CS Úřední věstník Evropské unie C 256/93

Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k tématu Pracovní příležitosti pro prioritní skupiny (Lisabonská strategie)

(2007/C 256/18)

Dne 14. září 2006 se Evropský hospodářský a sociální výbor rozhodl (potvrzeno dne 26. října 2006) v souladu s článkem 31 Jednacího řádu (v rámci prací EHSV zahájených na žádost Evropské rady ze dne 23. a 24. března 2006) vypracovat informační zprávu ve věci Pracovní příležitosti pro prioritní skupiny (Lisabonská strategie).

Dne 15. března 2007 se Evropský hospodářský a sociální výbor v souladu s čl. 29 odst. 2 Jednacího řádu rozhodl změnit tuto informační zprávu na stanovisko z vlastní iniciativy.

Specializovaná sekce Zaměstnanost, sociální věci, občanství, kterou Výbor pověřil přípravou prací na toto téma, přijala stanovisko dne 18. června 2007. Zpravodajem byl pan GREIF.

Na 437. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 11. a 12. července 2007 (jednání ze dne 12. července 2007), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 122 hlasy pro a 2 členové se zdrželi hlasování.

1. Závěry a doporučení

1.1 Toto stanovisko objasní, že ambiciózních lisabonských cílů bylo z kvantitativního hlediska – i když se značnými rozdíly mezi jednotlivými zeměmi, které je mít třeba vždy na zřeteli – dosaženo pouze omezeně. Také z hlediska kvality zaměstnanosti se objevují rozpory, neboť proti uspokojivým příkladům osvědčených postupů v politice zaměstnanosti jednotlivých členských států, které je podle názoru EHSV v budoucnu zapotřebí shromažďovat a vyhodnocovat systematičtěji, nadále stojí střízlivá fakta z celé EU. — Přestože jsou pracovní místa v celé EU ve své většině stále standardními pracovními poměry, je třeba konstatovat, že nárůst zaměstnanosti zaznamenaný v posledních letech je především u žen do velké míry výsledkem zvýšení počtu pracovních míst na částečný úvazek, že u starších zaměstnanců nadále převládá značný nedostatek odpovídajících pracovních míst a že zejména u mladistvých dochází k prudkému nárůstu atypických (nestandardních) forem zaměstnání, z nichž některé nejsou právně a sociálně dostatečně zabezpečené. — Možnosti integrace na trhu práce se pro znevýhodněné skupiny obyvatelstva téměř nezlepšily (to je možno pozorovat na trvale vysoké dlouhodobé nezaměstnanosti, jakož i srovnatelně vysoké míře nezaměstnanosti především u mládeže a osob s nízkou kvalifikací, ale i na nízké míře zaměstnanosti především u starších osob). I pro sociálně vyloučené skupiny je situace na trhu práce nadále krajně problematická.

1.2 V této souvislosti Výbor považuje za důležité, aby se při probíhajících diskusích o koncepci flexicurity vždy konstatovalo, že v každé obecné definici musí být opatření na přizpůsobivost podniků a zaměstnanců vždy spojena s vysokou mírou sociální jistoty, aktivní politiky trhu práce, vzdělávání a odborné přípravy i přístupu k sociálním službám.

1.3 EHSV vyzývá k tomu, aby byl v budoucnu v rámci sociální politiky a politiky zaměstnanosti jednotlivých států s ohledem na prioritní skupiny na trhu práce uvedené v tomto stanovisku přikládán větší význam těmto aspektům: — opatření k podpoře začlenění mládeže do trhu práce, s cílem zprostředkovat jim první zaměstnání, které by nabízelo i perspektivy do budoucnosti; — silnější boj proti četným nadále existujícím diskriminacím a znevýhodněním v důsledku věku, pohlaví, příp. postižení či etnického původu, především u přístupu ke vzdělání a přístupu a setrvání na trhu práce; — zvýšení jistoty na trhu práce a zamezení nepříjemných „pastí“, mj. zajištěním, že nezaměstnaní nebudou nuceni přijímat práci bez zajištění, potíráním nehlášené práce a zamezením využívání zaměstnanců zaměstnaných na dobu určitou; — opatření na zlepšení kvality pracovního místa a ochrana zaměstnanců před diskriminací; — větší investice do kvality a úpravy pracovišť odpovídající věku; — investice v oblasti vzdělávání, odborné přípravy a celoživotního učení a odstranění stávajících rozdílů mezi nabízenými profesemi a těmi, po kterých je na trhu práce poptávka; — modernizace, zlepšení a sociální zajištění nestandardních forem zaměstnání všude tam, kde je to nutné; — odstranění rozdělení na trhu práce podle pohlaví, především prostřednictvím efektivních opatření vedoucích ke slučitelnosti profesního a rodinného života (zejména budování rozsáhlých zařízení péče o děti a nabídka pomoci pro závislé osoby a jejich rodiny, mj. ve formě celodenních zařízení pro tyto osoby); — odstranění překážek pro osoby, které musejí o někoho pečovat, při jejich (opětovném) začlenění a setrvání na trhu práce (a pobídky k silnějšímu zapojení otců do péče o děti); — rozvíjení odpovídajících pobídek a podpor pro podniky vedoucí ke zvýšenému zaměstnávání mladistvých a starších zaměstnanců, kteří se na trhu práce setkávají s obzvláštními problémy.

