EVROPSKÁ KOMISE V Bruselu dne 14.10.2020 COM(2020) 951 final ZPRÁVA KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU, RADĚ, EVROPSKÉMU HOSPODÁŘSKÉMU A SOCIÁLNÍMU VÝBORU A VÝBORU REGIONŮ Ceny energií a náklady na energie v Evropě {SWD(2020) 951 final}



1.Úvod V současné době probíhá přechod na dekarbonizovaný energetický systém a ekonomiku. Zásadní změny, jež transformace energetiky přinese, vyžadují dostatečnou sociální a politickou podporu. Hybatelem transformace trhů by měly být ceny energií a náklady na energie (ceny vynásobené spotřebou), aby byla zajištěna klimaticky neutrální ekonomika při zachování dostupnosti energií pro občany a podniky. V této obtížné situaci způsobené krizí COVID-19 nabylo na významu zajištění spravedlivé transformace energetiky, která podpoří naše úsilí o oživení, zajistí rovné podmínky v našem průmysl a zachová dostupnost energií pro domácnosti. Úspěšná transformace energetiky směřující k dosažení klimatické neutrality do roku 2050, kterou zamýšlí Zelená dohoda pro Evropu, bude vyžadovat dostupnou energii a podnítí investice do technologií potřebných pro další dekarbonizaci. V současné době, kdy je prováděn balíček Čistá energie pro všechny Evropany a připravuje se několik iniciativ v rámci Zelené dohody týkajících se energie, zdanění a politik v oblasti klimatu, nám monitorování cen energií a nákladů na energie pomáhá lépe pochopit dopady našich stávajících politik a poskytuje nám užitečné informace pro přípravu nadcházejících návrhů. Tato zpráva poskytuje komplexní informace potřebné k pochopení vývoje cen energií a nákladů na energie v EU. Analyzuje vývoj cen energií v případě elektřiny, plynu a ropných produktů, podrobně zkoumá tržní a regulační faktory, které je ovlivňují, a poskytuje mezinárodní srovnání. Dále hodnotí význam a dopad nákladů na energie ve vztahu k naší ekonomice, podnikům a domácnostem. Za tímto účelem zpráva analyzuje vývoj nákladů EU na dovoz energie, podílů nákladů na energie u více než 40 odvětví výroby, zemědělství a služeb a dopad výdajů na energie na rozpočty domácností s různými úrovněmi příjmů. Zpráva se také zabývá významem daní z energií jakožto zdroje daňových příjmů a také různými daněmi uvalenými na energetické produkty. A konečně mapuje různé realizované ceny technologií výroby energie a analyzuje, jak spolu s dalšími náklady a zdroji příjmů ovlivňují ziskovost. Stejně jako ve vydáních z let 2016 a 2018 vychází zpráva z údajů a analýz pocházejících ze souboru studií Komise a externích studií, jež umožňují lépe porozumět vývoji cen energií a nákladů na energie v Evropě v posledních letech. Ve zprávě byly upřednostněny veřejně dostupné zdroje statistických informací, které byly doplněny řadou specifických souborů údajů, v nichž byly veřejné údaje příliš agregované nebo v nich vůbec nebyly obsaženy. V návaznosti na vystoupení Spojeného království z EU se zpráva zaměřuje na země EU-27, v důsledku čehož obsažené statistické údaje a analýzy nejsou zcela srovnatelné s předchozími vydáními. Energetickým dotacím, které byly pokryty v předchozích vydáních zprávy, bude nadále věnována příloha výroční zprávy o stavu energetické unie. Dostupné historické údaje se týkají období do roku 2018 a v některých případech i roku 2019, avšak vzhledem k vážnému dopadu pandemie COVID-19 na ceny energií a náklady na energie byly ve zprávě tam, kde to bylo možné, zohledněny i nejnovější údaje, aby byl zachycen co nejaktuálnější stav. Ve srovnání se dvěma předchozími vydáními této zprávy pandemie COVID-19 v některých případech omezila schopnost podávat zprávy, zvláště na straně průmyslu. V některých energeticky náročných odvětvích to poněkud omezilo rozsah mezinárodních srovnání a komplexnost posouzení významu cen energií a nákladů na energie. 