POSTOJ RADY (EU) č. 8/2010 V PRVNÍM ČTENÍ

k přijetí směrnice Evropského parlamentu a Rady o uplatňování zásady rovného zacházení pro muže a ženy samostatně výdělečně činné a o zrušení směrnice 86/613/EHS

Přijato Radou dne 8. března 2010

2010/C 123 E/02

EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,

s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 157 odst. 3 této smlouvy,

s ohledem na návrh Evropské komise,

s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),

v souladu s řádným legislativním postupem (2),

vzhledem k těmto důvodům:

Směrnice Rady 86/613/EHS ze dne 11. prosince 1986 o uplatňování zásady rovného zacházení pro muže a ženy samostatně výdělečně činné, včetně oblasti zemědělství, a o ochraně v mateřství (3) zajišťuje v členských státech uplatňování zásady rovného zacházení pro muže a ženy samostatně výdělečně činné nebo přispívající k výkonu takové činnosti. Pokud jde o osoby samostatně výdělečně činné a manžele nebo manželky osob samostatně výdělečně činných, nebyla směrnice 86/613/EHS příliš účinná a její oblast působnosti by měla být znovu posouzena, protože k diskriminaci na základě pohlaví a k obtěžování dochází také mimo práci za mzdu. V zájmu srozumitelnosti by měla být směrnice 86/613/EHS nahrazena touto směrnicí.

Tato směrnice by se měla vztahovat na osoby samostatně výdělečně činné a na jejich manžele či manželky, nebo – v míře odpovídající rozsahu jejich uznání vnitrostátním právem – na jejich životní partnery či partnerky, jestliže se za podmínek stanovených vnitrostátními právními předpisy obvykle podílejí na podnikání. Práce manželů, manželek a – v míře odpovídající rozsahu jejich uznání vnitrostátním právem – životních partnerů a partnerek osob samostatně výdělečně činných by měla být uznávána, aby se zlepšilo jejich postavení.

Aby se zamezilo diskriminaci na základě pohlaví, měla by se tato směrnice vztahovat na přímou i nepřímou diskriminaci. Obtěžování a sexuální obtěžování by mělo být považováno za diskriminaci, a tudíž zakázáno.

Zásada rovného zacházení by se měla vztahovat na vztahy mezi osobou samostatně výdělečně činnou a třetími osobami spadajícími do oblasti působnosti této směrnice, nikoli však na vztahy mezi osobou samostatně výdělečně činnou a jejím manželem či manželkou nebo životním partnerem či partnerkou.

Manželé, manželky a – v míře odpovídající rozsahu jejich uznání vnitrostátním právem – životní partneři a partnerky osob samostatně výdělečně činných, které mají přístup k systému sociální ochrany, by měli mít rovněž nárok na určitou úroveň sociální ochrany, jestliže se podílejí na rodinném podnikání. Členské státy by měly být povinny přijmout nezbytná opatření k vybudování této sociální ochrany v souladu s vnitrostátním právem. Členské státy by zejména měly rozhodovat, zda by tato sociální ochrana měla být poskytována povinně či na dobrovolném základě. Členské státy mohou stanovit, že tato sociální ochrana může být úměrná míře účasti na rodinném podnikání nebo na přispění k němu. Aniž je dotčena tato směrnice, mohou si členské státy ponechat vnitrostátní předpisy omezující přístup některých skupin osob samostatně výdělečně činných nebo profesí ke zvláštním systémům sociální ochrany nebo k určité úrovni ochrany, včetně zvláštních podmínek podpory, je-li jim zajištěn přístup ke všeobecnému systému.

Aby byla zohledněna zvláštní povaha samostatné výdělečné činnosti, měly by mít, pokud je to možné, samostatně výdělečně činné ženy a manželky nebo – v míře odpovídající rozsahu jejich uznání vnitrostátním právem – životní partnerky osob samostatně výdělečně činných přístup k jakýmkoli stávajícím službám poskytujícím dočasnou náhradu, aby mohly svou pracovní činnost z důvodu těhotenství nebo mateřství přerušit, nebo k jakýmkoli stávajícím vnitrostátním sociálním službám. Přístup k těmto službám může být alternativou k peněžitým dávkám v mateřství nebo v souběhu s nimi.

