Zpráva Komise Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů - Sedmá Zpráva Komise Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů o uplatňování směrnice 89/552/EHS „Televize bez hranic“ /* KOM/2009/0309 konecném znení */





[pic] | KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ | V Bruselu dne 26.6.2009 KOM(2009) 309 v konečném znění ZPRÁVA KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU, RADĚ, EVROPSKÉMU HOSPODÁŘSKÉMU A SOCIÁLNÍMU VÝBORU A VÝBORU REGIONŮ Sedmá zpráva Komise Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů o uplatňování směrnice 89/552/EHS „Televize bez hranic“ OBSAH 1. Úvod 3 1.1. Souvislosti vzniku této zprávy 3 1.2. Nejnovější technologický rozvoj a rozvoj televizního trhu v Evropě 3 1.3. Nová pravidla zavedená směrnicí 2007/65/ES 4 2. Uplatňování směrnice 4 2.1. Země původu, volné šíření a pravomoc 4 2.2. Události zásadního společenského významu 6 2.3. Krátké zpravodajské příspěvky 6 2.4. Podpora evropských a nezávislých děl 6 2.5. Uplatňování pravidel týkajících se reklamy 7 2.6. Ochrana nezletilých osob a veřejného pořádku 9 2.7. Koordinace mezi vnitrostátními orgány a Komisí 10 3. Mezinárodní aspekty 10 3.1. Rozšíření – výhledy 10 3.2. Mezinárodní rámec pro kulturní rozmanitost 11 3.3. Spolupráce s Radou Evropy 11 4. Další zpráva 11 5. Závěry 12 1. ÚVOD 1.1. Souvislosti vzniku této zprávy V souladu s článkem 26 směrnice 89/552/EHS ze dne 3. října 1989 o koordinaci některých právních a správních předpisů členských států upravujících provozování televizního vysílání[1], ve znění směrnice 97/36/ES[2] („směrnice o televizi bez hranic“), předkládá Komise Evropskému parlamentu, Radě a Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru sedmou zprávu o uplatňování uvedené směrnice. Zpráva se zabývá uplatňováním směrnice o televizi bez hranic v období 2007–2008. Hlavním cílem této zprávy je popsat a analyzovat hlavní skutečnosti týkající se uplatňování směrnice o televizi bez hranic během referenčního období[3]. Dne 11. prosince 2007 přijaly Rada a Parlament směrnici 2007/65/ES, která má být provedena nejpozději do 19. prosince 2009. Uvedená směrnice vstoupila v platnost dne 19. prosince 2007 a zásadním způsobem změnila směrnici o televizi bez hranic a přejmenovala ji na „směrnici o audiovizuálních mediálních službách“ (dále jen „SAMS“)[4]. Rovněž bude uveden odkaz na nová ustanovení směrnice. 1.2. Nejnovější technologický rozvoj a rozvoj televizního trhu v Evropě Provozovatelé placeného televizního vysílání bývají zpravidla za svoji činnost výrazně odměňováni, příjmy provozovatelů volně dostupného a veřejnoprávního vysílání naopak ustrnuly nebo klesají. Ze statistického hlediska z nejnovějších údajů z roku 2006[5] vyplývá, že čisté příjmy vysílacích společností v EU dosáhly téměř 79 miliard EUR (veřejnoprávní vysílání 39 %, volně dostupné komerční vysílání 28 %, placené televizní vysílání 22 %, tematické vysílání a teleshopping 11 %). Do listopadu 2008 bylo ve členských státech zřízeno více než 4 000 služeb televizního vysílání[6]. Kromě 352 vnitrostátních analogových a digitálních kanálů pozemního televizního vysílání bylo v rámci jedné či více platforem k dispozici přibližně 1 742 kanálů a přinejmenším 650 kanálů se zaměřilo na trh jiného členského státu než státu, v němž byl tento kanál zřízen, nebo na trhy zemí mimo Unii. Odhaduje se, že kromě kanálů dostupných na vnitrostátní úrovni či vysílaných z jiných členských států je k dispozici více než 1 500 regionálních kanálů. Kromě toho má evropská veřejnost přístup