CS Úřední věstník Evropské unie C 175/37

Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k tématu Potřeba koordinované činnosti na úrovni EU s cílem posílit občanskou společnost ve venkovských oblastech, a to zejména v nových členských státech

(2009/C 175/07)

Dne 17. ledna 2008 se Evropský hospodářský a sociální výbor, v souladu s čl. 29 odst. 2 Jednacího řádu, rozhodl vypracovat stanovisko z vlastní iniciativy k tématu

Potřeba koordinované činnosti na úrovni EU s cílem posílit občanskou společnost ve venkovských oblastech, a to zejména v nových členských státech.

Specializovaná sekce Zaměstnanost, sociální věci, občanství, kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 30. října 2008. Zpravodajem byl pan KAMIENIECKI.

Na 449. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 3. a 4. prosince 2008 (jednání dne 4. prosince), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 107 hlasy pro, 6 hlasů bylo proti a 11 členů se zdrželo hlasování.

1. Závěry a doporučení

1.1 Politika zaměřená na venkovské oblasti se příliš dlouho zaměřovala výhradně na otázky přímo související se zemědělskou výrobou. Teprve v posledních dvaceti letech se rozšířilo přesvědčení, že venkov je příliš různorodý, aby bylo možné používat jednotné nástroje politiky vytvořené na evropské nebo vnitrostátní úrovni, a také že cíle rozvoje, vyrovnání příležitostí apod. nelze účinně realizovat bez angažovanosti a zapojení samotných obyvatel venkova.

1.2 Nyní probíhající debata na téma společné zemědělské politiky a politiky zaměřené na venkovské oblasti bude pro budoucnost evropské vesnice klíčová. V této debatě musí být slyšet kromě expertů a politiků i hlas samotných venkovských oblastí.

1.3 Dobrým příkladem v této oblasti je iniciativa Leader – proto v ní nové členské státy vidí příležitost k povzbuzení aktivity a účinnějšímu využívání prostředků rozvoje na venkově. Důležité je to, aby byla zabezpečena pomoc jak ze zdrojů Unie, tak z vnitrostátních zdrojů pro různé iniciativy posilující občanskou společnost na venkově.

1.4 Občanská společnost ve venkovských oblastech jednotlivých evropských zemí se utváří pod vlivem změn hospodářských (rostoucí konkurence na trzích), společenských (vylidňování venkova) a ekologických (klimatické změny), k nimž ve velkém rozsahu dochází v posledních desetiletích. Současně probíhající procesy působí společně se zásadními historickými faktory hospodářského rozvoje. Zvlášť dramatické změny zasáhly venkov v nových členských státech.

1.5 Jednou z příležitostí pro rozvoj občanské společnosti je přizpůsobení rozvojových nástrojů potřebám a možnostem konkrétních venkovských oblastí, což vyžaduje stále širší využití přístupu zdola nahoru. Významnou roli může sehrát také vzdělávání.

1.6 V zemích střední a východní Evropy začaly vznikat nevládní organizace již koncem 80. let. Ve srovnání s organizacemi fungujícími v zemích EU-15 narážejí na více překážek spojených s rozdílnou úrovní hospodářského rozvoje, obtížnějším přístupem k novým technologiím a rozmanitým finančním zdrojům, včetně soukromých, a také s právním rámcem a postojem veřejných orgánů.

1.7 Větší pozornost než dosud je třeba věnovat zajištění přístupu venkovských organizací k finančním prostředkům. Toto financování musí být stálé a pružné a musí také umožnit pokrýt náklady na vlastní činnost organizace (institucionální granty).

1.8 Je třeba přijít se zvláštními institucionálními řešeními, která zajišťují posílení potenciálu venkovských organizací, a to i v zemích připravujících se na členství v EU. Nezbytné je také zprovoznění různých nástrojů, které vesnickým komunitám usnadňují přístup k informacím.