Osoby, které byly vystaveny diskriminaci na základě pohlaví, by měly disponovat přiměřenými prostředky právní ochrany. Aniž je dotčena vnitrostátní procesněprávní úprava zastupování a obhajoby před soudy, měla by být sdružení, organizace a jiné právnické osoby, pokud tak členské státy stanoví, za účelem zajištění účinnější ochrany oprávněny účastnit se řízení buď jménem oběti, nebo na její podporu.

PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:

Článek 1

Předmět

1. Tato směrnice stanoví rámec, na jehož základě má být v členských státech zavedena zásada rovného zacházení pro muže a ženy, kteří vykonávají samostatnou výdělečnou činnost nebo kteří přispívají k výkonu této činnosti, v záležitostech, na které se nevztahují směrnice 2006/54/ES a 79/7/EHS.

2. Na provádění zásady rovného zacházení s muži a ženami v přístupu ke zboží a službám a jejich poskytování se i nadále vztahuje směrnice 2004/113/ES.

Článek 2

Oblast působnosti

Tato směrnice se vztahuje na:

Článek 3

Definice

1. Pro účely této směrnice se rozumí:

Článek 4

Zásada rovného zacházení

1. Zásadou rovného zacházení se rozumí, že ve veřejném nebo soukromém sektoru nedochází ani přímo, ani nepřímo k žádné diskriminaci na základě pohlaví, například pokud jde o založení, vybavení nebo rozšíření podniku nebo zahájení nebo rozšíření jakékoli jiné formy samostatné výdělečné činnosti.

2. V oblastech uvedených v odstavci 1 se obtěžování a sexuální obtěžování považuje za diskriminaci na základě pohlaví, a je tudíž zakázáno. Odmítnutí takového chování dotyčnou osobou nebo podvolení se mu není možno použít jako základ pro rozhodnutí dotýkající se dané osoby.

3. V oblastech uvedených v odstavci 1 se navádění k diskriminaci osob na základě pohlaví považuje za diskriminaci.

Článek 5

Pozitivní opatření

Členské státy mohou zachovat nebo přijmout opatření ve smyslu čl. 157 odst. 4 Smlouvy o fungování Evropské unie za účelem zajištění plné a skutečné rovnosti mezi muži a ženami v pracovním životě, například s cílem podporovat podnikatelskou činnost žen.

Článek 6

Založení obchodní společnosti

Aniž jsou dotčeny zvláštní podmínky pro přístup k některým činnostem, které se vztahují stejným způsobem na obě pohlaví, přijmou členské státy nezbytná opatření pro zajištění toho, aby podmínky pro založení obchodní společnosti mezi manželi nebo – v míře odpovídající rozsahu jejich uznání vnitrostátním právem – životními partnery nebyly přísnější než podmínky pro založení obchodní společnosti mezi jinými osobami.

Článek 7

Sociální ochrana

1. Pokud v některém členském státě existuje systém sociální ochrany osob samostatně výdělečně činných, přijme tento členský stát nezbytná opatření k zajištění toho, aby manželé či manželky a životní partneři či partnerky uvedení v čl. 2 písm. b) měli nárok na sociální ochranu v souladu s vnitrostátním právem.

2. Členské státy mohou rozhodnout, zda se sociální ochrana uvedená v odstavci 1 poskytuje na povinném či dobrovolném základě. V souladu s tím mohou stanovit, že se tato sociální ochrana poskytne pouze na žádost manželů či manželek nebo životních partnerů či partnerek uvedených v čl. 2 písm. b).

Článek 8

Pomoc v mateřství

1. Členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění toho, aby samostatně výdělečně činné ženy a manželky a životní partnerky uvedené v článku 2 mohly mít v souladu s vnitrostátním právem nárok na odpovídající peněžité dávky v mateřství, které by jim umožnily přerušit z důvodu těhotenství nebo mateřství pracovní činnost na dobu alespoň čtrnácti týdnů.

2. Členské státy mohou rozhodnout, zda se peněžité dávky v mateřství uvedené v odstavci 1 poskytují na povinném či dobrovolném základě. V souladu s tím mohou stanovit, že se tyto dávky poskytnou pouze na žádost žen samostatně výdělečně činných a manželek a životních partnerek uvedených v článku 2.

