u „špatně zkonstruovaných“ sloupů a stožárů elektrických vedení o středním napětí („zabijácké sloupy“) (BirdLife International, 2007).

Mezi faktory, které ovlivňují pravděpodobnost zásahu ptáků elektrickým proudem, patří:

— Stavba těla ptáků: Velcí ptáci jsou zranitelnější, protože pravděpodobnost, že svými roztaženými křídly nebo jinými částmi těla propojí různé elektrické součásti, je vyšší než u malých ptáků (Olendorff et al., 1981; APLIC, 2006).

— Chování ptáků: Ptáci, kteří používají elektrické sloupy a stožáry k posedům, hřadování a hnízdění, jsou zranitelnější (Bevanger, 1998). Zdá se, že druhy hnízdící na zemi (motáci a některé sovy) jen zřídka utrpí zásah elektrickým proudem, protože obvykle loví za letu a kořist vyhlížejí ze země nebo z míst nízko nad zemí (Benson, 1981).

— Typ a uspořádání sloupu či stožáru: — Většina případů úmrtí ptáků v důsledku zásahu elektrickým proudem se vyskytuje na sloupech a stožárech distribučních vedení o středním napětí (1 kV až 60 kV), což je způsobeno malými vzdálenostmi mezi jednotlivými částmi konstrukce (Haas & Nipkow, 2006). — Stožáry se speciální funkcí (kotevní stožáry, stožáry s křížením fází, odbočné či křižovatkové stožáry nebo transformační jednotky) mají mnohem více obětí než jednoduché tangenciální konstrukce (Demeter et al., 2004). — López-López a jeho kolegové (2011) prokázali, že počty úmrtí ptáků by se daly podstatně snížit dodatečnými úpravami nebezpečných, špatně navržených sloupů a stožárů.

— Faktory související s životním prostředím: — Hojnost kořisti: počet dravců zasažených elektrickým proudem se zvyšuje s růstem počtu zvířat, která tito ptáci loví (Benson, 1981; Guil et al., 2011). — Vegetační kryt a jeho struktura: struktura vegetace může ovlivnit dostupnost kořisti a loveckou výkonnost dravců (Guil et al., 2011). — Přírodní stanoviště: ptáci častěji využívají sloupy a stožáry elektrického vedení a utrpí zásah elektrickým proudem v oblastech, kde jsou jiné posedy, odkud by při lovu mohli vyhlížet kořist, vzácná, např. na travnatých pláních nebo v mokřadech (Haas et al., 2005; Lehman et al., 2007).Guil et al.., 2007). — Topografie: V případě zásahu elektrickým proudem ovlivňuje topografie, kde práci usedají a hřadují, a výška vegetace má vliv na dostupnost přírodních posedů v dané oblasti. Míra úmrtnosti u orlů v důsledku zásahu elektrickým proudem je tím vyšší, čím větší je sklon okolních svahů, pravděpodobně kvůli zvyku orlů lovit z posedů. Studie ukázaly, že v případě stožárů umístěných v dominantních lokalitách, obklopených vysokými svahy, bývá míra zásahů elektrickým proudem vyšší. (Guil et al., 2011)

— Pohlaví: V rámci jednoho druhu jsou samice, které bývají větší, více ohroženy zásahem elektrickým proudem (Ferrer & Hiraldo, 1992).

— Stáří: Mladí a nedospělí ptáci jsou náchylnější k tomu, že utrpí zásah elektrickým proudem, než dospělí jedinci. Pravděpodobně je to způsobeno nedostatkem zkušeností s přistáváním a vzlétáním (Benson, 1981; Harness, 1997; Bevanger, 1998; Harness & Wilson, 2001; Janss & Ferrer, 2001; González et al., 2007).

— Prostorové faktory: V některých oblastech, které jsou pro ptáky rozhodující, je míra zásahů elektrickým proudem vyšší než v oblastech s nízkou hustotou populací ptáků (např. v místech rozmnožování, kde bývá hustota populace vysoká, v oblastech, odkud se rozlétají „do světa“, na shromaždištích, v zúžených migračních koridorech apod.) (González et al., 2006; Cadahia et al., 2010).

