EVROPSKÁ KOMISE V Bruselu dne 27.10.2021 COM(2021) 664 final 2021/0342(COD) Návrh NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY, kterým se mění nařízení (EU) č. 575/2013, pokud jde o požadavky týkající se úvěrového rizika, rizika úvěrové úpravy v ocenění, operačního rizika, tržního rizika a minimální výstupní úrovně (Text s významem pro EHP) {SWD(2021) 320}

{SWD(2021) 321}

{SEC(2021) 380}



DŮVODOVÁ ZPRÁVA 1.SOUVISLOSTI NÁVRHU •Odůvodnění a cíle návrhu Navrhovaná změna nařízení (EU) č. 575/2013 (nařízení o kapitálových požadavcích neboli CRR) je součástí legislativního balíčku, který rovněž zahrnuje změny směrnice 2013/36/EU (směrnice o kapitálových požadavcích neboli CRD). V reakci na velkou finanční krizi v letech 2008‒2009 Unie provedla zásadní reformy obezřetnostního rámce pro banky s cílem posílit jejich odolnost, a pomoci tak zabránit podobné krizi v budoucnu. Tyto reformy byly z velké části založeny na mezinárodních standardech přijímaných od roku 2010 Basilejským výborem pro bankovní dohled. Tyto standardy jsou společně označovány jako standardy Basel III, reformy Basel III nebo rámec Basel III. Globální standardy vypracované Basilejským výborem pro bankovní dohled neustále nabývají na významu kvůli stále globálnější a propojenější povaze bankovního sektoru. Přestože globalizovaný bankovní sektor usnadňuje mezinárodní obchod a investice, nese s sebou rovněž složitější finanční rizika. Pokud by neexistovaly jednotné globální standardy, banky by se mohly rozhodnout, že se usadí v jurisdikci s nejmírnějším režimem regulace a dohledu. To by mohlo vést k nežádoucímu zmírňování předpisů v rámci konkurenčního boje o přilákání bankovních podniků, což by zároveň zvýšilo riziko celosvětové finanční nestability. Mezinárodní koordinace v oblasti globálních standardů tento typ nebezpečné konkurence do značné míry omezuje a je klíčová pro udržení finanční stability v globalizovaném světě. Globální standardy rovněž zjednodušují činnost bank působících na mezinárodní úrovni, mezi něž patří i značný počet bank v EU, neboť zaručují, že se v nejdůležitějších finančních centrech po celém světě uplatňují do velké míry podobná pravidla. EU je klíčovým zastáncem mezinárodní spolupráce v oblasti regulace bankovnictví. První soubor reforem po skončení krize, které jsou součástí rámce Basel III, byl proveden ve dvou krocích: ·v červnu roku 2013 přijetím nařízení o kapitálových požadavcích (CRR) a směrnice o kapitálových požadavcích (CRD IV), ·v květnu roku 2019 přijetím nařízení (EU) 2019/876, známého rovněž jako CRR II, a směrnice (EU) 2019/878, známé rovněž jako CRD V. Dosud provedené reformy se soustředily na zvýšení kvality i objemu regulatorního kapitálu, který banky musí mít, aby byly schopny krýt případné ztráty. Dále se zaměřily na snížení nadměrné páky u bank, zvýšení odolnosti institucí vůči krátkodobým likviditním šokům, snížení jejich závislosti na krátkodobém financování, snížení rizika koncentrace u institucí a řešení problémů souvisejících s tím, že některé instituce jsou příliš velké na to, aby je bylo možno nechat padnout. Nová pravidla v důsledku toho zpřísnila kritéria pro způsobilý regulatorní kapitál, zvýšila minimální kapitálové požadavky a zavedla nové požadavky vztahující se k riziku úvěrové úpravy v ocenění (CVA) a expozicím vůči ústředním protistranám. Dále bylo zavedeno několik nových obezřetnostních opatření: požadavek na minimální hodnotu pákového poměru, ukazatel krátkodobé likvidity (známý jako ukazatel krytí likvidity), ukazatel dlouhodobějšího stabilního financování (známý jako ukazatel čistého stabilního financování), limity týkající se velkých expozic a makroobezřetnostní kapitálové rezervy. Díky tomuto prvnímu souboru reforem provedených v Unii se bankovní sektor EU stal výrazně odolnějším vůči hospodářským otřesům a do koronavirové krize vstoupil ve výrazně stabilnější kondici v porovnání s tím, v jakém stavu se nacházel na počátku velké finanční krize. Na počátku koronavirové krize navíc orgány dohledu a zákonodárci přijali dočasná záchranná opatření. Ve svém Interpretačním sdělení o uplatňování účetního a obezřetnostního rámce za účelem usnadnění poskytování bankovních úvěrů v EU: Podpora podnikům a domácnostem v souvislosti s krizí COVID-19 ze dne 28. dubna 2020 potvrdila Komise flexibilitu zakotvenou v obezřetnostních a účetních pravidlech, jak zdůraznily evropské orgány dohledu i mezinárodní orgány. Na tomto základě přijali v červnu roku 2020 spolunormotvůrci cílené dočasné změny určitých aspektů obezřetnostního rámce – tzv. balíček „rychlé úpravy“ CRR. Tento krok spolu s ráznými opatřeními v oblasti měnové a fiskální politiky pomohl institucím poskytovat úvěry domácnostem a podnikům i během pandemie. To ve svém důsledku pomohlo zmírnit hospodářský otřes způsobený pandemií. Celková úroveň kapitálu v bankovním systému EU je nyní sice v průměru považována za uspokojivou, některé problémy zjištěné v důsledku velké finanční krize však dosud nebyly vyřešeny. Z analýz provedených Evropským orgánem pro bankovnictví (EBA) a Evropskou centrální bankou (ECB) vyplývá, že kapitálové požadavky vypočítávané institucemi usazenými v EU pomocí jejich interních modelů vykazovaly značnou míru variability, která nebyla odůvodněna rozdíly v podkladových rizicích a která v konečném důsledku zásadně narušuje spolehlivost a srovnatelnost jejich kapitálových poměrů. Skutečnost, že výpočet kapitálových požadavků pomocí standardizovaných přístupů není dostatečně citlivý vůči příslušným rizikům, má navíc za následek, že u některých finančních produktů nebo činností (a tudíž u určitých obchodních modelů, které jsou na nich primárně založeny) jsou stanoveny nedostatečné nebo příliš vysoké kapitálové požadavky. V prosinci roku 2017 se Basilejský výbor pro bankovní dohled shodl na konečném souboru reforem mezinárodních standardů za účelem řešení těchto problémů. V březnu roku 2018 se těmto reformám dostalo pozitivního přijetí ministry financí a guvernéry centrálních bank skupiny G20, kteří opětovně potvrdili svůj závazek je v plném rozsahu, včas a důsledně provést. V roce 2019 pak oznámila Komise svůj záměr předložit legislativní návrh za účelem provedení těchto reforem do obezřetnostního rámce EU. Vzhledem k pandemii COVID-19 se přípravné práce na tomto návrhu zpozdily. Toto zpoždění odráželo rozhodnutí Basilejského výboru pro bankovní dohled ze dne 26. března 2020 odsunout dříve dohodnuté lhůty pro provedení konečných prvků reformy Basel III o jeden rok. Vzhledem k výše uvedenému má tento legislativní podnět dva obecné cíle: přispět k finanční stabilitě a napomoci ke stabilnímu financování ekonomiky v kontextu oživení po koronavirové krizi. Tyto obecné cíle lze rozdělit na čtyři konkrétnější dílčí cíle: 1)posílit kapitálový rámec založený na riziku, aniž by došlo k celkovému výraznému navýšení kapitálových požadavků; 2)v obezřetnostním rámci se více zaměřit na environmentální, sociální a správní rizika; 3)nadále sjednocovat pravomoci a nástroje v oblasti dohledu a

4)snížit administrativní náklady institucí související se zpřístupňováním informací a zlepšit přístup k jejich obezřetnostním údajům. 1)Posílit kapitálový rámec založený na riziku Přechodně náročné hospodářské podmínky nezměnily nic na nutnosti provedení této strukturální reformy. Dokončení reformy je nezbytné, aby bylo možné se vypořádat s dosud nevyřešenými problémy a ještě více posílit finanční zdraví institucí usazených v EU, což jim umožní lépe podporovat hospodářský růst a odolávat případným budoucím krizím. Provedení zbývajících prvků reformy Basel III je rovněž nutné k tomu, aby instituce získaly nezbytnou právní jistotu, a bude představovat dokončení desetileté reformy obezřetnostního rámce. Dokončení reformy je mimoto v souladu se závazkem EU k mezinárodní spolupráci v oblasti právních předpisů a s konkrétními opatřeními, která někteří její partneři oznámili nebo již přijali za účelem včasného a důsledného provedení reformy. 2)V obezřetnostním rámci se více zaměřit na environmentální, sociální a správní rizika Další stejně důležitý důvod potřebnosti reformy vyplývá z pokračující práce Komise na přechodu k udržitelnému hospodářství. Sdělení Komise o Zelené dohodě pro Evropu a sdělení Komise o plnění klimatického cíle EU pro rok 2030 („Fit for 55“) jasně stanoví závazek Komise transformovat hospodářství EU v udržitelné hospodářství a zabývat se přitom i nevyhnutelnými důsledky změny klimatu. Komise rovněž oznámila strategii financování přechodu k udržitelnému hospodářství, která vychází z dřívějších podnětů a zpráv, například akčního plánu financování udržitelného růstu a zpráv technické expertní skupiny pro udržitelné financování, posiluje však snahu Komise v této oblasti uvést je do souladu s ambiciózními cíli Zelené dohody pro Evropu. Ve financování přechodu k udržitelnějšímu hospodářství bude hrát klíčovou úlohu jeho zprostředkování bankami. Přechod k udržitelnějšímu hospodářství s sebou přitom pro instituce pravděpodobně ponese rizika, která budou muset náležitým způsobem řídit, aby zajistily minimalizaci ohrožení finanční stability. Právě zde je zapotřebí obezřetnostní regulace, která může v této souvislosti hrát klíčovou roli. Strategie financování přechodu k udržitelnému hospodářství tuto skutečnost uznala a zdůraznila, že součástí obezřetnostního rámce EU musí být i lepší začlenění environmentálních, sociálních a správních rizik (rizik ESG), neboť se má za to, že stávající požadavky vyplývající z právních předpisů samy o sobě dostatečně nemotivují instituce k tomu, aby rizika ESG systematicky a důsledně řídily. 3)Nadále sjednocovat pravomoci a nástroje v oblasti dohledu Další oblastí, na niž je třeba se zaměřit, je náležité prosazování obezřetnostních pravidel. Orgány dohledu musí mít k dispozici příslušné nezbytné nástroje a pravomoci (např. pravomoc udělovat povolení ve vztahu k institucím a jejich činnostem, posuzovat vhodnost jejich řízení nebo jim ukládat sankce v případě porušení pravidel). Právní předpisy Unie sice zajišťují určitou minimální úroveň harmonizace, soubor nástrojů a postupů v oblasti dohledu se však v jednotlivých členských státech značně liší. Tato roztříštěnost právního prostředí z hlediska vymezení některých pravomocí a nástrojů, které mají orgány dohledu k dispozici, a jejich uplatňování v jednotlivých členských státech narušuje rovné podmínky na jednotném trhu a vyvolává pochybnosti o řádném a obezřetném řízení institucí a dohledu nad nimi. Tento problém je obzvláště palčivý v rámci bankovní unie. Rozdíly mezi 21 různými právními systémy brání tomu, aby jednotný mechanismus dohledu plnil své funkce v oblasti dohledu účinně a efektivně. Přeshraniční bankovní skupiny se navíc musí potýkat s řadou odlišných postupů k týmž konkrétním problémům v oblasti obezřetnosti, což nadměrně zvyšuje jejich administrativní náklady. Po brexitu nabyl nového rozměru další důležitý problém, a to neexistence robustního rámce EU, který by se vztahoval na skupiny ze třetích zemí poskytující bankovní služby v EU. Zřizování poboček ze třetích zemí se řídí především vnitrostátními právními předpisy a směrnice o kapitálových požadavcích ho harmonizuje pouze ve velmi omezené míře. Ze zprávy, kterou nedávno zveřejnil orgán EBA, vyplývá, že tato roztříštěnost v oblasti obezřetnostních požadavků na jedné straně poskytuje pobočkám ze třetích zemí značné příležitosti k cílenému výběru režimu regulace a dohledu (regulatorní arbitráž) pro výkon jejich bankovních činností a na druhé straně vede k nedostatečnému dozoru v oblasti dohledu a zvýšení rizik pro finanční stabilitu v EU. Orgánům dohledu často chybějí informace a pravomoci potřebné k tomu, aby se s těmito riziky vypořádaly. Skutečnost, že orgánům dohledu nejsou podávány podrobné zprávy, a nedostatečná výměna informací mezi orgány odpovědnými za dohled nad různými subjekty/činnostmi skupiny ze třetí země vedou k určitým mezerám. EU je jedinou významnou jurisdikcí, v níž orgán vykonávající dohled na konsolidovaném základě nemá úplný přehled o činnostech skupin ze třetích zemí, které zde působí jak prostřednictvím svých dceřiných společností, tak prostřednictvím svých poboček. Tyto nedostatky mají nepříznivý dopad na rovnost podmínek, které se uplatňují na skupiny ze třetích zemí působící v různých členských státech, i na rovnost mezi těmito skupinami a institucemi s ústředím v EU. 4)Snížit administrativní náklady institucí související se zpřístupňováním informací a zlepšit přístup k jejich obezřetnostním údajům Tento návrh je nezbytný rovněž k dalšímu posílení tržní disciplíny. Jedná se o další důležitý nástroj, pomocí něhož mohou investoři vykonávat svou úlohu spočívající ve sledování chování institucí. K tomu potřebují mít přístup k nezbytným informacím. Současné potíže spojené s přístupem k obezřetnostním informacím připravují účastníky trhu o informace o obezřetnostní situaci institucí, které potřebují znát. To v konečném důsledku snižuje účinnost obezřetnostního rámce pro instituce a mohlo by to vyvolat pochybnosti o odolnosti bankovního sektoru, zejména v krizových obdobích. Proto se návrh zaměřuje na centralizaci zpřístupňování obezřetnostních informací s cílem zlepšit přístup k obezřetnostním údajům a zvýšit porovnatelnost v rámci daného odvětví. Centralizace zpřístupňování informací v jednotném přístupovém bodě zřízeném orgánem EBA má rovněž snížit administrativní zátěž institucí, zejména těch malých a nepříliš složitých. •Soulad s platnými předpisy v této oblasti politiky Některé prvky návrhů, kterými se mění nařízení a směrnice o kapitálových požadavcích, navazují na práci provedenou na mezinárodní úrovni nebo orgánem EBA a další úpravy obezřetnostního rámce bylo třeba provést na základě praktických zkušeností získaných od okamžiku provedení CRD ve vnitrostátním právu jednotlivých členských států a jejího uplatňování, mimo jiné v souvislosti s jednotným mechanismem dohledu. Návrhy zavádějí změny stávajících právních předpisů, které jsou plně v souladu se stávajícími ustanoveními předpisů v oblasti obezřetnostní regulace a dohledu nad institucemi. Cílem revize nařízení a směrnice o kapitálových požadavcích je dokončit provedení reformy Basel III v EU a posílit a sjednotit nástroje a pravomoci v oblasti dohledu. Tato opatření jsou nezbytná k dalšímu posílení odolnosti bankovního sektoru. •Soulad s ostatními politikami Unie Od okamžiku, kdy se hlavy evropských států a předsedové evropských vlád dohodli na vytvoření bankovní unie, uplynulo téměř deset let. Dosud byly zavedeny již dva pilíře bankovní unie – jednotný dohled a jednotné řešení krizí – spočívající na pevném základě jednotného souboru pravidel platného pro všechny instituce v EU. Cílem návrhů je zajistit, aby pro všechny instituce v Evropské unii bez ohledu na to, zda působí v rámci bankovní unie, či mimo ni, kontinuálně platil jednotný soubor pravidel. Všeobecné cíle tohoto podnětu popsané výše jsou plně v souladu se základními cíli Evropské unie, tj. s podporou finanční stability, se snižováním pravděpodobnosti a rozsahu financování daňovými poplatníky v případě řešení krize instituce a rovněž s přispíváním k harmonickému a udržitelnému financování ekonomické činnosti, což vede k vysoké úrovni konkurenceschopnosti a ochrany spotřebitele. Vzhledem k tomu, že tento podnět zohledňuje rizika ESG a začlenění environmentálních, sociálních a správních prvků do obezřetnostního rámce, doplňuje také širší strategii EU, jejímž cílem je dosáhnout udržitelnějšího a odolnějšího finančního systému. To přispěje k cíli Zelené dohody pro Evropu, kterým je řízení klimatických rizik a jejich začlenění do finančního systému, a ke strategickým oblastem činnosti stanoveným ve zprávě o strategickém výhledu z roku 2021. 2.PRÁVNÍ ZÁKLAD, SUBSIDIARITA A PROPORCIONALITA

