CS Úřední věstník Evropské unie C 354/35

Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru – Reforma společné zemědělské politiky v roce 2013 (stanovisko z vlastní iniciativy)

2010/C 354/06

Zpravodaj: pan RIBBE

Dne 16. července 2009 se Evropský hospodářský a sociální výbor, v souladu s čl. 29 odst. 2 Jednacího řádu, rozhodl vypracovat stanovisko z vlastní iniciativy k tématu

Reforma společné zemědělské politiky po roce 2013.

Specializovaná sekce Zemědělství, rozvoj venkova, životní prostředí, kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 25. února 2010.

Na 461. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 17. a 18. března 2010 (jednání dne 18. března), Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 163 hlasy pro, 5 hlasů bylo proti a 5 členů se zdrželo hlasování.

1. Závěry a doporučení

1.1 S velkými obavami EHSV pozoruje, že nesrovnalosti mezi uznáním Evropského modelu zemědělství příp. multifunkčnosti a každodenní realitou pro zemědělské podniky i nadále rostou. O to rozhodněji a cíleněji se proto evropský model zemědělství, který je dnes více než kdykoliv jindy ohrožen aktuálním vývojem, musí opírat o silnou společnou zemědělskou politiku.

1.2 Zemědělci jsou kvůli trhům – často z důvodu nízkých nebo vysoce kolísavých cen – vystaveni velkému tlaku, aby se přizpůsobili a přikročili ke specializaci a racionalizaci svých podniků. Tyto procesy mohou vést k problematické regionální koncentraci a k zániku zemědělství ve znevýhodněných oblastech. Vzhledem k tomuto tlaku považuje EHSV za naléhavě nezbytné, aby se prostřednictvím společné zemědělské politiky v budoucnosti podporovalo zachování a rozvoj multifunkčního, plošně prováděného zemědělství orientovaného na cíle udržitelnosti.

1.3 Pro EHSV je jasné, že samotné zaměření na zvyšování konkurenceschopnosti za účelem vyhovět celosvětovému trhu nestačí. SZP po roce 2013 nesmí být určována čistě ekonomicky optimalizovanou, specializovanou a regionálně koncentrovanou produkcí orientovanou na nejnižší ceny, nýbrž evropským modelem zemědělství, který musí být založen na zásadách potravinové suverenity, udržitelnosti a reálných potřeb zemědělců a spotřebitelů.

1.4 To předpokládá jiné rámcové podmínky zemědělské politiky, neboť multifunkčního zemědělství není možno dosáhnout za podmínek a za ceny na světovém trhu.

1.5 EHSV vyzývá Komisi, Radu a Evropský parlament, aby nejprve jednoznačně stanovily cíl SZP a poté nezbytné nástroje k jeho dosažení a uvolnily potřebné finanční prostředky. Teprve potom je třeba vyjasnit otázku financování. EHSV považuje za nesprávné stanovit nejprve určitou finanční částku pro určitou oblast a pak tuto částku rozdělovat na jednotlivá opatření a členské státy.

1.6 Podle smlouvy o EU je jedním z cílů SZP „stabilizace trhu“. Stabilní trhy jsou důležité. EHSV proto považuje za důležité uplatňovat tržní nástroje i v budoucnosti, aby se stabilizovaly ceny a zabránilo přílišným výkyvům cen. Avšak opatření k regulaci trhu příp. zajištění výrobních cen byla zredukována na minimum, zemědělské trhy EU patří k nejotevřenějším vůči třetím zemím. Z toho vyplývá i velká část problémů, které není možno trvale vyrovnávat pouze převody plateb.

1.7 Zemědělská politika je tedy něco víc, než pouhé rozdělování peněz. Zemědělci právem očekávají, že docílí spravedlivého příjmu z prodeje svých produktů na trhu a ocenění společenských služeb, které v rámci evropského modelu zemědělství poskytují.

1.8 Za tímto účelem je navíc nezbytné podporovat produkci kvalitních výrobků, které představují určité území a rozmanitost venkovských oblastí EU, a jejich uvádění na trh prostřednictvím upřednostňování krátkých distribučních cest a podpory přímého přístupu zemědělců nebo svazů producentů ke spotřebiteli, aby se zvýšila konkurenceschopnost podnikových struktur a bylo možné čelit příliš silné vyjednávací pozici velkoobchodu. Diferenciaci a nezaměnitelnost evropské výroby je nutné zachovávat i prostřednictvím náležitého informování spotřebitelů.

1.9 Důležitým úkolem reformy bude, aby současný nejednotný systém podpory zemědělství EU převedla na jednotný společensky akceptovaný systém založený na objektivních měřítkách.

1.10 Platby zemědělcům není již možno odůvodňovat historickými rozhodnutími nebo nároky. Mají proplatit společenské služby zemědělství, které je třeba přesně definovat, a které jsou nutné k udržení evropského modelu zemědělství a které se neodrážejí v tržních cenách. Je proto třeba, aby byly cílené.