k více než 750 kanálům vysílaným ze třetích zemí a přenášených alespoň v jednom členském státě. Do prosince 2008 zajišťovali poskytovatelé audiovizuálních mediálních služeb usazení v Evropské unii více než 600 služeb na vyžádání. Většina nelineárních služeb je poskytována prostřednictvím internetu nebo jako služby IPTV. Složení diváků se hlouběji rozčlenilo, jelikož diváci do určité míry přešli na nové kanály a služby na vyžádání. Během období přezkumu však diváci své obecné sledovací návyky zásadním způsobem nezměnili. Ve srovnání s rokem 2006 se doba strávená sledováním televize v některých zemích v roce 2008 prodloužila (např. ve Spojeném království, Španělsku, Rumunsku), v jiných zemích (např. v České republice, Německu, Belgii, Nizozemsku) se naopak zkrátila. Zemí, v níž je denní doba sledování televize nejdelší (260 minut/den), zůstává Maďarsko, nejméně času denně tráví sledováním televize diváci v Rakousku a Švédsku (148 a 160 minut/den v uvedeném pořadí). 1.3. Nová pravidla zavedená směrnicí 2007/65/ES Nová směrnice o audiovizuálních mediálních službách zajišťuje harmonizaci pravidel nutnou k dosažení cílů vnitřního trhu, a to tím, že stanoví právní rámec pro volné šíření audiovizuálních mediálních služeb na základě zásady země původu. 2. Uplatňování směrnice 2.1. Země původu, volné šíření a pravomoc (články 2, 2a, 3) Základem směrnice 89/552/EHS je zásada země původu. Služby, které vyhovují právním předpisům země, v níž jsou jejich poskytovatelé usazeni, se mohou volně šířit v rámci vnitřního trhu Společenství. Ustanovení čl. 2a odst. 2 směrnice však členským státům umožňuje, aby přijaly ochranná opatření, pokud televizní vysílání z jiného členského státu zřejmým, závažným a hrubým způsobem porušuje ustanovení směrnice o ochraně nezletilých osob či podněcování k nenávisti. Podle článku 3 mohou členské státy uplatňovat vůči poskytovatelům mediálních služeb, kteří spadají do jejich pravomoci, v oblastech koordinovaných touto směrnicí podrobnější nebo přísnější pravidla. Uplatnění uvedeného ustanovení dalo podnět k zahájení sankčního řízení belgické rady CSA ( Conseil Supérieur de l'Audiovisuel ) proti subjektům televizního vysílání TVi a CLT-UFA za služby RTL-TVi, Club RTL a Plug TV, pro něž platila až do 31. prosince 2005 belgická licence, zároveň jim však byl udělena licence lucemburská. Dne 15. ledna 2009 belgická státní rada Conseil d'Etat rozhodla, že směrnice o televizi bez hranic jasně stanoví, že pravomoc nad subjektem televizního vysílání může mít pouze jeden členský stát. Tato rada dále poznamenala, že dne 1. ledna 2006 byla kanálům udělena licence Lucemburskem, a tudíž spadají do lucemburské pravomoci. Tím, že belgické orgány požadovaly, aby bylo uděleno oprávnění v Belgii, v podstatě popřely platnost licence vydané v Lucembursku. Nová pravidla zavedená směrnicí 2007/65/ES (nový čl. 2 odst. 4, čl. 2a odst. 4, čl. 3 odst. 2 až 5) - Ochranná opatření u nelineárních služeb (nový čl. 2a odst. 4) Pokud jde o audiovizuální mediální služby na vyžádání, čl. 2a odst. 4 zavádí možnost, aby členské státy v souvislosti se zásadou svobody příjmu přijaly ochranná opatření, pokud jsou opatření nezbytná k ochraně veřejného pořádku, veřejného zdraví, veřejné bezpečnosti a spotřebitelů. Vyjma naléhavých případů musí být příslušnému členskému státu a Komisi před přijetím opatření zasláno oznámení a Komise musí dospět k závěru, že jsou opatření slučitelná s právem Společenství. - Postupy obcházení u lineárních a nelineárních služeb (nový čl. 3 odst. 2 až 5 a čl. 3 odst. 8) Podle