1.4 Pro sociálně vyloučené skupiny jsou nutná další zvláštní opatření: — vybudování přechodných trhů práce a přiměřené pobídky pro podniky vedoucí ke zvýšenému zaměstnávání těchto osob a zároveň k jejich podpoře při překonávání problémů, které způsobují jejich sociální vyloučení (přičemž je rovněž třeba vyloučit nechtěné vedlejší účinky jako porušení hospodářské soutěže); — iniciativy v oblasti zaměstnanosti v neziskové oblasti, především v sociálním hospodářství, zde zaujímají významnou roli. Je třeba zajistit odpovídající podporu v rámci rozpočtu trhu práce.

1.5 EHSV důrazně poukazuje na to, že v mnoha zemích EU uplatňování priorit nastíněných v tomto stanovisku vyžaduje značné úsilí v oblasti politiky zaměstnanosti, které musí být odpovídajícím způsobem rozpočtově pokryto. — Na národní a evropské úrovni budou všechna opatření aktivní politiky trhu práce málo úspěšná, nebudou-li odpovídajícím způsobem zohledněna v rozpočtovém plánování členských států. — EHSV zjistil, že v řadě zemí návrhy iniciativ pro politiku trhu práce, např. v rámci národních plánů reforem, nejsou dostatečně rozpočtově kryty (1). — Pozitivní zkušenosti některých zemí by měly být lépe zohledněny v akčních programech jednotlivých států a Evropský sociální fond 2007-2013 musí být odpovídajícím způsobem využíván.

1.6 EHSV v této souvislosti již vícekrát poukázal na to, že pro toto rozpočtové krytí je třeba příznivého makroekonomického prostředí, které musí být zaměřeno na hospodářskou politiku orientovanou na růst a na překonání dlouhotrvajícího poklesu konjunktury (2).

1.7 V mnoha členských státech se zvýšily sociální příspěvky vázané na náklady na pracovní sílu natolik, že to může negativně ovlivnit vytváření pracovních míst. V některých případech může být nástup do práce neatraktivní z důvodu malého rozdílu mezi výdělkem po zdanění a výší sociálních dávek. Je třeba těmto „pastem“ nezaměstnanosti zamezit, aniž by bylo ohroženo finanční zajištění sociálních systémů. EHSV v této souvislosti souhlasí s doporučeními skupiny na vysoké úrovni o budoucnosti sociální politiky v rozšířené Evropské unii, která usilují o rozšíření finanční základny pro systémy sociálního zabezpečení, čímž se příspěvky rovnoměrněji rozloží na všechny faktory produkce, a tím se odlehčí faktor práce (3).

1.8 V souvislosti s přezkumem hlavních směrů politiky zaměstnanosti, který proběhne v roce 2008, považuje EHSV za nutné zřetelnější vytyčení priorit a konkretizaci v řadě oblastí, které byly uvedeny v tomto stanovisku. — EHSV se v tomto smyslu zasazuje za větší závaznost při stanovování cílů na evropské úrovni, a chce tak členským státům uložit jasný rámec s jednoznačnými povinnostmi. Podle EHSV je třeba, aby Komise hrála při kontrole vnitrostátního provádění strategie zaměstnanosti významnější roli. — EHSV se kromě toho vyslovuje pro další zlepšení cílů, především v souvislosti se zaměstnaností mladých lidí a v boji s nezaměstnaností mladých lidí (jako například zkrácení lhůty šesti měsíců pro aktivaci mladých lidí hledajících práci příp. učňovské místo), při podporování rovného postavení, ohledně podpory osob se zdravotním postižením a při integraci přistěhovalců. — EHSV by tím chtěl dosáhnout toho, aby národní programy reforem v oblasti politiky zaměstnanosti byly v budoucnosti ambicióznější a v souvislosti s časovými závazky, zodpovědností, závazností a finanční základnou nastalo kvalitativní zlepšení. V této souvislosti EHSV vybízí k úvahám o konkrétních cílech pro vyčlenění odpovídajících rozpočtových prostředků na opatření aktivní politiky trhu práce v jednotlivých členských státech. EHSV předloží ve zvláštním stanovisku své názory na zde uvedené nutné úpravy hlavních směrů politiky zaměstnanosti od roku 2009.

2. Obecné souvislosti

2.1 Evropská rada ve svých závěrech ze dne 23. a 24. března 2006 požádala EHSV, aby před jarním summitem v roce 2008 předložil „souhrnnou zprávu o podpoře partnerství pro zaměstnanost a růst“, a přitom vzal mj. v úvahu jako prioritu téma „více pracovních příležitostí pro prioritní skupiny“. EHSV k tomu vypracoval toto stanovisko z vlastní iniciativy, do kterého zahrnul znalosti hospodářských a sociálních rad jednotlivých států.

2.2 EHSV vždy zdůrazňoval, že zvýšení konkurenceschopnosti a udržitelný hospodářský růst v rámci Lisabonské strategie nejsou samoúčelné, nýbrž mají snížit vysokou nezaměstnanost v EU, usilovat o plnou zaměstnanost, vytvořit stabilnější základnu pro systémy sociálního zabezpečení a zajistit ochranu před sociálním vyloučením (4).

2.3 V oblasti politiky zaměstnanosti by Lisabonská strategie měla poskytovat nové impulsy pro evropskou politiku zaměstnanosti, aby se tak zvýšila míra zaměstnanosti a zlepšila kvalita práce. Cílem Lisabonské strategie nebylo pouze zvýšení počtu pracovních míst. Jednalo se i o zlepšení jejich kvality. Investice do lidského kapitálu, výzkumu, technologií a inovací tak dostanou stejnou prioritu jako opatření týkající se trhu práce a strukturální opatření (5).