1.11 Pro celoevropskou jednotnou platbu na plochu není mimo jiné z důvodu strukturálních a zemědělsko–klimatických podmínek, velmi odlišných celostátních a regionálních průměrných příjmů, velmi odlišných vstupních a výrobních nákladů a odlišných výkonů, které podávají různé podniky a typy provozů k udržení evropského modelu zemědělství, žádné odůvodnění. Spíše je třeba najít řešení uzpůsobená regionálním podmínkám a typům provozu.

1.12 Je nutno dále rozvíjet, ale také optimalizovat programy rozvoje venkova. Přenášení odpovídajících úkolů do všeobecné strukturální příp. regionální politiky EHSV rozhodně odmítá. Zároveň Výbor zastává názor, že opatření ze současného EZFRV (Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova) by měla mít jasné zemědělské opodstatnění. Stavba silnic a budování širokopásmové sítě sem nepatří!

2. Úkoly

2.1 Evropská komise předloží v roce 2010 sdělení k budoucí podobě hlavních bodů politiky a budoucího rozpočtového rámce od roku 2014. V něm se vyjádří i k zaměření politik Společenství, jako SZP a strukturálních fondů.

2.2 Cílem tohoto stanoviska z vlastní iniciativy je formulovat zásadní myšlenky organizované občanské společnosti k budoucímu zaměření a podobě SZP. Cílem je poskytnout Komisi argumenty a doporučení potřebné pro vypracování sdělení.

3. Výchozí situace: Evropský model zemědělství – evropský vzor zemědělské politiky je ohrožen

3.1 Očekávání společnosti vůči zemědělství se značně změnila. Nejde zdaleka již pouze o cíle článku 33 Smlouvy o ES, které byly v nezměněné podobě převzaty do nové Lisabonské smlouvy, jako např. vyrobit rozvíjením produktivity dostatek potravin za přiměřené ceny.

3.2 Přibyly nové výzvy, jako zajištění biologické rozmanitosti, plošné zachování kulturní krajiny, rozvoj venkovských oblastí, včetně vytváření a udržování pracovních míst, regionální produkty jako kulturní statky atd. Zemědělství se musí také vyrovnávat s následky změny klimatu a má kromě toho přispívat ke skladování oxidu uhličitého.

3.3 Celosvětová krize hladu, ale i problematická situace na energetických trzích ukazují stále jasněji další obzvláště důležitou funkci domácího, tzn. regionálně zakotveného zemědělství, tedy zajišťování potravin příp. potravinovou soběstačnost, a také jeho význam jako dodavatele energie.

3.4 Zajištění potravin musí patřit mezi základní práva všech lidí. Přestože 100 % soběstačnost není nutná, cílem by mělo být dosažení co nejvyššího stupně soběstačnosti (potravinové suverenity).

3.5 Se zemědělskou výrobou je často spojen kus kultury a regionální identity, potraviny mohou reprezentovat nezaměnitelnost a dějiny zemí a regionů. Zatímco potraviny by mohly být teoreticky dováženy, kulturní krajinu, biologickou rozmanitost a kulturu je možno udržet pouze aktivním zemědělským obhospodařováním půdy. Nelze je dovézt. I proto je třeba potraviny hodnotit zcela jinak, než např. průmyslové výrobky, jejichž místo výroby se primárně řídí podle nákladů.

3.6 Diskuse o udržitelném hospodaření tak zasáhla zemědělství. Zemědělství důsledně zaměřené na cíle udržitelnosti nazývá politika „evropský model zemědělství“.

3.7 EHSV vidí klíč k udržení kvantitativně dostatečné, kvalitní a regionálně diferencované, plošně prováděné potravinové výroby šetrné k přírodě, která bude evropský prostor chránit a pečovat o něj, udržovat rozmanitost a odlišné charakteristiky produktů a podporovat rozmanité kulturní krajiny a venkovské oblasti s bohatstvím druhů, v udržování, příp. dalším rozvoji „evropského modelu zemědělství“, tedy v rolnicky (1) zaměřeném, multifunkčním zemědělství v EU, v němž budou zemědělské příjmy srovnatelné s celostátním příp. regionálním průměrným příjmem.

3.8 Zdůrazňuje, že již dnes – i v Evropě – existují velké rozdíly mezi multifunkčně orientovaným zemědělstvím a zemědělstvím, které se musí/má zaměřit primárně na globalizované a liberalizované trhy.

3.9 S velkými obavami pozoruje, že nesrovnalosti mezi uznáním evropského modelu zemědělství, příp. multifunkčnosti, a každodenní realitou zemědělských podniků i nadále rostou.

3.10 Důvodem je mimo jiné i to, že zemědělci, kterým není ve venkovských oblastech připisována čistě výrobní, nýbrž multifunkční role, jsou konfrontováni s úkoly, které je nejprve stojí peníze, ale zatím jim žádné nepřinášejí, protože tržní ceny zemědělských výrobků zkrátka nezahrnují služby zemědělství v rámci multifunkčnosti.