1.9 Obyvatelé venkova, kteří mají obvykle nižší vzdělání a obtížnější přístup k informacím, mají skutečné problémy orientovat se v rychle se měnící realitě.

1.10 Na území celé EU vyvstávají následující překážky pro rozvoj občanské společnosti ve venkovských oblastech:

— překážky v přístupu ke znalostem a informacím;

— nedostatečná úroveň podnikatelských schopností;

— demografické problémy a nerovnosti v oblasti práv žen a mužů (1);

— nižší úroveň sociální infrastruktury než ve městech.

1.11 Na úrovni vnitrostátní politiky je třeba více koordinovat rozhodnutí týkající se venkovských oblastí, jež jsou přijímána v oblasti zdravotnictví, vzdělávání a sociální pomoci, a zemědělskou politiku nebo úzce chápanou politiku pro venkov. Nezbytné jsou také činnosti, které přejí posilování vztahů mezi venkovem a městy.

1.12 Stále není dostatek nástrojů, které by umožnily najít k zemědělství alternativní zdroje příjmu pro obyvatele venkova. Úloha státu spočívá i ve vytváření podmínek pro dialog mezi jeho institucemi a společností.

1.13 Klíčovou roli zde mají místní a regionální samosprávy. Musí hrát roli katalyzátoru při rozvoji venkovských komunit a podněcovat je při koordinované činnosti.

1.14 V nových členských zemích do popředí zvlášť ostře vystupuje problém nedostatečné důvěry mezi zástupci občanské společnosti a místními orgány. Organizace vnímají samosprávu jako překážku pro společenské iniciativy, představitelé samosprávy se naopak obávají konkurence ze strany místních vůdců komunity.

1.15 Je třeba zvážit širší zavedení mechanismu ověřování, jak stanovená právní nebo politická řešení (týkající se např. vzdělávacího systému nebo veřejných zakázek) ovlivňují situaci na venkově (tzv. rural proofing).

2. Souvislosti

2.1 Změny, k nimž dochází ve venkovských oblastech EU, vyvolávají otázky, jakým směrem se rozvíjejí venkovské komunity, do jaké míry jsou schopné samy rozhodovat o své budoucnosti a zda politika, právo a veřejné instituce napomáhají utvářejícím se vztahům mezi lidmi a rodící se potřebě spolupráce.

2.2 Občanské společnosti se přisuzuje mnoho rolí, jež lze omezit na konstatování, že usnadňuje život, vyplňuje prostor mezi jednotlivci, rodinami a státem.

2.3 Evropská integrace ovlivňuje dynamiku transformace probíhající na venkově a sledování tohoto procesu z hlediska vytváření základů občanské společnosti je důležitým úkolem EHSV.

2.4 Občanská společnost ve venkovských oblastech jednotlivých evropských zemí se utváří pod vlivem změn hospodářských (rostoucí konkurence na trzích), společenských (vylidňování venkova) a ekologických (klimatické změny), k nimž ve velkém rozsahu dochází v posledních desetiletích. Současně probíhající procesy působí společně se zásadními historickými faktory hospodářského rozvoje.

2.5 Zvlášť dramatické změny zasáhly venkov v nových členských státech. Týkají se všech oblastí života současně – nejen hospodářství (např. bankovního sektoru), ale i sociální (reformy zdravotní péče, systému sociálního zabezpečení) a právní oblasti (měnící se úloha místních samospráv, zákony o nevládních organizacích, finanční a daňová úprava apod.).

2.6 Dědictvím předchozího období jsou bývalí pracovníci velkých zemědělských výrobních závodů, v nichž došlo k deformaci tradičních vlastností venkovské společnosti.

2.7 Obyvatelé venkova, kteří mají obvykle nižší vzdělání a obtížnější přístup k informacím, mají skutečné problémy orientovat se v rychle se měnící realitě.

