Směrnice navíc neobsahuje zvláštní požadavky na poskytování informací o opravitelnosti zboží spotřebitelům. Naopak pouze vyžaduje, aby byly „případně“ poskytovány informace o „poprodejních službách“. Tyto informace, které by pomohly prosadit opravu zboží, a byly by tedy obzvlášť cenné při pomáhání k tomu, aby spotřebitelé přispívali k oběhovému hospodářství, v místě prodeje z velké části chybí. Nedávné studie ukazují, že až 80 % spotřebitelů v EU uvádí, že mají obtíže nalézt informace o tom, jak snadné je výrobek opravit.

Jakékoli nové vnitrostátní právní předpisy v oblasti působnosti těchto směrnic by byly v rozporu s plně harmonizovaným právním rámcem. Tento návrh pomáhá zmírnit obtíže, s nimiž se potýkají vnitrostátní orgány při prosazování stávajících předpisů založených na zásadách směrnice 2005/29/ES v tak složitých oblastech, jako jsou klamavá environmentální tvrzení, praktiky předčasného zastarávání a netransparentní označení udržitelnosti a nástroje pro informování o udržitelnosti. Díky dalšímu upřesnění toho, kdy a jak by tyto praktiky byly považovány za nekalé, by se zvýšila účinnost ochrany spotřebitele v rámci EU.

Bez činnosti na úrovni EU by vnitrostátní iniciativy sice spotřebitelům a vnitrostátním trhům přinášely určitý užitek, ale mohly by vést k roztříštěnosti jednotného trhu a následně způsobit právní nejistotu a zvyšování nákladů na dodržování předpisů.

Ochrana spotřebitele spadá do společné působnosti („sdílená pravomoc“) EU a jejích členských států. Jak je stanoveno v článku 169 Smlouvy o fungování EU (SFEU), musí EU přispívat k ochraně hospodářských zájmů spotřebitelů a k podpoře jejich práva na informace a vzdělávání, a to za účelem ochrany jejich zájmů. Tento návrh vychází z článku 114, jenž je dle čl. 169 odst. 2 písm. a) právním základem pro přijímání opatření, která přispívají k dosažení cílů článku 169 v souvislosti s vytvářením vnitřního trhu.

Vzhledem k zaměření na vymáhání práva a digitalizaci nebyly učiněny žádné konkrétní závěry ohledně přínosu spotřebitelského práva EU k udržitelné spotřebě, což je otázka, která o několik let později spolu s vyhlášením Zelené dohody pro Evropu získala na důležitosti. Nicméně tento nástroj všude, kde je to možné a relevantní, vychází ze zjištění a závěrů shromážděných při uvedených činnostech z roku 2017.

Z průzkumu vyplynulo, že spotřebitelé se zdají být otevřeni účasti na ekologické transformaci. Většina respondentů nebyla ochotna za informace o trvanlivosti a opravitelnosti „zboží dlouhodobé spotřeby“ platit (např. prostřednictvím aplikace). Přibližně polovina respondentů uvedla, že jsou ochotni si připlatit k původní ceně za produkt, který vydrží déle, aniž by bylo nutné jej opravit, a podobný podíl uvedl, že jsou ochotni si připlatit za stejný produkt, který vydrží déle s menšími/přiměřenými opravami. Ještě větší část uvedla, že jsou ochotni si připlatit za stejný produkt, na který se vztahuje obchodní záruka, která by pokryla náklady na opravy. „Vnímaná vyšší cena produktů šetrných k životnímu prostředí“ byla označena za hlavní překážku, která brání spotřebitelům v přijetí udržitelnějšího chování, a za nejúčinnější možnosti, jak spotřebitelům pomoci volit environmentálně udržitelnější produkty, bylo označeno „poskytování lepších informací o trvanlivosti/životnosti produktů“ a „poskytování lepších informací pro spotřebitele ohledně environmentální a klimatické stopy životního cyklu produktu“.

·„Poskytování informací o aspektech navrhování produktu, které mohou způsobit jeho předčasné selhání“, by mělo největší dopad a bylo by nejnákladnější.