3.11 Zemědělské podniky jsou proto dnes nuceny zavádět všechny možné metody zvyšování produktivity, aby dokázaly hospodářsky přežít. Tak se plíživými postupy EU kousek po kousku vzdaluje evropskému modelu zemědělství, je možno pozorovat trend k industrializaci zemědělství. Na jedné straně vznikají formy podniků, které se ubírají směrem „amerikanizace evropského zemědělství“, zatímco na druhé straně musí ukončit svou činnost mnoho podniků, jejichž existence by byla důležitá pro udržení multifunkčního zemědělství.

3.12 Postup těchto procesů se velmi liší v různých odvětvích, ale i regionálně. V posledních letech došlo k velmi dynamickému vývoji, z části je možno pozorovat skutečný rozpad struktur: pouze v roce 2008 přestalo v Dolním Sasku fungovat 20 % všech podniků chovajících prasata, aniž by bylo vykrmeno o jediné prase méně.

3.13 Není jasné, kde tento vývoj skončí. Již dlouho není možno vyloučit, že Evropa ztratí celá výrobní odvětví, jak je to známo z průmyslu. Prvním příkladem by mohl být chov drůbeže, který je již do velké míry „industrializován“ jako málokteré jiné odvětví. Jeden z největších koncernů v Evropě, francouzský drůbežářský závod Doux, přesunul řadu provozů z Francie do Brazílie, protože je tam možno produkovat levněji.

3.14 To znamená, že nakonec ani pokročilý stupeň rozvoje produktivity není zárukou přežití evropského zemědělství na neregulovaných světových trzích. Zárukou plošně provozovaného zemědělství v Evropě ani nikdy nebyl.

3.15 EHSV zdůrazňuje, že velká koncentrace produkce vede k větší náchylnosti evropského zemědělství ke krizím.

3.16 Evropský model zemědělství se vyznačuje tím, že se vědomě vzdává produktivity, což přirozeně představuje nevýhodu v hospodářské soutěži. Ale přesně to je politickým a společenským záměrem. Neboť evropští občané mají jiné představy o používání GMO, hormonů, podpory růstu, o potlačování salmonelózy nebo udržování krajiny, než jaké zčásti vládnou mimo Evropu. Jedno je však jisté: tyto vyšší nároky na produkci v mezinárodním srovnání přinášejí náklady, které nelze naložit na bedra pouze zemědělcům!

3.16.1 V tomto smyslu je nejdůležitější posílit kontrolní mechanizmy na hranicích prostřednictvím dohod o zdravotních garancích, které umožní kontrolu podmínek zpětného sledování a bezpečnosti a nepoužívání výrobků zakázaných v EU, přičemž budou uplatňovány stejné požadavky u produktů Společenství a u dovozových produktů.

3.17 Evropští politikové stojí tedy před úkolem udržet zemědělství, které nesmí zavádět veškeré metody zvyšování produktivity, které však přesto musí zajistit majitelům podniků dostatečný příjem.

3.18 Evropský model zemědělství není možno vytvořit za podmínek a za ceny na světovém trhu. Není možné chtít mít zemědělství,

— které by bylo schopné vyrábět ve všech evropských regionech za (často narušených) podmínek světového trhu,

— které by zároveň splňovalo veškerá očekávání týkající se výroby (kvalitu, bezpečnost, ochranu přírodních zdrojů, dobré životní podmínky zvířat atd.) a vyrovnalo se s evropskými náklady,

— a které by navíc zaručovalo moderní trh práce s atraktivními odměnami, jenž by se vyznačoval vysokým počtem pracovních míst a vysokým stupněm jistoty i vysokou úrovní vzdělání a další kvalifikace.

3.19 Evropský model zemědělství je tedy dnes více než kdykoliv jindy ohrožen aktuálním vývojem, proto se musí opírat o silnou SZP.

4. Politika od roku 2014 – strategické rozhodnutí o budoucím směřování SZP

4.1 Ačkoliv společná zemědělská politika byla ve své historii opakovaně podrobována zásadním dílčím změnám a reformám, opět dochází k nové diskusi o reformě po roce 2000, 2003 a 2008. To svědčí o tom, že doposud nebyly uspokojivým způsobem zodpovězeny všechny společenské otázky týkající se SZP. Společná zemědělská politika je proto opětovně vystavována přísné kritice nebo dokonce i do jisté míry zpochybňována. Z pohledu EHSV je radikální zaměření zemědělství na trh samo o sobě nepřípustné, bere-li se evropský model zemědělství vážně.

4.2 Zainteresované strany by se měly a musí k této společenské diskusi nejen postavit čelem, nýbrž ji i ofenzivně vést. V tom spočívá šance ukázat společnosti, proč opravdu zemědělství hraje zvláštní úlohu. Udržitelně provozované zemědělství a chov dobytka ve smyslu evropského modelu zemědělství představují základ výživy naší společnosti a jsou strategickým odvětvím pro vhodné řízení a správu území, zachování krajiny, péči o životní prostředí a boj proti změně klimatu.