2.4 EHSV zaměří v tomto stanovisku svoji analýzu vývoje evropského trhu práce i svá politická doporučení na ty cílové skupiny, v jejichž souvislosti Rada v poslední době opakovaně žádala členské státy, aby učinily zvláštní opatření, aby — se zlepšila situace mladých lidí na trhu práce a výrazně se snížila nezaměstnanost mladých; — byly realizovány strategie pro aktivní stárnutí, které by starším lidem umožňovaly déle setrvat v pracovním procesu; — byla rozhodně podporována zaměstnanost žen a aby byla mužům i ženám celkově umožněna lepší slučitelnost profesního a soukromého života; — se zlepšilo začlenění osob se zdravotním postižením i jejich trvalé setrvání na trhu práce; — se zvýšila zaměstnanost a šance přistěhovalců a etnických menšin na trhu práce.

2.5 EHSV navrhne pro tyto cílové skupiny balíček preventivních a aktivních opatření pro (opětovné) začlenění, kterým by členské státy měly ve svých politikách trhu práce a zaměstnanosti věnovat zvýšenou pozornost. Jedním z témat budou i sociálně vyloučené skupiny, které v mnoha případech nemají přístup na trh práce. Na jejich základě budou formulována politická doporučení, mj. k hlavním směrům politiky zaměstnanosti, které by do jarního summitu v roce 2008 měly být přepracovány.

3. Míra zaměstnanosti, nezaměstnanost a zjištění stavu zaměstnanosti (6)

3.1 V roce 2005 a 2006 zaměstnanost poprvé od roku 2001 v EU vzrostla a znatelně poklesla míra nezaměstnanosti (z 9 % v 2004 na 7,9 % v 2006). Nárůstem o 0,6 % se míra zaměstnanosti po stagnaci předcházejících let zvýšila u žen více než u mužů. Tento příznivý trend pokračuje i v roce 2007 (7).

3.2 Přesto lze jen věcně konstatovat, že: — Pokrok týkající se lisabonských a stockholmských průběžných cílů je pomalý. V roce 2005 nebylo cílů dosaženo, a to ani obecné míry zaměstnanosti 67 % (2005: 63,8 %), ani zaměstnanosti žen 57 % (2005: 56,3 %). Je čím dál jasnější, že cíle pro rok 2010 nebudou v mnoha členských státech ani celkově ve Společenství naplněny. — Ačkoliv je práce na plný úvazek v celé EU i nadále nejčastější formou zaměstnání, je třeba konstatovat, že nárůst zaměstnanosti – zvláště u žen, který lze pozorovat v posledních letech, je do velké míry důsledkem zvýšení počtu pracovních míst na částečný úvazek (což se projevuje výrazně menším přírůstkem ekvivalentů práce na plný úvazek, jejichž počet v některých členských státech dokonce klesá). — Nejvýraznější nárůst zaměstnanosti lze v posledních letech sledovat u starších osob. Přesto je i míra zaměstnanosti starších osob mnohem nižší než stanovený cíl (u osob ve věku 55-64 let v průměru roku 2005 pouze 42,5 %). Pouze 9 zemí EU dosáhlo cíle ve výši 50 % (velký rozdíl mezi ženami a muži: cíle bylo dosaženo u mužů v 17, u žen však pouze ve 4 zemích, a to ve Skandinávii a Estonsku). — Míra zaměstnanosti mládeže činila v roce 2005 18,5 % v průměru EU-25, což je stále přibližně dvojnásobek celkové nezaměstnanosti. — Přes celkové zlepšení v několika členských státech, zvláště v těch s velmi vysokou mírou nezaměstnanosti, je nezaměstnanost v celé EU i nadále vysoká, přičemž dosahuje téměř 8 % a v některých zemích dokonce vzrostla. — Regionální rozdíly v míře zaměstnanosti jsou v některých členských státech nadále velké (především při posouzení ekvivalentů práce na plný úvazek). Počet osob, které dnes žijí v EU-27 v regionech s mírou nezaměstnanosti vyšší než 15 %, se s rozšířením znatelně zvýšil. — Pro sociálně vyloučené skupiny obyvatelstva je situace na trhu práce i nadále nanejvýš problematická. Na pozadí vývoje na trhu práce vede i přes částečný pokrok k ambiciózním lisabonským cílům zaměstnanosti ještě dlouhá cesta.