2.8 V zemích EU-15 probíhala část těchto procesů dříve, ale v delším časovém období. Přesto se ani v těchto zemích nepodařilo vyhnout negativním důsledkům souvisejícím např. se soustředěním zemědělské výroby.

2.9 V zemích EU-15 je povědomí o hodnotě venkova navíc mnohem vyšší než v nových členských státech, v nichž se pozornost veřejného mínění a médií nejčastěji soustřeďuje na otázky spojené se zemědělstvím.

První formální nevládní organizace, jejichž účelem byla podpora rozvoje venkova v zemích střední a východní Evropy, začaly vznikat již na konci 80. let. Ve srovnání s organizacemi fungujícími v zemích EU-15 stále narážejí na více překážek spojených s rozdílnou úrovní hospodářského rozvoje, obtížnějším přístupem k novým technologiím a rozmanitým finančním zdrojům, včetně soukromých, a také s právním rámcem a postojem veřejných orgánů, které mají malé zkušenosti se spoluprací se sociální oblastí a nevelkou důvěru v tuto spolupráci.

2.10.1 Oficiální údaje týkající se např. počtu nevládních organizací v poměru k počtu obyvatel ukazují na nižší úroveň společenské aktivity na venkově. Pokud se však vezmou v úvahu neformální skupiny, sousedské vztahy i stupeň angažovanosti obyvatel venkova v záležitostech týkajících se oblasti, v níž bydlí, nebo povědomí o iniciativách místní samosprávy, ukáže se, že tento sociální kapitál je často vyšší na venkově než ve velkých městech.

2.11 Od začátku 21. století lze pozorovat značné urychlení rozvoje venkovských organizací zemí střední a východní Evropy. Zahájily také vzájemnou spolupráci a vytváření struktur na regionální a vnitrostátní úrovni. V některých zemích byly vytvořeny podle skandinávského modelu, který zahrnuje místní sdružení v každé vesnici. V jiných zemích vytvořily nevládní organizace působící ve prospěch venkova vnitrostátní dohody nebo „fóra“ za účelem spolupráce, výměny zkušeností a zastoupení venkovských komunit při styku s úřady. Tyto organizace z nových členských států vytvořily s podporou skandinávských organizací dohodu Prepare – Partnerství pro evropský venkov (Partnership for Rural Europe), která jim pomáhá při vzájemné podpoře a zlepšování jejich fungování.

3. Evropská unie a občanská společnost ve venkovských oblastech

3.1 Politika zaměřená na venkovské oblasti se příliš dlouho zaměřovala výhradně na otázky přímo související se zemědělskou výrobou, jednotnou pro celou EU. Naproti tomu politika v oblasti např. investic do infrastruktury na venkově byla obvykle vytvářena na vnitrostátní úrovni. Teprve koncem 80. let se stále více šířilo přesvědčení, že venkov je příliš různorodý, aby bylo možné používat jednotné nástroje politiky vytvářené na evropské nebo vnitrostátní úrovni, a také že cíle rozvoje, vyrovnání příležitostí apod. nelze účinně realizovat bez angažovanosti a zapojení samotných obyvatel venkova.

3.2 Programy rozvoje venkova připravované v poslední době obsahují nástroje a řešení odpovídající do jisté míry potřebám občanské společnosti na venkově. Takovým nástrojem je zejména program Leader a významná úloha nevládních organizací v místních akčních skupinách (v novém období bude pod program Leader spadat 40 % venkovských oblastí EU).

3.3 Nevládní organizace kromě toho mohou využívat jiné činnosti v rámci programů rozvoje venkova související mimo jiné se službami pro venkov – důležité je však vytvářet v jednotlivých zemích taková řešení, která organizacím umožní poskytovat služby a vytvářet partnerství veřejného a sociálního sektoru nebo partnerství veřejného a soukromého sektoru otevřeného nevládním organizacím. Počítá se i s podporou nevládních organizací v rámci celostátních sítí pro venkov.