— Sezónní faktory: Většina obětí je hlášena od konce léta, tedy od doby při či po výletu z hnízda. Velcí orli jsou více ohroženi na podzim a v zimě, možná proto, že se jim za nepříznivého počasí (déšť, sníh) namočí peří, což je v souvislosti s rizikem zásahu elektrickým proudem velmi důležité. (Benson, 1981; Bevanger, 1998; Lasch et al., 2010; Manville, 2005; Lehman et al., 2007)

— Převažující směr větru vzhledem ke směru ramen na stožárech může rovněž přispívat k zásahům dravců elektrickým proudem. Existuje podezření, že stožáry s rameny, která jsou kolmá na převládající směr větru, způsobily méně úmrtí orlů než ty, jejichž ramena jsou vůči převládajícímu směru větru diagonální nebo rovnoběžná, a to kvůli potížím spojeným se vzlétáním a přistáváním v bočním větru. (Nelson and Nelson (1976))

Následující tabulka poskytuje přehled o řádech a čeledích evropských ptáků, u nichž bylo zjištěno, že jim hrozí zásah elektrickým proudem nebo kolize (Birdlife, 2013).

Tabulka 1

Závažnost dopadů úmrtnosti způsobené zásahy elektrickým proudem a kolizemi s elektrickými vedeními na populace různých řádů a čeledí ptáků v Eurasii

Řády a čeledi ptáků v Eurasii, u nichž bylo v mezinárodním měřítku zjištěno, že jim hrozí zásah elektrickým proudem nebo kolize s elektrickým vedením Úmrtí v důsledku zásahu elektrickým proudem Úmrtí v důsledku kolize Potáplicovití (Gaviidae) a potápkovití (Podicipedidae) 0 II Buřňákovití (Procellariidae) 0 II Terejovití (Sulidae) 0 I Pelikánovití (Pelecanidae) I II–III Kormoránovití (Phalacrocoracidae) I I Volavkovití (Ardeidae) I II Čápovití (Ciconiidae) III II Ibisovití (Threskiornithidae) I II Plameňákovití (Phoenicopteridae) 0 II Kachnovití (Anatidae) 0 II Dravci (Accipitriformes) a sokoli (Falconiformes) II–III I–II Hrabaví (Galliformes) 0 II–III Chřástalovití (Rallidae) 0 II Jeřábovití (Gruidae) 0 III Dropovití (Otidae) 0 III Kulíkovití (Charadriidae) a slukovití (Scolopacidae) I II–III Chaluhovití (Sterkorariidae) a rackovití (Laridae) I II Rybákovití (Sternidae) 0–I I–II Alkovití (Alcidae) 0 I Stepokurovití (Pteroclidae) 0 II Holubovití (Columbidae) I–II II Kukačkovití (Cuculidae) 0 I–II Sovy (Strigiformes) II–III II Lelkovití (Caprimulgidae) a rorýsovití (Apodidae) 0 I–II Dudkovití (Upupidae) a ledňáčkovití (Alcedinidae) I I–II Vlhovití (Meropidae) 0–I I–II Mandelíkovití (Coraciidae) I–II I–II Datlovití (Picidae) I I–II Krkavcovití (Corvidae) II I–II Středně velcí a drobní pěvci (Passeriformes) I I–II 0= nejsou hlášena ani se nepředpokládají žádná úmrtí; I= jsou hlášena úmrtí, avšak nepředstavují žádnou zřejmou hrozbu pro populaci dotyčných ptáků; II= regionálně nebo místně vysoké počty úmrtí, ale bez významného dopadu na celkovou populaci dotyčných druhů; III= zásahy elektrickým proudem a kolize s elektrickým vedením jsou hlavním faktorem úmrtnosti, přičemž hrozí, že dojde k vyhynutí dotyčných druhů, a to buď v regionálním, nebo ve větším měřítku.

4.3.2 Kolize

Kolize s elektrickým vedením způsobují smrt milionů ptáků po celém světě a mohou u některých druhů ptáků vést k vysoké úmrtnosti (Bevanger 1994, 1998; Janss 2000; APLIC, 2006; Drewitt & Langston, 2008; Jenkins et al., 2010; Martin, 2011; Prinsen et al., 2011). Empirické údaje a teoretické úvahy naznačují, že druhy s vysokým zatížením křídel a nízkým poměrem stran křídel mají vysoké riziko srážky s elektrickým vedením. Tito ptáci se vyznačují rychlým letem a kombinace těžkého těla a malých křídel omezuje rychlé reakce na neočekávané překážky (Bevanger, 1998). Pokud se počet hlášených úmrtí v důsledku kolize uváží v poměru k hojnosti a velikosti populace dotyčných druhů, zdá se, že u některých druhů z řádu hrabavých, krátkokřídlých, veslonohých a brodivých jsou tyto počty neúměrně vysoké (Bevanger, 1998) – viz Tabulka 1.