3.3 Tím spíše, že vývoj zaměstnanosti vykazuje kromě toho následující charakteristické rysy a tendence, které se svým rozsahem mezi zeměmi a odvětvími z části velmi liší: — Možnosti integrace na trhu práce se pro znevýhodněné skupiny obyvatelstva téměř nezlepšily (to je možno pozorovat na trvale vysoké dlouhodobé nezaměstnanosti, jakož i srovnatelně vysoké míře nezaměstnanosti především u mládeže a osob s nízkou kvalifikací, ale i na nízké míře zaměstnanosti především u starších osob). — Přestože jsou pracovní místa v EU stále většinou standardními pracovními poměry, upozorňují ukazatele na mohutný nárůst atypických (nestandardizovaných) forem zaměstnání, z nichž některá jsou právně a sociálně nedostatečně zajištěná. Podíl časově omezených pracovních poměrů celkově roste, přičemž nadprůměrně se to týká především mládeže. Velký nárůst zaznamenal počet smluv o dílo, časově omezená práce a předstíraná samostatně výdělečná činnost (8), ale i méně hodnotné a ze sociálněprávního hlediska horší pracovní poměry, i když situace se v jednotlivých členských státech velmi liší. Nejistota celkově roste, zejména u znevýhodněných skupin. Jen v případě, že jsou tyto formy zaměstnání zvoleny svobodně a jsou zabezpečené, mohou sloužit jako „most“ k řádnému trhu práce. — V mnoha členských státech vzrostla nejistota týkající se zaměstnání hlavně u skupin s nízkou kvalifikací, především u osob s nedokončeným vzděláním a osob bez odborného vzdělání. Z důvodu nerovnováhy mezi poptávkou a nabídkou kvalifikací se možnost najít si práci, ale i vrátit se k práci po období nezaměstnanosti jeví jako obzvláště problematická. — Lidé, kteří musejí o někoho pečovat, i nadále těžko hledají stabilní a uspokojující pracovní místo. — Osoby se zdravotním postižením patří nadále ve vysoké míře ke skupině, která je vyloučena z trhu práce. Podle posledních evropských statistik pracuje pouze 40 % těchto lidí. U těžce postižených jsou tyto údaje ještě znepokojivější. — Dále existuje velmi mnoho osob, které jsou marginalizovány z důvodu závislosti na návykových látkách, zadlužení nebo proto, že jsou bezdomovci, a pro jejichž integraci na trhu práce jsou zapotřebí zvláštní opatření zaměřená na sociální začlenění. — Pracovní podmínky a šance přistěhovalců a lidí z prostředí přistěhovalců na trhu práce jsou ve většině členských států méně jisté než pro ostatní obyvatelstvo. Zvláštní pozornost je třeba věnovat skupině Romů, kteří se rozšířením o Rumunsko a Bulharsko stali největší menšinou v Evropě a jejichž situace na pracovním trhu (s mírou nezaměstnanosti zčásti 70–90 %) z nejrůznějších důvodů doslova vzbuzuje obavy. EHSV se k tomuto tématu vyjádří ve zvláštním stanovisku z vlastní iniciativy).

3.4 Nárůst neformálního sektoru s nejistými pracovními podmínkami a často nízkými příjmy skrývá nebezpečí, že skupiny pracovníků, které nedokáží přejít na řádný pracovní trh, dlouhodobě ztrácejí kvalifikaci. Tento vývoj (obtížně zachytitelný ve statistických údajích) přináší nejen velkou nejistotu pro dotčené, ale vede i k vysokým daňovým schodkům a ohrožuje koneckonců i udržitelnost výrobního potenciálu v EU.

4. Vytvoření rámce pro růst a více lepších pracovních míst

4.1 Již léta panuje v evropské politice názor, že za problémy na trhu práce jsou zodpovědné strukturální problémy instituce trhu práce. V mnoha zemích EU se politika zaměstnanosti zaměřuje jednostranně na odstranění všeobecných pracovněprávních norem, zostření podmínek pro získání nároku a omezení plnění v sociální oblasti i na zvýšení flexibility pracovních poměrů.

4.2 Opatření aktivní politiky trhu práce, jako např. podpora schopnosti zaměstnávání, odstranění nedostatku kvalifikace a programy zaměřené na integraci znevýhodněných skupin na trhu práce, nebyla naopak v mnoha zemích uskutečněna v dostatečné míře, i když některé země s nízkými výdaji na tato opatření je od roku 1995 zvýšily. Ve většině zemí (pro které existují statistické údaje) dokonce v posledních letech klesl podíl „aktivních“ výloh na celkových výdajích na politiku trhu práce („pasivní“ a „aktivní“ systémy podpory). Je velmi důležité, aby prostředky na opatření aktivní politiky trhu práce byly zajištěny v závislosti na výzvách a zároveň byla zvýšena účinnost opatření politiky trhu práce a zajištěno jejich zaměření na příslušné cílové skupiny.

4.3 EHSV poukázal v této souvislosti již vícekrát na to, že opatření týkající se politiky trhu práce a strukturálních reforem mohou být úspěšná koneckonců pouze v příznivém makroekonomickém prostředí, které je zaměřeno na překonání dlouho trvajícího poklesu konjunktury a na kontinuálnost růstu (9). Proto je na úrovni států a EU zapotřebí přihlásit se k hospodářské politice orientované na růst a mít odpovídající finanční, daňové a hospodářskopolitické předpoklady: — Evropská centrální banka by měla především ve své úrokové politice v souladu se svým smluvním mandátem při dané stabilitě cen přispět k hospodářskému růstu a ke zvýšení zaměstnanosti. K vysokému nárůstu zaměstnanosti dojde teprve při stálém hospodářském růstu, který je vyšší než střednědobý růst produktivity. — Je nutno využít větší volnosti v rámci reformovaného Paktu o stabilitě a růstu, aby se zemím EU umožnily protiakce proti výkyvům konjunktury a byl vytvořen prostor v rozpočtu pro sociálně únosné strukturální reformy a přiměřenou výši veřejných investic. Lisabonské cíle udávají směr, kam musejí proudit investice: do výstavby komunikační a dopravní infrastruktury, ochrany klimatu, výzkumu a vývoje, plošné péče o děti, do podpory vzdělávání a doplňkového vzdělávání, aktivní politiky trhu práce a kvality pracovních míst. Národní programy reforem by přitom měly být koncipovány tak, aby vedly k vytvoření programu pro posílení hospodářské dynamiky, který by byl koordinován v celé Evropě a ke kterému přispějí všechny subjekty na úrovni států a EU.

5. Efektivní boj proti nezaměstnanosti mládeže

5.1 Nezaměstnanost mládeže patří nadále k ožehavým otázkám politiky zaměstnanosti v EU. Ve všech zemích EU je vyšší než celková nezaměstnanost a ve většině zemí EU je přinejmenším dvakrát vyšší než v celkovém hospodářství. V některých zemích EU-15 a ve většině nových zemích EU je situace ještě problematičtější. Nejistota týkající se zaměstnání se v několika členských státech zvýšila také v segmentu pracovních sil s vyšší kvalifikací.