Očekává se, že kombinace upřednostňovaných možností politiky zvýší blahobyt spotřebitelů během období patnácti let nejméně o 12,5–19,4 miliardy EUR (v průměru přibližně 1 miliardu EUR ročně). Bude rovněž přínosem pro životní prostředí, přičemž částečný odhad celkového ušetřeného ekvivalentu CO2 činí 5–7 milionů tun ekvivalentu CO2 za období patnácti let. Zároveň se podniky budou muset přizpůsobit, což by mělo podle očekávání přinést náklady ve výši v rozmezí 9,1–10,4 miliardy EUR. To představuje průměrné jednorázové náklady na společnost v rozmezí 556–568 EUR, následované opakovanými ročními náklady v rozmezí 64–79 EUR za dané období. Na druhé straně to podnikům rovněž přinese velmi významný užitek v souvislosti s rovnými podmínkami, neboť podniky, které v současné době uvádějí spotřebitele v omyl, by musely sladit své postupy s postupy skutečně udržitelnými. Očekává se, že náklady na prosazování upřednostňovaných možností ze strany orgánů veřejné správy budou činit v průměru přibližně 440 000–500 000 EUR ročně na členský stát.

Upřednostňovaná možnost by zajistila ochranu spotřebitelů před „lakováním nazeleno“, neboť subjekty, které taková tvrzení uvedou, budou muset splnit určitý standard. Rovněž by usnadnila vymáhání práva ze strany orgánů v oblasti ochrany spotřebitele.

Upřednostňovaná možnost by zajistila lepší ochranu spotřebitelů před zbožím či službami uváděnými na trh bez sdělení skutečnosti, že byly navrženy tak, aby zastaraly dříve, než by spotřebitel mohl očekávat.

Povinnost obchodníků informovat spotřebitele o délce záruky nebo o případné neexistenci záruky by navíc motivovala obchodníky, aby soutěžili v poskytování a trvání těchto záruk, čímž by nepřímo motivovala výrobu produktů s delší životností.

Seznam znaků produktu, o nichž by obchodník dle čl. 6 odst. 1 směrnice 2005/29/ES neměl spotřebitele uvést v omyl, se mění tak, aby zahrnoval „dopad na životní prostředí nebo sociální dopad“, „trvanlivost“ a „opravitelnost“. Pokud jde o obchodní praktiky, které mají být považovány za klamavá jednání, pokud vedou nebo mohou průměrné spotřebitele vést k rozhodnutí o obchodní transakci, které by jinak neučinili, se do čl. 6 odst. 2 směrnice 2005/29/ES doplňují další dvě praktiky:

Komise předloží zprávu o uplatňování této směrnice Evropskému parlamentu a Radě nejpozději do pěti let od jejího přijetí. Tato zpráva posoudí uplatňování směrnice.

(1)Aby bylo možné bojovat proti nekalým obchodním praktikám, které spotřebitelům brání rozhodovat se pro udržitelnou spotřebu, například praktikám spojeným s předčasným zastaráváním zboží, klamavými environmentálními tvrzeními („lakováním nazeleno“), netransparentními a nedůvěryhodnými označeními udržitelnosti nebo nástroji pro informování o udržitelnosti, měla by být do spotřebitelského práva Unie zavedena zvláštní pravidla. To by příslušným vnitrostátním orgánům umožnilo tyto praktiky účinně řešit. V případě zajištění spravedlivosti environmentálních tvrzení se spotřebitelé budou moci rozhodovat pro produkty, které jsou skutečně lepší pro životní prostředí než konkurenční produkty. Tím se povzbudí hospodářská soutěž ve směru k environmentálně udržitelnějším produktům, což sníží nepříznivý dopad na životní prostředí.

(2)Tato nová pravidla by měla být zavedena jak změnou článků 6 a 7 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES týkajících se obchodních praktik, které mají být považovány za klamavé, a tudíž zakázané, na základě posouzení jednotlivých případů, tak změnou přílohy I směrnice 2005/29/ES s doplněním konkrétních klamavých praktik, jež jsou za všech okolností považovány za nekalé, a tudíž zakázané.

(3)S cílem odradit obchodníky od uvádění spotřebitelů v omyl, pokud jde o environmentální nebo sociální dopad jejich produktů, trvanlivost nebo opravitelnost těchto produktů, a to i prostřednictvím celkové prezentace produktů, by měl čl. 6 odst. 1 směrnice 2005/29/ES být změněn doplněním dopadu na životní prostředí nebo sociálního dopadu, trvanlivosti a opravitelnosti produktu na seznam hlavních znaků produktů, ve vztahu k nimž může být jednání obchodníka považováno za klamavé, a to na základě individuálního posouzení. Spotřebitele by rovněž neměly uvádět v omyl informace poskytované obchodníky o sociální udržitelnosti produktů, jako jsou informace o pracovních podmínkách, dobročinných příspěvcích nebo dobrých životních podmínkách zvířat.