4.3 EHSV považuje za nezbytně nutné nejprve vytvořit společenský konsensus o tom, jak má vypadat evropské zemědělství v budoucnosti, což má být vzorem zemědělské politiky. Krátce řečeno, chce SZP zastávat a rozvíjet evropský model zemědělství, nebo klást důraz na to, aby připravila několik málo stále více specializovaných, regionálně soustředěných a optimalizovaných podniků na stále ostřejší celosvětový boj o co nejnižší ceny?

4.4 Pro EHSV je jasné, že samotné zaměření na zvyšování konkurenceschopnosti za účelem vyhovět celosvětovému trhu nestačí. SZP po roce 2013 nesmí být určována čistě ekonomicky optimalizovanou, specializovanou a regionálně koncentrovanou produkcí orientovanou na nejnižší ceny, nýbrž evropským modelem zemědělství, který musí být založen na zásadách potravinové suverenity, udržitelnosti a reálných potřeb zemědělců a spotřebitelů.

4.5 Evropský model zemědělství může být schopen přežití pouze tehdy, když se zvýší konkurenceschopnost multifunkčního zemědělství vůči čistě ekonomicky optimalizované zemědělské výrobě. To se musí stát klíčovým úkolem SZP a na to je třeba zaměřit nástroje zemědělské politiky, což povede ke značným změnám ve struktuře podpor. Další rušení nástrojů řízení by tomuto požadavku odporovalo.

4.6 EHSV vyzývá Komisi, Radu a Evropský parlament, aby nejprve jednoznačně stanovily cíl SZP a poté nezbytné nástroje k jeho dosažení a uvolnily potřebné finanční prostředky. Teprve potom je třeba vyjasnit otázku financování. EHSV považuje za nesprávné stanovit nejprve určitou finanční částku pro určitou oblast a pak tuto částku rozdělovat na jednotlivá opatření a členské státy.

4.7 EHSV poukazuje na to, že v úvahách o orientaci SZP po roce 2013 je třeba zohlednit skutečnost, že jedna šestina všech pracovních míst v Evropě souvisí přímo nebo nepřímo se zemědělskou výrobou. SZP je proto důležitá také pro zaručení práce v EU, zejména ve venkovských oblastech. Pokud odpadne vlastní zemědělská produkce, zmizí také pracovní místa v dodavatelských a odběratelských oblastech až po potravinářský průmysl. Kromě toho zemědělství spravuje zhruba 80 % území EU a má zásadní roli při udržitelném využívání zdrojů, zachování přírodních biotopů, biologické rozmanitosti apod. Zemědělství má mít také rostoucí význam v boji proti změně klimatu.

5. Rozsáhlý balíček opatření zemědělské politiky

5.1 Trh zná ceny, ale poněkud zapomíná na hodnoty. Ceny, kterých dosahují zemědělci, se řídí stále více podle celkově nejvýhodnějších podmínek produkce a pořizovacích nákladů. Evropský model zemědělství však úzce souvisí s hodnotami, které se v cenách na světovém trhu neodrážejí.

5.2 Podle smlouvy o EU je jedním z cílů SZP „stabilizace trhu“. Stabilní trhy jsou důležité. EHSV proto považuje za důležité uplatňovat tržní nástroje i v budoucnosti, aby se stabilizovaly ceny a zabránilo přílišným výkyvům cen. Avšak opatření k regulaci trhu příp. zajištění výrobních cen byla zredukována na minimum, zemědělské trhy EU patří k nejotevřenějším vůči třetím zemím. Z toho vyplývá i velká část problémů, které není možno trvale vyrovnávat pouze převody plateb.

5.3 Zemědělská politika je tedy něco víc, než pouhé rozdělování peněz. Zemědělci právem očekávají, že docílí spravedlivého příjmu z prodeje svých produktů na trhu a ocenění společenských služeb, které v rámci evropského modelu zemědělství poskytují.

5.4 Společnost musí zemědělské politice zajistit podporu, pokud chce zaručit evropský model zemědělství. Zemědělství při tom bude muset akceptovat, že společnost očekává, že s její podporou budou splněna i její očekávání ohledně multifunkčního zemědělství.

5.5 Obchod, trhy a organizace trhu

Nestálé/stabilní trhy

5.5.1 Co se týká trhů a cen, je třeba zvážit a vyřešit nejméně tři typy různých problémů:

— rostoucí volatilita trhů s cenami výroby směřujícími k poklesu;

— rostoucí síla trhu odvětví distribuce a uvádění na trh oproti výrobcům;

— nezaměnitelné problémy v oblasti výroby a uvádění na trh místních a regionálních výrobků vysoké kvality. V tomto smyslu chybí specifické předpisy pro místní a regionální trhy.

5.5.2 Toto značné zanedbání účinných nástrojů k stabilizaci trhu podpořilo spekulace a nestálost trhů. To je však v rozporu se stávajícími i dřívějšími smlouvami EU!

5.5.3 Velké výkyvy cen mají tendenci snižovat podíl výrobců v hodnotovém řetězci a zvyšovat tržní marže.

5.5.4 Ani spotřebitelé z toho nemají téměř žádný prospěch. To jasně ukázaly minulé roky: snížení cen cukrové řepy o 40 % se téměř neprojevilo na konečných cenách, podobně to platí i pro pokles cen mléka a obilí.