3.4 Přístup navrhovaný v programu Leader může být upraven podle podmínek a potřeb jednotlivých členských států. V mnoha zemích byl uplatněn mnohem širším způsobem než v iniciativě Leader, a to zapojením vnitrostátních a regionálních prostředků do účinné podpory místních iniciativ (děje se tak např. v Irsku, Španělsku nebo Německu).

Nové členské státy vidí v iniciativě Leader příležitost k povzbuzení aktivity a účinnějšímu využívání prostředků rozvoje na venkově. Důležité je to, aby byla zabezpečena pomoc jak ze zdrojů Unie, tak z vnitrostátních zdrojů pro různé iniciativy posilující občanskou společnost na venkově.

3.5.1 Podpora společenské aktivity v zájmu uspokojování společných místních potřeb obyvatel venkova je velmi dobrým směrem politiky EU. Vytváření občanské společnosti v preferovaném modelu „zdola nahoru“ se potýká s řadou problémů, které mimo jiné vyplývají z nutnosti překonat administrativní překážky.

4. Vnitrostátní politika a občanská společnost ve venkovských oblastech

4.1 Nyní byla zahájena debata na téma společné zemědělské politiky a politiky zaměřené na venkovské oblasti. Výsledky této debaty budou mít vliv jak na případné změny týkající se prostředků plánovaných pro venkov v aktuálním rozpočtovém období, tak na úpravu budoucí politiky na období 2013–2020 a následující období. Je velmi důležité, aby byl v této debatě vyslechnut kromě expertů a politiků i hlas samotných venkovských oblastí.

4.2 Nové členské státy mají malou tradici spolupráce nejen mezi vládou a občanskou společností, ale také mezi jednotlivými ministerstvy a odbory v rámci samotné vlády. Proto neexistuje v podstatě žádná koordinace mezi rozhodnutími týkajícími se venkovských oblastí, jež jsou přijímána v oblasti zdravotnictví, vzdělávání a sociální pomoci, a zemědělskou politikou nebo úzce chápanou politikou pro venkov.

4.3 Pro nové členské státy je plánování pravidel pro poskytování prostředků Společenství v rámci rozpočtového období 2007–2013 teprve druhým podobným „cvičením“, což je spolu s malými zkušenostmi úředníků a častými změnami vlád příčinou, že některé možnosti rozvoje venkova vytvořené politikami Unie nejsou plně využity.

4.4 Nelze také zapomínat na to, že jednou z hlavních podmínek zabezpečení hospodářské a sociální soudržnosti v rozšířené Evropě je upevňování vazeb mezi venkovem a městy. Vytvoření formálního, často umělého dělení spojeného například s požadavky zachování „demarkačních čar“ mezi prostředky pocházejícími z různých fondů EU (např. EFRR a EZFRV), a to za situace mnohdy odlišných podmínek přístupu a navzájem nepropojených rozhodovacích postupů v těchto fondech, může ztížit doplňkové činnosti a prohloubit neshodu mezi venkovem a městy.

4.5 Na venkov jsou zaměřeny hlavně činnosti spojené s klasickou zemědělskou výrobou nebo typicky „sociální“ nástroje (podpory v nezaměstnanosti nebo podpora pro částečně soběstačná zemědělská hospodářství). Jsou sice neobyčejně potřebné (zejména v zemích, ve kterých se chudoba soustředí hlavně na vesnicích, např. v Rumunsku nebo Polsku), ale současně konzervují aktuální situaci a nevytvářejí základy pro její změnu. Stále není dostatek nástrojů, které by umožnily najít k zemědělství alternativní zdroje příjmu pro obyvatele venkova. Vytváření pracovních míst na venkově je stále podporováno institucemi spojenými s rozvojem zemědělství a programy, které tyto instituce navrhují, nedostatečně podporují nezemědělská povolání.