Mezi faktory ovlivňující míru výskytu kolizí patří mimo jiné například:

— Stavba těla ptáků: Nejvíce jsou ohroženi kolizí ptáci s vysokou tělesnou hmotností a relativně krátkými křídly a ocasem, označovaní jako „špatní letci“ (Bevanger, 1998; Janss, 2000).

— Fyziologie ptáků: Některé druhy ptáků jsou při pohledu ve směru letu přinejmenším dočasně slepí (Martin, 2011).

— Chování ptáků: — Shlukování do hejn, přičemž druhy, které denně přelétají v hejnech kolem elektrických vedení do a z míst shánění potravy, hnízdění a hřadování, jsou obzvláště zranitelné (Janss, 2000). — Druhy ptáků, které pravidelně létají nízko nad zemí v noci nebo za soumraku, jsou náchylnější ke kolizím než druhy, které většinou létají ve dne.

— V úvahu je nutno brát i další faktory, jako jsou povětrnostní podmínky, konfigurace a trasy vedení, využívání přírodních stanovišť, vegetace podél vedení, topografie, vyrušování, volba migračních tras a míst odpočinku.

Zásahy ptáků elektrickým proudem a kolize s elektrickým vedením způsobují hospodářské ztráty Výpadky dodávek elektřiny způsobené ptáky snižují spolehlivost dodávek a zvyšují náklady na dodávku elektrické energie. Některé výpadky mohou dočasně ovlivnit pouze několik zákazníků, přesto mohou mít nepříznivý dopad na spolehlivost této veřejné služby a na záruky poskytované zákazníkům. Větší výpadky mohou mít dramatické důsledky a mohou způsobit významné hospodářské ztráty na straně společností zajišťujících dodávky elektřiny i na straně spotřebitelů (APLIC, 2006). Mezi náklady v důsledku výpadků souvisejících s ptáky patří například náklady, které se týkají: — ztrát příjmů, — obnovení dodávek elektřiny, — oprav vybavení, — odstraňování hnízd a jiných opatření za účelem omezení škod způsobovaných zvířaty, — času vynaloženého správními orgány a vedoucími pracovníky, — přerušení dodávek služby zákazníkům a negativního obrazu v očích veřejnosti a — snížené spolehlivosti elektrické soustavy (APLIC, 2006).

4.3.3 Ztráta a fragmentace přírodního stanoviště

Koridory tvořené zábory pozemků na trase elektrického vedení mohou způsobovat fragmentaci lesů a jiných přírodních stanovišť. Elektrické vedení může také způsobit ztrátu přírodního stanoviště v důsledku náhodného lesního požáru (Rich et al., 1994). Ačkoli skutečný rozsah záboru půdy pro elektrickou infrastrukturu může být poměrně malý, může být přesto významný, pokud ke ztrátě dojde v klíčovém přírodním stanovišti určitého biologického druhu nebo pokud existují kumulativní účinky vyplývající z jiných projektů v téže oblasti, a proto se musí zkoumat případ od případu.

4.3.4 Vyrušování a vytlačování

Během fáze výstavby a při údržbě elektrických vedení dochází k nevyhnutelnému zničení a změnám některých přírodních stanovišť (van Rooyen, 2004; McCann, 2005). Nadzemní elektrické vedení může ubírat prostor, který mohou ptáci využívat jako oblasti pro příjem potravy, rozmnožování, odpočinek a přezimování. Nedávné studie například ukázaly, že přítomnost elektrického vedení ovlivnila směr letu dropa velkého a omezila využití vhodných přírodních stanovišť (Raab et al., 2010) a že drop malý se vyhýbá přenosovým vedením, což je nejdůležitější faktor určující hustotu populace v období rozmnožování v lokalitách s vhodným přírodním stanovištěm pro tento druh (Silva, 2010; Silva et al., 2010).