5.5.5 Zkušenosti z minulosti ukazují, že regulační zásahy prostřednictvím správných opatření provedené ve správném okamžiku jsou hospodářsky nákladově výhodnější než pozdější náprava škod.

5.5.6 Krize v oblasti produkce mléka jasně ukazuje, že není možné na jedné straně regulační zásahy na trhu příp. rozsah výroby omezit na minimum a na druhé straně neohrozit vysoké požadavky na produkci příp. multifunkčnost, kterou očekávají občané.

5.5.7 Ukončení režimu mléčných kvót je spojeno s nebezpečím, že mnoho producentů mléka, především ve znevýhodněných regionech, skončí, což se často rovná úplnému ukončení obhospodařování půdy. Je jistě správné, že mléko, které spotřebovává např. Estonsko, lze vyrobit v jiných, produktivnějších regionech Evropy levněji, než přímo tam. Takový přesun produkce z důvodů nákladů však diametrálně odporuje cílům evropského modelu zemědělství. EHSV se vyslovuje pro zemědělskou politiku, která umožňuje plošné obhospodařování a která bude založena na zásadě potravinové suverenity! Ještě jednou: pouhým převodem finančních prostředků to nebude možné realizovat, a proto je nutné regulovat trhy a výrobu.

5.5.8 Stabilizace trhů včetně vytvoření tzv. „záchranné sítě“ proto musí být jedním z hlavních úkolů reformy SZP!

5.5.9 EHSV se proto zasazuje, aby

— nemnohá ještě existující opatření ke stabilizaci trhu nejen zůstala zachována a byla používána, pokud to trh vyžaduje, ale aby byly vyvíjeny a zaváděny nové myšlenky ke stabilizaci trhu, které budou v souladu s WTO,

— z důvodu rostoucích nejistot na mezinárodních zemědělských trzích byla přijata strategická opatření pro případ krize u zemědělských produktů ve formě skladových zásob,

— se dodatečně promyslelo, jak by bylo možno pomocí organizací producentů příp. odvětvovými dohodami působit stabilizačním způsobem na trhy.

Problémy v potravinovém řetězci

5.5.10 Při tvorbě cen existuje nerovnováha ve vyjednávacích pozicích. Zemědělci to považují za nekalé smluvní praktiky, které mají příčinu v příliš silné vyjednávací pozici velkoobchodníků s potravinami.

5.5.11 Rozhodující otázka, kdo dostane jaký podíl na hodnotovém řetězci, se řídí – zcela ve smyslu liberálního trhu – pouze trhem. To je dost znepokojivé především pro ty zemědělce, kteří při často vyšších jednotkových nákladech nezřídka čelí stále více klesajícím výrobním cenám, a musí na to často reagovat opatřeními, která jsou v rozporu s cíli evropského modelu zemědělství.

5.5.12 Jelikož v EU-27 pouze 15 obchodních řetězců kontroluje 77 % trhu s potravinami, zasazuje se EHSV za to, aby bylo, podobně jako svého času v USA, přezkoumáno, zda jsou právní předpisy o hospodářské soutěži dostačující k tomu, aby zabránily strukturám s dominantním postavením na trhu a pochybným smluvním praktikám. Důležité je, aby do tohoto přezkumu byly zapojeny veškeré skupiny, kterých se to týká. Analýza by měla vést k úpravě předpisů Společenství o hospodářské soutěži pro zemědělsko-potravinářské odvětví tak, aby byla zohledněna specifika odvětví a přizpůsobena předpisům o hospodářské soutěži konkurujících zemí na globálních trzích, jak bylo dohodnuto ve skupině na vysoké úrovni týkající se mléka.

5.5.13 EHSV očekává od Komise úsilí na zvýšení transparentnosti tvorby cen a návrhy, jak zabránit tzv. „asymetrické tvorbě cen“ (2).

Uvádění místních, regionálních a kvalitních produktů a specialit na trh

5.5.14 Velké potravinové řetězce a hlavní zpracovatelé požadují stále jednotnější, téměř normované, levné suroviny. Mnoho místa pro regionální a rozmanité specifické produkty zde není.

5.5.15 Právě však výroba kvalitních produktů a jejich uvádění na trh jako výraz regionálního aspektu a rozmanitosti venkovských oblastí v EU je důležitým úkolem k udržení evropského modelu zemědělství. Zaslouží si proto, aby byla mnohem více podporována. Zkrácení distribučních cest a přímý přístup zemědělců nebo svazů producentů ke spotřebiteli může podpořit zvýšení konkurenceschopnosti právě menších a pracovně náročných podnikových struktur.

5.5.16 Je třeba brát mnohem více v úvahu geografické údaje a výrobně technické odlišnosti než dosud. Je nutno chápat je jako „práva duševního vlastnictví“ a chránit je. Spojovacím článkem mezi zemědělskými výrobky a regiony mohou být odpovídající údaje, tzn. výrobky mají „jistý“ původ, ale také zvláštní znaky kvality, které se „vykrystalizovaly“ v průběhu času. Je důležité jasně definovat, co se rozumí pod pojmem regionální produkty.

