Z nařízení o těžbě dřeva vyplývá, že náklady na zajištění souladu s ním nese také soukromý sektor. Tyto náklady závisí na existenci dřívější politiky zodpovědného získávání surovin, typu a složitosti obchodovaných produktů, počtu a zeměpisném umístění dodavatelů a také na složitosti dodavatelského řetězce. K obchodním nákladům lze zařadit investice do informačních systémů, rozvoj interních odborných znalostí a vzdělávání zaměstnanců. Toto posouzení do značné míry odpovídá prognóze nákladů uvedené v posouzení dopadů, které Komise vypracovala v roce 2008, když předkládala návrh nařízení. Očekávalo se, že náklady na dodržení povinnosti zákazu uvádění na trh budou neutrální, zatímco u nákladů na dodržování povinností náležité péče se mělo za to, že závisí na předchozí existenci a kvalitě kontrolních systémů vztahujících se na dodavatelskou politiku dané společnosti.

Cílem nařízení o těžbě dřeva je vytvořit rovné podmínky stanovením stejných požadavků na zákonnost, které se vztahují na dřevo vytěžené v daném členském státě i na dovážené dřevařské výrobky, a zavádí další úroveň kontroly platné pro všechny hospodářské subjekty v celé EU. Bez nařízení o těžbě dřeva by se přerušil proces vytváření rovných podmínek pro hospodářské subjekty a subjekty uplatňující požadavky na náležitou péči by se ocitly ve znevýhodněném postavení, zejména proto, že by levnější nezákonně vytěžené dřevo svobodně vstupovalo na trh EU. Bez nařízení o těžbě dřeva by byl vážně ohrožen pokrok dosažený u dalších prvků akčního plánu FLEGT, jako jsou např. dobrovolné dohody o partnerství i možnost EU přijímat v rámci nedávno uzavíraných dvoustranných obchodních dohod závazky týkající se boje proti nezákonné těžbě dřeva.

Boj proti nezákonné těžbě dřeva a souvisejícímu obchodu je celosvětovým problémem, který nelze účinně řešit, pokud členské státy jednají samostatně. Nařízení o těžbě dřeva stanovuje jednotná pravidla na úrovni EU, a umožňuje tak Unii a jejím členským státům plně využívat své kombinované tržní síly, aby se zajistila poptávka po dřevě pocházejícím ze zákonné těžby a aby se zabránilo narušení trhu EU, k němuž by došlo v případě, že by jednotlivé členské státy zavedly různá pravidla.

Z hodnocení vyplynulo, že řada zúčastněných stran má za to, že nařízení dodává významnou hodnotu mezinárodnímu úsilí o zastavení odlesňování a znehodnocování lesů, zachování biologické rozmanitosti a řešení změny klimatu (snížením emisí v důsledku odlesňování, posilováním ochranné role lesů, udržitelným hospodařením v lesích a zvyšováním zásob uhlíku v lesích v rozvojových zemích, a to na základě tzv. varšavského rámce pro REDD+), čímž přispívá k dodržování mezinárodních závazků EU.

Kvantitativní hodnocení dopadu nařízení o těžbě dřeva na obchod s nezákonně vytěženým dřevem je vzhledem k protiprávní povaze těchto činností problematické. Z analyzovaných statistik obchodu nevyplývá, že by v posledních dvou letech došlo k jasné změně v dovozu dřeva a dřevařských výrobků, která by mohla mít jednoznačnou souvislost s uplatňováním nařízení o těžbě dřeva.

Z posouzení nicméně vyplynulo, že nařízení a komunikační kampaně uskutečněné Komisí a členskými státy zvýšily povědomí o problému nezákonné těžby dřeva. Nařízení, jež má význam pro EHP, bylo začleněno do Dohody o Evropském hospodářském prostoru (EHP) a v současnosti jej provádí také Norsko, Island a Lichtenštejnsko. Tato skutečnost pobídla producentské země k tomu, aby vytvořily systémy k ověření a prokázání souladu s požadavky na zákonnost a rovněž povzbudila některé třetí země, aby s EU uzavřely dobrovolné dohody o partnerství v oblasti FLEGT. Společně s americkým Laceyho zákonem to navíc podpořilo další spotřebitelské země, aby rozšířily své vnitrostátní právní předpisy o podobné právní akty (Austrálie, Švýcarsko) nebo aby začaly uvažovat o opatřeních s podobnými cíli (Čína, Japonsko, Jižní Korea). Nařízení o těžbě dřeva rovněž ovlivnilo právní předpisy o volně žijících živočiších a planě rostoucích rostlinách, neboť nařízení Komise bylo doplněno o ustanovení představující právní základ k tomu, aby řídící orgány členských států odmítly vydat povolení k dovozu v případě, že mají vážné pochybnosti ohledně zákonnosti dodávky exemplářů druhů CITES.

Výrobky, na které se vztahuje nařízení o těžbě dřeva, jsou definovány v příloze nařízení formou kombinace uvedení kódů kombinované nomenklatury EU (KN) a popisu výrobků. Nařízení o těžbě dřeva uvádí značný počet výrobků ze dřeva, ale ne všechny jsou zahrnuty do jeho oblasti působnosti. Výjimky se vyskytují ve znění nařízení i v jeho příloze. Na některé výrobky ze dřeva, jako např. hudební nástroje (KN 92), dřevěné rakve (KN 4421) nebo dřevěná sedadla (KN 94), se toto nařízení nevztahuje.