5.2 Nástup do zaměstnání probíhá stále více díky alternativním formám zaměstnání s částečně velmi nejistými pracovními a sociálněprávními podmínkami. Hranice mezi prací ve formálním a neformálním sektoru stále více splývají. Pro určité skupiny mladých lidí, např. s nízkou kvalifikací, z prostředí přistěhovalců či pro ty, kteří pochází ze znevýhodněných vrstev obyvatelstva, je přechod do řádného zaměstnání stále těžší. Riziko setrvání na okraji společnosti v souvislosti s prací se zvyšuje, zvláště pokud se několik těchto jevů překrývá.

5.3 Zde se jedná o to dát pokud možno všem mladým lidem jistou perspektivu zaměstnání do budoucnosti. Tato otázka má také demografické aspekty: Ekonomická situace mladých lidí má podstatný vliv na ochotu založit rodinu. V tomto smyslu je nutno uvítat, že Evropská komise ve své jarní zprávě vedle dalšího zvyšování kvalifikace požaduje posílení opatření v oblasti aktivní politiky trhu práce a především naléhá na výrazně rychleji zaváděnou podporu pro mladé lidi hledající práci a trvá na odstranění strukturálních problémů při přechodu od vzdělání k zaměstnání.

5.4 Jako pozitivní příklady zde mohou platit osvědčené modely, u kterých dochází ke kombinaci profesně blízkých systémů vzdělávání zaměřených na potřeby podniků se školním vzděláváním v jednotlivých členských státech (Německo, Rakousko, částečně Nizozemsko). Četné výzkumy vyzdvihují kvalitu tohoto „duálního odborného vzdělávání“ a připisují mu velký význam pro usnadnění přechodu ze školy do zaměstnání, a tím pro zmenšení rozdílů mezi nezaměstnaností mládeže a celkovou mírou nezaměstnanosti.

5.5 Aktivní a preventivní opatření v oblasti vzdělání a doplňkového vzdělávání zaměřená na zlepšení možností zaměstnání pro mladé lidi (10): — zajištění hodnotné kvalifikace od prvotního vzdělávání až po odborné vzdělávání a vzdělávání při zaměstnání, aby bylo možno bez problémů najít uplatnění na trhu práce a trvale se na něm udržet, přičemž je třeba, aby zde zasáhl nejen veřejný sektor, ale i samotná ekonomika; — včasná aktivní pomoc mladým lidem hledajícím učňovské místo a práci (eventuálně již po 4 měsících), zvláštní programy a individuální podpora a péče pro integraci problémových skupin, jako jsou dlouhodobě nezaměstnaní mladí lidé i ti, kteří nedokončili školu nebo učení, mimo jiné pomocí veřejně prospěšných projektů zaměstnanosti a podpory vzdělávání; — vytváření plošných a snadno přístupných možností orientovat se a získávat informace ohledně povolání pro mladé ženy a muže na všech úrovních vzdělávání; odpovídající zlepšení kvality lidských zdrojů na úřadech práce; — odstranění stávajících rozdílů mezi nabízenými profesemi a těmi, po kterých je na trhu práce poptávka; zvýšení efektivnosti systémů základního vzdělávání (mj. snížení počtu osob s nedokončeným vzděláním, boj proti analfabetismu) a větší prolínání mezi učňovským a doplňkovým vzděláváním; odstranění segregace mužů a žen v profesní orientaci; — provádění opatření, která zajistí, aby zaměstnávání na dobu určitou a pracovní místa s nízkým sociálním zajištěním byla i nadále pro mladé lidi pouze přechodným jevem.

6. Lepší perspektivy integrace pro přistěhovalce

6.1 Ve většině zemí EU se na diskriminaci přistěhovalců a příslušníků jejich rodin na trhu práce změnilo jen málo. Jsou i nadále nejvíce zastoupeni v odvětvích se špatnými platovými a pracovními podmínkami, je u nich mnohem vyšší riziko nezaměstnanosti a do velké míry zůstávají v pracovních poměrech, které se vyznačují nízkým zabezpečením, vysokým zdravotním rizikem, chybějící jistotou a (v jednotlivých zemích) omezenou regulací mzdových tarifů.

6.2 Zvláště varovný je fakt, že toto nejisté postavení na trhu práce se „dědí“ z první generace přistěhovalců na následující generace také kvůli obrovskému znevýhodnění v oblasti školní docházky. Mladí lidé z prostředí přistěhovalců patří ve většině členských států ke skupině s největší nejistotou zaměstnání a s nejvyšším rizikem, že budou vytlačeni na okraj řádného trhu práce.

6.3 EHSV již mnohokrát uvedl, že považuje stěhování za prací za nutné právě na pozadí demografického vývoje v EU, a poukázal na pozitivní příklady v několika členských státech, například ve Španělsku a Irsku. Musí to však být stále uváděno do souladu s vyhlídkami na odpovídající integrační politiku v členských státech, především co se týká zaměstnanosti (11). Situace v oblasti přistěhovalectví se v členských státech značně liší, zrovna tak jako opatření integrační politiky učiněná mj. v politice pracovního trhu a vzdělávání. Členské státy by měly zaměřit obzvláštní pozornost na situaci žadatelů o azyl, kteří jsou vystaveni obzvláštnímu znevýhodnění.