5.5.17 Při označování výrobků existuje v současnosti mnoho matoucích a pochybných praktik. V budoucnu by například již nemělo být povoleno, aby

— na obalech mléka byly zobrazeny pasoucí se krávy, jestliže mléko pochází od zvířat, která nemají přístup na pastvu. Místo toho je třeba podporovat odpovídající tržní rozdíly (programy produkce mléka z pastvin nebo sena až po regionální uvádění na trh prostřednictvím malých družstev producentů),

— byla prováděna reklama regionálními údaji, přestože produkty byly vyrobeny někde jinde.

5.5.18 Transparentnost trhu a informace pro spotřebitele (např. označení původu) musí být zlepšeny a kontrolovány. Aby byli evropští zemědělci lépe informováni o platných pravidlech, musí se zahájit odpovídající kampaně k informování spotřebitelů o evropských systémech výroby. Kromě toho je nutné věnovat mimořádnou pozornost systému označování výrobků, a proto se EHSV domnívá, že by bylo vhodné zohlednit skutečnosti uvedené ve stanovisku o poskytování informací o potravinách (NAT/398) (3).

5.5.19 Daňové prostředky by v budoucnu měly být použity zejména na posílení regionálních produktů a trhů.

5.6 Finanční nástroje SZP

Současná situace

5.6.1 V EU existuje v současné době nejednotný systém podpor zemědělství: v EU-15 existují zemědělské platby, které se zakládají buď na historických nárocích příp. se vyvíjejí směrem k jednotné platbě na plochu. V EU-12 byl přímo zaveden systém plateb na plochu, přičemž platby jsou zde nižší než v EU-15.

5.6.2 Jednotliví zemědělci mají prospěch ze současné praxe plateb ve velmi rozdílné míře. To je na jedné straně pociťováno jako nespravedlivé, na druhé straně je těžké s tímto systémem seznámit daňové poplatníky.

5.6.3 Významným úkolem nadcházející reformy musí být vyvinout jednotný, společensky akceptovaný systém založený na objektivních měřítkách

5.6.4 Přímé platby prvního pilíře mají své původní opodstatnění ve snížení zaručené ceny provedeném v roce 1992. Byly poskytovány až do roku 2003 jako vázané vyrovnávací platby, než bylo v lucemburských závěrech zavedeno oddělení plateb od produkce. Jelikož většina členských států však zvolila tzv. „historický model režimu jednotné platby“, profitují jednotliví zemědělci ze současného systému i nadále extrémně rozdílným způsobem. Z důvodu oddělení nemají již žádný přímý vliv na způsob produkce.

5.6.5 Přímé platby druhého pilíře (= platby na plochu) jsou poskytovány proto, aby byly zemědělcům honorovány určité dodatečné společenské služby, které jdou nad rámec základních podmínek a které se neodrážejí v tržní ceně, příp. aby zemědělci byli motivováni vůbec udržovat společensky žádoucí produkci ve znevýhodněných oblastech.

5.6.6 Přímé platby prvního pilíře jsou v současnosti ze 100 % financovány EU, u přímých plateb druhého pilíře musí členské státy provádět spolufinancování. Tento rozdílný mechanizmus financování ovlivňuje v jednotlivých členských státech „atraktivitu“ programů. EHSV vyzývá Komisi, aby při budoucím plánování programů dbala na to, aby rozdílné sazby spolufinancování nevedly k tomu, že členské státy budou určité části programů upřednostňovat a jiné brát v úvahu méně.

5.6.7 Kromě přímých plateb toho existují prostředky ke stimulaci rozvoje venkova (3. osa druhého pilíře), pro pomoc podnikovým investicím (1. osa druhého pilíře) i pro program LEADER.

5.6.8 Přímé poukazování peněz se stalo z důvodu nestability a nestálosti trhů a jiných okolností z části velmi významné pro příjmy podniků. Bez poukazování peněz by byla změna struktury v zemědělství ještě podstatně dramatičtější, třebaže je nutno konstatovat, že z dnes nejdůležitějšího nástroje 1. pilíře, přímých plateb, mají jednotlivé podniky prospěch ve velmi rozdílné míře.

Budoucí platební systémy

5.6.9 EHSV si zachovává svůj dosavadní postoj k přímým platbám prvního pilíře. Vždy zdůrazňoval, že funkčně zaměřené přímé platby „… mají důležitou funkci, ale pouze doplňující (4) …“. Příjmy zemědělců by měly být dosahovány z tržeb a společenských služeb nezaplacených trhem.

5.6.10 Tyto dosud neposkytované, avšak nutné náhrady za výkony předpokládají, že se dospěje ke konsenzu, jaké výkony – individuálně, příp. kolektivně – zemědělci poskytují. Toto je důležité, aby se stanovily jasné zásady pro budoucí poskytování přímých plateb. Ty musí být založeny na objektivních kritériích, být na něco „vázány“, aby byly také společností akceptovány.