4.3.5 Elektromagnetická pole

Každý elektrický proud včetně těch, které probíhají elektrickým vedením, vytváří elektromagnetické pole. Proto je mnoho druhů ptáků, stejně jako lidé, po celý život vystaveno elektromagnetickým polím (Fernie and Reynolds, 2005). Existuje mnoho výzkumů a polemik o tom, zda vystavení elektromagnetickému poli ovlivňuje buněčné, endokrinní, imunitní a reprodukční soustavy obratlovců. Výzkum, který se zabývá účinky elektromagnetických polí na ptáky, naznačuje, že vystavení ptáků elektromagnetickému poli obecně mění, ačkoli ne vždy stejně, jejich chování, reprodukční úspěšnost, růst a vývoj, fyziologické a endokrinologické procesy a také oxidační stres (Fernie, 2000; Fernie and Reynolds, 2005).

4.4 Možné příznivé účinky elektrických infrastruktur na volně žijící ptáky

Elektrická vedení, stožáry a rozvodné sloupy mohou mít také mnoho příznivých účinků na druhy volně žijících ptáků. Například mohou nabízet:

— Místa pro hnízdění a odchov mláďat: Existuje řada důvodů, proč ptáci někdy hnízdí na konstrukcích elektrického vedení, například včetně nedostatku jiných hnízdišť, jako jsou stromy a útesy, nebo proto, že konstrukce elektrického vedení představují pevné místo pro stavbu ptačího hnízda, které je v bezpečí před šelmami (van Rooyen, 2004; McCann, 2005). Konstrukce inženýrských sítí mohou poskytovat místa ke hnízdění v prostředích, kde jsou přírodní prvky vzácné, a nabízejí určitou ochranu, čímž usnadňují rozšíření některých druhů ptáků nebo zvyšují místní hustotu jejich populací (APLIC, 2006).

— Místa pro posed, hřadování a vyhlížení kořisti při lovu: Supi a čápi často vyhledávají konstrukce elektrického vedení za účelem hřadování, protože na nich jsou více chráněni před drsným počasím a pozemskými predátory. Přítomnost elektrických stožárů a sloupů v přírodních stanovištích, která se nacházejí v otevřené krajině, je přínosem pro některé dravce tím, že poskytuje posedy s výborným přehledem po celé oblasti, kde loví svou kořist. Konstrukce elektrického vedení v poměrně nezalesněných oblastech umožňují dravcům, kteří loví z vyvýšených míst, využívat miliony kilometrů čtverečních vhodných přírodních stanovišť (Olendoff et al., 1980).

— Správa přírodních stanovišť: Elektrická vedení mohou také poskytovat nepřetržité stanoviště pro druhy, které potřebují nízkou vegetaci. Výzkum provedený ve Spojených státech ukázal, že otevřená krajina v záborech půdy podél inženýrských sítí poskytují stanoviště mizejícím druhům ptáků (Confer & Pascoe, 2003; Askins, 2012).