•Právní základ Návrh se zabývá opatřeními, která mají stanovit rámec pro zahájení a výkon podnikání institucí působících v Unii a pro dohled nad jejich podnikáním, s cílem zajistit stabilitu jednotného trhu. Bankovní sektor v současné době zajišťuje největší část financování v rámci jednotného trhu, a představuje tak jednu ze základních složek finančního systému Unie. Unie má jasný mandát přijímat opatření v oblasti jednotného trhu a příslušným právním základem jsou příslušné články Smlouvy, na nichž jsou pravomoci Unie v této oblasti založeny. Navrhované změny vycházejí z týchž právních základů jako legislativní akty, které jsou předmětem změn, tj. z článku 114 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU), pokud jde o návrh nařízení měnícího CRR, a čl. 53 odst. 1 SFEU, pokud jde o návrh směrnice měnící CRD. •Subsidiarita (v případě nevýlučné pravomoci) Většina zvažovaných opatření představuje aktualizace a změny stávajících právních předpisů Unie, a proto se týkají oblastí, v nichž Unie svou pravomoc již vykonává a nemá v úmyslu tuto pravomoc přestat vykonávat. Cílem některých opatření (zejména těch, kterými se mění CRD) je zavést další stupeň harmonizace, aby bylo jednotně dosaženo cílů vymezených v uvedené směrnici. Jelikož jsou cíle sledované navrhovanými opatřeními zaměřeny na doplnění již existujících právních předpisů Unie, lze jich nejlépe dosáhnout na úrovni EU, a nikoli pomocí různých vnitrostátních iniciativ. Vnitrostátní opatření zaměřená například na provedení pravidel, která mají ze své podstaty mezinárodní původ (například celosvětový standard jako Basel III nebo předpisy, které lépe upravují environmentální, sociální a správní rizika), do platných právních předpisů by nebyla z hlediska zajištění finanční stability tak účinná jako pravidla EU. Pokud jde o nástroje a pravomoci v oblasti dohledu nad zpřístupňováním informací a pobočkami ze třetích zemí, mohlo by řešení výhradně na vnitrostátní úrovni vést k menší transparentnosti a vyššímu riziku arbitráže, což by potenciálně mohlo narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit kapitálové toky. Přijetí vnitrostátních opatření by navíc bylo problematické z právního hlediska s ohledem na to, že CRR již upravuje bankovní záležitosti, včetně rizikových vah, podávání zpráv a zpřístupňování informací a dalších požadavků souvisejících s nařízením o kapitálových požadavcích. Za nejlepší řešení se tedy považuje změna nařízení a směrnice o kapitálových požadavcích. Tím bude dosaženo správné rovnováhy mezi harmonizací pravidel a zachováním flexibility na vnitrostátní úrovni, bude-li v daném případě nezbytná, aniž by byl narušen jednotný soubor pravidel. Uvedené změny by ještě více podpořily jednotné uplatňování obezřetnostních požadavků a sbližování postupů v oblasti dohledu a zajistily rovné podmínky pro bankovní služby na celém jednotném trhu. To je obzvláště důležité v bankovním sektoru, kde na jednotném trhu EU působí mnoho institucí. K zajištění účinného dohledu nad institucemi na konsolidovaném základě je zásadní maximální spolupráce a důvěra v rámci jednotného mechanismu dohledu a v rámci kolegií orgánů dohledu a příslušných orgánů, které nejsou součástí jednotného mechanismu dohledu. Vnitrostátní pravidla by těchto cílů nedosáhla. •Proporcionalita Proporcionalita byla nedílnou součástí posouzení dopadů připojeného k návrhu. Navrhované změny v různých oblastech regulace byly jednotlivě posouzeny z hlediska cíle proporcionality. V některých oblastech navíc vyšlo najevo, že stávající předpisy požadavek proporcionality nesplňují, a byly analyzovány konkrétní možnosti zaměřené na snížení administrativní zátěže a nákladů menších institucí na jejich dodržování. Tak tomu je zejména v případě opatření v oblasti zpřístupňování informací, kde by byla výrazně snížena, ne-li odstraněna zátěž spojená s dodržováním předpisů u malých a nepříliš složitých institucí. Požadavky na zpřístupňování informací týkajících se rizik ESG, které se mají podle návrhu vztahovat na všechny instituce (tj. nejen na velké banky kótované na burze, na něž se stávající požadavek bude vztahovat od roku 2022), budou navíc z hlediska periodicity a míry podrobnosti přizpůsobeny velikosti a složitosti institucí, takže zásada proporcionality bude dodržena. •Volba nástroje Navrhuje se, aby opatření byla zavedena změnami CRR a CRD, a to prostřednictvím nařízení a směrnice. Navrhovaná opatření totiž odkazují na již existující ustanovení obsažená v těchto právních nástrojích (tj. rámec pro výpočet kapitálových požadavků založených na riziku, pravomoci a nástroje, které mají orgány dohledu v celé Unii k dispozici) nebo je dále rozvíjejí. Některé navrhované změny CRD, které se týkají sankčních pravomocí, by ponechaly členským státům určitý stupeň flexibility, aby si mohly ve fázi jejich provádění ve vnitrostátním právu zachovat odlišná pravidla. 3.VÝSLEDKY HODNOCENÍ EX POST, KONZULTACÍ SE ZÚČASTNĚNÝMI STRANAMI A POSOUZENÍ DOPADŮ •Konzultace se zúčastněnými stranami Komise podnikla několik kroků a provedla různé iniciativy, aby posoudila, zda stávající obezřetnostní rámec pro bankovnictví v EU a provedení zbývajících prvků reformy Basel III dostačují k tomu, aby pomohly zajistit stabilitu a odolnost bankovního systému EU vůči hospodářským otřesům a jeho funkci udržitelného zdroje stabilního financování pro hospodářství EU. Komise shromáždila názory zúčastněných stran na konkrétní témata v oblasti úvěrového rizika, operačního rizika, tržního rizika, rizika CVA, transakcí s financováním cenných papírů, jakož i v souvislosti s minimální výstupní úrovní. Kromě těchto prvků souvisejících s prováděním reformy Basel III konzultovala Komise i některá další témata s cílem zajistit sbližování a sladěnost postupů v oblasti dohledu v celé Unii a snížit administrativní zátěž institucí. Veřejné konzultaci, která proběhla v období od října roku 2019 do začátku ledna roku 2020, předcházela první průzkumná konzultace provedená na jaře roku 2018, při níž byla vybraná skupina zúčastněných stran požádána o první stanoviska k uvedené mezinárodní dohodě. V listopadu roku 2019 byla navíc uspořádána veřejná konference k projednání dopadů provádění konečné podoby standardů Basel III v EU a problémů s tím spojených. Shrnutí uvedené konzultace a veřejné konference jsou obsažena v příloze 2 posouzení dopadů. Útvary Komise rovněž provedení konečných prvků reformy Basel III v rámci EU a dalších případných revizí nařízení a směrnice o kapitálových požadavcích opakovaně konzultovaly s členskými státy v rámci odborné skupiny Komise pro bankovnictví, platební styk a pojišťovnictví. Během fáze přípravy právních předpisů uspořádaly útvary Komise také stovky schůzek (osobních i virtuálních) se zástupci bankovního sektoru a dalšími zúčastněnými stranami. Závěry všech výše uvedených iniciativ se staly podkladem pro přípravu legislativního podnětu, který doplňuje posouzení dopadů. Závěry jednoznačně prokázaly, že je třeba stávající předpisy aktualizovat a doplnit za účelem i) dalšího snížení rizik v bankovním sektoru a ii) zvýšení schopnosti institucí směrovat do hospodářství odpovídající finanční prostředky.

