Stávající nařízení pouze vyžaduje, aby byly údaje z ohlášení dány příslušnými orgány „k dispozici“ finanční zpravodajské jednotce členského státu, v němž byly získány. Tento poněkud pasivní požadavek lze splnit pouhým předložením vyplněných formulářů ohlášení ke kontrole finanční zpravodajské jednotce. To však nepostačuje, jelikož by informace měly být finanční zpravodajské jednotce předávány aktivně, aby je tato mohla analyzovat. Údaje z ohlášení si lze s příslušnými orgány ostatních členských států vyměňovat rovněž pouze tehdy, existují-li náznaky nezákonné činnosti, a ani v tomto případě není výměna povinná. To vede k nejednotnému uplatňování a málo systematickému sdílení údajů.

První nařízení o kontrolách peněžní hotovosti bylo přijato v roce 2005. Toto nařízení doplňovalo ustanovení směrnice o boji proti praní peněz, a to stanovením systému kontrol, jež se vztahují na fyzické osoby vstupující do Unie nebo ji opouštějící, které u sebe mají peněžní hotovost nebo převoditelné nástroje na doručitele v hodnotě 10 000 EUR nebo více. V této souvislosti zavedlo nařízení na úrovni EU mezinárodní standardy v oblasti boje proti praní peněz a financování terorismu, zejména doporučení Finančního akčního výboru proti praní peněz (dále jen „FATF“) o kontrolách pohybu peněžní hotovosti.

Dalším problémem je zvýšení informovanosti cestujících o jejich povinnostech. To mohou nejlépe zajistit členské státy s přihlédnutím ke svým zvláštním potřebám a situaci. Komise uváží, jak tohoto cíle dosáhnout co nejlépe, a spojí se s národními odborníky členských států, kteří se touto otázkou zabývají, přičemž je připravena pomoci členským státům při vypracovávání vhodných materiálů.

Rozsáhlé hodnocení ex post původního nařízení o kontrolách peněžní hotovosti v roce 2015 určilo řadu oblastí, v nichž by bylo možno uvážit zlepšení:

Rozšířením definice „hotovosti“ tak, aby zahrnovala zlato, a zvolením mechanismu, jehož součásti lze aktem v přenesené pravomoci pružně měnit s ohledem na nové trendy a technologie, přihlíží návrh k nejnovějšímu vývoji a prokazuje odhodlání EU zabývat se možnými budoucími únikovými cestami, které se využívají k převodu hodnoty. Navrhované sankce za neprovedení ohlášení ponechávají členským státům možnost uvážit přijetí opatření, která pokládají za nezbytná k dosažení cílů. Existuje riziko, že vzhledem ke svým vlastnostem budou na převod hodnoty přes vnější hranice pro účely financování nezákonných činnosti používány předplacené karty. V souladu se zásadami zlepšování právní úpravy by možnému budoucímu zahrnutí některých předplacených karet do působnosti nařízení prostřednictvím aktu v přenesené pravomoci mělo, vzhledem k jejich zákonnému používání, předcházet hodnocení důkazů této hrozby, vymahatelnosti v praxi a proporcionality.

Co se týká výměny informací mezi příslušnými orgány, stanovení aktivní povinnosti týkající se zpřístupňování údajů finanční zpravodajské jednotce dotyčného členského státu by zajistilo, aby tato finanční zpravodajská jednotka obdržela veškeré údaje potřebné pro analýzu. Tato úroveň harmonizace je nezbytná, aby se zamezilo tomu, že údaje jsou dány finančním zpravodajským jednotkám „k dispozici“, nejsou však předávány aktivně. Výměna informací mezi příslušnými orgány by s ohledem na porušení předpisů a pohyby peněžní hotovosti byla povinná, existují-li náznaky trestné činnosti, aby se zvýšila schopnost příslušných orgánů bojovat proti praní peněz a financování terorismu, přičemž je současně zajištěna proporcionalita.

Požadované úrovně harmonizace by nebylo možné dosáhnout pouze na základě vnitrostátních právních předpisů. Ti, kdo perou peníze a financují terorismus, by mohli rozdíly využít a pokusit se převézt peněžní hotovost do EU nebo z EU přes členské státy, v nichž jsou kontrolní opatření nejslabší. Vzhledem k částkám ohlášené peněžní hotovosti, která každoročně vstupuje do EU nebo ji opouští (fyzické osoby převážejí v průměru 60–70 miliard EUR), by to mohlo mít rušivý účinek na vnitřní trh.