6.4 Opatření zaměřená na zlepšení integrace přistěhovalců: — Zvláštní pozornost je třeba věnovat individuální (před)školní výchově a včasné investici do jazykové a profesně blízké kvalifikace, zabránění znevýhodnění při nástupu do zaměstnání (především pomocí co nejrychlejšího odstranění jazykových bariér) a usnadnění uznávání zahraničního vzdělání přistěhovalců; — Integrační mainstreaming v celkové sociální politice a politice trhu práce (mj. zvyšování mezikulturních kompetencí úřadů a úřadů práce a podpora podniků, zvláště malých a středních podniků); odpovídající evropské a národní dotace na opatření pro podporu integrace; — Odstranění institucionálních překážek a diskriminace při přístupu na trh práce v členských státech (např. zkrácení čekacích lhůt pro obdržení pracovního povolení – zejména u žadatelů o azyl (12)) a zamezení mzdovému dumpingu při současném posilování vyhlídek na integraci v rámci evropské přistěhovalecké politiky (zamezení přistěhovalecké politice, která ztěžuje integraci tím, že podporuje dočasnou imigraci, a tím nejisté formy práce a marginalizaci); — zlepšení sběru dat o souvislosti přistěhovaleckého prostředí a segregace i diskriminace na trhu práce (13). — Preventivní opatření a sankce, ale i partnerství mezi sociálními partnery a veřejnými orgány na vnitrostátní úrovni při potírání práce na černo, aby se zabránilo sociálnímu dumpingu a porušování hospodářské soutěže zvláště v souvislosti s pohybem pracovních sil přes hranice.

7. Využití příležitostí k zaměstnávání starších osob

7.1 Hlavní odpověď na demografické výzvy může znít pouze takto: cílená politika růstu a zvýšení zaměstnanosti. Nezbytný potenciál pracovních sil je k dispozici v dostatečné míře. Potenciál zaměstnanosti starších pracovníků (+ 55) je však v celé EU stále nedostatečně využíván.

7.2 Riziko dlouhodobé nezaměstnanosti významně stoupá s věkem. V průměru EU-25 činí dlouhodobá nezaměstnanost u starších osob více než 60 %. S ohledem na tyto okolnosti je třeba zajistit, aby starší lidé měli skutečně možnost najít práci a dlouhodobě ji vykonávat.

7.3 Důležitou příčinou předčasného odchodu z pracovního života jsou zdravotní problémy způsobené těžkými pracovními podmínkami, vysoká intenzita práce, předčasné propouštění starších zaměstnanců, nedostatečné doplňkové vzdělávání a chybějící další pracovní příležitosti. Úsilí dosáhnout zvýšení míry zaměstnanosti starších osob v první řadě zásahem do systémů zajištění ve stáří, které směřují ke zhoršení podmínek přístupu k nim a oprávněnosti nároků, se míjí účinkem.

7.4 Pouze vědomá politika „aktivního stárnutí“ včetně rozsáhlých možností účasti na dalším vzdělávání a celoživotním učení může vést k udržitelnému zvyšování míry zaměstnanosti starších osob. Sociálně přijatelný způsob, jak lze za zapojení sociálních partnerů vytvořit nejen fungující trh práce pro starší osoby, jenž vykazuje velkou stabilitu zaměstnání, ale i vysokou míru schopnosti starších lidí pracovat a jejich zaměstnanosti, představují úspěšné modely v severských státech (v první řadě integrovaný balíček opatření v rámci národního akčního programu pro starší osoby ve Finsku).

7.5 Klíčové prvky důsledné změny směrem k pracovnímu prostředí odpovídajícímu věku (14): — rozsáhlé poradenství a pomoc pro osoby hledající práci i proaktivní podpora zprostředkování (např. podporované zaměstnávání, pomoc při začleňování, veřejně prospěšné sociální projekty) a tam, kde je to nutné, rehabilitační opatření k opětnému trvalému začlenění; odpovídající dotace aktivní politiky trhu práce za účelem dlouhodobé jistoty plánování pro úřady práce; — vytvoření sociálně smluvních podnětů pro pozdější odchod do důchodu a tam, kde je to možné nebo žádoucí, rozšiřování atraktivních modelů pro hladký přechod z pracovního života do systému zabezpečení ve stáří v rámci veřejných důchodových systémů (mj. další rozvoj modelů práce starších osob na částečný úvazek); — opatření zaměřená na možnost déle fyzicky a psychicky setrvat v pracovním procesu, především snížením výkonnostního tlaku v podnicích a úpravou pracovních podmínek podle věku (mj. podněty k rozšíření ochrany zdraví na pracovišti, plošné podnikové programy na podporu zdraví a prevenci a ochranu zaměstnanců); — Větší podíl starších osob na doplňkovém vzdělávání (iniciativa pro zvyšování kvalifikace u osob starších 40 let, podněty ke zvýšení účasti na vnitropodnikovém doplňkovém vzdělávání zvláště u pracovníků s nízkou kvalifikací); — opatření na zvyšování sebevědomí starších pracovníků (ocenění hodnoty znalostí, zkušeností a předávání schopností získaných v průběhu pracovního života mladším pracovníkům) a poradenství a podpora podniků, především malých a středních podniků, ve výhledovém personálním plánování a rozvoji pracovní organizace přizpůsobené věku.

8. Zlepšení zaměstnanosti žen

8.1 Ačkoliv ženy za posledních 30 let významně vyrovnaly formální úroveň kvalifikace, stále ještě neexistuje celková rovnost příležitostí na trhu práce. Ženy zůstávají ve velké míře v tradičních sektorech služeb a v průmyslových sektorech s tradičně vysokým podílem zaměstnanosti žen. Ženy mohou zhodnotit své vzdělání z hlediska pracovního postavení značně obtížněji. Slučitelnost povolání a rodiny je pro ženy stále nesrovnatelně těžší než pro muže.