•Sběr a využití výsledků odborných konzultací Komise využila odborných znalostí orgánu EBA, který vypracoval posouzení dopadů týkající se provedení zbývajících prvků reformy Basel III. Útvary Komise také zužitkovaly poznatky ECB, která vypracovala makroekonomickou analýzu dopadů provedení těchto prvků. •Posouzení dopadů U každého ze zjištěných problémů byla v rámci posouzení dopadů kromě výchozí situace, kdy nejsou přijata žádná opatření na úrovni Unie, posouzena řada možných variant opatření ve čtyřech klíčových oblastech politiky. Pokud jde o provedení rámce Basel III, z analýzy a makroekonomického modelování provedených v rámci posouzení dopadů vyplývá, že provedení upřednostňovaných variant a zohlednění všech opatření uvedených v návrhu by mělo v dlouhodobém horizontu (do roku 2030) po uplynutí plánovaného přechodného období vést k nárůstu váženého průměru minimálních kapitálových požadavků institucí o 6,4 % až 8,4 %. Očekává se, že ve střednědobém horizontu (v roce 2025) bude tento nárůst činit 0,7 % až 2,7 %. Podle odhadů orgánu EBA by tyto dopady mohly vést k tomu, že aby byly splněny nové minimální kapitálové požadavky vyplývající z upřednostňované varianty, musel by omezený počet velkých institucí (10 z 99 institucí ve zkoumaném vzorku) dohromady získat další kapitál ve výši necelých 27 miliard EUR. Pro představu ohledně výše této částky uveďme, že 99 institucí ve zkoumaném vzorku (představujícím 75 % bankovních aktiv v EU) drželo na konci roku 2019 regulatorní kapitál v celkové hodnotě 1 414 miliard EUR a v roce 2019 mělo kombinované zisky ve výši 99,8 miliardy EUR. Obecněji řečeno, přestože by institucím v souvislosti s provedením navrhovaných změn předpisů vznikly jednorázové administrativní a provozní náklady, významný nárůst nákladů se neočekává. Navíc se předpokládá, že zjednodušení plynoucí z některých upřednostňovaných variant (např. odstranění přístupů založených na interních modelech, centralizované zpřístupňování informací) povedou v porovnání s dneškem ke snížení nákladů. •Účelnost právních předpisů a zjednodušení Účelem tohoto podnětu je dokončit v EU provedení mezinárodních obezřetnostních standardů pro banky, na nichž se dohodl Basilejský výbor pro bankovní dohled v letech 2017 až 2020. Dovršilo by se tím provedení reformy Basel III, kterou zahájil Basilejský výbor v návaznosti na velkou finanční krizi, v rámci EU. Tato reforma jako taková představovala celkovou revizi obezřetnostního rámce, který se uplatňoval před velkou finanční krizí a v jejím průběhu, a sice rámce Basel II (v EU byl tento rámec proveden prostřednictvím směrnice 2006/48/ES, tj. původní směrnice o kapitálových požadavcích). Komise se při své prováděcí činnosti inspirovala závěry celkové revize obezřetnostního rámce provedené Basilejským výborem pro bankovní dohled spolu s informacemi, které dodaly EBA, ECB a další zúčastněné strany. Do provedení konečných reforem Basel III v EU nebyla dosud provedena kontrola účelnosti ani uplatněn program pro účelnost a účinnost právních předpisů. •Základní práva EU se zavazuje dodržovat vysokou úroveň ochrany základních práv a je signatářem široké škály úmluv o lidských právech. V této souvislosti není pravděpodobné, že by tento návrh měl přímý dopad na tato práva podle hlavních úmluv OSN o lidských právech, Listiny základních práv Evropské unie, která tvoří nedílnou součást smluv EU, a Evropské úmluvy o lidských právech. 4.ROZPOČTOVÉ DŮSLEDKY Návrh nemá žádné důsledky pro rozpočet Unie. 5OSTATNÍ PRVKY •Plány provádění a způsob monitorování, hodnocení a podávání zpráv Očekává se, že navrhované změny začnou vstupovat v platnost nejdříve v roce 2023. Změny jsou vzájemně úzce provázané s dalšími ustanoveními nařízení a směrnice o kapitálových požadavcích, která jsou již v platnosti a jsou monitorována od roku 2014, a pokud jde o opatření zavedená v rámci balíčku opatření ke snížení rizik, od roku 2019. Basilejský výbor pro bankovní dohled a orgán EBA budou i nadále shromažďovat údaje potřebné ke sledování klíčových ukazatelů (kapitálové poměry, pákový poměr, opatření v oblasti likvidity). To umožní v budoucnu vyhodnotit dopady nových nástrojů politiky. Pravidelný proces kontroly a hodnocení orgánem dohledu a zátěžové testy rovněž pomohou při sledování dopadu nově navrhovaných opatření na dotčené instituce a při vyhodnocování, zda stanovená flexibilita a proporcionalita dostatečně vyhovují specifikům menších institucí. EBA společně s jednotným mechanismem dohledu a příslušnými vnitrostátními orgány navíc vyvíjejí integrovaný nástroj pro podávání zpráv (EUCLID), který by měl být užitečným nástrojem pro sledování a hodnocení dopadu reforem. Komise se rovněž bude i nadále účastnit pracovních skupin při Basilejském výboru pro bankovní dohled a společné pracovní skupiny zřízené Evropskou centrální bankou (ECB) a orgánem EBA, které sledují dynamiku kapitálu institucí a jejich likviditní pozice celosvětově i v rámci EU. •Podrobné vysvětlení konkrétních ustanovení návrhu Lepší definice subjektů, na něž se má obezřetnostní konsolidace vztahovat Nedávné události zdůraznily potřebu vyjasnit ustanovení o obezřetnostní konsolidaci, aby se zajistilo, že finanční skupiny, v jejichž čele stojí společnosti poskytující finanční technologie nebo které kromě institucí zahrnují i jiné subjekty, které se přímo či nepřímo zabývají finančními činnostmi, budou podléhat konsolidovanému dohledu. Za tímto účelem se v článku 4 vyjasňují a zlepšují definice pojmů „podnik pomocných služeb“, „finanční holdingová společnost“ a „finanční instituce“, které jsou v tomto ohledu klíčovými pojmy. Podniky pomocných služeb by měly být považovány za finanční instituce, a měla by se na ně tudíž vztahovat obezřetnostní konsolidace.

Dále se rovněž navrhuje aktualizovat definice pojmů „mateřský podnik“ a „dceřiný podnik“ v souladu s platnými účetními standardy a uvést je do souladu s pojmem „kontrola“, který je v CRR již stanoven, aby se zabránilo nejednotnému uplatňování předpisů a regulatorní arbitráži. Kapitál Definice „nepřímé kapitálové investice“ a „syntetické kapitálové investice“ Podle čl. 72e odst. 1 CRR jsou instituce, na které se vztahuje článek 92a uvedeného nařízení, povinny odečítat nepřímé a syntetické kapitálové investice do určitých nástrojů způsobilých závazků. Současné definice pojmů „nepřímá kapitálová investice“ a „syntetická kapitálová investice“ však zahrnují pouze kapitálové investice do kapitálových nástrojů. Tyto definice se proto mění tak, že nyní zahrnují i kapitálové investice do příslušných závazků (čl. 4 odst. 1, body 114 a 126 CRR). Kapitálové nástroje vzájemných institucí, družstev, spořitelen nebo podobných institucí Po vystoupení Spojeného království z EU podle článku 50 Smlouvy o Evropské unii není čl. 27 odst. 1 písm. a) bod v) CRR pro instituce usazené v Unii již relevantní (byl zaveden s cílem vyhovět potřebám institucí usazených ve Spojeném království). Toto ustanovení se proto zrušuje. Prahové hodnoty pro výjimky z odpočtů od položek kmenového kapitálu tier 1 Pro účely uplatnění některých odpočtů souvisejících s kapitálem stanovených v CRR musí instituce vypočítat určité prahové hodnoty, které vycházejí z položek jejich kmenového kapitálu tier 1, a to po uplatnění obezřetnostních filtrů a většiny odpočtů souvisejících s kmenovým kapitálem tier 1. Aby byla zachována jednotnost výpočtu příslušných prahových hodnot a zabránilo se odlišnému zacházení s určitými odpočty u daných prahových hodnot, je při výpočtu příslušných položek kmenového kapitálu tier 1 třeba zohlednit i nové odpočty související s kmenovým kapitálem tier 1, které stanoví nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2019/630 a nařízení (EU) 2019/876. V čl. 46 odst. 1, čl. 48 odst. 1, čl. 60 odst. 1, čl. 70 odst. 1 a čl. 72i odst. 1 CRR se proto doplňují odkazy na čl. 36 odst. 1 písm. m) a n) CRR. Zároveň se v souvislosti s odstraněním odpočtů akciových expozic v rámci přístupu založeného na interních modelech z uvedených ustanovení vypouští odkaz na čl. 36 odst. 1 písm. k) bod v). Menšinové podíly v souvislosti s dceřinými podniky ve třetích zemích Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2019/2033 (nařízení o investičních podnicích) předpokládalo změny pojmů „instituce“ a „investiční podnik“ (čl. 4 odst. 1 body 2 a 3 CRR). Nový vložený článek 88b má zajistit, aby dceřiné podniky, které se nacházejí ve třetí zemi, mohly být přesto zohledněny pro účely části druhé hlavy II CRR (tj. stanovení menšinových podílů) za předpokladu, že by se na tyto dceřiné podniky vztahovaly pozměněné definice těchto pojmů, pokud by byly usazeny v Unii. V souvislosti s dceřinými podniky ve třetích zemích se provádí několik dalších změn v čl. 84 odst. 1, čl. 85 odst. 1 a čl. 87 odst. 1 CRR. Tyto změny nemění stávající způsob výpočtu menšinových podílů, ale mají vyjasnit znění předpisu v návaznosti na nedávné odpovědi, která Komise poskytla prostřednictvím nástroje otázek a odpovědí jednotného souboru pravidel EBA. Minimální výstupní úroveň Prostřednictvím změn nařízení i směrnice o kapitálových požadavcích se zavádí minimální výstupní úroveň kapitálových požadavků založených na riziku. Představuje jedno z klíčových opatření v rámci reforem Basel III, které má zmenšit nepřiměřené rozdíly v kapitálových požadavcích institucí vypočítaných pomocí interních modelů, a tím zlepšit porovnatelnost kapitálových poměrů institucí. Stanoví dolní limit pro kapitálové požadavky vypočítané pomocí interních modelů používaných institucemi ve výši 72,5 % kapitálových požadavků, které by se uplatnily na základě standardizovaných přístupů. Rozhodnutí zavést minimální výstupní úroveň je založeno na analýze, z níž vyplývá, že při používání interních modelů mají instituce sklon podceňovat rizika, a tím i kapitálové požadavky. Výpočet rizikově vážených aktiv (RWA) podléhajících minimální výstupní úrovni je stanoven v článku 92 CRR. Konkrétně se v čl. 92 odst. 3 nově upřesňuje, jaký celkový objem rizikové expozice (TREA) – bez ohledu na to, zda podléhá minimální úrovni – se má použít pro výpočet minimálních kapitálových požadavků (tzv. „pilíř 1“). Celkový objem rizikové expozice podléhající minimální úrovni stanovený v čl. 92 odst. 5 se má použít pouze u mateřské instituce v EU, finanční holdingové společnosti nebo smíšené finanční holdingové společnosti bankovní skupiny pro účely výpočtu ukazatele kapitálové přiměřenosti dané skupiny na nejvyšší úrovni konsolidace v EU. Celkový objem rizikové expozice nepodléhající minimální úrovni se naproti tomu nadále vztahuje na jakýkoli subjekt skupiny při výpočtu kapitálových požadavků na individuální úrovni, jak je dále upřesněno v čl. 92 odst. 4. Každá mateřská instituce, finanční holdingová společnost nebo smíšená finanční holdingová společnost v členském státě (jiném, než ve kterém se nachází mateřský podnik v EU) má povinnost vypočítat svůj podíl na minimálním celkovém objemu rizikové expozice podléhajícím minimální úrovni, který se používá ke stanovení kapitálového požadavku konsolidované skupiny, vynásobením kapitálového požadavku konsolidované skupiny podílem subkonsolidovaných rizikově vážených aktiv, které lze přiřadit danému subjektu a jeho dceřiným podnikům v témže členském státě. Rizikově vážená aktiva konsolidované skupiny, která lze přiřadit určitému subjektu/podskupině, se vypočítají v souladu s čl. 92 odst. 6 jako rizikově vážená aktiva tohoto subjektu/podskupiny, jako by pro celkový objem rizikových expozic tohoto subjektu/podskupiny platila minimální výstupní úroveň. Tím se zohlední přínosy diverzifikace rizik v rámci obchodních modelů uplatňovaných různými subjekty v téže bankovní skupině. Případný nárůst kapitálových požadavků v důsledku uplatnění minimální výstupní úrovně u konsolidované skupiny by přitom musel být spravedlivě rozdělen mezi podskupiny, které se nacházejí v jiných členských státech než mateřský podnik, na základě jejich rizikového profilu. Ustanovení čl. 92 odst. 7 kopírují ustanovení bývalého čl. 92 odst. 4 a upřesňují výpočtové faktory, které se mají použít u různých druhů rizik krytých kapitálovými požadavky. Rámec úvěrového rizika – standardizovaný přístup