3. Dávky uvedené v odstavci 1 se považují za přiměřené, pokud zaručují příjem odpovídající alespoň:

4. Členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění toho, aby samostatně výdělečně činné ženy a manželky a životní partnerky uvedené v článku 2 měly pokud možno přístup ke stávajícím službám poskytujícím dočasnou náhradu nebo k jakýmkoli stávajícím vnitrostátním sociálním službám. Členské státy mohou stanovit, že přístup k těmto službám je alternativou nebo součástí dávek uvedených v odstavci 1 tohoto článku.

Článek 9

Ochrana práv

1. Členské státy zajistí, aby soudní nebo správní řízení, včetně dohodovacích řízení, považují-li to členské státy za vhodné, určená k vymáhání plnění povinností podle této směrnice byla dostupná každému, kdo se domnívá, že utrpěl újmu nebo škodu v důsledku nedodržování zásady rovného zacházení, a to i pokud vztah, v němž mělo dojít k diskriminaci, již skončil.

2. Členské státy zajistí, aby se sdružení, organizace a jiné právnické osoby, které mají v souladu s kritérii stanovenými jejich vnitrostátním právem oprávněný zájem na zajištění dodržování této směrnice, mohly se souhlasem žalobce buď jeho jménem, nebo na jeho podporu účastnit jakéhokoli soudního nebo správního řízení určeného k vymáhání plnění povinností podle této směrnice.

3. Odstavci 1 a 2 nejsou dotčeny vnitrostátní předpisy týkající se lhůt pro podávání žalob v případě zásady rovného zacházení.

Článek 10

Náprava nebo náhrada

Členské státy zavedou do svých právních řádů nezbytná opatření pro zajištění skutečné a účinné nápravy újmy nebo náhrady škody, podle toho, jak členské státy určí, kterou utrpěla osoba v důsledku diskriminace na základě pohlaví, přičemž tato náprava nebo náhrada musí být odrazující a přiměřená utrpěné újmě nebo škodě. Taková náprava nebo náhrada nesmí být omezena předem stanovenou horní hranicí.

Článek 11

Orgány pro rovné zacházení

1. Členské státy určí jeden nebo více orgánů pověřených podporou, analýzou, sledováním a prosazováním rovného zacházení se všemi osobami bez diskriminace na základě pohlaví a přijmou nezbytná opatření. Tyto orgány mohou být součástí orgánů odpovědných na vnitrostátní úrovni za ochranu lidských práv nebo ochranu práv osob anebo za provádění zásady rovného zacházení.

2. Členské státy zajistí, aby úkoly orgánů uvedených v odstavci 1 zahrnovaly:

Článek 12

Začleňování hlediska rovnosti žen a mužů

Členské státy berou při vypracovávání a provádění právních a správních předpisů, politik a činností v oblastech uvedených v této směrnici aktivně v úvahu cíl rovnosti mužů a žen.

Článek 13

Šíření informací

Členské státy zajistí, aby o předpisech přijatých podle této směrnice i o případných již platných souvisejících předpisech byly dotčené osoby informovány všemi vhodnými prostředky a na celém území.

Článek 14

Úroveň ochrany

Členské státy mohou přijmout nebo zachovat předpisy, které jsou pro ochranu zásady rovného zacházení pro muže a ženy příznivější než ustanovení této směrnice.

Provádění této směrnice nesmí být za žádných okolností důvodem ke snížení úrovně ochrany před diskriminací již poskytované členskými státy v oblastech, na něž se vztahuje tato směrnice.

Článek 15

Zprávy

1. Členské státy sdělí Komisi veškeré dostupné informace týkající se uplatňování této směrnice do … (7).

Komise vypracuje souhrnnou zprávu, kterou předloží Evropskému parlamentu a Radě do … (8). Bude-li to vhodné, připojí ke zprávě návrhy na změnu této směrnice.

2. Zpráva Komise přihlédne k názorům dotčených subjektů.

Článek 16

Provádění

1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do … (9). Jejich znění neprodleně sdělí Komisi.

Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.

2. Pokud je to odůvodněno zvláštními obtížemi, mohou členské státy pro dosažení souladu s článkem 7, a pokud jde o manželky nebo životní partnerky uvedené v čl. 2 písm. b), s článkem 8 v případě potřeby využít dodatečnou dvouletou lhůtu do … (10).

3. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.