Možnosti, které byly zvoleny k odstranění zjištěných problémů, jsou slučitelné a významně by zlepšily fungování stávajícího nařízení o kontrolách peněžní hotovosti, aniž by vytvářely zbytečnou administrativní zátěž. To by bylo zajištěno:

Veřejná konzultace se zúčastněnými stranami ohledně jednotlivých možností politiky byla vedena na platformě EUSurvey. Počet obdržených odpovědí byl omezený, obecně však jsou přijatými možnostmi možnosti, které respondenti hodnotili kladně, s výjimkou rozšíření definice „hotovosti“, proti níž vznesla mírná většina námitky. Cílené konzultace však přinesly jiný výsledek (viz níže), o němž Komise usuzovala, že má prvořadý význam. Aspekty subsidiarity vedly Komisi k závěru, že by bylo nejvhodnější přenechat opatření k zvýšení informovanosti členským státům s podporou Komise. Respondenti upřednostňovali možnost pravidelné výměny údajů z ohlášení peněžní hotovosti pro daňové účely, v průběhu posuzování dopadů však byly vysloveny právní pochybnosti a tuto možnost nebylo možno v návrhu sledovat.

Návrh stanoví, že Komise podá Parlamentu a Radě hodnotící zprávu pět let od vstupu nařízení v platnost a poté co pět let. Hodnocení posoudí, nakolik bylo dosaženo cílů nařízení.

Opatření usilují o náležitou rovnováhu mezi dotyčnými právy a oprávněnými zájmy společnosti, a to přijetím přístupu, který je účinný (dosahuje cíle), přičemž se však pokud možno co nejméně dotýká práv.

Co se týká administrativní zátěže a nákladů, opatření se týkají částek peněžní hotovosti ve výši 10 000 EUR nebo více, které jsou přepravovány přes vnější hranice EU, a to buď fyzickými osobami, nebo jako náklad/pošta, což je způsob dopravy, který podniky využívají jen velmi zřídka. V současnosti musí podat ohlášení fyzická osoba doprovázející zásilku peněžní hotovosti. Zkušenosti ukazují, že si profesionální kurýři jsou dobře vědomi svých povinností a že je velkou měrou dodržují. Nová oznamovací povinnost v případě zásilek peněžní hotovosti přepravovaných poštou / nákladní dopravou má orgánům umožnit provádět kontroly a v případě potřeby si vyžádat dokumentaci. Neexistuje systematická povinnost podat ohlášení a orgány mohou jednat dle vlastního uvážení (např. v případě zásilek mezi bankami). Očekává se, že vzhledem k poměrné vzácnosti tohoto druhu dopravy a navrhovanému přístupu bude dopad na profesionální kurýry minimální. Neočekávají se žádné zvláštní dopady na malé a střední podniky či mikropodniky.

přepracováním definice „peněžní hotovosti“ na základě objektivních prvků, která však obstojí do budoucna, a to v důsledku možnosti zahrnout nové prvky prostřednictvím legislativy v přenesené pravomoci pod dohledem Rady a Parlamentu,

Článek 18 se týká opatření v souvislosti s hodnocením a upřesňuje, že Komise zašle Evropskému parlamentu a Radě zprávu pět let od vstupu nařízení v platnost a poté co pět let.

Článek 17 se týká poskytování informací Komisi a upřesňuje, že členské státy poskytnou informace týkající se příslušných orgánů odpovědných za uplatňování nařízení o kontrolách peněžní hotovosti a sankcí ukládaných za neprovedení ohlášení. Členské státy by měly Komisi informovat rovněž o jejich případných následných změnách. Komisi by měly být anonymní statistické údaje poskytovány s četností, která bude určena v prováděcích předpisech, nejméně však jednou ročně.

Článek 14 svěřuje Komisi pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci, aby mohla změnit přílohu, která uvádí prvky definice „peněžní hotovosti“. Tato flexibilita je nezbytná, aby nařízení obstálo do budoucna a aby mohli tvůrci politik rychle reagovat na nové trendy v trestné činnosti a zohlednit nové mezinárodní standardy a osvědčené postupy. Jakákoli změna vyžaduje prokázání její nezbytnosti, přiměřený přístup, který zajišťuje, že příslušné orgány mohou prosazovat případné dodatky v praxi, a dohled ze strany Evropského parlamentu a Rady, jež mají pravomoc vznést námitku poté, co byly o přijetí takovéhoto aktu informovány, a mohou kdykoli přenesenou pravomoc zrušit. Před přijetím aktu v přenesené pravomoci konzultuje Komise národní odborníky členských států v oblasti kontrol peněžní hotovosti s cílem vyžádat si od nich vstupní údaje.