Standardizovaný přístup k úvěrovému riziku (SA-CR) používá většina institucí v celé EU k výpočtu kapitálových požadavků ke krytí svých expozic vůči úvěrovému riziku. Navíc musí sloužit jako důvěryhodná alternativa k přístupům založeným na interních modelech a jako jejich účinná pojistka. Bylo zjištěno, že stávající přístup SA-CR není v řadě oblastí vůči rizikům dostatečně citlivý, což někdy vede k tomu, že je úvěrové riziko stanoveno chybně či nepřiměřeně (buď jako příliš vysoké, nebo jako příliš nízké), a následně k chybnému či nepřiměřenému výpočtu kapitálových požadavků. Revize přístupu SA-CR zvyšuje citlivost tohoto přístupu ve vztahu k některým klíčovým aspektům SA-CR. Hodnota expozice podrozvahových položek Revidované znění Basilejských pravidel zavedlo řadu změn ohledně způsobu, jakým mají instituce stanovovat hodnotu expozice podrozvahových položek a příslibů v podrozvahových položkách. Článek 5 nově zavádí definici pojmu „příslib“ a stanoví výjimku, že smluvní ujednání splňující určité podmínky nejsou klasifikována jako přísliby. Článek 111 nově slaďuje úvěrové konverzní faktory („CCF“) vztahující se na podrozvahové expozice se standardy Basel III zavedením dvou nových úvěrových konverzních faktorů ve výši 40 % a 10 % a vypuštěním faktoru ve výši 0 %. Je rovněž vyjasněno nakládání s přísliby v podrozvahových položkách, pokud jde o CCF, které se používají ke stanovení příslušné hodnoty expozice. Výjimka stanovená v článku 5, která byla zavedena v souladu se standardy Basel III, však institucím umožní i nadále uplatňovat CCF ve výši 0 % na určitá smluvní ujednání pro podniky, včetně malých a středních podniků, která nejsou klasifikována jako „přísliby“. Článek 495d dále zavádí přechodné období, na základě něhož mohou instituce uplatňovat CCF ve výši 0 % na nepodmíněně odvolatelné přísliby do 31. prosince 2029; po tomto datu bude hodnota CCF během dalších tří let postupně zvyšována a na konci zaváděcího období dosáhne 10 %. Díky tomuto přechodnému období bude moci orgán EBA vyhodnotit, zda by dopady uplatnění CCF ve výši 10 % na tyto přísliby nevedly k nezamýšleným důsledkům u určitých typů dlužníků, kteří se na tyto přísliby spoléhají jako na zdroj flexibilního financování. Na základě tohoto vyhodnocení se Komise bude muset rozhodnout, zda předloží Evropskému parlamentu a Radě legislativní návrh na změnu CCF pro nepodmíněně odvolatelné přísliby. Klasifikace podrozvahových položek v příloze I se mění v souladu s revidovanými standardy Basel III, aby lépe odrážela zařazení těchto položek do košů na základě příslušných CCF. Článek 111 dále nově pověřuje orgán EBA, aby vymezil technické prvky, které by institucím umožnily správně zařadit své podrozvahové expozice do košů uvedených v příloze I, a tak u nich správně vypočítat hodnotu expozice. Expozice vůči institucím Revidované standardy Basel III změnily stávající zacházení s expozicemi vůči institucím, přičemž vedle stávajícího přístupu založeného na externím hodnocení úvěrového rizika (ECRA) zavedly standardizovaný přístup k hodnocení úvěrového rizika (SCRA). Zatímco přístup založený na externím hodnocení úvěrového rizika při stanovení příslušných rizikových vah spoléhá na externí hodnocení úvěrového rizika (tj. ratingy) vypracovaná způsobilými ratingovými agenturami (ECAI), instituce uplatňující standardizovaný přístup k hodnocení úvěrového rizika musí zařadit své expozice vůči institucím do jednoho ze tří košů („stupňů“). Článek 120 se mění v souladu se standardy Basel III tak, že snižuje rizikovou váhu vztahující se na expozice vůči institucím, u nichž je k dispozici rating na úrovni stupně úvěrové kvality 2 vypracovaný určenou ECAI, a zahrnuje do rozsahu krátkodobých expozic expozice, které vyplývají z pohybu zboží přes hranice států, s původní splatností nejvýše šest měsíců. Článek 121 nově zavádí standardizovaný přístup k hodnocení úvěrového rizika stanovený standardy Basel III u expozic vůči institucím, u nichž není rating vypracovaný určenou ECAI k dispozici. Tento přístup vyžaduje, aby instituce zařadily své expozice vůči těmto institucím do jednoho ze tří stupňů na základě několika kvantitativních a kvalitativních kritérií. Aby se zabránilo mechanickému uplatňování těchto kritérií, jsou instituce povinny se při přidělování příslušné rizikové váhy řídit požadavky ohledně náležité péče vymezenými v článku 79 CRD, stejně jako u expozic vůči institucím, u nichž je k dispozici rating vypracovaný určenou ECAI. Tím je zajištěno, že kapitálové požadavky budou náležitě a konzervativně odrážet úvěruschopnost protistran institucí bez ohledu na to, zda je u daných expozic k dispozici externí rating, či nikoli. V souladu se standardy Basel III se vypouští stávající možnost stanovit rizikové váhy expozic vůči institucím na základě ratingů jejich domovských států, aby se přerušila vazba mezi institucemi a těmito státy. Článek 138 se mění v souladu se standardy Basel III tak, že přerušuje vazbu mezi bankami a jejich domovskými státy i u institucí s ratingem tím, že zakazuje, aby ratingy vypracované určenou ECAI obsahovaly předpoklady o implicitní státní podpoře, ledaže se tyto ratingy vztahují k institucím veřejného sektoru. Expozice vůči podnikům Článek 122 se mění v souladu se standardy Basel III tak, že snižuje rizikovou váhu vztahující se na expozice vůči podnikům, u nichž je k dispozici rating na úrovni stupně úvěrové kvality 3 vypracovaný určenou ECAI. V důsledku zavedení minimální výstupní úrovně by instituce, které k výpočtu kapitálových požadavků na krytí expozic vůči podnikům používají interní modely, musely rovněž používat přístup SA-CR, který se při stanovení úvěrové kvality korporátního dlužníka opírá o externí ratingy. Většina podniků v EU si však obvykle externí rating vypracovat nenechává kvůli nákladům na jeho vyhotovení a dalším faktorům. Jelikož jsou kapitálové požadavky vypočítané na základě přístupu SA-CR v průměru konzervativnější u podniků bez ratingu než u podniků, které rating mají, mohlo by zavedení minimální výstupní úrovně vést k výraznému nárůstu kapitálových požadavků u institucí, které používají interní modely. Aby se zabránilo rušivým dopadům na poskytování bankovních úvěrů podnikům bez ratingu a aby byl poskytnut dostatek času k zavedení veřejných a/nebo soukromých iniciativ zaměřených na zvýšení rozsahu, ve kterém se ratingy provádějí, článek 465 nově stanoví zvláštní přechodné ustanovení týkající se expozic vůči podnikům bez ratingu při výpočtu minimální výstupní úrovně. Během přechodného období mohou instituce uplatnit na své expozice vůči podnikům, které nemají externí rating, přednostní rizikovou váhu 65 % za předpokladu, že pravděpodobnost selhání (PD) u těchto expozic je nejvýše 0,5 % (to odpovídá ratingu na úrovni „investičního stupně“). Toto zacházení se vztahuje na všechny podniky bez ratingu bez ohledu na to, zda jsou kótovány na burze, či nikoli. Orgán EBA bude sledovat využívání přechodného zacházení a dostupnost ratingů vypracovaných určenými ECAI ve vztahu k expozicím vůči podnikům. Orgán EBA bude povinen sledovat využívání přechodného zacházení a vypracuje zprávu o přiměřenosti jeho nastavení. Na základě této zprávy se Komise bude muset rozhodnout, zda Evropskému parlamentu a Radě předloží legislativní návrh týkající se zacházení s podnikovými expozicemi bez ratingu s vysokou úvěrovou kvalitou. . Opatření ke zlepšení dostupnosti externích ratingů pro podniky jsou navrhována v rámci změn článku 135. Zacházení se specializovanými úvěrovými expozicemi Podpora životaschopných projektů v oblasti infrastruktury a dalších specializovaných projektů má zásadní význam pro hospodářský růst Unie. Poskytování specializovaných úvěrů institucemi je rovněž specifickým rysem hospodářství Unie v porovnání s jinými jurisdikcemi, kde jsou takovéto projekty financovány převážně kapitálovými trhy. Velké instituce usazené v EU jsou hlavními poskytovateli finančních prostředků pro specializované projekty, objektové financování a komoditní financování jak v Unii, tak celosvětově; jako takové získaly v těchto oblastech vysokou úroveň odbornosti. Obchodní činnost je realizována hlavně s jednotkami pro speciální účel, které obvykle slouží jako subjekty, které si vypůjčují finanční prostředky, a u nichž je hlavním zdrojem splácení získaných finančních prostředků návratnost dané investice.

V souladu se standardy Basel III se v novém článku 122a v rámci přístupu SA-CR zavádí kategorie specializovaných expozic a dva obecné přístupy ke stanovení příslušných rizikových vah u specializovaných expozic, jeden pro expozice s externím ratingem a druhý pro expozice bez externího ratingu. V rámci přístupu SA-CR se zavádějí kategorie expozic projektového financování, objektového financování a komoditního financování v souladu s týmiž třemi podkategoriemi rozlišovanými v rámci přístupů založených na interním ratingu (IRB). Jelikož nové standardizované zacházení se specializovanými úvěrovými expozicemi bez ratingu podle rámce Basel III není dostatečně citlivé vůči rizikům, aby odráželo účinky komplexních bezpečnostních opatření obvykle spojených s některými expozicemi v oblasti financování objektů v Unii, zavádí se v rámci přístupu SA-CR pro tyto expozice dodatečné rozčlenění. Na expozice v oblasti objektového financování bez ratingu, které díky obezřetnému a konzervativnímu řízení souvisejících finančních rizik splňují určitý soubor kritérií způsobilých snížit jejich rizikový profil na úroveň „vysoce kvalitní“, se uplatňuje příznivější kapitálové zacházení ve srovnání s tím, jak se podle standardů Basel III zachází s expozicemi v oblasti objektového financování bez ratingu obecně. Určení toho, co představuje pojem „vysoce kvalitní“ u objektového financování, závisí na dalších přesně stanovených podmínkách, které vypracuje orgán EBA prostřednictvím návrhů regulačních technických norem. Preferenční zacházení zavedené v CRR II s cílem podpořit bankovní financování a soukromé investice do vysoce kvalitních projektů v oblasti infrastruktury („podpůrný koeficient pro infrastrukturu“), které je stanoveno v článku 501a, je s cílenými vyjasněními zachováno jak v rámci přístupu SA-CR, tak v rámci v přístupů IRB k úvěrovému riziku a jeho uplatňování vede u projektů v oblasti infrastruktury k nižším kapitálovým požadavkům než zvláštní zacházení stanovené standardy Basel III. Preferenční zacházení stanovené v novém článku 122a pro „vysoce kvalitní“ expozice projektového financování se však bude vztahovat pouze na expozice, u nichž instituce již neuplatňují zacházení založené na „podpůrném koeficientu pro infrastrukturu“ podle článku 501a, aby se zabránilo neodůvodněnému snižování kapitálových požadavků. Retailové expozice Článek 123 se mění tak, že dále slaďuje klasifikaci retailových expozic uplatňovanou v rámci přístupu SA-CR s klasifikací uplatňovanou v rámci přístupů IRB, aby se zajistilo jednotné uplatňování odpovídajících rizikových vah na stejný soubor expozic. Článek 123 rovněž nově zavádí zacházení spočívající v uplatňování preferenční rizikové váhy 45 % na revolvingové retailové expozice, které splňují určitý soubor podmínek týkajících se splacení nebo použití, jež jsou způsobilé snížit jejich rizikový profil, a definuje je jako „transaktorské“ expozice v souladu se standardy Basel III. Expozicím vůči jedné či více fyzickým osobám, které nesplňují všechny podmínky potřebné k tomu, aby byly považovány za retailové expozice, se přidělí riziková váha 100 %. Expozice s nesouladem měn Nový článek 123a zavádí požadavek na uplatnění multiplikátoru rizikových vah u nezajištěných retailových expozic a expozic týkajících se obytných nemovitostí vůči fyzickým osobám v případě, že se měna, v níž je denominován úvěr, liší od měny, v níž je denominován zdroj příjmu dlužníka. Jak je stanoveno v konečných standardech Basel III, hodnota multiplikátoru je stanovena na 1,5, přičemž pro výslednou konečnou rizikovou váhu se uplatní strop ve výši 150 %. Pokud se měna, v níž jsou denominovány expozice, liší od domácí měny země bydliště dlužníka, mohou instituce použít jako zástupný ukazatel všechny nezajištěné expozice. Expozice zajištěné nemovitostmi V souladu s konečnými standardy Basel III se mění zacházení s kategorií expozic týkajících se nemovitostí tak, že je ještě více rozčleněno s ohledem na riziko, které s sebou různé druhy transakcí a úvěrů spojených s nemovitostmi nevyhnutelně nesou. Nové zacházení týkající se rizikových vah i nadále rozlišuje mezi zástavními právy k obytným a obchodním nemovitostem, přidává však podrobnější rozčlenění podle typu financování dané expozice (závislé či nezávislé na zdrojích příjmů plynoucích ze zajištěné nemovitosti) a podle fáze, v níž se nemovitost nachází (fáze výstavby versus dokončená nemovitost). Určitou novinkou je zavedení zvláštního zacházení s hypotečními úvěry na nemovitosti vytvářející příjem (IPRE), tj. hypotečními úvěry, jejichž splacení je významně závislé na příjmech plynoucích z nemovitosti zajišťující tyto úvěry. Z důkazů shromážděných Basilejským výborem vyplývá, že tyto úvěry bývají podstatně rizikovější než hypoteční úvěry, jejichž splacení je významně závislé na fundamentální schopnosti dlužníka dostát svým závazkům spojeným s úvěrem. V rámci stávajícího přístupu SA-CR však pro tyto rizikovější expozice není stanoveno zvláštní zacházení, ačkoli je tato závislost na příjmech plynoucích z nemovitosti zajišťující úvěr důležitým rizikovým faktorem. Skutečnost, že se na tento typ expozic týkajících se nemovitostí neuplatňuje zvláštní zacházení, může mít za následek, že kapitálové požadavky ke krytí nečekaných ztrát u těchto expozic nejsou stanoveny v dostatečné výši. V článku 4 se mění, nahrazuje nebo nově vkládá několik definic za účelem vyjasnění významu různých druhů expozic zajištěných zástavním právem k nemovitosti v souladu s tím, jak byla revidována jednotlivá zacházení v části III (body 75 až 75g). Článek 124 se nahrazuje s cílem vymezit v odstavcích 1 až 5 obecné a některé zvláštní požadavky na přidělování rizikových vah expozicím zajištěným zástavním právem k obytné nemovitosti a zástavním právem k obchodní nemovitosti, včetně zástavních práv k (obytným i obchodním) nemovitostem vytvářejícím příjem. Odstavce 6 až 10 zachovávají stávající pravidelné hodnocení přiměřenosti standardních rizikových vah a postup jejich navyšování podle uvážení určeného orgánu. Článek 125 se nahrazuje s cílem zavést revidované zacházení pro expozice zajištěné zástavním právem k obytné nemovitosti podle standardů Basel III. Postup spočívající v rozdělení úvěru, kdy jsou hypoteční expozice rozděleny na zajištěnou a nezajištěnou část a každé z obou těchto částí je přidělena odpovídající riziková váha, je zachován, jeho nastavení je však upraveno v souladu se standardy Basel III, přičemž zajištěné části expozice až do 55 % hodnoty nemovitosti je přidělena riziková váha 20 %. Takto nastavená riziková váha vztahující se k zajištěné části expozice řeší situaci, kdy instituce může utrpět další neočekávané ztráty i nad rámec již uplatňovaného snížení hodnoty nemovitosti, pokud dojde k jejímu prodeji v případě nesplácení úvěru dlužníkem. Článek 125 navíc stanoví záložní přístup, který je citlivější vůči rizikům, v závislosti na poměru objemu expozice vůči hodnotě nemovitosti (ETV) u hypotečních úvěrů na obytné nemovitosti v případě, že u dané nemovitosti nelze rozdělení úvěru provést (například proto, že není dokončena). Upravený článek 125 rovněž stanoví speciální a podrobnější zacházení týkající se rizikových vah, které se uplatní na expozice IPRE zajištěné obytnými nemovitostmi, ledaže jsou splněna takzvaná „přísná kritéria“: pokud příslušný orgán členského státu, v němž se nachází nemovitost zajišťující hypoteční úvěr, zveřejní důkazy o tom, že trh s nemovitostmi je rozvinutý a zavedený a roční míry ztrátovosti na tomto trhu nepřekračují určité limity, mohou být na expozice IPRE zajištěné obytnými nemovitostmi uplatněny stejné preferenční rizikové váhy, jaké se používají u jiných expozic zajištěné obytnými nemovitostmi, u nichž riziko dlužníka významně nezávisí na tom, jaký nemovitost vytváří zisk. Článek 126 se nahrazuje s cílem zavést revidované zacházení s expozicemi zajištěnými obchodními nemovitostmi podle standardů Basel III. Z koncepčního hlediska odráží zacházení s expozicemi týkajícími se obytných nemovitostí: je zachován zavedený postup spočívající v rozdělení úvěru a jeho nastavení je upraveno v souladu se standardy Basel III, přičemž zajištěné části expozice až do 55 % hodnoty nemovitosti je přidělena riziková váha 60 %. Článek 126 navíc stanoví záložní přístup, který je citlivější vůči rizikům, v závislosti na poměru ETV u hypotečních úvěrů na obchodní nemovitosti v případě, že u dané nemovitosti nelze rozdělení úvěru provést. Změnami článku 126 se zavádí speciální a podrobnější zacházení založené na rizikových vahách pro expozice IPRE zajištěné obytnými nemovitostmi, přičemž jsou zachována „přísná kritéria“, při jejichž splnění mohou instituce použít stejné preferenční rizikové váhy na expozice vůči nemovitostem vytvářejícím příjem a dalším obchodním nemovitostem zajištěné nemovitostmi, které se nacházejí na trzích, na nichž roční míry ztrátovosti nepřekračují určité limity. Úvěry, kterými se financuje nabytí pozemku, příprava nebo výstavba (ADC) jakýchkoli obytných nebo obchodních nemovitostí, jsou spojeny s vyšším rizikem. Toto zvýšené riziko je důsledkem skutečnosti, že při poskytnutí úvěru je zdrojem jeho splácení buď plánovaný, ale nejistý prodej nemovitosti, nebo značně nejisté peněžní toky. Současné zacházení se spekulativním financováním nemovitostí je založeno výhradně na záměru dlužníka nemovitost dále se ziskem prodat, aniž by se zohledňovalo, do jaké míry je splacení ve skutečnosti jisté. Proto se zavádí nová definice do článku 4 a vkládá se nový článek 126a za účelem zavedení zvláštního zacházení uplatňováním rizikové váhy ve výši 150 %, jak stanoví standardy Basel III pro úvěry poskytované společnostem nebo jednotkám pro speciální účel, kterými se financuje nabytí pozemku, příprava nebo výstavba jakýchkoli obytných či obchodních nemovitostí. Současné zacházení se „spekulativním financováním nemovitostí“ s uplatňováním rizikové váhy ve výši 150 % se naopak vypouští, neboť je založeno výhradně na záměru dlužníka nemovitost dále se ziskem prodat, aniž by se zohledňovalo, do jaké míry je splacení ve skutečnosti nejisté. Článek 126a umožňuje v souladu se standardy Basel III přidělit expozicím ADC souvisejícím s obytnými nemovitostmi rizikovou váhu 100 %, jsou-li splněny určité podmínky snižující rizika (týkající se standardů pro upisování, podílu smluv o smlouvě budoucí ohledně koupě či nájmu a vlastního kapitálu vystaveného riziku). Konečné standardy Basel III stanoví, že aby se snížil dopad cyklických účinků na ocenění nemovitostí zajišťujících úvěr a kapitálové požadavky vztahující se k hypotečním úvěrům se udržovaly na stabilnější úrovni, je horním limitem pro obezřetnostní účely hodnota nemovitosti zjištěná při poskytnutí úvěru, pokud úpravy nemovitosti její hodnotu „jednoznačně“ nezvýší. Standardy bankám přitom neukládají povinnost sledovat vývoj hodnoty nemovitostí. Vyžadují pouze, aby byly provedeny úpravy v případě mimořádných událostí. Stávající přístup SA-CR, který se uplatňuje v EU, naopak vyžaduje, aby instituce hodnotu nemovitosti použité jako zajištění pravidelně sledovaly. Na základě uvedeného sledování jsou instituce povinny vykazovanou hodnotu nemovitosti zvyšovat nebo snižovat (bez ohledu na hodnotu nemovitosti v okamžiku poskytnutí úvěru). Článek 208 se mění za účelem snížení dopadu cyklických účinků na ocenění nemovitostí zajišťujících úvěry a udržení kapitálových požadavků vztahujících se k hypotečním úvěrům na stabilnější úrovni. Konkrétně je zachován současný požadavek týkající se pravidelného sledování hodnoty nemovitostí, což (na rozdíl od standardů Basel III) umožňuje zvýšit vykazovanou hodnotu nemovitosti oproti její hodnotě při poskytnutí úvěru, avšak jen do výše její průměrné hodnoty za poslední tři roky v případě obchodních nemovitostí a za posledních šest let v případě obytných nemovitostí. Ve vztahu k nemovitostem zajišťujícím kryté dluhopisy je v článku 129 upřesněno, že příslušné orgány mohou institucím dovolit použít tržní hodnotu nebo zástavní hodnotu nemovitosti, aniž by bylo zvýšení hodnoty nemovitosti omezeno výší její průměrné hodnoty za poslední tři roky, respektive za posledních šest let. V článku 208 je dále objasněno, že úpravy nemovitosti, které zvyšují energetickou účinnost budovy nebo bytové jednotky, je třeba považovat za úpravy jednoznačně zvyšující její hodnotu. Instituce mohou rovněž provést ocenění a přecenění nemovitostí pomocí pokročilých statistických nebo jiných matematických metod vypracovaných nezávisle na procesu rozhodování o poskytnutí úvěru, jestliže splní několik podmínek, které vycházejí z obecných pokynů EBA k poskytování a sledování úvěrů (EBA/GL/2020/06), a jestliže k tomu udělí souhlas orgán dohledu. Článek 465 nově stanoví zvláštní přechodné ustanovení pro expozice s nízkým rizikem zajištěné zástavním právem k obytným nemovitostem, které se uplatní při výpočtu minimální výstupní úrovně. Během přechodného období mohou členské státy institucím dovolit, aby na zajištěnou část expozice až do výše 55 % hodnoty nemovitosti uplatňovaly preferenční rizikovou váhu 10 % a na zbývající část expozice až do 80% hodnoty nemovitosti rizikovou váhu 45 %, budou-li splněny určité podmínky, které mají zajistit, že tyto expozice budou spojeny s nízkým rizikem, a splnění těchto podmínek ověří příslušný orgán. Orgán EBA bude povinen sledovat využívání tohoto přechodného zacházení a vypracuje zprávu o přiměřenosti jeho nastavení. Na základě této zprávy se Komise bude muset rozhodnout, zda Evropskému parlamentu a Radě předloží legislativní návrh týkající se expozic s nízkým rizikem zajištěných zástavním právem k obytné nemovitosti.