5.6.11 V zásadě by mělo platit, že

— přímé platby prvního, resp. druhého pilíře budou určeny výlučně aktivním zemědělcům, svazům pro udržování krajiny nebo dalším institucím, provádějícím udržování kulturní krajiny;

— přímé platby prvního, resp. druhého pilíře zohlední existující a vytvořená pracovní místa v každém podniku;

— přímé platby prvního, resp. druhého pilíře mají proplatit společenské služby zemědělství, které jsou nutné k udržení evropského modelu zemědělství. Příjem zemědělců by měl vycházet zejména z cen regulovaného trhu, na němž jsou náklady na produkci uznány trhem.

— přímé platby prvního, příp. druhého pilíře by na základě velmi rozdílných zemědělsko-klimatických podmínek v EU měly obsahovat složky, které budou zemědělcům nezávisle na členském státě kompenzovat zemědělsko-klimaticky podmíněné náklady (5).

5.6.12 Musí tedy být rozhodnuto, za jaké konkrétní služby (v jaké výši) mají být přímé platby poskytovány. Podniky, příp. výroby, které takové služby neposkytují nebo poskytovat nechtějí, které tedy neslouží uskutečnění evropského modelu zemědělství, by žádné přímé platby dostávat neměly.

5.6.13 O přímých platbách, jejichž funkcí je proplácení služeb obecného zájmu, které nemají žádnou tržní hodnotu (například konkrétní, definované ekologické služby), by nemělo být pochyb. EHSV považuje za nutné nejen dále rozvíjet odpovídající programy, nýbrž také zajistit, aby byly atraktivnější a pružnější. Takže je nezbytně nutné znovu zavést „pobídky“. Důležitá by také byla možnost pružněji reagovat na jednotlivé aktivity zemědělců. Programy by měly být méně orientovány na opatření a více na výsledky.

5.6.14 Mnoho nových opatření se dostane v budoucnosti do této kategorie, např. ty zemědělské metody, které přispívají ke zmírňování změny klimatu nebo k ukládání uhlíku v půdě. Jistě sem patří i pěstování travních porostů.

5.6.15 Také přímé platby jako náhrady za trvalé, nezměnitelné přírodní znevýhodnění i platby jako vyrovnání za omezení užívání nařízeními, například v oblasti ochrany přírody, jsou více než oprávněné. V mnoha chráněných oblastech je určité zemědělské využívání důležité, aby byl zachován charakter území. Zákaz plateb s odůvodněním, že se zemědělci řídí rámcem stanoveným nařízením o chráněné oblasti, považuje EHSV za nepatřičný.

5.6.16 Funkčně zaměřené, a tím i diferencované přímé platby, za kterými stojí konkrétní služba zprostředkovaná pro společnost, musí tvořit podstatnou část politiky na podporu zemědělství v oblasti přímých plateb. Vyrovnávací příspěvek sem jistě patří.

5.7 Jednotná plošná prémie jako kompenzace konkurenčních nevýhod?

5.7.1 Jedna možnost, o které se diskutuje, je, přeměnit dnešní přímé platby prvního pilíře na celoevropskou jednotnou platbu na plochu a tuto poskytovat s odůvodněním, že evropské zemědělství má ve srovnání s mimoevropskými konkurenty vyšší výrobní standardy, a proto se potýká s konkurenčními nevýhodami.

5.7.2 EHSV je toho názoru, že o odpovídající náhradě konkurenčních nevýhod je třeba uvažovat. Neboť v obchodních dohodách jsou sociální a ekologické standardy, které jsou zásadní pro evropský model zemědělství, považovány za necelní překážky obchodu, což je naprosto nepřijatelné. Systém WTO musí být nutně reformován, neboť globální systém obchodování bez sociálních a ekologických standardů je nepřijatelný.

5.7.3 Pro kompenzaci příslušných konkurenčních nevýhod je důležité ukázat: v kterých výrobních odvětvích se evropské standardy odlišují od standardů klíčových konkurentů a jaká nákladová nevýhoda přitom prokazatelně vzniká jednotlivým podnikům / typům podniků / výrobním formám.

5.7.4 Podmínky produkce a tedy i náklady zemědělců v Evropě se extrémně odlišují: v různých regionech existují velké strukturální a (zemědělsko)klimatické rozdíly, ale také velmi odlišné vstupní a životní náklady. Také na základě úspor z rozsahu v jednotlivých státech, regionech a typech podniků se nákladové nevýhody značně liší.

5.7.5 Je snadno pochopitelné, že například doložitelné výrobní nevýhody podniků chovajících zvířata nelze vyřešit tím, že bude vyplacena jednotná plošná prémie, ze které budou mít prospěch i podniky, které zvířata nechovají.

5.7.6 Proto: Kompenzaci konkurenčních nevýhod nelze vyřešit celoevropskou jednotnou platbou na plochu, ale musí probíhat podle regionálních podmínek při zohlednění zemědělsko-klimatických podmínek a typů podniků.