2.Vývoj cen energií 2.1 Ceny elektřiny Na trhu s elektřinou započal v roce 2016 růst velkoobchodních cen, který na konci roku 2018 dosáhl vrcholu, načež velkoobchodní ceny v roce 2019 prudce poklesly v souvislosti s klesajícími náklady na palivo, s útlumem poptávky a rychle se rozšiřující výrobou energie z obnovitelných zdrojů. Pokles cen byl napříč kontinentem nerovnoměrný, což vedlo k rostoucím cenovým rozdílům mezi různými regionálními trhy. V první polovině roku 2020 ceny ve srovnání se stejným obdobím roku 2019 klesly o 30 % na některých regionálních trzích jižní Evropy a až o 70 % v některých severních regionech. Nerovnoměrný pokles by se dal vysvětlit nedostatečnými propojovacími kapacitami, nerovnoměrným nárůstem výroby energie z obnovitelných zdrojů na jednotlivých trzích a výrazným zvýšením ceny CO2, které mělo dopad především na členské státy s významnějším zastoupením fosilních paliv ve skladbě zdrojů výroby elektřiny. Tím je zdůrazněna potřeba dodatečných investic do flexibility sítě, přeshraničních kapacit a zdrojů výroby obnovitelné energie, a to zejména v členských státech, které v tomto ohledu zaostávají, což by mělo přispět k zajištění konvergentnější trajektorie velkoobchodních cen. V roce 2020 způsobil negativní dopad pandemie COVID-19 na hospodářskou činnost značný pokles poptávky po elektřině, což spolu s narůstajícím pronikáním energie z obnovitelných zdrojů a klesajícími cenami plynu stlačilo velkoobchodní ceny elektřiny na velmi nízkou úroveň. Kromě toho se na velkoobchodních trzích začaly mnohem častěji objevovat a šířit záporné ceny elektřiny. Tato situace, kdy výrobci musí platit za to, aby se vyrobené elektřiny zbavili, odráží nedostatečné propojení nebo skutečnost, že někteří výrobci nedisponují technickou flexibilitou nebo postrádají ekonomické pobídky k tomu, aby výrobu omezili. V mezinárodním srovnání bylo postavení Evropy v posledních letech poměrně stabilní. Velkoobchodní ceny elektřiny byly v EU-27 nižší než v Japonsku, Austrálii a Brazílii, ale vyšší než ve Spojených státech, v Kanadě a Rusku. COVID-19 způsobil značný propad celosvětové poptávky po energiích včetně elektřiny. Ceny elektřiny však klesají různým tempem v závislosti na regionální skladbě zdrojů energie, povětrnostních podmínkách a závažnosti dopadu pandemie COVID-19. Graf 1 – Velkoobchodní ceny elektřiny; nejnižší a nejvyšší regionální ceny a rozptyl Zdroj: Platts, evropské energetické burzy Pozn.: Šedé pozadí představuje rozdíl mezi maximální a minimální cenou.

Maloobchodní ceny elektřiny během posledních deseti let rostly. V období 2010 až 2019 ceny elektřiny pro domácnosti rostly průměrným tempem 2,3 % ročně, zatímco celkové spotřebitelské ceny se každoročně zvyšovaly o 1,4 %. Pokud jde o průmysl, ceny elektřiny rostly tempem 1,1 % ročně, zatímco ceny průmyslových produktů se obecně zvyšovaly o 1,3 % ročně. Ceny pro velké průmyslové spotřebitele se vyvíjely příznivěji a během uvedeného období se o 5 % snížily. Maloobchodní ceny rostly téměř každý rok, jen v období 2015–2016 byl tento vývoj přerušen. V období 2017 až 2019 maloobchodní ceny vzrostly kvůli vyšší energetické složce (části ceny tvořené velkoobchodními cenami a v menší míře náklady spojenými s uváděním dodávek energie na trh), zatímco síťové poplatky a daně a jiné poplatky zůstaly poměrně stabilní. Naproti tomu v předchozích letech velkoobchodní ceny soustavně klesaly a zvyšování síťových poplatků a daní a jiných poplatků, především poplatků nezbytných k financování dotací na energii z obnovitelných zdrojů, tlačilo ceny nahoru. Nedávno spustily klesající náklady na technologie výroby energie z obnovitelných zdrojů a vyšší ceny uhlíku vlnu investic do kapacit v oblasti obnovitelné energie, které by měly být schopny konkurovat za komerčních podmínek jiným účastníkům na velkoobchodních trzích. Kromě toho by širší využívání více tržně orientovaných nástrojů podporujících energii z obnovitelných zdrojů ve spojení s postupným ukončováním dřívějších režimů podpory mělo stále více napomáhat tomu, aby byl v maloobchodních cenách obsažen podíl příplatků za energii z obnovitelných zdrojů. To je velmi důležité s ohledem na ambicióznější cíl v oblasti klimatu do roku 2030, který bude vyžadovat značné zvýšení kapacit v oblasti obnovitelné energie napříč všemi odvětvími a členskými státy. Daně a poplatky jsou stále zdaleka nejvýznamnějším původcem rozdílů v maloobchodních cenách v jednotlivých členských státech a vykazují rozptyl, který je v průměru třikrát větší než u síťové a energetické složky. Je to dáno rozdíly v politikách a fiskálních nástrojích členských států, které ovlivňují zdanění spotřeby elektřiny. V roce 2019 se environmentální daně placené domácnostmi pohybovaly v rozmezí od 1 EUR/MWh v Lucembursku do 118 EUR/MWh v Dánsku a uplatňovaná sazba DPH se pohybovala v rozmezí od 5 % na Maltě do 27 % v Maďarsku. Poplatky za energii z obnovitelných zdrojů se pohybují v rozmezí od 3 EUR/MWh ve Švédsku do 67EUR€/MWh v Německu. Kromě toho ve většině zemí daně