článku 3 mohou členské státy uplatňovat vůči poskytovatelům mediálních služeb, kteří spadají do jejich pravomoci, v oblastech koordinovaných směrnicí podrobnější nebo přísnější pravidla. V případech, kdy má členský stát za to, že subjekt televizního vysílání spadající do pravomoci jiného členského státu poskytuje televizní vysílání, které je zcela nebo převážně směrováno na jeho území, stanoví čl. 3 odst. 2 postup spolupráce mezi příslušnými orgány členského státu původu a členského státu určení. Není-li dosaženo uspokojivého výsledku, protože se dotyčný subjekt televizního vysílání usadil v jiném členském státě, který má pravomoc, aby obešel přísnější pravidla, může členský stát určení přijmout přiměřená opatření, pokud tato opatření řádně oznámil Komisi a Komise rozhodla, že jsou slučitelná s právem Společenství. Pokud jde o služby na vyžádání, žádné takovéto ustanovení pro případy obcházení přísnějších pravidel neexistuje; na tyto služby se však rovněž vztahují obecné zásady vypracované Soudním dvorem[7]. - Kritérium subsidiární pravomoci (nový č. 2 odst. 4) Pokud jde o uplatnění subsidiárního kritéria při určení příslušného členského státu, pravomoc musí uplatňovat země, v níž je umístěno zařízení pro přenos vzestupného signálu, a pouze pokud ve Společenství žádné takové zařízení není, nese odpovědnost členský stát, který disponuje družicovou kapacitou. Aby se zabránilo případům dvojí či žádné pravomoci, bylo na 25. zasedání kontaktního výboru zřízeného podle článku 23a směrnice[8] odsouhlaseno, že vnitrostátní opatření provádějící čl. 2 odst. 4 vstoupí na konci lhůty k provedení v platnost současně. Komise rovněž navrhla spolupráci založenou na výměně informací o provozovatelích satelitního vysílání a o zařízeních pro přenos vzestupného signálu, aby bylo možné určit dotčené audiovizuální mediální služby. 2.2. Události zásadního společenského významu (článek 3a/nový článek 3j) Podle čl. 3a odst. 1 směrnice o televizi bez hranic mohou členské státy přijímat opatření, aby zajistily, že subjekty televizního vysílání nevysílají události zásadního společenského významu způsobem, který zbavuje významnou část veřejnosti možnosti sledovat tyto události ve volně dostupném televizním vysílání. Podle čl. 3a odst. 2 uvedené směrnice musí Komise ověřit, zda jsou opatření slučitelná s právem Společenství. V návaznosti na rozsudek ve věci Infront WM AG/Komise[9] přijala Komise znovu svá rozhodnutí ohledně oznámených opatření v souladu se svými pravidly o rozhodování v kolegiu, zmocnění a provádění rozhodnutí. Byl zveřejněn konsolidovaný seznam opatření[10]. V návaznosti na odvolání Komise potvrdil Soudní dvůr první rozsudek a rozhodl, že Infront je v postavení, aby Soudnímu dvoru předložil návrh na zrušení[11]. FIFA a UEFA podaly stížnost proti rozhodnutím Komise ohledně seznamů událostí zásadního významu Belgie a Spojeného království[12], která se týkala zahrnutí všech finálových zápasů světového poháru FIFA a evropského mistrovství UEFA do příslušných seznamů událostí zásadního významu. 2.3. Krátké zpravodajské příspěvky (nový článek 3k) Směrnice 2007/65/ES zavedla nové ustanovení o krátkých výňatcích, které se použijí pro zpravodajské pořady, přičemž všechny subjekty televizního vysílání usazené v Evropské unii mají přístup k událostem vysoce zajímavým pro veřejnost na základě výhradních práv. Takovéto krátké výňatky se použijí pouze pro obecné zpravodajské pořady. 