Podřízené dluhové expozice Článek 128 se nahrazuje s cílem zavést revidované zacházení s podřízenými dluhovými expozicemi stanovené v konečných standardech Basel III (tj. rizikovou váhu 150 %). Akciové expozice Článek 133 se nahrazuje s cílem zavést revidované zacházení s akciovými expozicemi podle konečných standardů Basel III Rozsah kategorie akciových expozic je vyjasněn pomocí definice akciových expozic a upřesněním, které další nástroje patří do kategorie akciových expozic pro účely výpočtu rizikově vážených aktiv v souvislosti s úvěrovým rizikem. V zájmu zvýšení citlivosti přístupu SA-CR vůči příslušným rizikům odrážejí revidované rizikové váhy v porovnání s dluhovými expozicemi vyšší riziko ztráty vlastního kapitálu uplatňováním rizikové váhy 250 % a rozlišují mezi dlouhodobými a rizikovějšími spekulativními investicemi, jimž je přidělena riziková váha 400 %. Aby se předešlo zbytečné složitosti, odkazuje klasifikace dlouhodobých expozic na dobu držení akcií schválenou vrcholným vedením instituce jako na hlavní kritérium. Akciovým expozicím vzniklým v rámci legislativních programů na podporu určitých hospodářských odvětví, v rámci nichž jsou instituci poskytnuty značné dotace na danou investici a které jsou spojeny s určitou formou státního dohledu, může být přidělena riziková váha 100 % za předpokladu, že podíl vlastního kapitálu instituce činí nejméně 10 % a orgán dohledu k tomu udělí souhlas. Tyto dotace mohou mít rovněž podobu všeobecných záruk poskytovaných mezinárodními rozvojovými bankami, veřejnými rozvojovými úvěrovými institucemi a mezinárodními organizacemi. To má zohlednit skutečnost, že skupina Evropské investiční banky, mezinárodní rozvojové banky, veřejné rozvojové úvěrové instituce a členské státy zřizují „legislativní programy“, které jsou často založeny na všeobecných veřejných zárukách a souvisejí s plány pro finanční oživení a odolnosti, aby mobilizovaly soukromý kapitál, mimo jiné na podporu strategických podniků. Na akciové expozice vůči centrálním bankám se i nadále vztahuje riziková váha ve výši 100 %. Článek 133 rovněž stanoví minimální úroveň pro akciové expozice, které se vykazují jako úvěr, ale vyplývají z kapitalizace pohledávky provedené v rámci řádné realizace nebo restrukturalizace dluhu: v souladu se standardem Basel III nesmí být příslušná riziková váha nižší než riziková váha, která by se použila v případě, že by kapitálové investice zůstaly v dluhovém portfoliu. Mnoho bank v EU drží dlouhodobé strategické kapitálové účasti ve finančních i nefinančních podnicích. Standardy Basel III zvyšují rizikové váhy u všech druhů akciových expozic během pětiletého přechodného období, aniž by stanovily zvláštní zacházení se strategickými kapitálovými investicemi. Pokud by byl na celý objem stávajících kapitálových investic uplatněn konzervativnější přístup zakotvený ve standardech Basel III, mohlo by to ohrozit ekonomickou životaschopnost stávajících strategických vztahů. S ohledem na výše uvedené článek 49 nově stanoví, že se na akciové expozice vůči subjektům finančního sektoru zahrnutým do stejného rozsahu obezřetnostní konsolidace (skupiny) nebo – jestliže k tomu udělí souhlas orgán dohledu – vůči institucím spadajícím do stejného institucionálního systému ochrany použije riziková váha 100 %, čímž bude zachováno stávající zacházení u většiny dotčených subjektů. Nově vložený článek 495a navíc stanoví postupné zavádění nových rizikových vah vztahujících se na akciové expozice. Tento nový článek dále stanoví, že budou zachovány právní účinky stávajícího zacházení s historickými a strategickými kapitálovými investicemi, které daná instituce v posledních deseti letech držela v subjektech, na něž má významný vliv, včetně pojišťoven. Expozice v selhání Článek 127 nově vyjasňuje zacházení týkající se rizikových vah u slev při pořízení nevýkonných expozic (NPE), jak bylo oznámeno ve sdělení „Řešení úvěrů se selháním v období po pandemii COVID-19“. Návrh za tímto účelem upřesňuje, že instituce mohou při stanovení příslušné rizikové váhy, která má být použita na expozici v selhání, zohlednit slevu u zakoupených aktiv v selhání. To doplňuje aktuálně probíhající práci EBA na změně regulační technické normy týkajících se úprav o úvěrové riziko. Další změny článku 127 uvádějí jeho znění do souladu se zněním použitým v revidovaných standardech Basel III. Používání úvěrových hodnocení od externích ratingových agentur a přiřazování S cílem získat informace pro případnou budoucí iniciativu týkající se vytvoření veřejných nebo soukromých ratingových systémů článek 135 nově pověřuje evropské orgány dohledu (ESA) vypracováním zprávy o překážkách bránících dostupnosti externích ratingů ECAI, zejména pro podniky, a o možných opatřeních k jejich řešení. Rámec pro úvěrové riziko – přístupy založené na interním ratingu Omezení rozsahu přístupů založených na interním ratingu Kapitálové požadavky k úvěrovému riziku, které jsou založeny na interních modelech jednotlivých institucí, mají významné výhody, pokud jde o citlivost vůči příslušným rizikům, povědomí institucí o těchto rizicích, jakož i rovné podmínky mezi institucemi v celé Unii. Finanční krize však poukázala na významné nedostatky, kterými se přístupy IRB vyznačují. Řada studií provedených jak na mezinárodní úrovni, tak na úrovni EU zjistila nepřijatelně velké rozdíly v kapitálových požadavcích u jednotlivých institucí, které nelze vysvětlit pouze rozdíly v rizikovosti jejich portfolií. To komplikuje srovnávání kapitálových poměrů a má dopad na rovné podmínky mezi institucemi. Krize rovněž odhalila případy, kdy ztráty, které institucím vznikly u některých portfolií, byly výrazně vyšší než modelové prognózy, v důsledku čehož neměly jednotlivé instituce v držení kapitál v dostatečné výši. Tak tomu bylo proto, že příslušný rámec stanovil nedostatečné limity pro možnost použít přístupy IRB u kategorií expozic, které se obtížně modelují, a v zásadě donutil instituce, které u některých svých expozic měly zájem použít přístup založený na interním ratingu, aby jej rozšířily na všechny expozice.