a poplatky, jakož i síťové poplatky (tj. dvě složky ceny stanovené regulačními prostředky) značně převýšily energetickou složku, kterou určují tržní síly. Přesto se maloobchodní ceny pro domácnosti i průmysl od roku 2016 sbližují, a to převážně v důsledku sbližování energetických složek. K tomuto pozitivnímu vývoji přispěla trvalá integrace trhů a určitý pokrok při zvyšování propojovacích kapacit. Pokles velkoobchodních cen elektřiny v první polovině roku 2020 již ovlivnil maloobchodní ceny pro domácnosti, které začaly také klesat. Je však nejisté, zda tato tendence bude v roce 2021 udržitelná, zvláště vzhledem k tomu, že velkoobchodní ceny za dodávky v roce 2021 byly pandemií COVID-19 ovlivněny jen dočasně. Graf 2 – Ceny pro domácnosti v EU v roce 2019 (pásmo DC) Zdroj: Eurostat 2.2 Ceny plynu Velkoobchodní ceny plynu v Evropě kolísaly v období 2015–2019 mezi 10 a 40 EUR/MWh. V roce 2014 začaly ceny surové ropy klesat a v roce 2016 stlačily ceny plynu na minimum. Poté následovalo oživení trvající do konce roku 2018, kdy začal narůstat dovoz zkapalněného zemního plynu (LNG), což vedlo ke značnému propadu cen v roce 2019. V roce 2020 velkoobchodní ceny plynu dále klesaly a v květnu 2020 dosáhly historického minima (například v plynárenském uzlu TTF v Nizozemsku cena klesla na 3,5 EUR/MWh). Důvodem byl pokles poptávky po plynu kvůli náhlému přerušení hospodářské činnosti způsobenému pandemií COVID-19. Vzhledem k tomu, že nedošlo k podobnému poklesu cen uhlí, současné nízké ceny plynu a vysoká cena uhlíku motivují k přechodu z uhlí na plyn ve výrobě energie, což v odvětví elektřiny pomáhá snížit emise. Zatímco celková kolísavost vývoje cen plynu souvisí s indexací podle cen ropy, prudké nárůsty cen jsou sezónní a dochází k nim obvykle v zimě, jako např. v březnu 2013 a 2018, kdy roste poptávka po vytápění a v odvětví energetiky (kvůli omezené výrobě jaderné energie nebo energie z obnovitelných zdrojů) nebo když je dodávka omezena kvůli nedostupnosti infrastruktury či nízkému stavu zásob. Extrémně nízké ceny jsou sice vzácné, ale mohou se vyskytnout, jako např. v letech 2009 a 2020, kdy poptávka v návaznosti na vážné zpomalení hospodářského růstu prudce poklesla. Graf 3 – Velkoobchodní ceny plynu v Evropě Zdroj: Platts, německý Spolkový úřad pro hospodářství a kontrolu vývozu (BAFA), Comext Přestože indexace podle cen ropy hraje významnou roli v souvislosti s cenami plynu na středomořských trzích, tento mechanismus stanovování cen v Evropě pozbývá významu, jelikož trhy s plynem jsou čím dál integrovanější, dodavatelé často dodávají plyn přímo z velkoobchodních trhů a dlouhodobé smlouvy jsou stále častěji indexovány podle tržních cen plynu. Politiky liberalizace trhů EU podporují rostoucí likviditu evropských plynárenských uzlů. Ceny v nizozemském plynárenském uzlu TTF, jehož likvidita posledních několik let rychle roste, mimo jiné díky dovozu LNG, se staly nejvýznamnějšími referenčními cenami v Evropě a celosvětový význam TTF roste. V Evropě se podíl smluv, jejichž ceny byly sjednány podle uzlu, v rámci celkové spotřeby plynu zvýšil z 15 % v roce 2005 na 78 % v roce 2019. Ve střední Evropě, Skandinávii a v Pobaltí nabyly ceny v uzlech na významu a začaly více odrážet ceny v uzlech severozápadní Evropy než ceny indexované podle cen ropy v amerických dolarech. Posílení evropské svrchovanosti v oblasti tvorby vlastních cen plynu posílilo úlohu eura v obchodování s energiemi v EU a omezilo vliv dovozních cen uvedených v USD a vystavení nestabilním mezinárodním trhům s energetickými komoditami. V rámci stále globálnějšího a rozšiřujícího se trhu se LNG stal v Evropě konkurenceschopnou alternativou k dovozu přes plynovody. Minulý rok dosáhl dovoz LNG historického maxima 89 miliard metrů krychlových, tj. zhruba 25 % celkového dovozu plynu do EU a 22 % jeho spotřeby, což přispělo k dalšímu oslabení úlohy indexace podle cen ropy a posílilo bezpečnost dodávek v EU díky větší diverzifikaci zdrojů. V budoucnu by mohly stále významnější úlohu při omezování rostoucí závislosti EU na dovozu plynu hrát také domácí biomethan, vodík a syntetické plyny v návaznosti na vystoupení Spojeného království z EU a dřívější uzavření plynových polí v EU. V mezinárodním srovnání evropské velkoobchodní ceny plynu výrazně převyšují ceny významných producentů plynu, jako je Kanada, Rusko nebo Spojené státy, ale jsou nižší než v jiných zemích G20, zejména v těch, které závisejí na dovozu LNG, jako je Čína, Japonsko a Jižní Korea. Přestože rozdíly v mezinárodních velkoobchodních cenách přetrvávají, jejich absolutní hodnota se od roku 2015 snížila spolu s klesajícími cenami. V první polovině roku 2020 bylo toto sbližování akcentováno značným poklesem cen v Evropě, Spojených státech a Asii v souvislosti s pandemií COVID-19. Graf 4 – Ceny plynu pro domácnosti v EU v roce 2019 (pásmo D2) Zdroj: Eurostat