Řada zúčastněných stran v rámci konzultací uvedla, že nepovažuje aktuální rozsah výrobků, na něž se vztahuje nařízení o těžbě dřeva, za optimální a že by toto nařízení mělo zahrnovat více dřevařských výrobků, jako jsou výše zmíněné výrobky a tištěný papír (viz níže). Jiné zúčastněné strany však mají za to, že by se rozsah výrobků neměl rozšiřovat dříve, než bude nařízení o těžbě dřeva plně prováděno a účinně uplatňováno.

Pokud jde o podíl na trhu, významnou skupinu představují výrobky, na které se v současné době vztahuje výjimka, a to „tištěné knihy, noviny, obrazy a jiné výrobky polygrafického průmyslu; rukopisy, strojopisy a plány“. Na rozdíl médií tištěných na domácím trhu, kde se kontroluje zákonnost dovezené buničiny a papíru, na dovezená tištěná média se povinnost náležité péče nevztahuje a dřevná vlákna, z nichž jsou vyrobeny, nejsou předmětem kontroly zákonnosti. Existuje zde proto větší riziko, že pocházejí z nezákonně vytěženého dřeva. Rozdíl v zacházení s domácími a dováženými tištěnými výrobky by bylo možné vyřešit, pokud by tyto výrobky byly zahrnuty mezi výrobky spadající do oblasti působnosti nařízení. Při zvažování rozšíření stávající definice výrobku by se musela zohlednit různorodost a složitost tištěných výrobků.

7. Závěry

K hodnocení nařízení o těžbě dřeva dochází teprve po dvou letech jeho používání, což není dostatečně dlouhá doba na posouzení jeho výsledků, a navíc povinnost náležité péče je zcela nová.

Během prvních dvou let bylo provádění a prosazování nařízení o těžbě dřeva pomalé a nerovnoměrné a dosud zůstává neúplné. V nedávné době bylo dosaženo značného pokroku, i když v okamžiku hodnocení ne všechny členské státy plnily své povinnosti vyplývající z nařízení. Bylo prokázáno, že hospodářské subjekty postupně začínají plnit své povinnosti náležité péče. Nicméně nerovnoměrné provádění a nahodilé prosazování nařízení během prvních dvou let jeho uplatňování neusnadňuje vytváření rovných podmínek, které by hospodářské subjekty ochránily před nekalou konkurencí výrobků ze dřeva pocházejícího z nezákonné těžby.

Vzhledem k relativně krátké době, která uplynula od okamžiku, kdy se nařízení začalo uplatňovat, nebylo možné jeho dopady na obchod s nezákonně vytěženým dřevem a dřevařskými výrobky na vnitřním trhu zhodnotit, a proto bylo obtížné konstatovat, zda nařízení splnilo svůj cíl, tj. zda brání uvádění nezákonně vytěženého dřeva a dřevařských výrobků na trh.

Nařízení o těžbě dřeva je obecně vnímáno jako důležitý právní nástroj v boji proti nezákonné těžbě dřeva a obchodu s nezákonně vytěženým dřevem a dřevařskými výrobky a v úsilí o jejich snižování. Další spotřebitelské země se tímto nařízením inspirovaly a přijaly podobné legislativní akty. Nařízení je kromě toho na straně poptávky nezbytným doplňkem hlavního nástroje na straně dodávky, kterým jsou dobrovolné dohody o partnerství FLEGT. Bez nařízení o těžbě dřeva by neexistovalo dostatečné množství pobídek k provádění dobrovolných dohod o partnerství, protože by se v EU nevyžadovaly záruky zákonnosti.

Nařízení má zvýšit povědomí o problému nezákonné těžby dřeva a jeho dopadech na životní prostředí a klima v rámci odvětví i mezi spotřebiteli. Vedlo také ke zpřísnění změn nařízení EU o obchodu s volně žijícími živočichy a planě rostoucími rostlinami.

Pokud je o konkrétní body přezkumu uvedené v článku 20 nařízení o těžbě dřeva, z hodnocení vyplynulo toto:

I.Administrativní důsledky pro malé a střední podniky ve velké míře závisí na složitosti obchodních podmínek a na dřívějším zavedení politik odpovědného získávání surovin. Může se jevit, že malé a střední podniky jsou vzhledem k nízkým úsporám z rozsahu při uplatňování účinného systému náležité péče v nevýhodné pozici. Neexistují však žádné jasné indikace, že být menším podnikem je překážkou uplatňování účinného systému náležité péče.

II.Pokud jde o relevantní výrobky, některé zúčastněné strany považují jejich definici v nařízení za neúplnou a navrhují její rozšíření, např. o hudební nástroje, rakve, židle, a /nebo tištěný papír. Některé zúčastněné strany dokonce navrhly pojmout definici relevantních výrobků opačně a zahrnout do ní všechny výrobky obsahující dřevo s možnými výjimkami, zatímco jiné zúčastněné strany mají za to, že by se rozsah definice neměl rozšířit do doby, než bude nařízení o těžbě dřeva v celé EU uplatňováno jednotně. Komise může zvážit rozšíření definice relevantních výrobků, ale musí provést posouzení dopadů jednotlivých možností.

III.Co se týče účinnosti zákazu uvádění na trh, nelze učinit žádné závěry, jelikož s ním zatím není dostatek zkušeností. Pokud jde o efektivitu systému náležité péče, ačkoli tato povinnost není dostatečně srozumitelná a obtížně se uplatňuje, určitý dopad na postupy hospodářských subjektů zřejmě má.