Projekt ELIA / RTE LIFE+: přínosy pro přírodu (24) Firmy ELIA (provozovatel přenosové soustavy o vysokém napětí v Belgii) a RTE (provozovatel přenosové soustavy ve Francii) stály v čele pětiletého projektu (2011–2017) zaměřeného na správu a obnovu více než 300 hektarů ploch pod nadzemními vedeními středního a vysokého napětí ve Valonsku a ve Francii. Tento projekt ilustruje opatření na ochranu přírody a také to, jak mohou zúčastněné strany v oblasti energetiky využívat rozvoj infrastruktury jako příležitost k opatřením ve prospěch biologické rozmanitosti. Jezírka (cíl 100 jezírek na úseku o délce 130 km) Všude, kde je vhodná půda (přítomnost nepropustné vrstvy: rašeliny, jíl a oglejené jílovité půdy) a především v oblastech, které nabízejí dobrý potenciál pro některé vzácné biologické druhy, byla vykopána jezírka nebo postaveny hráze na odvodňovacích kanálech s cílem zatopit vždy plochu alespoň 25 m2 (minimální velikost, aby se omezilo přirozené zanášení jezírek listy okolních stromů). Síť jezírek v lesích umožní kolonizaci obojživelníků, vážek, motýlic, potápníkovitých a mokřadních druhů ptáků a zabrání vzájemné izolaci jednotlivých populací. Sady (cíl: 20 hektarů s 8 000 stromů) Pod nadzemním elektrickým vedením bylo vysázeno množství ovocných stromů velmi vzácných a lokálních druhů, hlavně hrušně polničky (Pyrus pyraster), jabloně lesní (Malus sylvestris) a mišpule obecné (Mespilus germanica) a jiných druhů nízkého vzrůstu. Jejich přítomnost přináší do lesních porostů rozmanitost a také úkryt a potravu pro celou řadu místních živočichů (velká zvířata, ptáky i hmyz). Prosté kvetoucí louky (cíl 20 hektarů) Na přístupových trasách k vysokonapěťovým elektrickým vedením byly znovu vytvořeny prosté kvetoucí louky, které slouží jako útočiště pro vzácnou flóru, hmyz, ptáky a malé savce. Pravidelné sečení a odstraňování pokosené vegetace sníží obsah živin v půdě a umožní návrat vzácných nebo již vymizelých rostlin. V extrémních případech byly kvetoucí louky obnoveny zasetím semen místních odrůd rostlin. Rašeliniště a slatiny (cíl: obnovit nebo řádně spravovat dalších 20 hektarů) Mokřady a slatiny lze pod elektrickým vedením obnovit tak, že se odstraní nejvrchnější vrstva půdy, díky čemuž začnou z hlouběji ležících dormantních semen vzcházet pionýrské druhy rostlin. V některých oblastech byla také místně obnovena hladina spodní vody zahrazením odtoků, revitalizací mokřin a rašelinišť. Cílem je zachovat a zlepšit výměnu rostlin a živočichů mezi existujícími rašeliništi a slatinami včetně těch nedávno obnovených. Pastva (cíl: spravovat 20 ha prostřednictvím pastvy a 20 ha sečením) Pastva podpořila obnovu poškozených rašelinišť, slatin, řídce porostlých luk a údolí, což pomohlo vyřešit problém dominantních druhů, jako jsou bezkolence nebo pěchavy. V jiných případech (louky určené ke sklizni sena, vyschlé mokřady, řídce porostlé louky) kosení (na základě smluv s místními zemědělci) ve správných obdobích a intervalech pomohlo zachovat vegetaci na vhodné úrovni pro celou řadu různých druhů rostlin, hmyzu a plazů. Invazivní biologické druhy (cíl: správa 20 až 30 hektarů) V rámci tohoto projektu byly zcela nebo částečně vymýceny druhy rostlin, které jsou na valonském seznamu invazních druhů, zejména střemcha pozdní (Prunus serotina), komule Davidova (Buddleja davidii), bolševník velkolepý (Heracleum mantegazzianum), netýkavka žlaznatá (Impatiens glandulifera), křídlatka japonská (Fallopia japonica), starček úzkolistý (Senecio inaequidens) a do určité míry také trnovník akát (Robinia pseudoacacia). Fragmentace (cíl: nově vytvořit okrajovou vegetaci na úseku 30 km (ploše 90 ha) a obnovit ji na úseku 40 km (ploše 120 ha)) V současnosti v oblastech, které jsou předmětem projektu, mají koridory pro elektrické vedení vytvořené v lesích hlavně tvar písmene U: uprostřed je nízká, pravidelně sečená tráva, která po obou stranách náhle přechází v les s vysokými stromy. Mezi koridorem a lesem projekt vytvořil okrajové pruhy vegetace, takže koridor má pak tvar písmene V. Tyto okraje s dosti vzrostlými stromy různých druhů, které slouží jako ekotony (neboli přechodné zóny mezi dvěma biotopy), mohou poskytovat potravu a úkryt celé škále různých druhů hmyzu, savců a ptáků, které v koridorech, kde jsou okolní plochy „vyčištěné“ a pravidelně udržované, chybějí. Les je obohacen sekundárními druhy stromů, které v něm často chybějí. Tyto okrajové pruhy také snižují škody, které může způsobit vítr na lesním porostu, protože vytvářejí svažitou plochu. Tyto okrajové pruhy mohou být také velmi bohaté na mrtvé dřevo, které poskytuje úkryt obrovskému množství hmyzu a nabízí užitečná přírodní stanoviště pro ptáky a netopýry. Jakmile se hustota vegetace na těchto okrajích zvýší, růst vysokých stromů (bříz, smrků, buků), které představují nebezpečí pro elektrické vedení, se zpomalí. Počáteční situace a situace po realizaci projektu

5. MOŽNÁ OPATŘENÍ KE ZMÍRNĚNÍ DOPADŮ INFRASTRUKTUR ELEKTRICKÉ SÍTĚ NA VOLNĚ ŽIJÍCÍ PTÁKY

5.1 Co jsou zmírňující opatření?

Když se v rámci posouzení plánu nebo projektu energetické infrastruktury prováděných podle článku 6 směrnice o ochraně přírodních stanovišť zjistí řada nepříznivých vlivů na lokalitu sítě Natura 2000, plán nebo projekt není automaticky zamítnut. V závislosti na závažnosti potenciálních dopadů může být možné zavést zmírňující opatření, která potenciální nepříznivé dopady plánu nebo projektu odstraní, zabrání jim nebo je sníží na nevýznamnou úroveň.