Maloobchodní ceny plynu pro domácnosti se v tomto desetiletí zvyšovaly rychleji než inflace, a to o 2,1 % ročně. Naproti tomu ceny pro průmysl rostly jen o 0,1 % ročně v případě středních spotřebitelů energie, a v případě velkých spotřebitelů dokonce klesaly o 1,3 % ročně. Ceny v průběhu uvedeného období kolísaly a několik let postupně klesaly až do roku 2018, kdy se ceny pro průmysl stabilizovaly v úzkém rozmezí. V minulém roce pak začaly opět růst. Maloobchodní ceny plynu jsou do značné míry určovány velkoobchodními cenami plynu, které tvoří většinu energetické složky a do maloobchodní ceny se promítnou po několika měsících. V roce 2019 se energetická složka pohybovala v rozmezí od 45 % ceny pro domácnosti (která v roce 2019 dosáhla 68 EUR/MWh) do 67 % ceny pro středního průmyslového spotřebitele (32 EUR/MWh) a 78 % ceny pro velkého průmyslového spotřebitele (22 EUR/MWh). Čím dál větší význam pro objasnění dynamiky ceny plynu však mají síťové poplatky a daně a jiné poplatky. V období 2010 až 2019 tak byl růst cen pro domácnosti (2,1 % ročně) poháněn síťovými poplatky, které rostly tempem 2,6 % ročně, a daněmi a jinými poplatky, které rostly tempem 3,6 % ročně, zatímco energetická složka každoročně vzrostla jen o 0,8 %. Pokud jde o střední průmyslové spotřebitele, zvyšující se síťové poplatky (3,2 % ročně) a daně a jiné poplatky (7,8 % ročně) bohatě kompenzovaly pokles energetické složky (1,7 % ročně), což vedlo k mírnému růstu celkových cen (0,1 % ročně). Daně a jiné poplatky tvoří 32 % cen pro domácnosti a pouhých 13 % a 16 % cen, které platí střední a velcí průmysloví spotřebitelé. Největší podíl na daních nesouvisejících s DPH představují jak pro domácnosti, tak pro průmysl daně environmentální. Poměr nejvyšší a nejnižší maloobchodní ceny se u domácností v posledních několika letech v celé EU v podstatě neměnil, zatímco u průmyslových spotřebitelů lze pozorovat jejich mírné sbližování. Stejně jako u elektřiny vyplývá z mezinárodních srovnání, že maloobchodní ceny plynu pro domácnosti značně převyšují ceny ve většině zemí G20. V některých zemích se ceny plynu pro domácnosti ve srovnání s velkoobchodními cenami zdají být poměrně nízké a nezávislé na vývoji velkoobchodních cen. 2.3 Ceny ropy V posledních letech docházelo k novým případům nestability cen surové ropy. V období 2014–2016 ceny surové ropy klesaly, od poloviny roku 2017 do roku 2018 rostly v důsledku celosvětové poptávky, geopolitického napětí a omezení produkce organizací OPEC a v roce 2019, kdy došlo ke zpomalení světové ekonomiky a zvýšení produkce ropy z břidlic v USA, se ustálily (přibližně na 60–70 USD/barel). V roce 2020, kdy poklesla poptávka a byl omezen volný pohyb v důsledku pandemie COVID-19, se ceny prudce propadaly, a to až do poloviny dubna 2020, kdy se významní producenti ropy dohodli, že produkci omezí. Ceny od té doby rostou a je možné, že v souvislosti s nárůstem celosvětové hospodářské činnosti porostou i nadále. Očekává se však, že k takovému oživení cen ropy, které by je přiblížilo hodnotám z roku 2019, dojde až v roce 2021. Nejistota a kolísavost cen surové ropy ovlivňují ceny energetického systému a zvyšují riziko a náklady (na zajištění) pro dodavatele a spotřebitele. Prostřednictvím smluv s cenami plynu indexovanými podle cen ropy ovlivňují ceny surové ropy ceny plynu, které zase ovlivňují ceny na trhu s elektřinou, jelikož plynové elektrárny často určují velkoobchodní ceny. Z toho vyplývá, že nestabilitu spojenou s cenami surové ropy by bylo možné omezit prováděním Zelené dohody pro Evropu a ekologizací dopravy a zásobování energií. Velkoobchodní ceny ropných produktů byly ovlivněny převážně nárůsty a poklesy cen surové ropy. Do určité míry však na ně působily i jiné faktory, např. specifický vztah nabídky a poptávky v odvětví ropných produktů, údržba rafinerií nebo sezónnost. Maloobchodní ceny od roku 2016 rostly a v letech 2018 a 2019 dosáhly