Článek 17

Zrušení

Směrnice 86/613/EHS se zrušuje s účinkem ode dne … (11).

Odkazy na zrušenou směrnici se považují za odkazy na tuto směrnici.

Článek 18

Vstup v platnost

Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.

Článek 19

Určení

Tato směrnice je určena členským státům.

(1) Úř. věst. C 228, 22.9.2009, s. 107.

(2) Postoj Evropského parlamentu ze dne … (dosud nezveřejněný v Úředním věstníku) a rozhodnutí Rady ze dne …

(3) Úř. věst. L 359, 19.12.1986, s. 56.

(4) Úř. věst. L 6, 10.1.1979, s. 24.

(5) Úř. věst. L 204, 26.7.2006, s. 23.

(6) Úř. věst. L 373, 21.12.2004, s. 37.

(7) 6 let po dni vstupu této směrnice v platnost.

(8) 7 let po dni vstupu této směrnice v platnost.

(9) 2 roky po dni vstupu této směrnice v platnost.

(10) 4 roky po dni vstupu této směrnice v platnost.

(11) 2 roky po dni vstupu této směrnice v platnost.

ODŮVODNĚNÍ RADY

I. ÚVOD

Dne 6. října 2008 Komise předložila návrh směrnice Evropského parlamentu a Rady o uplatňování zásady rovného zacházení pro muže a ženy samostatně výdělečně činné a o zrušení směrnice 86/613/EHS (1).

Uvedený návrh je součástí souboru iniciativ v oblasti slaďování pracovního, rodinného a soukromého života, přičemž ostatními dokumenty jsou návrh na revizi směrnice o bezpečnosti a ochraně zdraví při práci těhotných zaměstnankyň a zaměstnankyň krátce po porodu nebo kojících zaměstnankyň, zpráva o provádění barcelonských cílů týkajících se péče o děti a sdělení o rovnováze mezi pracovním a soukromým životem.

Evropský parlament vydal v souladu s řádným postupem postoj v prvním čtení dne 6. května 2009 (2).

Hospodářský a sociální výbor vydal stanovisko dne 24. března 2009 (3).

Komise v návaznosti na stanovisko Parlamentu vydané v prvním čtení nepředložila žádný formální pozměněný návrh.

Rada dne 30. listopadu 2009 dosáhla kvalifikovanou většinou politické dohody o společném postoji v prvním čtení.

V souladu s čl. 294 odst. 5 (SFEU) Rada dne 8. března 2010 přijala svůj postoj kvalifikovanou většinou v prvním čtení.

II. CÍLE

Cílem návrhu je změnit právní rámec Společenství týkající se uplatňování zásady rovného zacházení pro muže a ženy na samostatně výdělečně činné osoby a jejich manžele nebo manželky.

Cílem návrhu je zlepšení sociální ochrany osob samostatně výdělečně činných a odstranění překážek bránících ženám v podnikání. Rovněž se v něm usiluje o zlepšení sociální ochrany „vypomáhajících manželů a manželek“, kteří často pravidelně pracují se samostatně výdělečnými osobami, aniž by požívali odpovídajících práv.

Hlavní prvky uvedeného návrhu jsou tyto:

— změnilo se vymezení pojmu „vypomáhající manželé a manželky“ tak, aby zahrnovalo i životní partnery (tj. nesezdané páry) v míře odpovídající rozsahu jejich uznání vnitrostátními právními předpisy;

— podle ustanovení uvedených v článku 7 by měly mít samostatně výdělečně činné ženy a vypomáhající manželky na požádání nárok na stejně dlouhou mateřskou dovolenou jako zaměstnané ženy (srov. směrnice 92/85/EHS);

— podle ustanovení uvedených v článku 6 by mohli vypomáhající manželé či manželky mít na požádání alespoň rovnocennou úroveň sociální ochrany, jako mají osoby samostatně výdělečně činné.

Přijetím směrnice se zruší směrnice 86/613/EHS (4) a bude se vztahovat na ta hlediska, která nejsou upravena směrnicemi 2006/54/ES, 2004/113/ES a 79/7/EHS, aby mohla být účinněji uplatňována zásada rovného zacházení pro muže a ženy, kteří jsou samostatně výdělečně činní nebo kteří přispívají k provádění této činnosti.