Článek 13 stanoví sankce za nesplnění ohlašovací povinnosti. Novým prvkem je povinnost členských států informovat Komisi o případných změnách jejich předpisů o sankcích poté, co nařízení vstoupilo v platnost. Členské státy mohou stanovit sankce libovolně, sankce by se však měly vztahovat pouze na neprovedení ohlášení podle nařízení a v tomto ohledu by měly být účinné, přiměřené a odrazující. Při ukládání sankce za neprovedení ohlášení by orgány neměly předpokládat nebo brát v potaz existenci či neexistenci predikativních trestných činů v souvislosti s neohlášenou peněžní hotovostí. Sankce nevylučuje potřebu zvláštního vyšetřování s ohledem na možnost trestných činů, což do oblasti působnosti nařízení nespadá. Při stanovení sankcí za neprovedení ohlášení by členské státy měly přihlédnout k příslušné judikatuře Soudního dvora Evropské unie a Evropského soudu pro lidská práva.

Článek 9 umožňuje výměnu informací mezi příslušnými orgány, tj. celními orgány a ostatními orgány, které členské státy určí za účelem uplatňování nařízení (např. pohraniční stráž, daňové orgány atd.). Vzhledem k nadnárodní povaze praní peněz a financování terorismu a skutečnosti, že je možné do Unie vstoupit nebo ji opustit přes jeden členský stát a poté se pohybovat bez dalších kontrol, je pro účely analýzy rizik a předcházení rizikům nezbytně nutné, aby informace o porušení předpisů (neprovedení ohlášení, ohlášení z úřední pravomoci nebo náznaky trestné činnosti) byly zpřístupněny příslušným orgánům v ostatních členských státech. Příslušné orgány by měly mít rovněž možnost zpřístupnit tyto informace ostatním orgánům, které jsou pověřeny vyšetřováním trestné činnosti, jak je vymezena v návrhu, nejsou však přímo určeny jako „příslušné orgány“, například policejním orgánům nebo (za účelem odhalování daňových trestných činů a přijímání příslušných opatření) daňovým orgánům. Komise by měla být informována o náznacích trestné činnosti, která může poškodit finanční zájmy Unie. Mezi příslušnými orgány v témže členském státě a v ostatních členských státech by měly být vyměňovány i anonymizované údaje pro analýzu rizik a výsledky analýzy rizik v případě, že tyto orgány rozhodnou, že hrozba představuje vysoké riziko kdekoli v Unii. Informace je nutno vyměňovat podle technických pravidel stanovených v souladu s čl. 15 písm. c) a za použití formuláře stanoveného podle čl. 15 písm. d).

V čl. 2 odst. i) se pojem „trestná činnost“ vymezuje odkazem na činnosti uvedené v čl. 3 odst. 4 směrnice (EU) 2015/849. Navíc se navrhuje definice „trestná činnost“ pro účely kriminalizace praní peněz (návrh na poznámku pod čarou do směrnice z 21. prosince 2016 o boji proti praní peněz prostřednictvím trestního práva (COM (2016) 826 final). Po přijetí směrnice o boji proti praní peněz prostřednictvím trestního práva spoluzákonodárci Komise posoudí, zda bude nezbytné revidovat směrnici (EU) 2015/849 s cílem sjednotit definici „trestná činnost“ s definicí uvedenou ve směrnici o boji proti praní peněz prostřednictvím trestního práva.

(4)Vzhledem k nebezpečí, že uplatňování směrnice 91/308/EHS povede k větším pohybům peněžní hotovosti k nezákonným účelům, což by mohlo představovat hrozbu pro finanční systém a vnitřní trh, byla zmíněná směrnice doplněna nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1889/2005. Cílem uvedeného nařízení je předcházet praní peněz a financování terorismu a odhalovat je, a to stanovením systému kontrol vztahujících se na fyzické osoby, které vstupují do Unie nebo ji opouštějí a které mají u sebe peněžní hotovost nebo převoditelné nástroje na doručitele v hodnotě 10 000 EUR nebo více, či ekvivalent této hodnoty v jiných měnách.

(2)Opětovné zavedení nezákonných výnosů do ekonomiky a zneužití peněžních prostředků k financování nezákonných činností vedou k narušení a nespravedlivému konkurenčnímu znevýhodnění občanů a podniků dodržujících právní předpisy, a mohou tudíž ohrozit fungování vnitřního trhu. Navíc to podporuje trestnou a teroristickou činnost, což ohrožuje bezpečnost občanů Unie. Unie proto přijala opatření na svou ochranu.