nejvyšší úrovně od roku 2012 a 2013. V období 2016–2019 se ceny benzinu v nominálním vyjádření zvýšily o 12 % (průměrný roční růst o 3 %), ceny motorové nafty o 17 % (průměrný roční růst o 4,3 %) a ceny topného oleje o 20,3 % (průměrný roční růst o 5,1 %), a to v důsledku rostoucích cen ropy / velkoobchodních cen a v menší míře i v důsledku spotřebních daní. Všechny ceny se vyvíjely podobným způsobem a spolu s cenami surové ropy kolísaly, avšak v mnohem menší míře. Vysoký podíl daní (spotřební a z přidané hodnoty), které mohou tvořit až 70 % ceny, chrání ceny na čerpacích stanicích před kolísavostí cen surové ropy a směnných kurzů, neboť ropa se stále obchoduje jen v amerických dolarech. Spotřební daně také tvoří většinu rozdílů v cenách ropných produktů v celé EU. 3.Vývoj nákladů na energie 3.1 Náklady na dovoz energie do EU Náklady na dovoz energie je celkový makroekonomický ukazatel, který ukazuje náklady, jež EU vznikají kvůli její závislosti na fosilních palivech. Většina fosilních paliv se totiž dováží (závislost na dovozu fosilních paliv činila v roce 2018 55,7 %). Náklady na dovoz od roku 2016 rostly a podle nejnovějších vykázaných údajů z roku 2018 přesáhly 330 miliard EUR ročně. Došlo tedy ke zvrácení klesající tendence, která trvala od dosažení maxima v roce 2013 (400 miliard EUR). Náklady v poslední době tlačily nahoru rostoucí ceny fosilních paliv, zejména ropy. V roce 2018 tvořila ropa 69 %, plyn 27 % a černé uhlí 4 % celkových nákladů na dovoz. Ceny ropy a plynu začaly na konci roku 2019 klesat, což by vedlo ke snížení nákladů na energii, zejména pokud by poklesla i spotřeba. V první polovině roku 2020 ceny a spotřeba značně poklesly kvůli dopadu pandemie COVID-19 na hospodářskou činnost a dopravu. COVID-19 urychlil narůstající pronikání energie z obnovitelných zdrojů na trh za podpory politik EU v oblasti čisté energie, což přispělo ke snížení podílu uhlí a plynu na skladbě zdrojů výroby elektřiny. To vše v roce 2020 náklady na dovoz energie sníží.

Zdroj: výpočet Generálního ředitelství Evropské komise pro energetiku 3.2 Výdaje domácností na energii Podíl celkových výdajů evropských domácností na energie (vyjma dopravy) se u různých úrovní příjmů a v jednotlivých zemích liší. Podíl výdajů domácností na energie u všech úrovní příjmů od roku 2012 klesal, s výjimkou roku 2017, kdy mírně vzrostl, načež v roce 2018 opět klesal . V roce 2018 dosáhl hodnot srovnatelných s hodnotami před hospodářskou recesí v letech 2009–2012 nebo hodnot nižších. V roce 2018 vynaložily nejchudší evropské domácnosti (spadající do příjmové kategorie nejnižších desíti procent) na energie 8,3 % svých výdajů. Domácnosti s nižším středním příjmem (třetí decil) vynaložily na energie 7,4 % a domácnosti se středním příjmem (pátý decil) 6,7 % svých výdajů. Podle regionů vynaložily domácnosti se středním příjmem v severní a západní Evropě 3–8 %, zatímco občané ve střední a východní Evropě se stejným příjmem vynaložili 10–15 %. Podle zemí vynaložily nejchudší domácnosti o něco více než 20 % na Slovensku a v Česku až po méně než 5 % v Lucembursku, Finsku a Švédsku. V absolutním vyjádření vynaložily nejchudší domácnosti v EU na energetické produkty průměrně celkem 945 EUR, což v jednotlivých členských státech představovalo rozmezí od méně než 500 EUR do 2 500 EUR. Je však důležité vzít v úvahu, že v jednotlivých členských státech se značně liší kupní síla. Zdroj: sběr údajů ad hoc GŘ ENER o výdajích domácností na spotřebu Ukazatele energetické chudoby evropských domácností v letech 2017 a 2018 klesaly, přičemž klesají již od konce tříleté recese v roce 2012. Od tohoto roku až do roku 2018 klesl průměrný podíl evropských domácností, které mají „problémy s dostatečným vytopením své domácnosti“, z 11 % na 8 % a podíl evropských domácností, které jsou „v prodlení s placením účtů za služby“, z 10 % na 7 %, ačkoli mezi jednotlivými členskými státy lze stále pozorovat značné rozdíly. To vše nasvědčuje tomu, že se energetická chudoba v Evropě v posledních letech celkově snížila, zčásti díky zlepšení ekonomické situace. Díky zřízení Střediska pro sledování energetické chudoby v roce 2008 je EU schopna energetickou chudobu lépe zjišťovat a řešit. Stejně tak byly vypracovány účinné strategie k začlenění politik zaměřených na řešení energetické chudoby do plánů transformace energetiky a politik v oblasti energetické účinnosti. V návaznosti