4.6 Potenciálně významnou roli by mohla mít Lisabonská strategie, protože široce chápané inovační aktivity a konkurenceschopnost jsou možné i na venkově. Toto pojetí je však bohužel příliš často spojováno výhradně s novými technologiemi a výzkumnými středisky ve velkých městech. Takto zůstává stranou obrovská oblast sociálních inovací nebo inovací spojených s dědictvím, hodnotami životního prostředí nebo místní tradicí.

4.7 V mnoha členských státech, zejména v nových, se vnitrostátní politiky omezují na úzké chápání inovací a konkurenceschopnosti (příkladem jsou mj. požadavky kladené na podporu podniků ze strany Unie, které stanoví neobvykle vysoké prahy, dosahující až několika milionů eur, pro firmy usilující o podporu, což fakticky vylučuje příjemce pocházející z venkova nebo malých měst).

4.8 Konzervativní a prospěchářský vztah politiků v jednotlivých zemích k venkovským komunitám vyplývá z nedostatečné rozhodnosti úřadů při vytváření podmínek pro jejich rozvoj, chybějící perspektivní politiky zaměřené na venkov a obav z toho, že by občanská společnost získala roli, jež by mohla snížit význam politických stran. S ohledem na takovou politiku vnitrostátních orgánů očekává mnoho venkovských komunit, že impuls ke změně vzejde z Evropské unie.

4.9 Vytváření podmínek pro dialog mezi vnitrostátními institucemi a společností i budování kultury otevřenosti a transparentnosti je však úkolem vnitrostátních orgánů. Je to o to důležitější, že rysem venkovských komunit je poměrně nízké (např. v Polsku 17 %) přesvědčení o významu demokracie v životě společnosti.

5. Místní orgány a občanská společnost ve venkovských oblastech

5.1 Ve venkovských oblastech je úloha místních a regionálních samospráv při podpoře iniciativ občanské společnosti a spolupráci s jejími představiteli velmi důležitá. Místní orgány musí hrát roli katalyzátoru při rozvoji venkovských komunit a podněcovat je při činnosti v rámci Společenství.

5.2 Spolupráce mezi organizacemi působícími ve prospěch venkova a samosprávními orgány se často neutváří správně. Problém nedokonalých vzájemných vztahů mezi samosprávními orgány a společenskými organizacemi a jejich vůdci ve venkovských oblastech je společný pro všechny členské státy, ačkoli intenzita tohoto jevu je rozdílná. Dobré příklady, které lze pozorovat na mnoha místech, vyvolávající pozitivní postoje jsou důkazem probíhajících změn a možností.

5.3 V nových členských zemích do popředí zvlášť ostře vystupuje problém nedostatečné důvěry mezi zástupci občanské společnosti a místními orgány. Orgány samosprávy jsou vnímány jako překážka pro společenské iniciativy a ty se naopak s obavami dívají na narůstající činnost vůdců společnosti na jejich území jako na konkurenční a ohrožující jejich postavení. Ke společenským organizacím, které očekávají podporu nebo partnerskou účast orgánů samosprávy na jejich iniciativách, se přistupuje s nedůvěrou a jako k obtížnému klientovi.

5.4 Překonávání nedostatečné důvěry se děje pomocí realizovaných projektů a zjevného užitku, který získají obce (komunity), v nichž spolupráce mezi místními orgány a vůdci společenských organizací probíhá správně.

5.5 Ve venkovských oblastech se usiluje o vybudování pozitivních vztahů a komunikace mezi místními orgány a společenskými organizacemi, například se v této oblasti pořádají školení; trvalé řešení tohoto problému přesto vyžaduje další vzdělávací činnost.