III. ANALÝZA POSTOJE RADY PŘIJATÉHO V PRVNÍM ČTENÍ

1. Obecné poznámky:

a) Postoj Komise ke změnám přijatým Evropským parlamentem

Evropský parlament přijal 30 změn (změny č. 1-16, 18-19, 21-28, 36, 39, 40, 46) návrhu Komise. Komise v průběhu rozpravy na plenárním zasedání uvedla, že 15 z těchto změn je pro ni úplně, částečně nebo po přepracování znění přijatelných (změny č. 1, 2, 3, 4, 7, 9, 12, 13, 15, 18, 21, 22, 23, 27, 28). Ostatní změny (změny č. 5, 6, 8, 10, 11, 14, 16, 19, 24, 25, 26, 36, 39, 40, 46) však pro Komisi přijatelné nejsou.

2. Postoj Rady přijatý v prvním čtení

Rada by mohla souhlasit s 10 změnami přijatými Evropským parlamentem, a to úplně, částečně nebo po přepracování znění; konkrétně se jedná o tyto změny:

— změna č. 4 (10. bod odůvodnění: odkaz na pozitivní akce): Rada však byla toho názoru, že slovní spojení „pozitivní akce (affirmative action)“ by mělo být nahrazeno spojením „pozitivní kroky (positive action)“ v souladu s čl. 3 směrnice 2006/54/ES (14. bod odůvodnění postoje Rady přijatého v prvním čtení);

— změna č. 9 (18. bod odůvodnění: objasnění znění o osobách samostatně výdělečně činných a vypomáhajících manželů a manželek): Rada do 21. bodu odůvodnění svého postoje přijatého v prvním čtení rovněž doplnila odkaz na životní partnery osob samostatně výdělečně činných (v míře odpovídající rozsahu jejich uznání vnitrostátními právními předpisy);

— změna č. 12 (článek 4: doplnění odkazu ohledně potřeby podporovat podnikatelskou činnost žen): Rada souhlasila s Parlamentem, že by bylo vhodné doplnit odkaz týkající se zakládání podniků ženami a zohlednit v něm značný rozdíl mezi pohlavími v oblasti podnikání (článek 5 postoje Rady přijatého v prvním čtení);

— změny č. 13 a 39 (článek 5: doplnění slova „mezi“ před slova „životními partnery“): Rada souhlasila s Parlamentem, že díky tomuto doplnění by ze znění jasněji vyplývalo, že podmínky pro zakládání podniků by měly být stejné bez ohledu na osobní stav (článek 6 postoje Rady přijatého v prvním čtení);

— změna č. 18 (nový článek 7a o uznávání práce vypomáhajících manželů a manželek): Rada začlenila podstatu této změny do 8. bodu odůvodnění svého postoje přijatého v prvním čtení;

— změna č. 22 (čl. 10 odst. 2 nové písm. c a)): Rada byla toho názoru, že slovo „partnerskými (equivalent)“ by mělo být nahrazeno slovem „odpovídajícími (corresponding)“ (čl. 11 odst. 2 písm. d) postoje Rady přijatého v prvním čtení);

— změna č. 23 (vložení nového ustanovení (nový článek 10a) o začleňování hlediska rovnosti žen a mužů): Rada se domnívala, že toto nové ustanovení by představovalo jednoznačné zlepšení oproti stávající směrnici (článek 12 postoje Rady přijatého v prvním čtení);

— změna č. 27 (čl. 14 odst. 2)): Rada by mohla souhlasit s první částí změny, která zavádí prvek podmíněnosti („pokud to specifické obtíže odůvodňují …“), ale zkrácení dodatečné lhůty na jeden rok považovala za nepřijatelné. Rovněž nesouhlasila s rozšířením dodatečné lhůty na všechna ustanovení směrnice (čl. 16 odst. 2 postoje Rady přijatého v prvním čtení);

— změna č. 28 (nový článek 14a: minimální požadavky. Rada začlenila podstatu této změny do 22. bodu odůvodnění svého postoje přijatého v prvním čtení).