na krizi COVID-19 se riziko energetické chudoby zvyšuje, jelikož řada Evropanů přichází o práci a příjem, zatímco maloobchodní ceny energií a spotřeba nemusí klesat ve stejném poměru. Z toho plynoucí nepříznivé sociální důsledky by se měly řešit a EU a členské státy by měly zavést odpovídající politiky na podporu přístupu potřebných osob k energetickým službám. Evropský pilíř sociálních práv řadí energie mezi základní služby, ke kterým má každý právo na přístup. Iniciativa „renovační vlna“, oznámená v balíčku na podporu oživení Next Generation EU a v Zelené dohodě pro Evropu, by měla přispět k omezení nárůstu energetické chudoby tím, že domácnostem pomůže snížit spotřebu energie v budovách a účty za energii, zejména pokud žijí v sociálních bytech. Opatření EU v oblastech ekodesignu a označování energetickými štítky by také měla přispět k úsporám spotřeby energie domácími spotřebiči, a tím snížit účty domácností za elektřinu. Doporučení Komise týkající se energetické chudoby, které doprovází renovační vlnu, zároveň poskytne pokyny pro měření energetické chudoby. 3.3 Náklady průmyslu na energie Ačkoli jsou energie pro hospodářskou činnost nezbytné, v tvorbě hodnoty ekonomiky v EU hrají stále skromnější úlohu. Z makroekonomického hlediska činil v roce 2017 nákup energií 1,7 % celkové hodnoty produkce v případě průmyslu (2,0 % v roce 2014) a 1 % v případě služeb (1,2 % v roce 2014).

U průměrných podniků v Evropě tvoří náklady na energie poměrně malou část výrobních nákladů (0–3 %). Podíl nákladů na energie na výrobních nákladech je významnější v energeticky nejnáročnějších výrobních odvětvích (v rozmezí od 3 % do 20 %) a v některých průmyslových pododvětvích může dosáhnout velmi vysoké úrovně (např. 40 % v případě primárního hliníku, 31 % v případě zinku, 28 % v případě feroslitin a silikonu, 25 % v případě plochého skla, 71 % v případě hnojiv a 20 % v případě sekundární oceli z elektrických obloukových pecí). Mimo výrobu může být nákup energií také velmi významným zdrojem nákladů v některých odvětvích zajišťujících dopravní, informační a ubytovací a restaurační služby. Tabulka 1 – Podíl energií na výrobních nákladech napříč odvětvími Příklady odvětví Podíl energií na výrobních nákladech (orientační rozsah) Průměrný evropský podnik 0–3 % Obchod, výpočetní technika, motorová vozidla, elektrická zařízení, léčiva, stavebnictví 0,4–1 % Nakládání s odpady, plasty, textilní výrobky, zrniny 2–4 % Ubytovací služby a restaurace 3–5 % Energeticky náročná výrobní odvětví: cement, stavební výrobky z jílovitých materiálů, papír a celulóza, sklo, železo a ocel, základní chemické látky, neželezné kovy, rafinerie 3–20 % Letecká doprava, pozemní doprava 20–30 % Datová centra 10–15 % Těžba kovů, ostatní těžba, elektřina a plyn 10–20 % Zdroj: Trinomics (2020), Eurostat V období 2010 až 2017 klesly náklady na energie ve zkoumaných výrobních odvětvích o 13 %. Snížení nákladů na energie bylo výraznější v období 2014 až 2017, kdy tyto náklady zaznamenaly pokles ve všech 30 zkoumaných odvětvích. Náklady na energie klesaly i navzdory mírnému nárůstu cen a intenzivnější hospodářské činnosti, a to díky značnému snížení energetické náročnosti odvětví, zejména v odvětvích s mírnou energetickou náročností. Snížení energetické náročnosti odvětví bylo důsledkem nižší spotřeby energie na výrobní jednotku a v menší míře též důsledkem přechodu na jiné palivo (z uhlí na plyn a elektřinu) a restrukturalizace skladby výroby (ve prospěch produktů s vysokou přidanou hodnotou a nízkou energetickou náročností). Z mezinárodního hlediska jsou evropské ceny elektřiny pro průmysl nižší než v Japonsku, srovnatelné s cenami v Číně, dvakrát vyšší než ve Spojených státech a vyšší než ve většině ostatních zemí G20 mimo EU. Evropské ceny plynu jsou nižší než ve východoasijských zemích (Japonsko, Jižní Korea, Čína), ale vyšší než ve většině ostatních zemí G20 včetně Spojených států. V těchto rozdílech se významnou měrou odrážejí poměrně vysoké nevratné daně a poplatky v EU a cenová regulace nebo dotace v zemích G20 mimo EU. Zdroje: Trinomics (2020) na základě údajů od Eurostatu, CEIC a IEA Pozn.: Ceny plynu v Číně jsou zástupnými cenami podle průměrné ceny za využívání plynu pro průmyslové spotřebitele v 36 městech. Omezené mezinárodní údaje nasvědčují tomu, že energeticky nejnáročnější evropská odvětví mají podíl nákladů na energie svou velikostí srovnatelný