Ačkoli se tato kapitola zaměřuje na lokality sítě Natura 2000, s opatřeními, která snižují nepříznivé dopady plánů a projektů, u nichž není nutno provádět odpovídající posouzení, ale které by měly nepříznivý dopad na chráněné druhy, je nutno počítat také v rámci postupů EIA/SEA.

Aby bylo možné rozhodnout, která zmírňující opatření jsou nezbytná, je nutno nejprve posoudit vlivy plánu nebo projektu na biologické druhy a typy přírodních stanovišť chráněných Evropskou unií v lokalitě sítě Natura 2000 (samostatně nebo v kombinaci s jinými projekty nebo plány). Tím se určí povaha a rozsah nepříznivých vlivů a stanoví se výchozí stav, podle něhož lze určit typ potřebných zmírňujících opatření.

Stručně řečeno, k účinnému zmírnění nepříznivých vlivů na lokality sítě Natura 2000 může dojít teprve po úplném poznání, vyhodnocení a nahlášení možných nepříznivých vlivů. Určení zmírňujících opatření, podobně jako samotné posouzení dopadů, musí vycházet z důkladného porozumění příslušným biologickým druhům a přírodním stanovištím.

Zmírňující opatření mohou zahrnovat změny velikosti, umístění, návrhu a konfigurace jednotlivých aspektů plánu nebo projektu energetické infrastruktury (např. izolace vodičů, aby se zabránilo zásahu elektrickým proudem). Nebo mohou mít podobu časových úprav během fází výstavby a provozu (např. rozhodnutí neprovádět stavební práce v období rozmnožování).

Po určení a podrobném rozpracování vhodných zmírňujících opatření může být plán nebo projekt schválen podle článku 6 směrnice o ochraně přírodních stanovišť za předpokladu, že se tato zmírňující opatření provedou v souladu s pokyny příslušného orgánu.

Obrázek 4

Hierarchický přístup k přijímání zmírňujících opatření. Zmírňující opatření by se měla vždy soustředit na horní patra hierarchie zmírňování (tzn. předcházet dopadům u zdroje)

Přístup ke zmírňování dopadů Preference Předcházet dopadům u zdroje Nejvyšší Snižovat dopady u zdroje Tlumit dopady na místě Tlumit dopady u dotčených biologických druhů nebo přírodních stanovišť Nejnižší

Pokud i po zavedení zmírňujících opatření stále existuje významný zbytkový účinek na danou lokalitu, je nutno spíše zvážit alternativní řešení (např. odlišné umístění projektu, různá měřítka nebo koncepce výstavby či rozvoje, případně alternativní postupy). Pokud žádná neexistují, může být plán nebo projekt ve výjimečných případech i přesto schválen, a to za předpokladu, že jsou dodrženy podmínky čl. 6 odst. 4 a přijata vhodná kompenzační opatření, která vyváží zbývající nepříznivé vlivy (podrobnosti viz kapitola 7), aby síť Natura 2000 nebyla ohrožena.

U každého navrženého zmírňujícího opatření je důležité:

— vysvětlit, jak opatření zabrání zjištěným nepříznivým dopadům na lokalitu nebo jak je sníží na nevýznamnou úroveň,

— poskytnout důkazy o tom, jak budou opatření zajištěna a prováděna a kým,

— poskytnout informace o míře důvěry v jejich pravděpodobný úspěch,

— poskytnout časový rozvrh realizace projektu nebo plánu,

— poskytnout důkazy o tom, jak se budou tato opatření sledovat a jak se budou zavádět další opatření, pokud se ukáže, že zmírnění dopadů není dostatečné.