(4)Environmentální tvrzení, zejména tvrzení související s klimatem, se stále více vztahují k budoucímu vlivu na životní prostředí v podobě přechodu na uhlíkovou či klimatickou neutralitu nebo dosažení podobného cíle do určitého data. Prostřednictvím těchto tvrzení vytvářejí obchodníci dojem, že spotřebitelé nákupem jejich produktů přispívají k nízkouhlíkovému hospodářství. K zajištění spravedlivosti a důvěryhodnosti těchto tvrzení by měl být čl. 6 odst. 2 směrnice 2005/29/ES změněn tak, aby tato tvrzení zakazoval, a to na základě individuálního posouzení, nejsou-li podporovány jasnými, objektivními a ověřitelnými závazky a cíli stanovenými obchodníkem. Taková tvrzení by rovněž měla být podporována nezávislým systémem monitorování, který by monitoroval pokrok obchodníka z hlediska závazků a cílů.

(5)Další potenciálně klamavou obchodní praktikou, která by měla být doplněna ke konkrétním cílům, na něž se zaměřuje čl. 6 odst. 2 směrnice 2005/29/ES, je inzerování přínosů pro spotřebitele, které jsou na relevantním trhu ve skutečnosti běžnou praxí. Pokud je například nepřítomnost chemické látky na trhu konkrétního produktu běžnou praxí, její propagace jakožto charakteristického znaku produktu by mohla představovat nekalou obchodní praktiku.

(6)Stále běžnější marketingovou technikou je srovnávání produktů na základě jejich environmentálních nebo sociálních aspektů, včetně využívání nástrojů pro informování o udržitelnosti. S cílem zajistit, aby taková srovnání neuváděla spotřebitele v omyl, by měl být změněn článek 7 směrnice 2005/29/ES tak, aby spotřebiteli byly poskytnuty informace o metodě srovnání, o produktech, které jsou předmětem srovnání, a o dodavatelích těchto produktů a o opatřeních k aktualizaci informací. To by mělo zajistit, že se spotřebitelé budou ohledně obchodních transakcí rozhodovat informovaněji, pokud těchto služeb využijí. Srovnání by mělo být objektivní, a to zejména díky porovnání produktů, které plní stejnou funkci, používání společné metody a společných předpokladů a porovnání podstatných a ověřitelných vlastností srovnávaných produktů.

(7)Použití označení udržitelnosti, která se nezakládají na systému certifikace nebo nejsou zavedena orgány veřejné správy, by mělo být zakázáno zahrnutím těchto praktik do seznamu v příloze I směrnice 2005/29/ES. Systém certifikace by měl splňovat minimální podmínky transparentnosti a důvěryhodnosti. Použití označení udržitelnosti bez systému certifikace je i nadále možné v případech, kdy jsou tato označení zavedena orgánem veřejné správy, nebo v případě dalších způsobů vyjadřování a uvádění údajů v souladu s článkem 35 nařízení (EU) č. 1169/2011. Toto pravidlo doplňuje bod 4 přílohy I směrnice 2005/29/ES, který zakazuje tvrzení, že obchodníku, obchodním praktikám obchodníka nebo produktu bylo uděleno schválení, potvrzení nebo povolení veřejného nebo soukromého subjektu, ačkoli tomu tak není nebo takové tvrzení není v souladu s podmínkami schválení, potvrzení nebo povolení.

(8)V případech, kdy použití označení udržitelnosti zahrnuje obchodní sdělení, které naznačuje nebo vytváří dojem, že produkt má pozitivní nebo žádný dopad na životní prostředí nebo je pro životní prostředí méně škodlivý než konkurenční produkty, by toto označení udržitelnosti mělo být rovněž považováno za environmentální tvrzení.

(9)Příloha I směrnice 2005/29/ES by rovněž měla být změněna tak, aby zakazovala uvádět obecná environmentální tvrzení bez uznaného vynikajícího environmentálního profilu, relevantního pro dané tvrzení. Příkladem takových obecných environmentálních tvrzení jsou „ekologicky šetrné“, „environmentálně šetrné“, „eko“, „zelené“, „přátelské k přírodě“, „ekologické“, „šetrné k životnímu prostředí“, „šetrné ke klimatu“, „jemné k životnímu prostředí“, „uhlíkově šetrné“, „uhlíkově neutrální“, „uhlíkově pozitivní“, „klimaticky neutrální“, „energeticky úsporné“, „biologicky rozložitelné“, „na biologické bázi“ nebo podobná tvrzení, jakož i širší prohlášení, jako jsou „vědomé“ nebo „odpovědné“, která naznačují vynikající environmentální profil nebo vytvářejí dojem takového profilu. Taková obecná environmentální tvrzení by měla být zakázána, pokud není prokázán vynikající environmentální profil nebo pokud není tvrzení specifikováno jasným a výrazným způsobem na stejném nosiči, například ve stejném televizním nebo rozhlasovém reklamním spotu, na obalu produktu nebo v internetovém prodejním rozhraní. Například tvrzení „biologicky rozložitelné“ ohledně určitého produktu by bylo obecným tvrzením, zatímco tvrzení „obal je biologicky rozložitelný kompostováním během jednoho měsíce“ by bylo konkrétním tvrzením, které nespadá do působnosti tohoto zákazu.