s mezinárodními obchodními partnery. Podíl nákladů na energie v těchto odvětvích EU je celkově podobný jako ve Spojených státech nebo nižší a ve srovnání s japonskými odvětvími jsou výsledky smíšené. Co se týče hlavního využívaného paliva, ve srovnání s Japonskem a Spojenými státy je podíl nákladů na energie v těchto odvětvích EU zpravidla vyšší u odvětví náročných na spotřebu elektřiny a podobný nebo nižší u odvětví náročnějších na spotřebu fosilních paliv. Energetická náročnost energeticky nejnáročnějších evropských odvětví je vyšší než v Japonsku a Koreji, srovnatelná se Spojenými státy a nižší než v Rusku. Energeticky středně náročná odvětví v EU vykazují energetickou náročnost, která je zpravidla nižší než u většiny mezinárodních obchodních partnerů EU (a v některých případech je nejnižší). V evropském průmyslu by mělo být i nadále vyvíjeno úsilí o energetickou účinnost, které ve vztahu k mezinárodním obchodním partnerům pomůže rozdíly v nákladech na energie snížit. Výrobní odvětví v mnoha zemích G20 mimo EU mají často nižší náklady související s politikami v oblasti čisté energie, klimatu a životního prostředí než tato odvětví v Evropě nebo pobírají energetické dotace. Komise provádí přezkum svého režimu státní podpory, přičemž cílem přidělování bezplatných povolenek v rámci systému ETS je řešení rizika úniku uhlíku. Pokud navíc ve světě přetrvají rozdíly v míře ambicí, zatímco EU bude své cíle v oblasti klimatu zvyšovat, navrhne Komise pro vybraná odvětví jako alternativu stávajících opatření mechanismus uhlíkového vyrovnání na hranicích, aby riziko úniku uhlíku omezila. Negativní dopad pandemie COVID-19 na ceny energií v roce 2020 by měl v zásadě vést ke snížení nákladů na energie a podílu energií na výrobních nákladech (vzhledem k tomu, že by pokles cen energií mohl být výraznější než pokles cen jiných výrobních vstupů a konečných produktů). Tak tomu ovšem nemusí úplně být v energeticky náročných průmyslových odvětvích s trvale vysokou úrovní spotřeby energie (např. odvětvích, v nichž pece musí být v provozu 24 hodin denně bez ohledu na produkci). 4.Vládní příjmy plynoucí ze zdanění energií a z daní a poplatků uvalených na energetické produkty V roce 2018 vybraly členské státy EU na daních z energií 294 miliard EUR. Daně z energií byly v průběhu let poměrně stabilní, ať už byly vyjádřeny jako podíl na HDP, který činil přibližně 2 %, nebo jako podíl na celkových daňových příjmech, který v roce 2018 činil 4,6 %. Největší část daní z energií představují spotřební daně (z nichž více než 80 % pochází z ropných produktů). Daně z energií jsou významným zdrojem příjmů rozpočtů členských států a představují rezervu zmírňující dopady nestability cen surové ropy na maloobchodní ceny ropných produktů. Daně z energií rovněž hrají úlohu v podpoře transformace energetiky a dekarbonizace ekonomiky, jelikož mohou zesílit cenové signály odrazující od nehospodárné spotřeby nebo činností škodlivých pro životní prostředí v souladu se zásadou „znečišťovatel platí“. Graf 9 – Daně z energií v EU Zdroj: Eurostat Daně a poplatky tvoří 41 % cen elektřiny pro domácnosti a 30–34 % cen elektřiny pro průmysl a 32 % cen plynu pro domácnosti a 13–16 % cen plynu pro průmysl. Tvoří také 50 % cen topných olejů, 60 % cen benzinu a 56 % cen motorové nafty. Druhy daní a poplatků (spotřební daně, DPH, poplatky za obnovitelné zdroje energie, poplatky za kapacity, environmentální daně atd.) a jejich význam pro ceny se u jednotlivých energetických produktů a v jednotlivých zemích značně liší. Různé daňové priority a politiky členských států mají za následek různé poplatky, sazby daní a osvobození od daní, které se na produkty vztahují. Celkové rozdíly v daních a poplatcích mezi domácnostmi a průmyslem obvykle souvisejí s vratnými daněmi (DPH) a s osvobozeními od daní a poplatků, které se na průmysl vztahují z ekonomických důvodů. Rozdíly mezi plynem a elektřinou jsou způsobeny vyššími sazbami daní a poplatků vztahujícími se na ceny elektřiny, z nichž jsou financovány politiky v oblasti energetiky nebo klimatu, a nižšími sazbami daní, zanedbatelnými poplatky za obnovitelné zdroje energie a osvobozeními od daní vztahujícími se na plyn, které jsou spojeny s tradiční sociální rolí plynu coby topného paliva. A konečně daňové úlevy za spotřebu fosilních paliv představovaly v roce 2018 významnou částku ve výši přibližně 30 miliard EUR.