6. Překážky pro rozvoj občanské společnosti ve venkovských oblastech

6.1 Kromě nesnází, které jsou příznačné především pro země střední a východní Evropy, se ve venkovských oblastech celé EU vyskytuje mnoho problémů. Jsou to například:

— překážky v přístupu ke znalostem a nutnost zajistit venkovským komunitám různorodé formy vzdělávání,

— horší přístup k informacím a nižší úroveň dovednosti tyto informace využívat,

— nedostatečná úroveň podnikatelských schopností, potíže při přechodu od zemědělského k venkovskému podnikání,

— nerovnosti v oblasti práv žen a mužů (1),

— regionální demografické problémy, které se v některých regionech projevují menší účastí žen či mužů jako partnerů při vedení venkovských domácností – vylidňování venkova,

— nižší úroveň sociální infrastruktury než ve městech,

— byrokratická omezení a nedostatečná podpora ze strany veřejné správy.

7. Příležitosti pro rozvoj občanské společnosti ve venkovských oblastech

7.1 Zvýšení aktivity občanské společnosti na venkově lze dosáhnout zdokonalením rozhodovacích postupů v široce chápané oblasti vlády (governance) jak na vnitrostátní úrovni (prostřednictvím účasti organizací občanské společnosti na spoluvytváření politiky pro venkov, nikoliv jenom konzultováním s nimi řešení připravených úředníky), tak na regionální a místní úrovni (prostřednictvím účasti společnosti na rozhodování o přidělení rozvojových prostředků na projekty).

7.2 Přizpůsobení rozvojových nástrojů potřebám a možnostem konkrétních venkovských oblastí vyžaduje stále širší využití přístupu „zdola nahoru“. Znamená to, že tento přístup je třeba využívat nejen ve vybraných činnostech programu rozvoje venkova, ale také v rámci strukturálních fondů a vnitrostátní politiky.

7.3 Řešení klíčových problémů venkovských oblastí je možné díky partnerství mezi veřejným, soukromým (podnikateli) a nevládním sektorem. Umožnění toho, aby komunita tvořící místní partnerství rozhodovala nebo alespoň spolurozhodovala o využívání prostředků na tvorbu pracovních míst, aktivizaci nezaměstnaných nebo zamezení vyloučení, může přispět ke zvýšení pocitu odpovědnosti obyvatel za situaci v jejich oblasti a jejich ochoty angažovat se pro místní komunitu.

7.4 Větší pozornost by bylo vhodné věnovat i vytváření vazeb mezi vědeckou sférou a venkovskými organizacemi. Je také třeba určit a šířit osvědčené postupy, které se v této oblasti v mnoha zemích zformovaly.

7.5 Nesmírný vliv na rozvoj občanské společnosti na venkově má vzdělání. Transformace vzdělávacích systémů ve venkovských oblastech musí počítat s větším zjednodušením činností zahajovaných obyvateli venkova, kteří se rozhodují, že zorganizují místní školu jako projev péče o vzdělání budoucích generací a jako zvláštní projev společenské aktivity, jež vyžaduje partnerství místních orgánů. Za rozšíření stojí také dobré příklady týkající se vzdělávání dospělých (typu lidových univerzit) v některých zemích EU.

7.6 Už jen samotná skutečnost angažovanosti ve společenských záležitostech posiluje komunitu. Pozorování posledních let ukazují, že komunity, kterým se díky společenské aktivitě podařilo vyprostit z bezradnosti a přemoci pasivitu, jsou ochotné podělit se o své zkušenosti s jinými komunitami, které si neumí pomoci tak dobře (2).

7.7 Větší pozornost než dosud je také třeba věnovat zajištění přístupu venkovských organizací k finančním prostředkům. Teoreticky jsou tyto možnosti vytvářeny jak v rámci fondů Společenství, tak vnitrostátních nebo mezinárodních fondů. Nejnovější výzkumy však ukazují, že malé nevládní organizace (a takové působí na venkově především) velmi málo využívají v současnosti dostupné zdroje financování.

7.8 Je proto třeba vytvořit podmínky, které zajistí stálé a pružné financování nevládních organizací, včetně jejich vlastní činnosti (institucionální granty na rozdíl od financování projektů), a hledání mechanismů usnadňujících přístup organizací na venkově k těmto prostředkům, např. vyvářením mechanismů „regrantingu“ za pomoci zprostředkovatelských organizací (jak se to děje mj. v iniciativě Leader, ale ve větším měřítku).