Článek 150 a čl. 151 odst. 8 nově omezují kategorie expozic, u nichž lze k výpočtu kapitálových požadavků k úvěrovému riziku použít interní modely, a provádějí tak standardy Basel III. Pokročilý přístup založený na interním ratingu (A-IRB), který umožňuje modelovat všechny rizikové parametry, lze konkrétně použít pouze u těch kategorií expozic, u nichž lze modelovat spolehlivě, kdežto u ostatních kategorií expozic se nově použijí méně propracované přístupy: ·u expozic vůči podnikům s celkovým konsolidovaným ročním obratem nad 500 milionů EUR nebo patřícím do skupiny s celkovým ročním obratem konsolidované skupiny nad 500 milionů EUR („velké podniky“), u expozic vůči institucím a jiným subjektům finančního sektoru (včetně těch, s nimiž se zachází jako s podniky) již nelze uplatnit pokročilý přístup IRB – u těchto expozic mohou instituce použít základní přístup založený na interním ratingu (F-IRB), a modelovat tak pouze pravděpodobnost selhání, ·u akciových expozic již nelze uplatnit přístup IRB – u těchto expozic musí instituce použít přístup SA-CR. Předpokládá se, že omezení používání pokročilých přístupů založených na modelování odstraní významný zdroj nežádoucích rozdílů u rizikově vážených aktiv, a tím zvýší porovnatelnost kapitálových požadavků. Navíc z rámce odstraní prvek, ze kterého pramenily zbytečné složitosti. Nová kategorie expozic týkající se regionálních vlád a místních orgánů a rovněž subjektů veřejného sektoru V současné době lze s expozicemi vůči subjektům veřejného sektoru (PSE) a regionálním vládám a místním orgánům (RGLA) zacházet buď jako s expozicemi vůči ústředním vládám, nebo jako s expozicemi vůči institucím. Na expozice, s nimiž se zachází jako s expozicemi vůči institucím, by se podle revidovaných standardů Basel III musel nově použít základní přístup IRB, a vztahovala by se na ně tudíž omezení týkající se modelování, kdežto na expozice, s nimiž se zachází jako s expozicemi vůči ústředním vládám, by se tato omezení nevztahovala. S cílem snížit nežádoucí složitost rámce, zajistit jednotné zacházení s expozicemi vůči PSE a RGLA a zabránit nezamýšleným rozdílům v souvisejících kapitálových požadavcích se navrhuje vytvořit v čl. 147 odst. 2 novou kategorii expozic „PSE-RGLA“, do níž budou zařazeny všechny expozice vůči těmto subjektům (bez ohledu na to, zda se s nimi v současnosti zachází jako se státními expozicemi, nebo jako s expozicemi vůči institucím), a uplatňovat na tuto novou kategorii expozic stejná pravidla, která se vztahují na obecnou kategorii podnikových expozic, jak je stanoveno v novém čl. 151 odst. 11. Konkrétně by se na expozice spadající do kategorie expozic PSE-RGLA podle standardů Basel III použily stejným způsobem minimální vstupní úrovně vztahující se na podnikové expozice. Minimální vstupní úrovně v rámci pokročilého přístupu IRB Ustanovení čl. 160 odst. 1, čl. 161 odst. 4, čl. 164 odst. 4 a čl. 166 odst. 8c nově zavádějí minimální hodnoty pro vlastní odhady parametrů IRB provedené danou institucí, které se používají jako vstupy pro výpočet rizikově vážených aktiv („minimálně vstupní úrovně“). Tyto minimální vstupní úrovně slouží jako záruky zajišťující, že kapitálové požadavky neklesnou pod dostatečně obezřetnou úroveň, přičemž snižují riziko modelu, chybu měření a omezení údajů a zlepšují vzájemnou porovnatelnost kapitálových poměrů jednotlivých institucí. Pokud jde o rizikový parametr PD, stávající minimální vstupní úrovně se mírně zvyšují (z 0,03 % podle rámce Basel II na 0,05 % podle rámce Basel III). U rizikových parametrů ztrátovosti ze selhání (LGD) a úvěrového konverzního faktoru (CCF) naopak minimální vstupní úrovně představují nové, obezřetně nastavené požadavky. Minimální vstupní úroveň LGD je u nezajištěných podnikových expozic stanovena na 25 % a u nezajištěných obecných retailových expozic na 30 %. Pro zajištěné expozice je stanoven vzorec zahrnující konzervativní srážky podle daného druhu kolaterálu, zatímco minimální vstupní úroveň CCF specifická pro přístup IRB je stanovena jako 50 % příslušného CCF v rámci standardizovaného přístupu. Zacházení se státními expozicemi Doplňuje se nový článek 159a, který v souladu se standardy Basel III upřesňuje, že pro státní expozice neplatí nové minimální vstupní úrovně (popsané v předchozím oddíle), které se použijí v případě, že instituce provádí vlastní odhady PD, LGD a CCF. Vypuštění „faktoru navýšení 1,06“ ve vzorci pro výpočet rizikové váhy V souladu se standardy Basel III se v čl. 153 odst. 1 a čl. 154 odst. 1 vypouští „faktor navýšení 1,06“, který se vztahuje na hodnoty rizikově vážených expozic pro úvěrové riziko podle přístupů IRB, čímž se zjednodušuje výpočet a ruší 6% zvýšení kalibrace rizikových vah u IRB, které se uplatňují podle stávajícího rámce. Vypuštění přístupu „dvojího selhání“ Z čl. 153 odst. 3, čl. 154 odst. 2 a článků 202 a 217 se vypouští metoda dvojího selhání, která se vztahuje na některé zaručené expozice, a nově se tak k výpočtu rizikových vah používá jen jeden obecný vzorec a rámec se zjednodušuje, jak stanoví standardy Basel III. Díky menšímu počtu vložených opcí zajišťuje revidovaný výpočet větší porovnatelnost rizikově vážených aktiv u jednotlivých institucí a zmenšení nežádoucích rozdílů. Postupné zavedení přístupů IRB a trvalé částečné používání Podle konečných standardů Basel III již není přijetí přístupů IRB pro jednu kategorii expozic určitou institucí podmíněno tím, že by se mělo nakonec se všemi kategoriemi expozic v jejím investičním portfoliu zacházet podle přístupu IRB („postupné zavedení přístupů IRB“), s výjimkou expozic, u nichž předpisy připouštějí trvalé částečné používání přístupu SA-CR a příslušný orgán k tomu udělí souhlas. Tato nová zásada je provedena v článcích 148 a 150 a umožňuje institucím uplatňovat přístupy IRB selektivně. S cílem zajistit rovné podmínky mezi institucemi, které v současné době zacházejí se svými expozicemi podle některého z přístupů IRB, a institucemi, které tak nečiní, jsou v novém článku 494d stanovena přechodná ustanovení, která institucím umožňují vrátit se k přístupu SA-CR během tříletého období, jestliže k tomu příslušné orgány zjednodušeným postupem udělí souhlas. Revidovaný rizikový parametr v rámci základních přístupů IRB Ustanovení čl. 161 odst. 1 nově zavádí upravené hodnoty LGD pro přednostní nezajištěné expozice vůči podnikům (LGD ve výši 40 % místo 45 %). Hodnota LGD pro riziko rozmělnění u pohledávek vůči podnikům nabytých za úplatu se rovněž mění tak, aby byla v souladu se zacházením podle basilejských standardů.

Revidovaný rozsah a metody výpočtu vlastních odhadů úvěrových konverzních faktorů Ustanovení čl. 166 odst. 8, 8a, 8b a 8d a článku 182 se mění za účelem úpravy rozsahu a metod pro výpočet vlastních odhadů CCF, které se používají ke stanovení hodnoty expozice podrozvahových položek kromě derivátových smluv. Nová ustanovení konkrétně vyžadují, aby bylo ke stanovení vlastních odhadů CCF použito pevně stanovené období 12 měsíců před selháním, a dovolují použít vlastní odhady pouze u určitých příslibů, u nichž je odpovídající standardizovaný CCF nižší než 100 %. Záruky poskytnuté poskytovateli zajištění, s nimiž se zachází v souladu s méně propracovaným přístupem Standardy Basel III významně revidovaly metodiky, pomocí nichž mohou instituce zohledňovat účinky snižování úvěrového rizika prostřednictvím způsobilých záruk, mimo jiné s cílem omezit rozsah přístupů, a tím snížit rozdíly v kapitálových požadavcích. Standardy Basel III za tímto účelem obecně stanoví, že riziková váha, která se má použít na zajištěnou část expozice, má být vypočítána v souladu s přístupem, který se používá u srovnatelných přímých expozic vůči danému poskytovateli zajištění. Pokud je expozice, s níž se zachází v souladu s pokročilým přístupem IRB, zaručena ručitelem, s nímž se zachází v souladu se základním přístupem IRB nebo SA-CR, v důsledku zohlednění této záruky se s danou zaručenou expozicí bude zacházet v souladu se základním přístupem IRB, respektive SA-CR. Zohlednění záruk v rámci pokročilého přístupu IRB bude muset být provedeno tak, že se uplatní některý z níže uvedených přístupů: ·přístup využívající substituci rizikové váhy, kdy se riziková váha dlužníka nahradí rizikovou váhou ručitele, pokud se na srovnatelné přímé expozice vůči ručiteli vztahuje zacházení podle přístupu SA-CR (článek 235a), ·přístup využívající substituci rizikových parametrů, kdy se rizikové parametry dlužníka nahradí rizikovými parametry souvisejícími se srovnatelnými přímými expozicemi vůči ručiteli, pokud se na srovnatelné přímé expozice vůči ručiteli vztahuje zacházení podle přístupu IRB (článek 236a), nebo ·úprava odhadů LGD nebo odhadů PD i LGD (článek 183); v návrhu je objasněno, že zohlednění záruky v rámci tohoto přístupu by nemělo nikdy vést k tomu, že by riziková váha, která se má uplatnit na zaručenou expozici, byla nižší než riziková váha srovnatelné přímé expozice vůči ručiteli. To má zajistit jednotnost rámce z hlediska posuzování rizik a zabránit tomu, že by nepřímé expozici vůči určitému poskytovateli zajištění mohla být přidělena nižší riziková váha než srovnatelné přímé expozici, u níž je tentýž poskytovatel zajištění dlužníkem. Specializované úvěrové expozice v rámci pokročilého přístupu IRB Pokud jde o zacházení se specializovanými úvěrovými expozicemi v rámci přístupů IRB, jsou nová omezení modelování vyplývající ze standardů Basel III poměrně malá. Minimální úrovně parametrů se sice uplatňují, pokročilý přístup IRB lze však i nadále použít nezávisle na velikosti dlužníka, na rozdíl od zacházení vztahujícího se na jiné podnikové expozice. Nové minimální úrovně parametrů platné pro podnikové expozice se však vztahují i na specializované úvěrové expozice, aniž by se zohledňovaly specifické úvěrové postupy, jejichž součástí jsou ujednání o zajištění, která mají snížit úvěrové riziko. Proto se vkládá nový článek 495b, který má postupně zavést nové minimální úrovně, počínaje diskontním faktorem ve výši 50 %, který se během pětiletého období postupně zvýší až na 100 %. Článek dále pověřuje orgán EBA, aby vyhodnotil přiměřenost minimálních vstupních úrovní PD a LGD, které se vztahují na specializované úvěrové expozice, a zmocňuje Komisi k úpravě uvedených parametrů prostřednictvím aktu v přenesené pravomoci na základě vyhodnocení EBA. Zmocňovací ustanovení pro leasingové expozice a úvěrové pojištění Instituce v EU dosáhly vysoké úrovně odbornosti a řízení rizik v oblasti leasingu, jakož i ve využívání úvěrového pojištění, zejména pro účely financování obchodu. Vzhledem k nedostatku údajů není dosud jasné, zda jsou nové rizikové parametry nastaveny odpovídajícím způsobem, aby odrážely účinek kolaterálu ve formě leasingu spočívající ve snížení rizika, a jaké prvky musí mít smlouvy o pojištění úvěrů, aby mohly být považovány za způsobilé zajištění úvěrového rizika. Proto se vkládá nový článek 495c, který orgánu EBA ukládá, aby vyhodnotil přiměřenost kalibrace rizik podle standardů Basel III u parametrů vztahujících se na leasingové expozice, zejména nových srážek při ocenění zajištění („koeficienty volatility“) a regulačních hodnot vztahujících se k zajištěné LGD. Komise je zmocněna případně upravit kalibraci prostřednictvím aktu v přenesené pravomoci, přičemž zohlední zprávu EBA. Prozatím se na nové rizikové parametry v rámci pokročilého přístupu IRB vztahuje pětileté období postupného zavádění. Dále se vkládá nový článek 495d, který pověřuje orgán EBA, aby Komisi podal zprávu o způsobilosti a používání úvěrového pojištění jako techniky snižování úvěrového rizika a o odpovídajících rizikových parametrech, které by s nimi měly být spojeny v rámci přístupu SA-CR a základního přístupu IRB. Na základě uvedené zprávy je Komise povinna případně předložit legislativní návrh týkající se používání úvěrového pojištění jako techniky snižování úvěrového rizika. Rámec pro úvěrové riziko – techniky snižování úvěrového rizika Články 224 až 230 nově provádějí pravidla a metody stanovené ve standardech Basel III, které se týkají zohlednění zajištění a záruk jak v rámci přístupu SA-CR, tak v rámci základního přístupu IRB. Konkrétně došlo k úpravě regulatorních srážek, které se uplatní u finančního kolaterálu v rámci komplexní metody finančního kolaterálu, a k úpravě hodnot zajištěné LGD a srážek při ocenění zajištění, které se použijí u expozic, s nimiž se zachází podle základního přístupu IRB. Ustanovení čl. 213 odst. 1 písm. c) bodu iii) a čl. 215 odst. 2 nově upřesňují kritéria způsobilosti pro záruky a záruky poskytnuté v rámci vzájemných záručních režimů nebo poskytnuté jako záruky nebo protizáruky určitými subjekty. Tato upřesnění by měla zejména blíže vyjasnit způsobilost veřejných záručních režimů zřízených v souvislosti s koronavirovou krizí jak technik snižování úvěrového rizika. Rámec pro tržní riziko V roce 2016 zveřejnil Basilejský výbor pro bankovní dohled první soubor revidovaných standardů pro tržní riziko označovaný jako zásadní přezkum obchodního portfolia (FRTB), který má řešit zjištěné nedostatky rámce pro kapitálové požadavky k tržnímu riziku u pozic v obchodním portfoliu. V průběhu sledování dopadu standardů FRTB zjistil Basilejský výbor pro bankovní dohled řadu problémů s nimi spojených, a proto v lednu roku 2019 zveřejnil revidované standardy. Komise v listopadu roku 2016 původně navrhla zahrnout závazné kapitálové požadavky založené na standardech FRTB do CRR II za účelem řešení nedostatků rámce pro tržní riziko. Vzhledem k následnému rozhodnutí Basilejského výboru pro bankovní dohled o revizi těchto standardů, v jehož důsledku nebyly příslušné harmonogramy slučitelné s milníky postupu vyjednávání o CRR II, se však Evropský parlament a Rada dohodly, že standardy FRTB budou v CRR II provedeny pouze pro účely podávání zpráv. Zavedení kapitálových požadavků založených na standardech FRTB přijetím samostatného legislativního návrhu bylo ponecháno na později.