2.4. Podpora evropských a nezávislých děl (články 4 a 5) Podle článků 4 a 5 směrnice o televizi bez hranic jsou subjekty televizního vysílání povinny vyhradit pro evropská díla většinový podíl svého vymezeného vysílacího času. Subjekty televizního vysílání musí rovněž vyhradit nejméně 10 % svého vysílacího času nebo programového rozpočtu pro evropská díla vytvořená nezávislými tvůrci. Dne 22. července 2008 přijala Komise osmé sdělení o uplatňování článků 4 a 5 směrnice o televizi bez hranic v EU-25 v referenčním období 2005–2006. Průměrný podíl vysílacího času určený v celé EU evropským dílům vzrostl z 63,52 % v roce 2005 na 65,05 % v roce 2006. Střednědobě (2003–2006) se vysílací čas evropských děl ustálil nad úrovní 63 %, což prokazuje všeobecně uspokojivou situaci, pokud jde o vysílání evropských děl na televizních kanálech EU. Průměrný podíl vysílacího času vyčleněný na všech evropských kanálech ve všech členských státech pro díla nezávislých tvůrců vzrostl ze 36,44 % v roce 2005 na 37,59 % v roce 2006. To rovněž znamená, že se vysílací čas evropských děl nezávislých tvůrců střednědobě (2003–2006) v celé EU zlepšil o 6,2 procentních bodů. Nová pravidla zavedená směrnicí 2007/65/ES (nový čl. 1 písm. n) bod i) třetí odrážka a článek 3i) U nelineárních služeb musí členské státy zajistit, aby poskytovatelé audiovizuálních mediálních služeb na vyžádání podporovali v případech, kdy je to možné, a vhodnými prostředky tvorbu evropských děl a přístup k nim[13]. Členské státy musí Komisi podávat zprávu o uplatňování uvedeného ustanovení, a to do dvou let od data provedení směrnice o audiovizuálních mediálních službách a poté každé čtyři roky. Rovněž se požaduje zpráva Komise o uplatňování tohoto ustanovení. Definice evropských děl se dále rozšířila i na audiovizuální díla vytvořená v koprodukci se třetími zeměmi, s nimiž Společenství uzavřelo dohody týkající se audiovizuálního odvětví, která splňují podmínky stanovené v každé takové dohodě. 2.5. Uplatňování pravidel týkajících se reklamy (články 10 až 20) V rozhodnutí o klasifikaci pořadu s telefonickou účastí diváků vysílaného vnitrostátním veřejným rakouským televizním subjektem ÖRF[14] Soudní dvůr vysvětlil, že pojmy „teleshopping“ či „televizní reklama“ by měly být posuzovány na vnitrostátní úrovni, stanovil však obecné zásady, které mají usnadnit výklad obou koncepcí a jejich uplatňování. Aby bylo tedy možné klasifikovat pořad s telefonickou účastí diváků jako teleshopping, musí být divákům předložena skutečná nabídka služeb určená odkazem na několik kritérií, např. délku času vyhrazeného pro hru, objem příjmů z volání za vyšší sazby a typ otázky, která je zájemcům kladena. Aby bylo možné klasifikovat pořad s telefonickou účastí diváků jako televizní reklamu, musí reklama vybízející diváky ke hře buď podněcovat diváky k tomu, aby získali zboží a služby nabízené jako výhry, nebo ve formě vlastní reklamy nepřímo propagovat přednosti pořadu dotčeného subjektu. V letech 2007 a 2008 byla v návaznosti na zprávy předložené Komisi nezávislým poradcem o tom, jak členské státy uplatňují pravidla týkající reklamy, proti Itálii a Španělsku zahájena dvě řízení o nesplnění povinnosti. Řízení o nesplnění povinnosti proti Itálii bylo zahájeno v souvislosti s pravidly pro zařazení reklamy do vysílání a maximální délkou trvání reklamy. Rovněž byla zjištěna řada případů, kdy nebyla pravidla týkající se reklamy provedena do italských vnitrostátních právních předpisů. Dne 12. prosince 2007 Komise Itálii zaslala formální upozornění. Italské právní předpisy byly pozměněny tak, aby zaručovaly, že je sankční řízení[15] účinné, a aby zohledňovaly pravidla pro