Rada však nepovažovala za vhodné přijmout tyto změny:

— změna č. 1 (4. bod odůvodnění: odkaz na potřebu zlepšit situaci vypomáhajících manželů nebo manželek v řemeslné výrobě, obchodě, malých či středních podnicích a svobodných povoláních): Rada nepovažovala za nutné výslovně odkazovat na tato odvětví (4. bod odůvodnění postoje Rady přijatého v prvním čtení);

— změna č. 2 (nový bod odůvodnění 4a): Rada nepovažovala zavedení povinné registrace vypomáhajících manželů a manželek za vhodné. V 16. bodě odůvodnění postoje Rady v prvním čtení se dále uvádí, že vypomáhající manželé a manželky nebo životní partneři a partnerky osob samostatně výdělečně činných, které mají přístup k systému sociální ochrany, by měli mít rovněž nárok na sociální ochranu. Členské státy by měly být povinny přijmout nezbytná opatření k vybudování této sociální ochrany v souladu s vnitrostátními právními předpisy. Členské státy by zejména měly rozhodnout, zda by tato sociální ochrana měla být poskytována povinně či na dobrovolném základě);

— změna č. 3 (nový bod odůvodnění 7b): Rada nepovažovala za vhodné zavádět povinnost zajistit jasně stanovené profesní postavení pro vypomáhající manžele nebo manželky a stanovit jejich práva;

— změna č. 5 (11. bod odůvodnění): Rada nepovažovala za vhodné měnit nynější znění stávající směrnice 86/613/EHS (13. bod odůvodnění postoje Rady v prvním čtení);

— změna č. 6 (12. bod odůvodnění): Rada tuto změnu považovala za zbytečnou, protože skutečnost, že členské státy musí vykonávat své vnitrostátní pravomoci v souladu s právem Společenství, jak je vykládáno Soudním dvorem, vyplývá z ustálené judikatury;

— změna č. 7 (13. bod odůvodnění): Rada nepovažovala za vhodné stanovit, že úroveň ochrany vypomáhajícího manžela nebo manželky by měla být úměrná míře jejich účasti na činnostech samostatně výdělečně činné osoby v rodinném podniku. Rada se domnívala, že členské státy by měly mít pravomoc uspořádat tento systém sociální ochrany v souladu s vnitrostátními právními předpisy a zejména by měly mít pravomoci rozhodnout, zda tato sociální ochrana může být úměrná míře účasti na činnostech samostatně výdělečně činné osoby nebo přínosu k této činnosti (16. bod odůvodnění postoje Rady přijatého v prvním čtení);

— změna č. 8 (16. bod odůvodnění): Rada nemohla s touto změnou souhlasit, protože se domnívala, že odkaz na kvalitu a dlouhodobou udržitelnost systémů sociální ochrany by měl zůstat zachován (19. bod odůvodnění postoje Rady přijatého v prvním čtení);

— změna č. 10 (čl. 2 odst. 1 písm. a)): Rada považovala za vhodné tuto definici vypustit a přesunout ji do nového článku (článek 2 postoje Rady přijatého v prvním čtení) o oblasti působnosti směrnice. Rada kromě toho nepovažovala za vhodné odkazovat na odvětví, jako jsou zemědělství, svobodná povolání, řemeslná výroba a malé a střední podniky, protože se domnívá, že neexistuje žádný dobrý důvod pro změnu znění definice uvedené ve stávající směrnici;

— Změna č. 11 (čl. 3 odst. 1)): Rada nepovažovala za nutné doplnit mezi situace, ve kterých by měla být uplatňována zásada rovného zacházení, řízení podniku, protože podle ní neexistuje žádný dobrý důvod ke změně stávajícího ustanovení směrnice 86/613/EHS (čl. 4 odst. 1 postoje Rady přijatého v prvním čtení);

— změny č. 14 a 40 (článek 6): Rada souhlasila s doplněním odkazu na životní partnery nebo partnerky, avšak podmínky týkající se sociální ochrany stanovené ve změně akceptovat nemohla, protože se domnívá, že pravomoc rozhodnout, zda by tato sociální ochrana měla být zavedena jako povinná nebo dobrovolná, by měla být ponechána členským státům (jak je dále vysvětleno v 16. bodě odůvodnění postoje Rady přijatého v prvním čtení);