(7)Finanční akční výbor (FATF), který byl zřízen na summitu G7 v Paříži v roce 1989, je mezivládní orgán, jenž stanoví normy a prosazuje účinné provádění právních, regulačních a operativních opatření určených k boji proti praní peněz, financování terorismu a dalším souvisejícím hrozbám pro integritu mezinárodního finančního systému. Řada členských států je členy FATF, nebo je ve FATF zastoupena prostřednictvím regionálních orgánů. Unie je ve FATF zastoupena Komisí a zavázala se k účinnému provádění jeho doporučení. Na úrovni FATF doporučení č. 32 o kurýrech přepravujících hotovost stanoví, že je třeba zavést pravidla pro přiměřené kontroly přeshraničních pohybů hotovosti.

(8)V důsledku lepších poznatků o mechanismech, které se využívají k převodu nezákonně nabyté hodnoty přes hranice, a následných změn doporučení FATF, změn právního rámce, který byl zaveden směrnicí (EU) 2015/849, jakož i rozvoje nových osvědčených postupů a na základě hodnocení stávajících právních předpisů by ustanovení nařízení (ES) č. 1889/2005 měla tento vývoj zohledňovat. Vzhledem k rozsáhlosti změn, které budou zapotřebí, by mělo být zmíněné nařízení zrušeno a nahrazeno novým nařízením.

(9)Tímto nařízením není dotčena možnost členských států zavést dodatečné vnitrostátní kontroly pohybu peněžní hotovosti uvnitř Unie, jsou-li tyto kontroly v souladu se základními svobodami Unie, zejména s články 63 a 65 Smlouvy o fungování Evropské unie.

(10)Toto nařízení se netýká opatření, která přijaly Unie nebo členské státy a která omezují pohyb kapitálu v případě vážných poruch fungování hospodářské nebo měnové unie podle článku 66 Smlouvy o fungování Evropské unie nebo v případě náhlé krize platební bilance podle článků 143–144 téže smlouvy.

(11)Vzhledem ke své přítomnosti na vnějších hranicích Unie, svým odborným znalostem týkajícím se provádění kontrol cestujících a nákladu při překračování vnějších hranic a zkušenostem získaným s uplatňováním nařízení (ES) č. 1889/2005 by pro účely tohoto nařízení měly jako příslušné orgány jednat i nadále celní orgány. Členské státy by současně měly mít i nadále možnost určit jiné vnitrostátní orgány, které jsou přítomny na vnějších hranicích, aby jednaly jako příslušné orgány.

(12)Jedním z klíčových pojmů použitých v tomto nařízení je „peněžní hotovost“, která by měla být definována tak, aby zahrnovala čtyři kategorie: oběživo, převoditelné nástroje na doručitele, komodity používané jako vysoce likvidní prostředky k uchovávání hodnoty a určité typy předplacených karet. Vzhledem ke svým vlastnostem se budou určité převoditelné nástroje na doručitele, komodity používané jako vysoce likvidní prostředky k uchovávání hodnoty, jakož i předplacené karty, které nejsou spojeny s bankovním účtem, pravděpodobné používat místo oběživa jako anonymní prostředky k převodu hodnoty přes vnější hranice, jež nelze sledovat pomocí klasického systému dohledu ze strany orgánů veřejné moci. Toto nařízení by mělo stanovit základní prvky definice „peněžní hotovosti“, přičemž by Komise měla mít současně možnost nepodstatné prvky změnit v reakci na snahy pachatelů trestné činnosti a jejich společníků obejít opatření, které kontroluje pouze jeden druh vysoce likvidního prostředku k uchovávání hodnoty, tím, že přes vnější hranice převážejí jiný druh. Jsou-li zjištěny důkazy o takovémto chování ve značném rozsahu, je nezbytné přijmout rychle opatření k nápravě situace.

(13)Převoditelnými nástroji na doručitele jsou finanční nástroje, které fyzickému držiteli umožňují požadovat vyplacení určité finanční částky, aniž by byl zaregistrován nebo aniž by bylo uvedeno jeho jméno. Tyto nástroje lze snadno použít k převodu potenciálně značné hodnoty a vykazují hlavní podobnosti s oběživem, pokud jde o riziko zneužití, likviditu a anonymitu.