zařazení reklamy. Italský regulační orgán AGCOM rovněž dvěma rozhodnutími[16][17] pozměnil italský předpis o reklamě, první rozhodnutí se týkalo minimální délky trvání šotů teleshoppingu a vlastní reklamy, druhé zahrnutí šotů teleshoppingu do hodinového limitu pro reklamu[18]. Rovněž přijal výkladové sdělení o reklamě[19]. Zpráva týkající se Španělska odhalila několik závažných a dlouhodobých možných porušení hodinového limitu pro reklamu. Dne 11. července 2007 bylo Španělsku zasláno formální upozornění[20] a dne 6. května 2008 Komise vydala vůči Španělsku odůvodněné stanovisko[21]. Dne 27. listopadu 2008 Komise rozhodla, že věc předloží Soudnímu dvoru. Španělské orgány a Komise se rozcházejí ve výkladu pojmu „reklamní šot“ a „jiné formy reklamy“, přičemž tyto pojmy mají zásadní význam pro provádění pravidel upravujících hodinové limity. Španělský výklad z hodinového limitu v podstatě vylučuje některé typy, např. televizní reklamní šoty, mikroreklamní šoty a krátké zprávy s reklamním cílem[22]. Ačkoli se všechny tyto typy podle Komise vyznačují vlastnostmi reklamních šotů, vztahují se na ně samostatné hodinové limity vymezené ve vnitrostátních právních předpisech. Nová pravidla zavedená směrnicí 2007/65/ES (nový čl. 1 písm. h), čl. 1 písm. m), články 3e, 3f, 3g, 10, 11, 18, 18a) Směrnice 2007/65/ES zavádí obecnou koncepci audiovizuálního obchodního sdělení a stanoví základní stupeň pravidel pro audiovizuální obchodní sdělení ve všech audiovizuálních mediálních službách. Pokud jde o reklamu, je odstraněn denní strop doby vyhrazené pro reklamu, je však zachován strop dvanácti minut za hodinu. Již neplatí původní pravidlo 20 minut mezi jednotlivými reklamními přerušeními. Zvláštní režim jediného reklamního přerušení během naplánované doby 30 minut se nadále vztahuje na kinematografická díla, filmy vytvořené pro televizi a zpravodajské pořady. Poprvé je upraveno umístění produktu. V zásadě je umístění produktu zakázáno, v některých pořadech však může být přípustné: v kinematografických dílech, filmech a seriálech vytvořených pro audiovizuální mediální služby, sportovních pořadech a zábavných pořadech, nerozhodne-li členský stát jinak. Umístění produktu sestávající z bezplatného poskytnutí určitého zboží nebo služby, jako např. rekvizity nebo ceny, je povoleno ve všech druzích pořadů. Je-li povoleno, musí bezplatné či zpoplatněné umístění produktu splňovat určitá pravidla, např. nesmí jím být dotčena odpovědnost a redakční nezávislost poskytovatele mediálních služeb, nesmí nabádat k nákupu nebo pronájmu zboží nebo služeb, nesmí nepatřičně zdůrazňovat dotyčný produkt a diváci musí být jasně informováni o existenci umístění produktu. V každém případě je zakázáno umístění tabákových výrobků (nebo umístění produktu podniků, které je vyrábějí) a léčivých přípravků či lékařských ošetření na předpis. Členské státy se rovněž vyzývají, aby vybízely poskytovatele audiovizuálních mediálních služeb k vytvoření kodexů chování, pokud jde o nevhodná audiovizuální obchodní sdělení v pořadech pro děti, která se týkají sladkých, tučných či slaných potravin nebo nápojů. 