— změna č. 15 (čl. 7 odst. 1 o délce trvání mateřské dovolené): Rada se domnívala, že směrnice by neměla stanovit dobu trvání mateřské dovolené „na míru“ v závislosti na individuální volbě jednotlivce, protože by to bylo v rozporu se stávajícími a budoucími vnitrostátními předpisy, ale měla by stanovit odpovídající dávky v mateřství, které by umožnily přerušit pracovní činnost z důvodu mateřství (čl. 8 odst. 1 postoje Rady přijatého v prvním čtení);

— změna č. 16 (čl. 7 odst. 3)): Rada se domnívala, že jakékoliv takové ustanovení by bylo nejasné a vedlo by k právní nejistotě, protože možné důvody diskriminace musí být známy (čl. 8 odst. 3 postoje Rady v prvním čtení);

— změna č. 19 (čl. 8 odst. 1)): doplnění slova „účinná“. Rada se domnívala, že znění by mělo být uvedeno do souladu se stávajícími ustanoveními ve směrnicích 2006/54/ES a 2004/113/ES (čl. 9 odst. 1 postoje Rady přijatého v prvním čtení).

— změna č. 21 (čl. 10 odst. 2)): odkaz na subjekt uvedený v odstavci 1): Rada byla toho názoru, že by měla být použita formulace uvedená v návrhu Komise („subjekty“) v zájmu ujasnění, že subjekty uvedené v čl. 10 odst. 2 by měly být tytéž jako příslušné subjekty podle směrnic 2004/113/ES a 2006/54/ES (čl. 11 odst. 2 postoje Rady přijatého v prvním čtení);

— změna č. 24 (článek 11: odkaz na internet jako na prostředek pro šíření informací). Podle Rady není změna znění návrhu Komise, které je totožné se stávajícími ustanoveními směrnic 2006/54/ES a 2004/113/ES, žádným přínosem (článek 13 postoje Rady přijatého v prvním čtení);

— změna č. 25 (čl. 13 odst. 1: lhůty pro sdělení informací o uplatňování směrnice a pro zprávu Komise týkající se směrnice): Rada nesouhlasila se zkrácením lhůt, jak je uvedeno v návrhu Komise (článek 15 postoje Rady přijatého v prvním čtení);

— změna č. 26 (článek 13 (nový)): přezkum směrnice): Rada nepovažovala ustanovení o přezkumu za nutné;

— změna č. 36 (článek 2a (nový)): zákaz diskriminace na základě manželského nebo rodinného stavu): Rada nepovažovala za vhodné tuto změnu zohlednit, a to ze stejných důvodů, jako uvedla v souvislosti se změnou č. 6;

— změna č. 46 (čl. 7 odst. 4)): ustanovení týkající se vnitrostátních sociálních služeb poskytovaných vedle peněžité dávky v mateřství): Rada s touto změnou nesouhlasila, protože se domnívala, že členské státy by měly být schopny zajistit, aby přístup k těmto službám byl alternativou nebo součástí dávek v mateřství (čl. 8 odst. 4 postoje Rady přijatého v prvním čtení).

Komise přijala postoj Rady přijatý v prvním čtení.

3. Specifické poznámky

Sociální ochrana (článek 7 a 16. bod odůvodnění postoje Rady přijatého v prvním čtení)

Rada se s Parlamentem shodla ohledně zásady, že manželé, manželky a – v míře odpovídající rozsahu jejich uznání vnitrostátními právními předpisy – životní partneři a partnerky osob samostatně výdělečně činných, které mají přístup k systému sociální ochrany, by měli mít rovněž nárok na sociální ochranu, jestliže se podílejí na činnosti rodinného podniku.

Rada se domnívá, že členské státy by měly být povinny přijmout nezbytná opatření k vybudování této sociální ochrany v souladu s vnitrostátními právními předpisy. Členské státy by měly zejména rozhodnout, zda by tato sociální ochrana měla být zavedena na povinném nebo dobrovolném základě, a měla by být poskytována pouze na požádání vypomáhajících manželů nebo manželek a životních partnerů nebo partnerek.

Členské státy by měly mít možnost stanovit, že tato sociální ochrana může být úměrná míře účasti samostatně výdělečné osoby na činnostech rodinného podniku nebo míře přínosu.

Aniž jsou dotčena ustanovení této směrnice, členské státy by rovněž měly mít možnost zachovat vnitrostátní ustanovení omezující přístup některých skupin osob samostatně výdělečně činných nebo profesí ke konkrétním systémům sociální ochrany nebo k určité úrovni ochrany, včetně zvláštních podmínek financování, za předpokladu, že je zajištěn přístup ke všeobecnému systému.