8.2 Podíl žen zaměstnaných na částečný úvazek je u všech věkových skupin mnohem vyšší než u mužů. Nárůst zaměstnání na částečný úvazek, které při svobodném rozhodování a za podmínek, které nevedou do slepé uličky, co se týče příležitostí výdělku a příležitostí na trhu práce, lze jako takové uvítat, je ve většině členských států i nadále hlavním faktorem rozdělení trhu práce podle pohlaví.

8.3 Rozdíly v příjmech mezi ženami a muži jsou nadále velké v téměř všech odvětvích a nezávisle na postavení na trhu práce. Možnost kariérního postupu, příjem a sociální nároky jsou obzvláště negativně ovlivněny dlouhodobějším přerušením zaměstnání z důvodu povinností pečovat o děti a jiné osoby. Zatímco muži mohou počítat s přibývajícím věkem nadále s progresivním zvyšováním, příjmy žen stagnují právě v těch věkových skupinách, kdy z důvodu péče o dítě přerušují zaměstnání nebo přecházejí na práci na částečný úvazek.

8.4 Že to jde i jinak a systematické prosazování rovnosti mužů a žen v politice trhu práce může být více než jen heslem, lze pozorovat především v Dánsku nebo Švédsku. Zde jsou rozdíly v příjmech mnohem menší, míra zaměstnanosti žen a počet míst v zařízeních péče o děti – zvláště o děti do 2 let – je mnohem vyšší než v jiných členských státech EU. Dalším pozitivním příkladem je Nizozemsko. Zde je vysoká míra zaměstnanosti žen a velmi vysoký podíl zaměstnání na částečný úvazek, který je většinou vykonáván dobrovolně.

8.5 Klíčová opatření k řešení strukturálních problémů zaměstnanosti žen (15): — opatření k odstranění stávající diskriminace na trhu práce a strukturálních příčin rozdílů v příjmech mezi ženami a muži, především podpora samostatného sociálního zajištění žen, zejména prostřednictvím opatření k odstranění méně hodnotné nezajištěné práce na částečný úvazek i ke zlepšení regulace práce na částečný úvazek (např. rozšíření práva na částečný úvazek pro rodiče s nárokem na návrat k plnému úvazku, zlepšení integrace do vnitropodnikových programů doplňkového vzdělávání); — intenzivní rozvoj plošné, snadno dostupné a velmi kvalitní péče o malé a školní děti, která je i finančně dostupná; efektivní přispění k podpoře rozdělení péče o děti mezi partnery (pobídky zejména pro zvýšení podílu otců); — odstranění opatření, která jsou v rámci rodinné politiky doprovázena silnými pobídkami k odchodu z pracovního života, příp. k delšímu přerušení, po nichž se zhoršují příležitosti k odpovídajícímu návratu do zaměstnání; „financování mateřské dovolené“ se nesmí negativně projevit na příjmu, nesmí být dalším důvodem k odchodu žen z pracovního života a nesmí vytvářet nová omezení pro rozdělení péče o děti mezi partnery; — opatření politiky trhu práce na podporu návratu do práce po rodičovské dovolené (mj. i podpora iniciativ zvyšujících samostatnost) i opatření proti ztrátě kvalifikace a ztrátě příjmu (např. flexibilní modely doplňkového vzdělávání během rodičovské dovolené, příp. zaměstnání se zkrácenou pracovní dobou); — úprava pracovní doby s ohledem na rodinu (mj. možnosti rodičů malých a školních dětí přizpůsobit si pracovní dobu, dohody o práci z domova (teleworking) i právní nároky na pružnou pracovní dobu u osob pečujících o jiné osoby).

9. Podpora pracovních příležitostí pro osoby se zdravotním postižením

9.1 Osoby se zdravotním postižením patří nadále ve vysoké míře ke skupině, která je vyloučena z trhu práce. Postižení zaměstnanci pracují častěji v málo placených profesích a jsou často diskriminováni, co se týče přístupu k doplňkovému vzdělávání a kariérního postupu. Jelikož 15 % populace EU v produktivním věku má nějaké zdravotní postižení a vzhledem k nízké míře zaměstnanosti v této skupině by naplnění cílů Lisabonské strategie významně přispělo ke zvýšení míry zaměstnanosti osob se zdravotním postižením.

9.2 EHSV v tomto kontextu vítá dokument Komise Disability Mainstreaming in the European Employment Strategy (Zohlednění hledisek zdravotního postižení v Evropské strategii zaměstnanosti) (16), který je pozitivním začátkem pro postup v začlenění osob se zdravotním postižením do pracovního procesu a který připomíná, že toto začlenění je nejlepší zbraní v boji proti sociálnímu vyloučení. EHSV zdůrazňuje, že u většiny osob postižení vznikne během pracovního života, ale pouze velmi málo z nich dostane příležitost vrátit se do práce, která by byla přizpůsobena jejich postižení. V této oblasti je třeba pozitivně vyzdvihnout například přísné právní předpisy Velké Británie proti diskriminaci, které jsou napojeny na mechanismy podávání stížností, a dánský příklad, který spojuje flexibilitu trhu práce se zároveň dostatečným sociálním zabezpečením a vysokou úrovní vzdělávání a odborné přípravy.