2.6. Ochrana nezletilých osob a veřejného pořádku (články 2a, 22 a 22a / nové články 2a, 22 a 3b) V návaznosti na tři stížnosti turecké nejvyšší rady pro televizní a rozhlasové vysílání (RTSC) dánská rada pro televizní a rozhlasové vysílání (RTB) v květnu 2007 rozhodla, že pořady kurdského subjektu televizního vysílání ROJ TV nijak nepodněcují k nenávisti. V červnu 2008 německá vláda zakázala subjektu ROJ TV v Německu veškerou činnost, neboť uvedený subjekt podporoval Kurdskou stranu pracujících (PKK), která je uvedena v seznamu teroristických organizací, čímž porušil trestní právo. Rovněž se má za to, že subjekt ROJ TV byl proti podpoře přátelství mezi národy, ohrožoval veřejnou bezpečnost a veřejný pořádek a útočil na lidskou důstojnost. V listopadu 2008 zakázal německá vláda v Německu veškerou činnost subjektu Al Manar TV poté, co byl zjištěno, že „účelem a cílem činnosti subjektu Al-Manar TV je podpora, obhajování a podněcování k využití násilí jakožto prostředku k dosažení politických a náboženských cílů“. Zákaz přesahuje pouhý zákaz vysílání a přenosu a vztahuje se na všechny formy podpory tohoto kanálu. Jelikož však subjekt Al Manar TV nespadá do pravomoci žádného členského státu, ustanovení směrnice o televizi bez hranic se něj nevztahují. V prosinci 2008 vyzvala francouzská rada CSA ( Conseil Supérieur de l'Audiovisuel ) provozovatele satelitního vysílání Eutelsat, aby ukončil porušování francouzského předpisu, kterým se provádí směrnice o televizi bez hranic, ze strany palestinského subjektu televizního vysílání Al-Aksa TV, neboť rada CSA zjistila, že tento subjekt v určitých vysílaných pořadech podněcuje k nenávisti. Nová pravidla zavedená směrnicí 2007/65/ES (nový článek 3h) Směrnice 2007/65/ES zavádí ustanovení k ochraně nezletilých osob, pokud jde o služby na vyžádání, a tudíž zajišťuje, aby audiovizuální mediální služby, jejichž obsah by mohl vážně narušit tělesný, duševní nebo morální vývoj nezletilých osob, byly dostupné pouze tak, aby nezletilé osoby neměly běžně možnost tyto audiovizuální mediální služby na vyžádání vidět nebo slyšet[23]. 2.7. Koordinace mezi vnitrostátními orgány a Komisí 2.7.1. Zasedání kontaktního výboru [24] Zasedání kontaktního výboru se konalo dne 20. listopadu 2007 (25. zasedání), 19. února 2008 (26. zasedání), 16. dubna 2008 (27. zasedání), 18. června 2008 (28. zasedání) a 16. prosince 2008 (29. zasedání). Zápisy z těchto zasedání jsou umístěny na internetových stránkách Komise [25]. Výbor důkladně sledoval postup transpozice nově přijaté směrnice v členských státech. Jednal o všech nových ustanoveních v souvislosti s možnými problémy při provádění, např. s budoucími požadavky na transparentnost a povinným podáváním zpráv. Delegace se rovněž shodly na postupu, jímž zaručí hladké provedení změněného kritéria subsidiární pravomoci. 2.7.2. Zasedání regulačních orgánů Setkání s regulačními orgány se konala ve dnech 30. října 2007 a 4. července 2008. Hlavním účelem bylo zprostředkovat výměnu názorů na nová ustanovení obsažená v přejmenované směrnici o audiovizuálních mediálních službách a poskytnout regulačním orgánům prostřednictvím diskusí s kontaktním výborem aktuální informace. Komise se rovněž jako pozorovatel zúčastnila zasedání evropské platformy regulačních orgánů (EPRA). Článek 23b směrnice o audiovizuálních mediálních službách prohlubuje povinnost spolupráce mezi členskými státy a mezi členskými státy a Komisí, a to prostřednictvím jejich příslušných nezávislých regulačních orgánů. 