(14)Komoditami, které se používají jako vysoce likvidní prostředky k uchovávání hodnoty, je zboží, které představuje vysoký poměr mezi hodnotou a objemem a pro něž existuje snadno dostupný mezinárodní obchodní trh, jenž umožňuje jeho přeměnu na oběživo, a to s nízkými transakčními náklady. Tyto komodity se většinou vyskytují ve standardizované formě, která umožňuje rychle ověřit jejich hodnotu.

(15)Předplacenými kartami jsou karty neuvádějící jméno, které slouží k uchovávání peněžní hodnoty nebo finančních prostředků, jež lze použít k platebním transakcím, k pořízení zboží nebo služeb nebo k výměně za oběživo a které nejsou spojeny s bankovním účtem. Často se používají pro různé zákonné účely a některé z těchto nástrojů také představují jasný společenský zájem. Předplacené karty jsou snadno převoditelné a dají se použít na převod značné hodnoty přes vnější hranice. Je proto třeba předplacené karty zahrnout do definice peněžní hotovosti. Tak se zajistí možnost rozšířit opatření na určité typy předplacených karet, pokud je to odůvodněno a s náležitým ohledem na proporcionalitu a vymahatelnost v praxi.

(16)Fyzickým osobám vstupujícím do Unie nebo ji opouštějícím by měla být uložena ohlašovací povinnost za účelem předcházení praní peněz a financování terorismu. Aby nebyl nepatřičně omezen volný pohyb ani uložena přílišná zátěž občanům a orgánům v souvislosti se správními formalitami, měla by se na tuto povinnost vztahovat prahová hodnota ve výši 10 000 EUR nebo její ekvivalent ve formě komodit používaných jako vysoce likvidní prostředek k uchovávání hodnoty, převoditelných nástrojů na doručitele, hodnoty předplacených karet či jiného oběživa. Tato povinnost by se měla vztahovat na fyzické osoby, které mají tyto částky u sebe, ve svých zavazadlech nebo ve vozidle, v němž překračují vnější hranici. Mělo by se vyžadovat, aby tyto osoby předložily peněžní hotovost příslušným orgánům ke kontrole.

(17)Co se týká pohybu peněžní hotovosti, která není doprovázena vlastníkem, odesílatelem, zamýšleným příjemcem nebo jejich zástupcem, například peněžní hotovosti vstupující do Unie nebo ji opouštějící v poštovních balících, kurýrních zásilkách, v zavazadle bez doprovodu nebo jako náklad v kontejneru, příslušné orgány na vnější hranici by měly mít pravomoc odesílatele nebo příjemce či jejich zástupce požádat, aby podali ohlášení za účelem oznámení. Toto oznámení by mělo zahrnovat řadu prvků, například původ, místo určení, ekonomický původ a zamýšlené použití finančních prostředků, které nejsou obsaženy v obvyklé dokumentaci předkládané celním orgánům, jako jsou přepravní doklady a celní prohlášení. To příslušným orgánům umožní provést analýzu rizik a soustředit své úsilí na zásilky, které podle jejich názoru představují nejvyšší riziko, přičemž nejsou současně uloženy další systematické formality. Oznamovací povinnost by měla podléhat prahové hodnotě, která je stejná jako v případě peněžní hotovosti převážené fyzickými osobami.

(18)Dosažení cílů tohoto nařízení vyžaduje, aby byla zaznamenána řada standardizovaných údajů týkajících se pohybu peněžní hotovosti, jako jsou osobní údaje vlastníka, příjemce, ekonomický původ a zamýšlené použití peněžní hotovosti.

(19)Co se týká ohlašovací a oznamovací povinnosti, příslušným orgánům by měla být svěřena pravomoc provádět veškeré potřebné kontroly osob, jejich zavazadel, vozidla použitého k překročení vnější hranice, a zásilek nebo schránek bez doprovodu vlastníka, které překračují hranice a které mohou obsahovat peněžní hotovost, nebo dopravních prostředků, které je přepravují. V případě nesplnění povinností by měly příslušné orgány vyhotovit ohlášení z úřední pravomoci za účelem následného sdělení příslušných informací ostatním orgánům.

(20)Pokud orgány odhalí částky peněžní hotovosti nižší než prahová hodnota, existují však náznaky, že peněžní hotovost může souviset s trestnou činností, jak je vymezena v tomto nařízení, měly by mít příslušné orgány možnost zaznamenat základní informace o osobách převážejících peněžní hotovost, například údaje o jejich totožnosti a státní příslušnosti, a údaje týkající se použitého dopravního prostředku, například typ vozidla, místo odjezdu a místo určení.