9.3 Prioritní opatření pro podporu zaměstnávání osob se zdravotním postižením (17): — Úprava systémů daní a výhod tak, aby práce a přechod do práce byly atraktivní, např. poskytováním zaměstnaneckých výhod; dále by měl být možný návrat k invalidnímu důchodu po zkušební době v práci; — Rozvoj, zavádění a podpora aktivních programů na trhu práce (zejména rehabilitačních opatření) specificky zaměřených na osoby se zdravotním postižením a opatření, která by umožňovala přechod z chráněného pracoviště na řádný trh práce (např. přizpůsobení informací a komunikace pro osoby se zdravotním postižením žádající o práci); — Přizpůsobení pracovišť potřebám osob se zdravotním postižením a podpora pozitivních akcí specificky zaměřených na zaměstnance, jejichž postižení vzniklo v průběhu pracovního života; zvážit je třeba též možnosti pracovního volna spojeného s doplňkovým vzděláváním, úprava popisu jejich náplně práce či alternativní pracovní náplň; — Poskytnutí další pomoci zaměstnancům se zdravotním postižením a pečovatelských služeb osobám se zdravotním postižením, aby zaměstnanci, jejichž rodinný příslušník má zdravotní postižení, mohli dále pracovat.

V Bruselu dne 12. července 2007 předseda Evropského hospodářského a sociálního výboru Dimitris DIMITRIADIS

(1) Viz stanovisko EHSV ze dne 17.5.2006 k návrhu rozhodnutí Rady o hlavních směrech politik zaměstnanosti členských států, zpravodaj: pan GREIF (Úř. věst. C 195, 18.8.2006).

(2) Viz Report of the high-level group on the future of social policy in an enlarged European Union (Zpráva skupiny na vysoké úrovni o budoucnosti sociální politiky v rozšířené Evropské Unii z května 2004).

(3) Tamtéž.

(4) Viz mj. průzkumné stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k tématu Kvalita profesního života, produktivita a zaměstnanost v kontextu globalizace a demografických výzev, zpravodajka: paní ENGELEN-KEFER (Úř. věst. C 318, 23.12.2006).

(5) Viz m.j. stanovisko EHSV z vlastní iniciativy ze dne 9. února 2005 k tématu Politika zaměstnanosti: Role EHSV po rozšíření a v perspektivě lisabonského procesu, zpravodaj: pan GREIF (Úř. věst. C 221, 8.9.2005).

(6) Viz různé grafy v příloze.

(7) Employment in Europe 2006 (Zaměstnanost v Evropě v roce 2006).

(8) Viz zelená kniha Modernizace pracovního práva, jejímž cílem je řešit výzvy 21. století, KOM(2006) 708 v konečném znění.

(9) Viz mj. stanovisko EHSV z 11.12.2003 k tématu Broad economic policy guidelines 2003-2005 (hlavní směry hospodářské politiky 2003-2005), zpravodaj: pan DELAPINA, (Úř. věst. C 80, 30.3.2004), a stanovisko EHSV z 17.5.2006 k návrhu rozhodnutí Rady o hlavních směrech politik zaměstnanosti členských států, zpravodaj: pan GREIF (Úř. věst. C 221, 8.9.2005).

(10) Viz stanovisko EHSV z 26.10.2005 ke sdělení Komise Radě o evropských politikách týkajících se mládeže – Řešení problémů mladých lidí v Evropě – Provádění Evropského paktu pro mládež a podpora aktivního občanství, zpravodajka: paní VAN TURNHOUT (Úř. věst. C 65, 17.3.2006), ke sdělení Komise o Sociální agendě (ze dne 13.7.2005), zpravodajka: paní ENGELEN-KEFER (Úř. věst. C 294, 25.11.2005), k návrhu rozhodnutí Rady o hlavních směrech politiky zaměstnanosti členských států (na základě článku 128 Smlouvy o ES) (ze dne 31.5.2005), zpravodaj: pan MALOSSE (Úř. věst. C 286, 17.11.2005).

(11) Viz stanovisko EHSV ze dne 10.12.2003 ke sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu a Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů k tématu Immigration, integration and employment (imigrace, integrace a zaměstnanost); zpravodaj: pan PARIZA CASTAÑOS (Úř. věst. C 80, 30.3.2004).

(12) Viz stanovisko EHSV ze dne 28.11.2001 k návrhu směrnice Rady, kterou se stanoví minimální normy pro přijímání žadatelů o azyl v členských státech, zpravodaj: pan MENGOZZI (Úř. věst. C 48, 21.2.2002) [není k dispozici v češtině].

(13) Eurostat v současné době pracuje na modulu ad hoc k situaci v oblasti práce migrantů a jejich přímých potomků, který bude součástí sběru dat v roce 2008. Jeho cílem je zvýšit kvalitu průzkumu EU týkajícího se pracovních sil, zejména osob narozených v jiné zemi.

(14) Viz stanovisko EHSV ze dne 15.12.2004 ke sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů o zvýšení zaměstnanosti starších pracovníků a oddálení odchodu z trhu práce; zpravodaj: pan DANTIN (Úř. věst. C 157, 28.6.2005).

(15) Viz stanovisko EHSV ze dne 13.9.2006 ke sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů Plán pro dosažení rovného postavení žen a mužů 2006-2010; zpravodajka: paní ATTARD (Úř. věst. C 318, 23.12.2006), jakož i stanovisko EHSV ze dne 29.9.2005 k tématu Chudoba žen v Evropě, zpravodajka: paní KING (Úř. věst. C 24, 31.1.2006).

(16) EMCO/11/290605.

(17) Viz stanovisko EHSV ze dne 20.4.2006 ke sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu a Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů – Postavení zdravotně postižených osob v rozšířené Evropské unii: Evropský akční plán 2006 – 2007, zpravodajka: paní GREIF (Úř. věst. C 185, 8.8.2006) a průzkumné stanovisko EHSV ze dne 17.1.2007 k tématu Rovné příležitosti pro osoby se zdravotním postižením, zpravodaj: pan JOOST Úř. věst. C 93, 27.4.2007.