(10)Vynikající environmentální profil lze prokázat souladem s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 66/2010, nebo úředně uznanými systémy ekoznačky v členských státech nebo souladem se špičkovým environmentálním profilem v případě konkrétního environmentálního aspektu ve shodě s dalšími příslušnými právními předpisy Unie, jako je např. třída A v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/1369. Daný vynikající environmentální profil by měl být pro dané tvrzení relevantní. Například obecné tvrzení „energeticky úsporný“ by bylo možné vydat na základě vynikajícího environmentálního profilu v souladu s nařízením (EU) 2017/1369. Naproti tomu obecné tvrzení „biologicky rozložitelný“ by nebylo možné založit na vynikajícím environmentálním profilu v souladu s nařízením (ES) č. 66/2010, pokud nejsou stanoveny požadavky na biologickou rozložitelnost v konkrétních kritériích ekoznačky EU týkající se příslušného produktu.

(11)Další klamavou obchodní praktikou, která by měla být za všech okolností zakázána, a tedy přidána na seznam v příloze I směrnice 2005/29/ES, je environmentální tvrzení uvedené o celém produktu, týká-li se ve skutečnosti pouze určitého aspektu produktu. Tak by tomu bylo třeba v případě, kdy je produkt uváděn na trh jako „vyrobený s použitím recyklovaného materiálu“, což vyvolává dojem, že celý produkt je vyroben z recyklovaného materiálu, zatímco ve skutečnosti je z recyklovaného materiálu vyroben pouze obal.

(12)Akční plán pro oběhové hospodářství stanoví potřebu určit pravidla ohledně environmentálních tvrzení pomocí metod environmentální stopy výrobků a organizací. Další požadavky ohledně environmentálních tvrzení budou muset být stanoveny v konkrétních právních předpisech Unie. Uvedené nové požadavky přispějí k cíli Zelené dohody pro Evropu, jímž je usnadnit kupujícím přijímání udržitelnějších rozhodnutí a prostřednictvím spolehlivých, porovnatelných a ověřitelných informací snížit riziko „lakování nazeleno“.

(13)Za všech okolností by rovněž mělo být zakázáno prezentovat požadavky stanovené právními předpisy na veškeré produkty v příslušné kategorii produktů na trhu Unie, včetně dovážených produktů, jako charakteristický rys nabídky obchodníka, a tato praktika by měla být přidána na seznam v příloze I směrnice 2005/29/ES. Tento zákaz by se mohl vztahovat například na situace, kdy obchodník inzeruje, že daný produkt neobsahuje konkrétní chemickou látku, ačkoliv tato látka je již v Unii pro všechny produkty v rámci dané kategorie produktů zakázána zákonem. Zákaz by se naopak neměl vztahovat na obchodní praktiky podporující obchodníky nebo produkty v dodržování požadavků právních předpisů, které platí pouze pro některé produkty, ale nikoli pro jiné konkurenční produkty stejné kategorie na trhu Unie, například produkty pocházející ze zemí mimo EU.

(14)S cílem zlepšit blahobyt spotřebitelů by změny přílohy I směrnice 2005/29/ES rovněž měly řešit několik praktik spojených s předčasným zastaráváním, včetně praktik plánovaného zastarávání, které je chápáno jako obchodní politika zahrnující záměrné plánování či navržení produktu s omezenou životností, aby se po uplynutí určité doby stal předčasně zastaralým nebo nefunkčním. Koupě produktů, u nichž se očekává, že vydrží déle, než se ve skutečnosti děje, působí spotřebitelům újmu. Navíc mají praktiky předčasného zastarávání celkově negativní dopad na životní prostředí v podobě zvýšeného materiálového odpadu. Proto řešení těchto praktik rovněž pravděpodobně sníží množství odpadu a přispěje k udržitelnější spotřebě.