V CRR se provádí řada změn za účelem zavedení závazných kapitálových požadavků k tržnímu riziku v souladu s revidovanými standardy FRTB. Předmět, oblast působnosti a definice Článek 4 nově vyjasňuje definici obchodního útvaru. Složky kapitálu Článek 34 nově zahrnuje výjimku, která institucím umožňuje za mimořádných okolností snížit celkové dodatečné úpravy ocenění na základě stanoviska EBA s cílem řešit procykličnost spojenou s dodatečnými úpravami ocenění odečítanými od kmenového kapitálu tier 1. Obecné požadavky, oceňování a podávání zpráv Článek 102 nově zavádí přístupy FRTB pro účely výpočtu kapitálových požadavků. Článek 104 se nahrazuje s cílem revidovat kritéria používaná k zařazování pozic do obchodního portfolia nebo do investičního portfolia (tj. bankovního portfolia); zavádí rovněž výjimku, která umožňuje instituci zařadit do investičního portfolia určité nástroje, které by byly jinak zařazeny do obchodního portfolia; výjimka se uplatní jen v případě splnění velmi přísných podmínek, a pokud k tomu příslušný orgán instituce udělí souhlas. Článek 104a nově blíže vymezuje podmínky, za kterých lze určitý nástroj přeřadit do druhého portfolia. Článek 104b nově zavádí výjimku, která institucím umožňuje vytvářet specializované obchodní útvary, jimž mohou instituce přidělovat výhradně pozice v investičním portfoliu vystavené měnovému a komoditnímu riziku. Vkládá se článek 104c, který upřesňuje zacházení se zajištěním měnového rizika v kapitálových poměrech, které institucím za určitých podmínek umožňuje vyloučit některé pozice z výpočtu kapitálových požadavků k měnovému riziku. Článek 106 nově vyjasňuje stávající ustanovení o interních převodech rizik. Obecná ustanovení Článek 325 nově zavádí závazné kapitálové požadavky k tržnímu riziku, které vycházejí z přístupů FRTB vymezených v kapitolách 1a (alternativní standardizovaný přístup neboli A-SA), 1b (přístup založený na alternativních interních modelech neboli A-IMA) a 2 až 4 (zjednodušený standardizovaný přístup), jakož i podmínky pro jejich používání a četnost výpočtu kapitálových požadavků. Zavádí se rovněž výjimka, která institucím umožňuje vyloučit z výpočtu kapitálových požadavků pozice vystavené měnovému riziku, které se odečítají od jejich kapitálu. Článek 325a nově zavádí kritéria způsobilosti pro používání zjednodušeného standardizovaného přístupu. Článek 325b upřesňuje výpočet kapitálových požadavků k tržnímu riziku na konsolidovaném základě. Alternativní standardizovaný přístup Článek 325c nově zavádí další kvalitativní požadavky týkající se validace, dokumentace a správy přístupu A-SA. Článek 325j nově vyjasňuje některé prvky konečných standardů FRTB, pokud jde o zacházení s investicemi do fondů (tj. subjektů kolektivního investování neboli CIU), a zavádí pro tyto pozice několik cílených úprav výpočtu kapitálových požadavků, aby bylo zajištěno, že zacházení s CIU v rámci standardizovaného přístupu nepřiměřeně nezvýší složitost výpočtu a bude méně penalizující, s ohledem na to, že CIU hrají klíčovou úlohu při usnadňování akumulace osobních úspor, ať už pro účely velkých investic nebo na důchod. K dosažení těchto cílů se stanoví, že instituce by měly jednou měsíčně použít průhledový přístup u pozic v CIU, jichž se tento přístup týká, a umožňuje se institucím při splnění určitých podmínek použít k výpočtu kapitálových požadavků v rámci průhledového přístupu údaje poskytnuté příslušnými třetími stranami. Článek 325j dále v rámci přístupu založeného na pověření pověřuje orgán EBA, aby dále upřesnil technické prvky, které jsou instituce povinny použít k sestavení hypotetického portfolia, které se používá při výpočtu kapitálových požadavků. Článek 325q nově vyjasňuje zacházení s faktory měnového rizika vega. Článek 325s nově upravuje vzorec pro výpočet citlivostí na riziko vega. Článek 325t nyní dále slaďuje citlivosti používané pro výpočet kapitálových požadavků s citlivostmi používanými pro řízení rizik dané instituce. Ustanovení týkající se obchodovaných nesekuritizovaných úvěrových a akciových derivátů je přesunuto z článku 325ab do relevantnějšího článku 325v. Články 325y, 325am, 325ah a 325ak se mění obdobně, aby se vyjasnilo přidělení kategorií úvěrové kvality v rámci přístupu A-SA. Článek 325ae nově upřesňuje zacházení s faktorem inflačního rizika a faktory křížového měnového bazického rizika.

Články 325ah a 325ak nově upřesňují rizikové váhy krytých dluhopisů (ať již mají externí rating, či nikoli). Články 325ai a 325aj nově upřesňují hodnotu korelačních parametrů. Článek 325as nově zavádí nižší rizikovou váhu pro faktor komoditního rizika delta v souvislosti s obchodováním s emisemi uhlíku. Podle konečných standardů Basel III jsou emisní povolenky srovnatelné se smlouvami o dodávce elektřiny, což by vzhledem k historickým údajům vztahujícím se k trhu EU s emisními povolenkami mohlo být považováno za příliš konzervativní. Rezerva tržní stability vytvořená Komisí v roce 2015 totiž volatilitu cen povolenek v rámci systému obchodování s emisemi (ETS) stabilizovala. To odůvodňuje v rámci přístupu A-SA vytvoření zvláštní kategorie rizik pro povolenky ETS odlišné od elektřiny s nižší rizikovou váhou 40 %, která by lépe odrážela skutečnou cenovou volatilitu této komodity specifické pro EU. Článek 325ax se mění za účelem upřesnění rizikových vah pro citlivosti na faktory rizika vega. Přístup založený na alternativních interních modelech Článek 325az nově vyjasňuje podmínky, které musejí instituce splnit, aby jim bylo dovoleno použít při výpočtu kapitálových požadavků k tržnímu riziku přístup A-IMA. Článek 325ba nově zavádí vzorec pro součet kapitálových požadavků vypočítaných v souladu s přístupem A-IMA. Článek 325bc nově pověřuje orgán EBA, aby v rámci regulační technické normy stanovil kritéria pro použití vstupních údajů pro model měření rizika. Článek 325be nově stanoví nové pravomoci příslušných orgánů, pokud jde o posouzení modelovatelnosti rizikových faktorů ze strany institucí, které používají přístup A-IMA. Článek 325bf nově zavádí nové pravomoci příslušných orgánů, pomocí nichž mohou řešit nedostatky v modelu a které se vztahují k požadavkům na zpětné testování ze strany institucí, které používají přístup A-IMA. Článek 325bg nově zavádí závazné požadavky na přiřazování zisků a ztrát prováděné institucemi, které používají přístup A-IMA. Článek 325bh nově zavádí úpravy výpočtu kapitálových požadavků k tržnímu riziku pro pozice CIU v rámci přístupu A-IMA, které mají zejména zajistit, aby tento postup bylo možno použít na více CIU. Podobně jako u změn zacházení s CIU v rámci přístupu A-SA mohou instituce při splnění určitých podmínek použít k výpočtu kapitálových požadavků v rámci průhledového přístupu údaje poskytnuté příslušnými třetími stranami a průhledový přístup jsou povinny uplatnit přinejmenším jednou týdně. Článek 325bi nově upřesňuje povinnosti útvaru řízení rizik a útvaru odpovědného za validaci, pokud jde o systém řízení rizik. Článek 325bp nově blíže vyjasňuje okolnosti, za kterých je institucím dovoleno použít model IRB k odhadu pravděpodobností selhání a ztrátovosti ze selhání pro výpočet kapitálového požadavku k riziku selhání. Články 337, 338, 352 a 361 se mění tak, že se nahrazují či ruší ustanovení, která již nejsou relevantní pro používání zjednodušeného standardizovaného přístupu. Využití interních modelů pro výpočet kapitálových požadavků Kapitola 5 se vypouští, neboť stávající přístup založený na interních modelech (IMA) používaný pro výpočet kapitálových požadavků k tržnímu riziku se nahrazuje přístupem A-IMA vymezeným v kapitole 1b. Akty v přenesené pravomoci a prováděcí akty Jelikož není jisté, zda se významné jurisdikce při provádění standardů FRTB neodchýlí od konečných standardů Basel III, a jelikož je důležité zajistit v praxi rovné podmínky mezi institucemi usazenými v Unii a jejich mezinárodními protějšky, zmocňuje článek 461a Komisi k přijímání aktů v přenesené pravomoci, prostřednictvím kterých může změnit přístupy k výpočtu kapitálových požadavků k tržnímu riziku a datum použitelnosti těchto přístupů tak, aby odpovídaly mezinárodnímu vývoji. Rámec pro riziko úvěrové úpravy v ocenění (CVA)