Dávky v mateřství a služby dočasné náhrady (článek 8, 17. a 18. bod odůvodnění postoje Rady přijatého v prvním čtení)

Rada souhlasí s Parlamentem v tom, že vzhledem k hospodářské a fyzické zranitelnosti těhotných samostatně výdělečně činných žen a těhotných manželek a životních partnerek osob samostatně výdělečně činných je třeba jim přiznat mateřskou dovolenou v délce, která je dostatečná pro zajištění řádného průběhu běžného těhotenství a tělesného zotavení matky po běžném porodu.

Avšak vzhledem k jejich postavení samostatně výdělečně činných osob nepovažovala Rada za vhodné stanovit, že by samostatně výdělečné ženy a obdobně i vypomáhající manželky a životní partnerky samostatně výdělečně činných osob měly mít na požádání nárok na stejnou dobu mateřské dovolené, jaká je stanovena ve směrnici 92/85/EHS. Tato směrnice se vztahuje pouze na zaměstnankyně, na které se vztahují jiná ustanovení než na samostatně výdělečně činné ženy.

Rada se proto domnívala, že by bylo vhodnější stanovit, že samostatně výdělečně činné ženy a manželky nebo životní partnerky by měly mít v souladu s vnitrostátními právními předpisy nárok na odpovídající dávky v mateřství, které by jim umožnily přerušit z důvodu mateřství pracovní činnost na dobu alespoň 14 týdnů.

Členským státům by měla být ponechána pravomoc uspořádat systém těchto dávek včetně stanovení výše příspěvků a všech ujednání týkajících se dávek a plateb za předpokladu, že budou dodrženy minimální požadavky této směrnice. Zejména by měly mít možnost určit, ve kterém období před porodem anebo po něm je přiznán nárok na dávky v mateřství. Rovněž by měly určit, zda by se při stanovení příspěvků nebo dávek měla zohlednit hospodářská situace dotčené osoby nebo rodiny.

Rada se dále domnívala, že za účelem zohlednění zvláštního charakteru samostatné výdělečné činnosti by samostatně výdělečně činné ženy a manželky nebo – v míře odpovídající rozsahu jejich uznání vnitrostátními právními předpisy – životní partnerky osob samostatně výdělečně činných měly mít, pokud je to možné, přístup k jakýmkoli stávajícím službám poskytujícím dočasnou náhradu, aby mohly svoji pracovní činnost z důvodu těhotenství nebo mateřství přerušit, nebo k jakýmkoli stávajícím vnitrostátním sociálním službám. Přístup k těmto službám by mohl být alternativou k dávkám v mateřství nebo jejich součástí.

IV. ZÁVĚR

Rada se domnívá, že její postoj o uplatňování zásady rovného zacházení pro muže a ženy samostatně výdělečně činné přijatý v prvním čtení představuje vyvážené a realistické řešení otázek obsažených v návrhu Komise, zejména vzhledem k tomu, že je třeba zajistit, aby nebyla narušena organizace systémů sociálního zabezpečení jednotlivých členských států nebo jejich financování.

Rada je toho názoru, že ustanovení obsažená v tomto postoji by měla napomoci k odstranění překážek bránících ženám v přístupu k samostatné výdělečné činnosti, a usnadnit tak výkon této činnosti a současné plnění rodinných povinností.

Rada očekává konstruktivní jednání s Evropským parlamentem za účelem dosažení konečné dohody o této důležité směrnici.

(1) Směrnice Rady 86/613/EHS ze dne 11. prosince 1986 o uplatňování zásady rovného zacházení pro muže a ženy samostatně výdělečně činné, včetně oblasti zemědělství, a o ochraně v mateřství (Úř. věst. L 359, 19.12.1986, s. 56).

(2) Dosud nezveřejněný v Úředním věstníku.

(3) Úř. věst. C 228, 22.9.2009, s. 107.

(4) Směrnice Rady 86/613/EHS ze dne 11. prosince 1986 o uplatňování zásady rovného zacházení pro muže a ženy samostatně výdělečně činné, včetně oblasti zemědělství, a o ochraně v mateřství (Úř. věst. L 359, 19.12.1986, s. 56).