5.8 Jednotná platba na plochu jako převod příjmů?

5.8.1 Nelze pochybovat o tom, že mnoho podniků je existenčně závislých na 50 miliardách eur, které každoročně z rozpočtu EU pro zemědělství do evropského zemědělství plynou.

5.8.2 Ceny zemědělských produktů, které v současnosti platíme, jsou tedy nejen příliš nízké na to, aby bylo možno udržet evropský model zemědělství, ale dokonce zpochybňují samotnou existenci zemědělství v Evropě.

5.8.3 Proto se diskutuje o možnosti zaručit všem zemědělcům jistý druh „základní a přežití zajišťující platby“ ve formě jednotné evropské plošné platby.

5.8.4 Příjmová situace různých podniků je v různých regionech velmi odlišná. I zde hrají rozhodující roli rozdíly uvedené v odstavci 5.7.4. Z toho plyne, že problémy s příjmy se musí řešit velmi diferencovaně. Ani tento problém není možno vyřešit jednotnou celoevropskou platbou na plochu, ze které by navíc měly nadměrný prospěch například podniky s vekou plochou půdy případně s nízkým počtem zaměstnanců.

5.8.5 Místo toho by se mělo uvažovat o jednotné platbě na plochu, případně o platbě, která by byla vyplácena na hlavu/zaměstnance, ale její maximální výše by musela být ohraničena. I v tomto řešení by při vyměřování výše platby musely být zohledněny rozdíly uvedené v odstavci 5.7.4. Navíc by se u tohoto systému plateb muselo vzít rovněž v úvahu, že příjmová situace podniků je určována rozhodující měrou výrobními cenami a výrobními náklady, a ty jsou závislé na stále větších výkyvech. Systém, který by měl odůvodnění v příjmové situaci, musí být schopen dostatečně pružně reagovat na stále větší výkyvy cen.

Přechodná období

5.9 Jednotný evropský systém plateb – který nesmí být zaměňován s jednotnou evropskou platbou na plochu – který již nemá opodstatnění v historických platebních nárocích, nýbrž v konkrétně definovaných službách v přítomnosti, povede k významným změnám ve finančních tocích mezi členskými státy, ale i podniky. Někteří tedy z finančně technického pohledu získají a někteří ztratí. EHSV se vyslovuje pro to, aby se s touto okolností zacházelo citlivě a byla příp. stanovena přechodná období. Ta by se měla stanovit tak, aby v polovině nebo nejpozději na konci finančního období byl nový systém plně v platnosti.

5.10 Budoucnost druhého pilíře

5.10.1 U mnoha obyvatel vznikl dojem, že některými částmi druhého pilíře SZP mají být vyrovnány škody, které vznikly teprve nesprávnými rámcovými podmínkami politiky.

5.10.2 Veřejnosti musí být srozumitelně sděleno, že opatření, která budou v budoucnu nabízena v rámci 2. pilíře SZP, jsou doplňkem k funkčně zaměřeným přímým platbám a budou v budoucnu ještě cíleněji sloužit k udržení, zajištění a uskutečnění evropského modelu zemědělství. To předpokládá optimalizaci celého souboru opatření.

5.10.3 To neplatí pouze pro současnou 2. osu druhého pilíře. Také podpora investic pro zemědělské podniky musí být ještě více zaměřena na udržitelnost. EHSV nepochybuje o tom, že v Evropě existuje obrovská potřeba investic pro optimalizaci zemědělských podniků ve smyslu udržitelnosti, ale také pro částečné přetváření naší kulturní krajiny, dříve z části změněné čistě podle výrobně technických požadavků (viz např. vodní hospodářství / rámcová směrnice o vodě).

5.10.4 EHSV se vyslovuje pro rozšíření a optimalizaci souboru úkolů, které se dnes ve 3. ose druhého pilíře otevírají. Přenášení odpovídajících úkolů do všeobecné strukturální příp. regionální politiky EHSV jasně odmítá. Zároveň Výbor zastává názor, že opatření ze současného EZFRV (Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova) by měla mít jasné zemědělské opodstatnění. Stavba silnic a budování širokopásmové sítě sem nepatří!

V Bruselu dne 18. března 2010 předseda Evropského hospodářského a sociálního výboru Mario SEPI

(1) Pojem „rolnicky“ neudává velikost podniku, ale způsob, jakým se na statcích hospodaří a přemýšlí: organizace propojených a doplňkových cyklů co nejblíže výrobě, zaměření na zachování kvalifikovaných a pestrých pracovních míst, provázanost s obcí a regionem, odpovědnost při ochraně přírody a zvířat, myšlení v úrovni generací.

(2) Při zvýšení výrobních cen spotřebitelské ceny rychle stoupají, při poklesu cen na straně výrobce klesají spotřebitelské ceny pouze pomalu.

(3) Úř. věst. C 77, 31.3.2009, s. 81.

(4) Úř. věst. C 368, 20.12.1999, s. 76–86, viz odstavec 7.6.1.

(5) Úř. věst. C 318, 23.12.2009, s. 35.