3. MEZINÁRODNÍ ASPEKTY 3.1. Rozšíření – výhledy Chorvatsko, Turecko a Bývalá jugoslávská republika Makedonie jsou kandidátské země ucházející se o členství v Evropské unii. Poté, co Chorvatsko uvedlo své právní předpisy do souladu se směrnicí o televizi bez hranic, Rada Evropské unie dne 18. prosince 2008 prozatímně uzavřela kapitolu 10 jednání o přistoupení týkající se informační společnosti a médií. Rada se rozhodla, že ve stejný den otevře tutéž kapitolu při jednáních o přistoupení s Tureckem, a to na základě kompromisního sladění tureckých audiovizuálních právních předpisů s evropskými audiovizuálními předpisy. Pokud jde o země, které se účastní procesu stabilizace a přidružení (Albánie, Bosna a Hercegovina, Černá Hora a Srbsko, jakož i Kosovo na základě rezoluce Rady bezpečnosti OSN č. 1244/99), Komise ve spolupráci s Radou Evropy uplatňuje strategii pro sblížení audiovizuálních politik těchto zemí s evropskými normami pro média. Komise proces sleduje a věnuje obzvláštní pozornost rozvoji správních a soudních schopností. 3.2. Mezinárodní rámec pro kulturní rozmanitost Společenství přijímá opatření, aby do svých politik provedlo Úmluvu UNESCO o ochraně a podpoře rozmanitosti kulturních projevů. Rozšířením definice evropských děl na díla vytvořená v koprodukci v rámci dohod týkajících se audiovizuálního odvětví, které byly uzavřeny mezi Společenstvím a třetími zeměmi, se směrnice o audiovizuálních mediálních službách více otevírá mezinárodní spolupráci, a zvýšením možností pro šíření audiovizuálních děl tak podporuje kulturní rozmanitost. Protokol o kulturní spolupráci Dohody o hospodářském partnerství, který v říjnu 2008 podepsalo 14 karibských zemí skupiny CARIFORUM[26], je první dohodou, v níž je tento přístup proveden. 3.3. Spolupráce s Radou Evropy Dne 14. května 2007 předložily Evropská komise a Rada Evropy přezkum návrhu albánského zákona o digitálním vysílání. Dne 28. dubna 2008 Evropská komise ve spolupráci s Radou Evropy a Organizací pro bezpečnost a spolupráci v Evropě (OBSE) uspořádaly v Sarajevu (Bosna a Hercegovina) odborné pracovní setkání zaměřené na nezávislost regulačních orgánů v oblasti médií a telekomunikací. V dnech 1. a 2. prosince 2008 Evropská komise pozvala zúčastněné subjekty z odvětví médií ze zemí západního Balkánu a Turecka do Istanbulu na seminář o směrnici o audiovizuálních službách a digitalizaci televizního vysílání[27]. 4. Další zpráva Článek 26 přejmenované směrnice o audiovizuálních službách stanoví, že nejpozději do 19. prosince 2011 a poté každé tři roky musí Komise podat Evropskému parlamentu, Radě a Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru zprávu o uplatňování této směrnice a popřípadě podat nové návrhy na její přizpůsobení vývoji v odvětví audiovizuálních mediálních služeb, zejména s ohledem na nejnovější technický rozvoj, konkurenceschopnost tohoto odvětví a úroveň mediální gramotnosti ve všech členských státech[28]. Tato zpráva rovněž posoudí otázku televizní reklamy provázející pořady pro děti nebo do nich začleněné, a zejména otázku, zda kvantitativní i kvalitativní pravidla obsažená ve směrnici zajistila požadovanou úroveň ochrany. Z toho důvodu budou muset členské státy podávat Komisi o těchto otázkách zprávy. Kromě toho by rovněž měla být zmíněna dostupnost audiovizuálních mediálních služeb pro osoby se zrakovým nebo sluchovým postižením a režimy společné regulace a samoregulace. 5. Závěry Tato zpráva dokládá, že směrnice o televizi bez hranic nadále představuje účinný nástroj pro zajištění volného šíření vysílacích služeb a zároveň je zárukou odpovídající úrovně ochrany spotřebitele a podpory evropských děl. Řízení o nesplnění povinnosti v souvislosti s uplatňováním pravidel pro reklamu jsou důkazem, že je třeba tuto problematiku důkladně sledovat. Jak bylo však již uvedeno v předchozí zprávě, je třeba přepracovat právní rámec, aby bylo možné vyrovnat se s technickým rozvojem a změnami na trhu. Odpovědí na řadu zmíněných otázek je přijetí směrnice 2007/65/ES, která podstatným