7.9 Podobná řešení také umožňují zkrátit proces rozhodování o přidělení prostředků, což je v případě malých projektů s místním dosahem klíčové.

7.10 Zvýšení aktivity občanské společnosti na venkově může přispět k lepší koordinaci různorodých „odvětvových“ politik (vzdělávací, zdravotní, sociální, politiky ochrany životního prostředí apod.) už jen proto, že nevládní organizace mají větší zkušenosti a tradice ve vytváření sítí spolupráce než agentury veřejného sektoru.

7.11 Bylo by však třeba zvážit možnost rozšířit mechanismus „rural proofing“, který se používá v některých členských státech. Tento mechanismus by spočíval v ověření, jak dané právní řešení (které se neváže bezprostředně k venkovu, ale týká se např. vzdělávání nebo veřejných zakázek) ovlivní situaci na venkově. Velmi důležité by bylo také dospět k tomu, aby toto hodnocení probíhalo za účasti organizací občanské společnosti.

7.12 Je třeba se zamyslet nad zvláštními institucionálními řešeními, která zajišťují posílení potenciálu venkovských organizací. Zcela jistě by podobná řešení (institucionální podpora, pomoc při budování kapacit organizace a šíření koncepce partnerství veřejného a sociálního sektoru) byla vhodná v zemích připravujících se na členství.

7.13 Nezbytné je zprovoznění různých nástrojů, které vesnickým komunitám usnadní přístup k informacím; tyto nástroje by musely být přizpůsobené zvláštnostem dané země (např. zapojení sdělovacích prostředků, místní správy, vytváření informačních míst) a brát v úvahu úroveň dostupnosti internetu. V tomto procesu informování mohou kromě nevládních organizací hrát významnou roli i školy a zemědělské a odborové organizace.

7.14 Při této příležitosti by bylo třeba usnadnit přenos zkušeností mezi novými členskými státy a kandidátskými zeměmi.

7.15 Bylo by také žádoucí hledat mechanismy podněcující k posílení spolupráce mezi městskými a venkovskými organizacemi, a to i vhodným formováním pravidel využívání prostředků Společenství. Vyžadovalo by to však překonat „odvětvové“ myšlení a omezit sklon k přísnému rozlišování mezi fondy.

7.16 Právě probíhající debata o budoucnosti venkova může být příležitostí ke zvýšení povědomí v oblasti problematiky venkova i mezi obyvateli měst. V této oblasti se v poslední době uskutečnilo několik zajímavých zkušebních akcí (např. v projektu European Citizen's Panel (3)), které do diskuse o venkově zapojovaly širší okruh osob, jež se o tuto problematiku dříve nezajímaly. V akcích spojených se zvýšením povědomí by se mohly společně angažovat vesnické a městské organizace.

V Bruselu dne 4. prosince 2008 předseda Evropského hospodářského a sociálního výboru Mario SEPI generální tajemník Evropského hospodářského a sociálního výboru Martin WESTLAKE

(1) Otázkou žen ve venkovských oblastech se EHSV zabýval ve stanovisku Úř. věst. C 204, 18.7.2000, s. 29.

(2) Je to patrné nejen v rámci jednotlivých zemí (jako např. v Polsku, kde rozvinutější skupiny v rámci Krajowej Sieci Grup Partnerskich (Národní sítě skupin partnerství) pečují o méně zkušené skupiny a podporují je), ale i mezi zeměmi (např. činnost polských venkovských organizací na Ukrajině, slovenských v Srbsku nebo maďarských v Albánii). Tyto činnosti však jakožto osvědčené postupy vyžadují jak podporu institucí, tak větší rozšíření.

(3) www.citizenspanel.eu.