Projekt EcoMOL (Ecological Management of Overhead Lines = Ekologická správa nadzemních vedení) (25) V rámci německého projektu „Jihozápadní propojovací vedení / Durynské energetické propojení“ byla provedena studie (Erfurt University of Applied Sciences et al., 2010), která představuje interdisciplinární koncepci ekologické správy koridorů nadzemních elektrických vedení (EcoMOL). Ta by se dala přizpůsobit a aplikovat na různé evropské regiony. Studie uznává, že provozovatelé mají určité technické požadavky, jako jsou bezpečnostní odstupy a stavební práce v koridoru, aby byla zajištěna spolehlivost přenosu vysokonapěťového nadzemního elektrického vedení. Poskytuje metody ke zmírnění dopadů, jako je ztráta nebo poškození přírodního stanoviště během výstavby, a k realizaci kompenzačních opatření. Klasifikuje typy biotopů v koridoru podle tříd výšky porostu, odvozených z přirozených růstových charakteristik jednotlivých druhů rostlin a případně upravených podle typu správy dané plochy. Proto při navrhování tras vedení studie rozčleňuje koridor na oblasti, které nebudou v budoucnu zalesněné, na zalesněné oblasti a na oblasti, kde nebude nutné kácení stromů. Kombinace potřeby kácení a současných a potenciálních zón s různou výškou porostu definuje rozsah možných opatření k vypěstování nové vegetace nebo k její obnově. Podrobné plánování by se mělo provádět pro každou ze tří složek okrajového pásu lesa (vnější okraj, ochranný lesní pás a větrolam o nízké hustotě) zvlášť, a to podle výšky porostu. Obrázek 5 Ideálně odstupňované složení okrajového pásu lesa podél koridoru nadzemních elektrických vedení (FVA, 1996 upraveno) se schematickým stožárem

5.2 Možná opatření ke zmírnění nepříznivých vlivů plánů nebo projektů elektrických infrastruktur na druhy volně žijících ptáků

Zbývající část této kapitoly se zabývá řadou možných opatření ke zmírnění dopadů, která lze používat pro plány a projekty elektrické infrastruktury, zejména v souvislosti s druhy volně žijících ptáků. Zmírňující opatření je možno zavádět na úrovni plánu nebo v různých fázích projektového cyklu.

5.2.1 Zavedení proaktivních opatření na úrovni plánování

Již na začátku rozhodovacího procesu, zejména v počáteční fázi plánování, lze zavést řadu opatření, aby se zabránilo nebo předešlo riziku možných dopadů na lokality sítě Natura 2000 a na druhy volně žijících ptáků nebo aby se toto riziko snížilo. Může se jednat například o tato opatření:

Právní předpisy

Vytvořit a schválit zvláštní vnitrostátní právní nástroje nebo změnit stávající s cílem zajistit, aby:

— ptáci byli chráněni před nepříznivými vlivy elektrických vedení (např. prostřednictvím povinnosti používat v citlivých oblastech podzemní kabely),

— nová a plně rekonstruovaná elektrická vedení byla pro ptáky konstrukčně bezpečná a aby nepotřebovala další úpravy nebo dodatečné vybavení,

— dodatečné úpravy stávajících elektrických vedení a zejména „zabijáckých“ elektrických stožárů a sloupů proběhly v dohledné době.

Plánování

— Prostřednictvím odpovídajících posouzení (Appropriate Assessment, AA) vnitrostátních plánů rozvoje infrastruktury elektrických vedení nebo prostřednictvím strategického posouzení vlivů na životní prostředí (SEA) zajistit, aby byly při rozhodování hned od počátku plně zohledněny úvahy a priority týkající se sítě Natura 2000 a ochrany volně žijících ptáků, a

— pokud možno upravit plány tak, aby se jejich realizace vyhnula citlivým lokalitám sítě Natura 2000 a dalším lokalitám důležitým pro druhy ptáků uvedené v kapitole 4.

— Určit zvláště citlivé druhy ptáků podle toho, jak moc jsou ohroženi elektrickými vedeními, podle jejich stavu z hlediska ochrany, podle velikosti populace a jejího rozšíření v rámci dané země.

— Určit nejdůležitější oblasti a lokality na základě rozšíření, hustoty populace a hojnosti prioritních druhů ptáků a na základě stávající i plánované infrastruktury a vypracovat vnitrostátní mapu citlivosti pro určení hlavních konfliktních bodů a dalších prioritních (vysoce rizikových) lokalit, kde je nezbytné přijmout preventivní a zmírňující opatření.

— Klasifikovat elektrická vedení podle toho, v jaké míře je u nich nezbytné zavést zmírňující opatření, a to na základě údajů o úmrtnosti ptáků a o jejich rozšíření.

— Při plánování infrastruktury a určování tras se pokud možno vyhýbat prioritním oblastem a lokalitám (jako jsou oblasti pro rozmnožování a zimoviště, zúžené migrační koridory, hnízdní kolonie, shromaždiště, pobřeží či mokřady).