(21)Tyto informace by měly být předány finanční zpravodajské jednotce dotyčného členského státu. Tyto jednotky jsou určeny jako ústřední prvky v boji proti praní peněz a financování terorismu, které přijímají a zpracovávají informace z různých zdrojů, například od finančních institucí, a analyzují je s cílem určit, zda existují důvody pro další vyšetřování, jež nemusí být zřejmé příslušným orgánům, které přijímají ohlášení a provádějí kontroly podle tohoto nařízení.

(22)Odhalení částky nedosahující prahové hodnoty je v této souvislosti nanejvýš důležité v případech, kdy existují náznaky trestné činnosti. Mělo by být rovněž možné sdílet informace týkající se částek peněžní hotovosti nedosahujících prahové hodnoty v případech, kdy existují náznaky trestné činnosti, s příslušnými orgány v ostatních členských státech.

(23)Vzhledem ke skutečnosti, že k pohybům peněžní hotovosti, které podle tohoto nařízení podléhají kontrolám, dochází přes vnější hranice a že je obtížné jednat poté, co peněžní hotovost opustila místo vstupu nebo výstupu, a s ohledem na související riziko i v případě nezákonného použití malých částek, by příslušné orgány měly mít možnost v určitých případech zajistit a dočasně zadržet peněžní hotovost s výhradou kontrol a posouzení: za prvé toho, zda nebyla splněna ohlašovací nebo oznamovací povinnost, a za druhé, zda existují náznaky trestné činnosti, a to bez ohledu na příslušnou částku nebo na skutečnost, zda je peněžní hotovost přepravována fyzickou osobou nebo zda není doprovázena vlastníkem. Vzhledem k povaze tohoto dočasného zajištění a zadržení a dopadu, který to může mít na volný pohyb a právo na vlastnictví, by doba zadržení měla být omezena na naprosto minimální čas, který ostatní příslušné orgány potřebují k zjištění, zda existují důvody pro další zásah, například vyšetřování či zajištění peněžní hotovosti na základě jiných právních nástrojů. K rozhodnutí o dočasném zadržení peněžní hotovosti podle tohoto nařízení by mělo být připojeno odůvodnění a měly by být přiměřeně popsány konkrétní faktory, které vedly k tomuto opatření. Není-li na konci lhůty přijato rozhodnutí o dalším zásahu nebo rozhodne-li příslušný orgán o tom, že pro další zadržování peněžní hotovosti není důvod, měla by být peněžní hotovost dána ohlašovateli k dispozici neprodleně.

(24)Je nezbytné, aby příslušné orgány, které shromažďují informace podle tohoto nařízení, je včas předávaly vnitrostátní finanční zpravodajské jednotce, aby je tato mohla analyzovat a porovnat s ostatními údaji, jak je stanoveno ve směrnici 2015/849.

(25)Pokud příslušné orgány zjistí nesplnění ohlašovací nebo oznamovací povinnosti nebo pokud mají k dispozici informace o trestné činnosti, měly by mít možnost tyto informace prostřednictvím vhodných kanálů sdílet s orgány příslušnými pro boj proti dotyčné trestné činnosti. Tato výměna údajů je přiměřená vzhledem ke skutečnosti, že osoby porušující ohlašovací povinnost, které byly zadrženy v jednom členském státě, by si pravděpodobně zvolily jiný členský stát vstupu nebo výstupu, ve kterém nemají příslušné orgány povědomí o předchozím porušení předpisů. Výměna těchto informací by v zájmu zajištění jednotného uplatňování v členských státech měla být povinná. Existují-li náznaky, že peněžní hotovost souvisí s trestnou činností, která by se mohla poškodit finanční zájmy Unie, byly by být tyto informace zpřístupněny i Komisi. V zájmu dosažení lepších preventivních a odrazujících účinků tohoto nařízení s ohledem na obcházení ohlašovací povinnosti by mezi členskými státy a Komisí mělo docházet rovněž k povinné výměně anonymizovaných údajů o rizicích a výsledcích analýzy rizik.

(26)Měla by být možná výměna informací mezi příslušným orgánem jednoho členského státu nebo Komisí a orgány třetí země s příslušnými zárukami. Tato výměna by měla být přípustná pouze tehdy, jsou-li dodrženy příslušné vnitrostátní a unijní předpisy týkající se základních práv a předávání osobních údajů, a po schválení orgány, které informace získaly. O výměně informací se třetími zeměmi podle tohoto nařízení by měla být informována Komise.