způsobem změnila směrnici o televizi bez hranic i její název. Přiměřenost tohoto nového nástroje bude nadále sledována a Komise se jí bude zabývat v nadcházejících zprávách. [1] Úř. věst. L 298, 17.10.1989, s. 23. [2] Úř. věst. L 202, 30.7.1997, s. 60. [3] Navazuje na šestou zprávu o uplatňování (KOM(2007) 452 v konečném znění). [4] Viz článek 1 směrnice 2007/65/ES: „Směrnice 98/552/EHS se mění takto: 1. název se nahrazuje tímto: „Směrnice Evropského parlamentu a Rady 89/552/EHS ze dne 3. října 1989 o koordinaci některých právních a správních předpisů členských států upravujících poskytování audiovizuálních mediálních služeb (směrnice o audiovizuálních mediálních službách)“. [5] Evropská audiovizuální observatoř, Ročenka 2008. [6] Evropská audiovizuální observatoř, databáze MAVISE. [7] Směrnice 2000/31/ES, 57. bod odůvodnění: Podle stávající judikatury Soudního dvora je členský stát dále oprávněn přijímat opatření vůči poskytovateli služeb usazenému v jiném členském státě, jehož činnost je výhradně či převážně zaměřena na území prvního členského státu, pokud si zvolil místo usazení s cílem obejít právní předpisy, které by se na poskytovatele vztahovaly, pokud by byl usazen na území prvního členského státu. Viz zejména věci C-212/97, Centros, 9. března 1999 a C-196/04, Cadbury, 12. září 2008. [8] Viz 2.7.1. [9] Věc T-33/01, Infront WM AG/Komise, 15. prosince 2005. [10] Úř. věst. C 17 ze dne 24. ledna 2008, strany 7–10. [11] Věc C-125/06, 13. března 2008, Komise/Infront WM AG. [12] Věci T- 385/07, T-55/08 a T-68/08. [13] Ustanovení čl. 3i odst. 1. [14] C/195-06, Kommunikationsbehörde Austria (KommAustria)/Österreichischer Rundfunk (ORF), 18. října 2007. [15] http://www.parlamento.it/leggi/08101l.htm#conve. [16] http://www.agcom.it/provv/d_162_07_CSP.htm. [17] http://www.agcom.it/provv/d_12_08_CSP.htm. [18] http://www.agcom.it/provv/d_133_08_CSP.htm. [19] http://www.agcom.it/provv/d_211_08_CSP/d_211_08_CSP.htm. [20] http://europa.eu/rapid/pressReleasesAction.do?reference=IP/07/1062&format=HTML&aged=0 &language=EN&guiLanguage=en [21] http://www.europa.eu/rapid/pressReleasesAction.do?reference=IP/08/700&format=HTML&ag ed=0&language=EN&guiLanguage=en [22] Ve španělštině jde o micro-espacios publicitarios a publireportages. [23] Další opatření v oblasti ochrany dětí a nezletilých zahrnují sdělení o ochraně nezletilých v souvislosti s hraním videoher, které bylo přijato Komisí dne 22. dubna 2008 (KOM(2008) 207 v konečném znění, 22.4.2008). Sdělení se zabývá několika otázkami včetně přijetí klasifikačních systémů PEGI a PEGI online. [24] Podle článku 23a směrnice je při Komisi zřízen kontaktní výbor složený ze zástupců příslušných orgánů členských států. Mezi jeho úkoly patří mimo jiné diskuse o otázkách spojených s prováděním směrnice. [25] http://ec.europa.eu/comm/avpolicy/reg/tvwf/contact_comm/index_en.htm. [26] Tj. všechny karibské státy (kromě Haiti), které jsou členy společenství CARICOM (Antigua a Barbuda, Bahamy, Barbados, Belize, Dominika, Grenada, Guyana, Jamajka, Montserrat, Svatý Kryštof a Nevis, Svatá Lucie, Svatý Vincenc a Grenadiny, Surinam, Trinidad a Tobago) a Dominikánská republika. Dohodu dne 15. října 2008 podepsalo 13 z těchto zemí. Guyana dohodu podepsala dne 20. října 2008. [27] http://ec.europa.eu/avpolicy/ext/enlargement/index_en.htm. [28] Za tímto účelem byla zahájena práce na studii, v jejímž rámci mají být sestavena kritéria pro posouzení úrovní mediální gramotnosti. Smlouva byla podepsána v říjnu 2008 a závěrečná zpráva má být předložena v červenci 2009.