— Vypracovat pokyny pro technická řešení ke zmírnění nebezpečí nárazů ptáků do elektrického vedení nebo jejich zásahu elektrickým proudem (např. Haas et al. 2005, Haas & Nikow, 2006, Prinsen et al., 2011).

— Předběžně vyhodnocovat možnou účinnost plánovaných preventivních a reaktivních strategií, aby se zajistilo, že zásahy v oblasti řízení budou založeny na důkazech.

— Vypracovat plán provádění zmírňujících opatření.

— Vytvořit vnitrostátní databázi a systém GIs pro správu údajů o interakcích ptáků s elektrickými vedeními a pro vhodné územní plánování včetně optimálního směrování vedení na základě ekologických, technických a ekonomických kritérií.

Monitorování, průzkum, hodnocení a hlášení pokroku v provádění

— Posuzovat pokroky v porovnání se stanovenými cíli, milníky a časovým rámcem strategických plánů.

— Vyhodnocovat získané zkušenosti za účelem zlepšování dalšího provozu.

— Vypracovávat zprávy o provádění pro klíčové zúčastněné strany.

— Podporovat mezinárodní výměnu zkušeností.

— Spolupracovat při úsilí o ochranu ohrožených druhů ptáků migrujících na dlouhé vzdálenosti před nepříznivými vlivy elektrických vedení.

— Iniciovat a podporovat důležité výzkumné projekty týkající se preventivních a zmírňujících opatření a vývoje a výroby produktů přispívajících k bezpečnosti ptáků.

— Vypracovat soubor monitorovacích protokolů standardizovaných pro různé podmínky.

Navrhovaná všeobecná koncepce stanovení pořadí důležitosti jednotlivých oblastí a lokalit Existuje řada kroků, jež mohou vnitrostátní orgány přijmout za účelem stanovení důležitosti oblastí, ve kterých je nutno přednostně dbát na bezpečnostní opatření týkající se elektrických vedení. Obecným principem tohoto přístupu je, že oblasti, kde se vyskytuje větší počet prioritních biologických druhů a rovněž významná část populace těchto druhů nebo které jsou pro jejich výskyt příhodné, by měly být přednostně vybírány jako celostátní prioritní oblasti pro zavádění preventivních a zmírňujících opatření. Úroveň důležitosti vyhlášených i nevyhlášených oblastí a lokalit se musí stanovovat podle jejich významu (přechodné nebo trvalé hustoty a hojnosti populací) pro prioritní druhy, na základě kterého se dělí na oblasti s vysokou, střední a nízkou prioritou.

Úroveň důležitosti oblasti Typ lokality OBLASTI S VYSOKOU PRIORITOU Význam: Mezinárodní (Například: — Zvláště chráněné oblasti (ZCHO, které představují důležité oblasti odpočinku pro mezinárodně významný počet zranitelných druhů ptáků) — lokality patřící do těchto kategorií významných ptačích území (Important Bird Areas, IBA) – Celosvětově: A1, A4i až A4iv; v Evropě: B1i až B1iv, B2; v EU: C1, C2, C3, C4, C5, C6;) Hlavní konfliktní body pro několik prioritních druhů s vysokou hustotou populace, např. — Klíčové oblasti rozmnožování tzv. zdrojových populací několika prioritních druhů — Shromaždiště — Klíčové lokality pro zastávky při migraci — Klíčové oblasti pro hřadování — Klíčová zimoviště — Zúžené migrační koridory — Klíčové migrační trasy — Klíčové trasy pro přelétávání mezi lokalitami pro hřadování a oblastmi shánění potravy OBLASTI SE STŘEDNÍ PRIORITOU Význam: Vnitrostátní — Vnitrostátně důležité oblasti pro jeden nebo několik prioritních druhů — Hlavní oblasti rozmnožování a místa výskytu zdrojových populací několika prioritních druhů — Nejdůležitější přechodná hnízdiště — Vnitrostátně významná shromaždiště OBLASTI S NÍZKOU PRIORITOU Význam: Regionální nebo místní — Regionálně nebo místně významné oblasti pro prioritní a neprioritní druhy

Pokyny pro předcházení nebo zmírňování dopadů elektrických sítí podle Dohody o ochraně africko-euroasijských stěhovavých vodních ptáků Pokyny pro předcházení nebo zmírňování dopadů elektrických rozvodných sítí na stěhovavé ptáky v africko-eu