Připravované iniciativy, jejichž cílem je sladit zdanění energií s cíli a ambicemi Zelené dohody pro Evropu a se závazkem zrušit dotace na škodlivá fosilní paliva, by měly využít potenciál daní z energií a snížení podpory fosilních paliv, a přispět tak ke klimatické neutralitě. Je také důležité podporovat větší informovanost o rozmanitosti a komplexnosti daní a poplatků ovlivňujících ceny energií, které mají různý účel a dopad. Jejich společný dopad na ceny, a tedy i signál pro spotřebitele, by také mohl být posuzován s ohledem na různé účely těchto daní, jimiž jsou zejména podpora spotřeby a činností, které jsou v souladu s politikami EU v oblasti energetiky a klimatu, a zajištění spravedlivé transformace. V roce 2020 zpomalení hospodářské činnosti a dopravy související s pandemií COVID-19 příjmy z daní z energií (především spotřební daně z pohonných hmot) pravděpodobně sníží. Pravděpodobně klesne i podpora fosilních paliv, zejména v podobě snížení sazby spotřební daně z pohonných hmot, a to v souvislosti s poklesem spotřeby pohonných hmot. Pokles cen elektřiny by naopak mohl vést ke zvýšení podpory na výrobu energie z obnovitelných zdrojů, která je stále vázána na výkupní ceny. 5.Ceny, náklady a investice na trzích s elektřinou Trhy s elektřinou zajišťují bezpečné a dostupné dodávky pro spotřebitele v EU a vysílají signály investorům nezbytné k tomu, aby byla úroveň dodávek zachována v dlouhodobém horizontu. Nezkreslené ceny, včetně environmentálních externalit, poskytují správné signály pro účastníky trhu, aby činili investiční rozhodnutí nezbytná pro transformaci energetiky. EU zavedla právní rámec připravený pro přechod na systém s rostoucím podílem elektřiny z obnovitelných zdrojů. Pokračují investice do nových výrobních kapacit, zejména pokud jde o obnovitelné zdroje energie pro výrobu elektřiny (OZE-E). V roce 2018 pocházelo 32 % elektřiny vyrobené v EU z obnovitelných zdrojů. Velkoobchodní ceny elektřiny mohou v průběhu jednoho dne značně kolísat, neboť elektrizační soustava není navržena k ukládání velkého množství elektřiny, ale spíše k slaďování nabídky a poptávky v reálném čase. V důsledku toho je struktura cen v případě větrných a fotovoltaických elektráren významně ovlivňována meteorologickými podmínkami. Ziskovost investic do OZE-E určují převážně tyto „realizované“ ceny, režimy podpory a náklady na technologie. Klesající náklady na technologie zvýšily ziskovost obnovitelných zdrojů energie, které se mohou ve stále větší míře účastnit soutěže na trzích s elektřinou. Výše podpory, kterou stále častěji určují konkurenční aukce, v případě větrných i fotovoltaických projektů klesá. Pokračování této tendence až ke zcela tržním projektům v oblasti OZE-E by mělo přispět k zachování maloobchodních cen elektřiny snížením složky související s podporou. Rostoucí pronikání větrných a fotovoltaických elektráren na trh již vedlo k poklesu tržeb, jak je znázorněno v grafu 10 na příkladu fotovoltaické výroby. Graf 10 – Realizované ceny v EUR/MWh (nahoře) a jako procentní podíl ceny za odběr základního výkonu (dole) v případě solární fotovoltaické výroby Zdroj: Trinomics (2020) Předpokládá se, že tato tendence bude s rostoucím pronikáním OZE-E pokračovat a mohla by kompenzovat zisky z klesajících nákladů na technologie. Kvůli výraznému poklesu spotřeby energií v první polovině roku 2020 způsobenému krizí COVID-19 OZE-E v některých případech dočasně uspokojily 50 % poptávky v EU, což vedlo k poklesům cen elektřiny. Z dopadu této krize na trhy s elektřinou je třeba vzít si ponaučení. Jedná se o předzvěst situace, která měla podle původních předpokladů nastat až kolem roku 2025, přičemž se předpokládá, že dosažení cíle spočívajícího ve snížení emisí skleníkových plynů alespoň o 55 % do roku 2030 povede k tomu, že podíl elektřiny z obnovitelných zdrojů bude činit přibližně 65 %. Konvenční zdroje výroby energie, jako jsou plynové elektrárny, mohou svou produkci přizpůsobit změnám poptávky. Flexibilní výrobci proto rozhodují o výrobě elektřiny na základě cenových signálů a jejich cílem je vyrábět elektřinu ve chvíli, kdy tržby pokryjí náklady na výrobu dodatečné jednotky elektřiny. Realizované ceny flexibilních výrobců tak sice převýší průměrné ceny energií, ale rostoucí pronikání energií z obnovitelných zdrojů závislých na meteorologických podmínkách může vést ke snížení počtu hodin, kdy jsou ceny dostatečně vysoké na dosažení prahu rentability.



6.Závěry