(15)Mělo by být zakázáno neinformovat spotřebitele o tom, že aktualizace softwaru, včetně aktualizace zabezpečení, bude mít negativní dopad na používání zboží s digitálními prvky nebo na určité vlastnosti tohoto zboží, a to i v případě, že aktualizace vylepší fungování jiných vlastností. Například budou-li spotřebitelé vyzváni, aby aktualizovali operační systém ve svém chytrém telefonu, bude obchodník povinen spotřebitele informovat, zda tato aktualizace bude mít negativní dopad na fungování kterékoli vlastnosti chytrého telefonu.

(16)Mělo by být rovněž zakázáno neinformovat spotřebitele o existenci prvku zboží, který byl zaveden s cílem omezit trvanlivost zboží. Takovým prvkem by například mohl být software, který po určité době zastaví či sníží funkčnost zboží, nebo by se mohlo jednat o hardware, který je navržen tak, aby po určité době selhal. Zákaz neinformovat spotřebitele o těchto prvcích zboží doplňuje práva spotřebitelů a nemá dopad na prostředky nápravy, které mají spotřebitelé k dispozici, pokud představují nesoulad dle směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2019/771. K tomu, aby byla taková obchodní praktika pokládána za nekalou, by nemělo být nutné prokazovat, že účelem daného prvku je podnítit nahrazení příslušného zboží. Používání prvků omezujících trvanlivost zboží by se mělo rozlišovat od výrobních postupů využívajících materiály nebo procesy obecně nízké kvality, které vedou k omezené trvanlivosti zboží. Nesoulad zboží v důsledku použití materiálů nebo postupů nízké kvality by se měl i nadále řídit pravidly pro shodu zboží stanovenými ve směrnici (EU) 2019/771.

(17)Další praktikou, která by měla být zakázána přílohou I směrnice 2005/29/ES, je praktika spočívající v tvrzení, že zboží má určitou trvanlivost, ačkoliv tomu tak není. Příkladem by byla situace, kdy obchodník spotřebitele informuje, že pračka by dle očekávání měla vydržet určitý počet pracích cyklů, přestože skutečné používání pračky ukazuje, že tomu tak není.

(18)Podobně by příloha I směrnice 2005/29/ES měla být změněna tak, aby zakazovala prezentovat, že produkty umožňují opravu, pokud taková oprava není možná, jakož i neinformovat spotřebitele, že zboží dle požadavků právních předpisů není možné opravit.

(19)Zákaz uvedených praktik v souvislosti s trvanlivostí a opravitelností ve směrnici 2005/29/ES by poskytl orgánům členských států v oblasti ochrany spotřebitele další donucovací nástroj pro lepší ochranu zájmů spotřebitelů v případech, kdy obchodníci nedodržují požadavky na trvanlivost a opravitelnost zboží podle právních předpisů Unie týkajících se produktů.

(20)Další praktika spojená s předčasným zastaráváním, která by měla být zakázána a přidána na seznam v příloze I směrnice 2005/29/ES, je snaha přimět spotřebitele k nahrazení spotřebního materiálu produktu dříve, než by jinak bylo z technických důvodů nutné. Takové praktiky uvádějí spotřebitele v omyl, aby se domníval, že zboží již nebude fungovat, pokud k výměně spotřebního materiálu nedojde, a vedou jej tak k zakoupení více spotřebního materiálu, než je zapotřebí. Například praktika, kdy je spotřebitel prostřednictvím nastavení tiskárny vyzván, aby vyměnil inkoustové kazety tiskárny před tím, než jsou skutečně prázdné, za účelem pobídky ke koupi dalších inkoustových kazet, by byla zakázána.

(21)Příloha I směrnice 2005/29/ES by měla být rovněž změněna tak, aby zakazovala neinformování spotřebitele, že zboží je navrženo způsobem, který omezuje jeho funkčnost, je-li používán spotřební materiál, náhradní díly nebo příslušenství, které neposkytuje původní výrobce. Například by bylo zakázáno uvádět na trh tiskárny, které jsou navrženy tak, aby se omezila jejich funkčnost, jestliže se používají inkoustové kazety neposkytované původním výrobcem tiskárny, aniž by byly tyto informace spotřebiteli sděleny. Tato praktika by mohla spotřebitele klamavě vést ke koupi jiné inkoustové kazety, kterou nelze pro tuto tiskárnu použít, což by mělo za následek zbytečné náklady na opravu, toky odpadu nebo dodatečné náklady způsobené povinností používat spotřební materiál původního výrobce, které spotřebitel v okamžiku koupě nemohl předvídat. Podobně by bylo také zakázáno uvádět na trh chytrá zařízení navržená tak, aby byla omezena jejich funkčnost při používání nabíječek nebo náhradních dílů, které neposkytuje původní výrobce, aniž by byly tyto informace spotřebiteli sděleny.