Úvěrová úprava v ocenění (CVA) je účetní úprava reálné hodnoty ceny derivátové transakce, jejímž cílem je zajistit se proti případným ztrátám v důsledku zhoršení úvěruschopnosti protistrany dané transakce. Během velké finanční krize utrpěla řada systémově významných bank značné ztráty související s CVA u svých derivátových portfolií v důsledku zhoršení úvěruschopnosti mnoha jejich protistran současně. Basilejský výbor pro bankovní dohled proto v roce 2011 v rámci prvního souboru reforem Basel III zavedl nové standardy pro výpočet kapitálových požadavků k riziku CVA, aby bylo zajištěno, že banky budou mít v budoucnu dostatek kapitálu ke krytí uvedeného rizika. Tyto basilejské standardy byly v právu Unie provedeny v roce 2013 prostřednictvím CRR. Banky a orgány dohledu však vyjádřily obavy, že standardy z roku 2011 odpovídajícím způsobem nezachycují skutečné riziko CVA, jemuž jsou banky vystaveny. Konkrétně byly v souvislosti s těmito standardy vzneseny tři konkrétní výtky: i) že přístupy vymezené v těchto standardech postrádají citlivost vůči riziku, ii) že neuznávají modely CVA vytvořené bankami pro účely účetnictví a iii) že přístupy vymezené v těchto standardech nezachycují tržní riziko spojené s derivátovými transakcemi s protistranou. V reakci na tyto obavy zveřejnil Basilejský výbor pro bankovní dohled v prosinci roku 2017 revidované standardy v rámci konečných reforem Basel III a v revidovaném vydání v červenci roku 2020 dále upravil jejich kalibraci. V CRR se provádí řada změn za účelem uvedení do souladu se standardy Basilejského výboru pro bankovní dohled z roku 2020. Do článku 381 se vkládá definice významu rizika CVA, která zachycuje jak riziko úvěrového rozpětí protistrany dané instituce, tak tržní riziko portfolia transakcí obchodovaných danou institucí s touto protistranou. Článek 382 nově vyjasňuje, na které transakce s financováním cenných papírů se vztahují kapitálové požadavky k riziku CVA. Navíc se vkládá nové ustanovení, které vyžaduje, aby instituce vykazovaly výsledky výpočtu kapitálových požadavků k riziku CVA u transakcí vyňatých v souladu s uvedeným článkem. Dále se stanoví, že instituce, které zajišťují riziko CVA těchto vyňatých transakcí, mohou podle svého uvážení vypočítat kapitálový požadavek k riziku CVA u těchto transakcí, přičemž zohlední příslušná způsobilá zajištění. EBA se rovněž pověřuje, aby vypracoval pokyny pro orgány dohledu, které jim pomohou identifikovat nadměrné riziko CVA, a regulační technické normy, která stanoví podmínky pro posuzování významnosti expozic vůči riziku CVA vyplývajících z transakcí s financováním cenných papírů oceňovaných reálnou hodnotou. Nově vložený článek 382a vymezuje nové přístupy, které by měly instituce používat při výpočtu kapitálových požadavků k riziku CVA, a podmínky pro použití kombinace těchto přístupů. Článek 383 nově zavádí obecné požadavky na používání standardizovaného přístupu při výpočtu kapitálových požadavků k riziku CVA a rovněž definici regulatorní CVA k tomuto účelu. Nově vložené články 383a až 383x blíže vymezují technické prvky standardizovaného přístupu. Článek 384 se nahrazuje s cílem zavést základní přístup pro výpočet kapitálových požadavků k riziku CVA v souladu se standardy Basel III. Článek 385 se nahrazuje s cílem zavést zjednodušený přístup pro výpočet kapitálových požadavků k riziku CVA, jakož i kritéria způsobilosti pro použití zjednodušeného přístupu. Článek 386 se mění tak, že nyní odráží nové požadavky vztahující se na způsobilá zajištění pro účely kapitálových požadavků k riziku CVA. Rámec pro minimální úroveň srážky při ocenění u SFT Transakce s financováním cenných papírů (SFT) hrají ve finančním systému Unie zásadní úlohu v tom ohledu, že finančním institucím umožňují řídit vlastní likviditu a podporovat činnosti tvorby trhu v oblasti cenných papírů. SFT jsou důležité i pro centrální banky, neboť jim umožňují převádět plány měnové politiky do reálné ekonomiky prostřednictvím finančních institucí. Díky SFT však mohou účastníci trhu rovněž uplatnit na své pozice rekurzivně páku reinvestováním hotovostního kolaterálu a opětovným použitím nehotovostního kolaterálu. S cílem řešit riziko nárůstu nadměrné páky mimo bankovní sektor vydala Rada pro finanční stabilitu v roce 2013 doporučení svým členským jurisdikcím, aby zavedly minimální srážky při ocenění zajištění u některých SFT, u nichž se neprovádí centrální clearing a které jsou obchodovány mezi bankami a nebankovními subjekty. Podle uvedeného doporučení by tyto minimální srážky při ocenění zajištění měly být zavedeny podle uvážení každé jurisdikce buď přímo prostřednictvím regulace trhu, nebo nepřímo prostřednictvím přísnějšího kapitálového požadavku; ten vypracoval Basilejský výbor pro bankovní dohled v roce 2017 v rámci konečných reforem Basel III. Doporučení EBA v jeho zvláštní zprávě o provedení rámce pro minimální úrovně srážek při ocenění u SFT v právu Unie a doporučení Evropského orgánu pro cenné papíry a trhy (ESMA) v jeho zprávě o SFT a páce v EU však poukázala na to, že není jasné, jaký dopad bude uplatňování tohoto rámce mít na instituce. V uvedených doporučeních byly rovněž vyjádřeny obavy, že použití tohoto rámce na určité druhy SFT by mohlo mít nežádoucí důsledky pro tyto finanční činnosti. Navíc není dosud jasné, zda by bylo vhodnější uplatnit tento rámec na instituce v podobě přísnějšího kapitálového požadavku, nebo spíše prostřednictvím regulace trhu. Uplatnění rámce na instituce prostřednictvím přísnějšího kapitálového požadavku by institucím, které by tyto minimální úrovně srážek při ocenění nedodržely, umožnilo tyto finanční činnosti vykonávat, ovšem pod hrozbou sankce. Uplatnění rámce prostřednictvím regulace trhu by naopak zajistilo rovné podmínky pro všechny účastníky trhu, pokud by se Unie rozhodla zavést podobnou regulaci trhu pro příslušné SFT mezi nebankovními subjekty, jak rovněž doporučila Rada pro finanční stabilitu ve své výše uvedené zprávě z roku 2013. Článek 519c v této souvislosti pověřuje orgán EBA, aby v úzké spolupráci s Evropským orgánem pro cenné papíry a trhy podal Komisi zprávu o tom, zda je vhodné zavést v Unii rámec pro minimální úrovně srážek při ocenění vztahující se na SFT. Komise na základě uvedené zprávy případně předloží Evropskému parlamentu a Radě legislativní návrh. Operační riziko Nový standardizovaný přístup, který nahradí všechny stávající přístupy k operačnímu riziku Basilejský výbor pro bankovní dohled revidoval mezinárodní standard týkající se operačního rizika s cílem řešit jeho slabé stránky, které vyšly najevo v důsledku finanční krize v letech 2008‒2009. Kromě nedostatečné citlivosti standardizovaných přístupů vůči riziku byla zjištěna nedostatečná srovnatelnost vyplývající z široké škály postupů interního modelování uplatňovaných v rámci pokročilých přístupů k měření (AMA). S ohledem na výše uvedené a za účelem zjednodušení rámce byly všechny stávající přístupy pro výpočet kapitálových požadavků k operačnímu riziku nahrazeny jediným přístupem použitelným pro všechny instituce, který není založen na modelu. Ačkoli podle tohoto nového rámce již ke stanovení kapitálových požadavků k operačnímu riziku není možné používat modely, například modely vyvinuté v rámci AMA, instituce budou tyto modely moci i nadále používat pro účely interního postupu pro hodnocení kapitálové přiměřenosti. Tento nový standardizovaný přístup se v Unii provádí nahrazením části třetí hlavy III nařízení o kapitálových požadavcích. Dále se mění několik dalších článků nařízení o kapitálových požadavcích, a to především i) za účelem zavedení jasných a harmonizovaných definic týkajících se operačního rizika (čl. 4 odst. 1 body 52a, 52b a 52c), jak doporučil orgán EBA ve své odpovědi na žádost Komise o poradenství z roku 2019, a ii) za účelem zohlednění nahrazení hlavy III v celém nařízení o kapitálových požadavcích (např. se vypouštějí dřívější odkazy na hlavu III v článku 20). EBA je rovněž pověřen, aby Komisi podal zprávu o používání pojištění v kontextu revidovaného rámce pro operační riziko (článek 519d). Tato zpráva je potřebná, neboť se u orgánů dohledu objevily určité obavy ohledně toho, zda nový standardizovaný přístup k operačnímu riziku případně neumožní regulatorní arbitráž používáním pojištění. Výpočet kapitálových požadavků k operačnímu riziku Podle konečných standardů Basel III v sobě nový standardizovaný přístup spojuje ukazatel, který se vztahuje k velikosti podniku dané instituce (složka obchodního ukazatele neboli BIC), s ukazatelem, který zohledňuje historii ztrát dané instituce. Revidovaný basilejský standard počítá s řadou diskrečních pravomocí ohledně toho, jak lze posledně jmenovaný ukazatel provést. Jednotlivé jurisdikce mohou stanovit, že se u všech příslušných institucí při výpočtu kapitálu ke krytí operačního rizika nepřihlíží ke ztrátám z minulých let, nebo že se údaje o ztrátách z minulých let navíc zohlední i u institucí, jejichž velikost nedosahuje určité prahové hodnoty. V zájmu zajištění rovných podmínek v rámci Unie a zjednodušení výpočtu kapitálu ke krytí operačního rizika jsou při výpočtu minimálních kapitálových požadavků tyto diskreční pravomoci vykonávány harmonizovaným způsobem tak, že se u všech institucí nepřihlíží k údajům o provozních ztrátách z minulých let. Výpočet BIC je vymezen v nové kapitole 1 hlavy III (nové články 312 až 315). V Unii budou minimální kapitálové požadavky ke krytí operačního rizika založeny výhradně na BIC (článek 312). Výpočet BIC, která je založena na tzv. obchodním ukazateli, je vymezen v článku 313, a v článcích 314 a 315 je vymezeno, jak se stanoví ukazatel velikosti podniku, včetně jeho složek a možných úprav v důsledku fúzí, nabytí nebo odprodejů.

Sběr údajů a jejich správa Nová kapitola 2 (nové články 316 až 323) stanoví pravidla pro sběr údajů a jejich správu. S ohledem na proporcionalitu jsou tyto požadavky rozděleny na pravidla, která se vztahují na všechny instituce, například ustanovení o rámci pro řízení operačního rizika (článek 323), a na pravidla, která se vztahují pouze na instituce, které jsou rovněž povinny zpřístupňovat údaje o ztrátách z minulých let (čl. 446 odst. 2), a musí tudíž uchovávat soubor údajů o ztrátách (článek 317). V souladu s odpovědí EBA na žádost Komise o poradenství z roku 2019 budou všechny instituce v Unii, jejichž obchodní ukazatel činí nejméně 750 milionů EUR, povinny vést soubor údajů o ztrátách a vypočítat své roční ztráty z operačního rizika pro účely zpřístupnění informací. V zájmu zachování proporcionality nového rámce budou příslušné orgány moci z tohoto požadavku udělit výjimku, pokud obchodní ukazatel u dané instituce nepřesáhne 1 miliardu EUR (článek 316). Aby byla zajištěna určitá stabilita v průběhu času, zejména aby bylo zamezeno tomu, že dočasné poklesy velikosti obchodního ukazatele nežádoucím způsobem ovlivní příslušné hodnocení, bude příslušným obchodním ukazatelem nejvyšší obchodní ukazatel vykázaný za poslední dva roky. Prvky, které se vztahují k výpočtu roční ztráty z operačního rizika, jsou podrobněji vymezeny v článcích 318 až 321. Článek 318 vymezuje, jak se stanoví „hrubá ztráta“ a „čistá ztráta“, a článek 319 obsahuje příslušné prahové hodnoty vztahující se k údajům o ztrátách ve výši 20 000 EUR a 100 000 EUR. K některým mimořádným událostem operačního rizika, které již nejsou důležité z hlediska rizikového profilu dané instituce, se nemusí přihlížet, jsou-li splněny všechny příslušné podmínky a orgán dohledu této instituce k tomu udělí souhlas (článek 320). Podobně může být instituce povinna zahrnout dodatečné ztráty, například v souvislosti s nabytými nebo sloučenými subjekty (článek 321). Správnost a úplnost údajů o ztrátách vykázaných institucemi má zásadní význam. Orgány dohledu proto budou muset kvalitu údajů o ztrátách pravidelně kontrolovat (článek 322). Pákový poměr Výpočet hodnoty expozice derivátů Od přijetí nařízení (EU) 2019/876 Basilejský výbor pro bankovní dohled dále revidoval jeden konkrétní aspekt svého rámce pro pákový poměr. Aby se usnadnilo poskytování služeb klientského clearingu, změnilo se v červnu 2019 zacházení s deriváty, u nichž se provádí klientský clearing, pro účely pákového poměru. Podle revidovaných pravidel je zacházení s těmito deriváty obecně sladěno se zacházením, jež stanoví standardizovaný přístup k úvěrovému riziku protistrany (přístup SA-CCR) v rámci založeném na riziku. Ve své zprávě o pákovém poměru z února roku 2021 dospěla Komise k závěru, že by se měl upravit výpočet celkové míry expozic tak, aby se zacházení s deriváty, u nichž se provádí klientský clearing, uvedlo do souladu s mezinárodně dohodnutými standardy. Článek 429c se tudíž odpovídajícím způsobem mění. Výpočet hodnoty expozice podrozvahových položek S ohledem na navrhované změny článku 4 a čl. 111 odst. 1 CRR již není třeba stanovit minimální konverzní faktor ve výši 10 % pro některé podrozvahové položky v rámci pro pákový poměr. Odchylka stanovená v čl. 429f odst. 3 se proto zrušuje. Nákupy a prodeje s obvyklým termínem dodání čekající na vypořádání Ustanovení týkající se nákupů a prodejů s obvyklým termínem dodání čekajících na vypořádání se mění za účelem lepšího souladu těchto pravidel se standardy Basel III, zejména tak, že je vyjasněno, že se tato ustanovení vztahují na finanční aktiva, a nikoli pouze na cenné papíry. V souladu s tím se mění čl. 429 odst. 6 a čl. 429g odst. 1 CRR. Environmentální, sociální a správní rizika (rizika ESG) Instituce významně pomáhají Unii naplňovat její cíl obecně prosazovat dlouhodobý přechod k udržitelnému rozvoji a konkrétně podporovat spravedlivý přechod k nulovým čistým emisím skleníkových plynů v hospodářství Unie do roku 2050. Tento přechod s sebou nese nová rizika, která je třeba znát a odpovídajícím způsobem řídit na všech úrovních. Urychlený přechod k udržitelnějšímu hospodářství může mít značný dopad na podniky a zvýšit rizika pro jednotlivé instituce i pro celkovou finanční stabilitu. Dopady lidského chování na klima, jako jsou emise skleníkových plynů, nebo trvání neudržitelných hospodářských postupů způsobují fyzická rizika, která potenciálně zvyšují pravděpodobnost environmentálních rizik a jejich socioekonomické dopady. Instituce jsou rovněž vystaveny těmto fyzickým rizikům, která jsou ve vzájemném vztahu s riziky přechodu, neboť při jinak nezměněných podmínkách se předpokládá, že po provedení politik souvisejících s tímto přechodem se fyzická rizika sníží. V případě nečinnosti však může dojít k pravému opaku, což znamená, že pokud je riziko přechodu nízké a provedení politik souvisejících s přechodem trvá déle, o to více se zvýší fyzická rizika. Aby se napomohlo náležité znalosti a odpovídajícímu řízení rizik týkajících se udržitelnosti, běžně označovaných jako environmentální, sociální a správní rizika (rizika ESG), musí instituce usazené v Unii tato rizika na své individuální úrovni systematicky identifikovat, zveřejňovat a řídit. Jelikož jsou rizika ESG poměrně nová a mají svá specifika, může se chápání těchto rizik u jednotlivých institucí výrazně lišit. Článek 4 proto nově zavádí nové harmo