[pic] | KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ |

V Bruselu dne 13.11.2008

KOM(2008) 769 v konečném znění

SDĚLENÍ KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU, RADĚ, EVROPSKÉMU HOSPODÁŘSKÉMU A SOCIÁLNÍMU VÝBORU A VÝBORŮ REGIONŮ

o směrnici 2004/67/ES ze dne 26. dubna 2004 o opatřeních na zajištění bezpečnosti dodávek zemního plynu

SDĚLENÍ KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU, RADĚ, EVROPSKÉMU HOSPODÁŘSKÉMU A SOCIÁLNÍMU VÝBORU A VÝBORŮ REGIONŮ

o směrnici 2004/67/ES ze dne 26. dubna 2004 o opatřeních na zajištění bezpečnosti dodávek zemního plynu (Text s významem pro EHP)

OBSAH

1. Úvod 3

2. Pojem bezpečnost dodávek zemního plynu 3

3. Hodnocení provedení směrnice 2004/67/ES 4

3.1. Oblast působnosti 4

3.2. Standardy bezpečnosti dodávek 5

3.3. Úloha a odpovědnost účastníků trhu 6

3.4. Vymezení vážného narušení dodávek 6

3.5. Mechanismus Společenství 6

3.6. Koordinační skupina pro otázky plynu 7

3.7. Transparentnost a podávání zpráv 7

3.8. Nástroje pro bezpečnost dodávek zemního plynu a vnitrostátní nouzová opatření 8

4. Možnosti pro budoucnost 8

4.1. Oblast působnosti a lepší provedení standardů bezpečnosti dodávek na vnitrostátní úrovni 8

4.2. Mechanismus Společenství a solidarita 9

4.2.1. Regionální úroveň oproti úrovni EU 9

4.2.2. Nové vymezení opatření Společenství 10

4.3. Transparentnost 10

4.4. Rezerva bezpečnosti dodávek 10

5. Závěry 11

PŘÍLOHA 1: Srovnání členských států 13

ÚVOD

Zemní plyn je v současnosti druhým nejdůležitějším palivem ve skladbě zdrojů energie v EU a představuje přibližně čtvrtinu hrubé domácí spotřeby EU. Hojně se využívá v různých odvětvích, například při výrobě elektrické energie, dálkovém vytápění, v domácnostech a průmyslu. Cílem tohoto sdělení je přezkoumat a projednat návrhy, jak by EU mohla přistupovat účinněji k bezpečnosti dodávek zemního plynu v současnosti a v budoucnu a které prvky stávající politiky EU v oblasti bezpečnosti dodávek zemního plynu by bylo možno rozvíjet dále.

Bezpečnost dodávek jako jeden ze tří pilířů energetické politiky pro Evropu, kterou stanovila Evropská rada v březnu 2007, je stále více považována za veřejný statek, který si zasluhuje větší pozornost ze strany Evropské unie. Vzájemná závislost externích dodavatelů a odběratelů v EU a začlenění vnitrostátních trhů na jednotný evropský trh jsou charakteristikami, k nimž je nutno plně přihlížet při posuzování stávající situace v oblasti dodávek zemního plynu v Evropské unii, a opatřeními, která je nutno provést v případě narušení dodávek.

Vnitřní trh se zemním plynem se rozvíjí. Je upraven směrnicí 2003/55/ES[1] a nařízením č. 1775/2005[2], které budou revidovány návrhem předloženým v září 2007, tzv. třetím balíčkem pro vnitřní trh s elektřinou a zemním plynem[3]. K posílení právního rámce s ohledem na bezpečnost dodávek zemního plynu byla přijata směrnice 2004/67/ES[4] o opatřeních na zajištění bezpečnosti dodávek zemního plynu. Jak je uvedeno v čl. 6 odst. 3, Komise předloží Evropskému parlamentu a Radě zprávu o provádění a účinnosti směrnice. Směrnice byla provedena a prováděcí opatření byla Komisi oznámena všemi příslušnými členskými státy[5].

POJEM BEZPEčNOST DODÁVEK ZEMNÍHO PLYNU

Neexistuje žádná jednoduchá definice bezpečnosti dodávek zemního plynu. Nejčastěji to znamená dostupnost zemního plynu pro uživatele za přijatelné ceny. Každopádně je nutno rozlišovat mezi dlouhodobou a krátkodobou bezpečností dodávek zemného plynu, jelikož rizika, způsoby předcházení problémům v oblasti dodávek a možné nástroje k jejich zmírnění se liší.

Dlouhodobá bezpečnost dodávek zemního plynu závisí zejména na

- řízení poptávky (politika 20-20-20[6]);

- vývoji domácí výroby v EU, kterou by bylo možno dále prozkoumat nebo případně podporovat vzhledem k novým technologiím a vysokým cenám;

- účinné vnější energetické politice EU: v současnosti je 58 % spotřebovaného zemního plynu vyrobeno v EHP a 42 % je dovezeno ze zemí mimo EHP. Dovoz z třetích zemí je však mnohem vyšší u „nových členských států[7]“ (63 %) než u „starých členských států“ (39 %). Proto je rozhodující dobrá spolupráce se stávajícími producentskými a tranzitními zeměmi spolu s rozvojem nových zdrojů a tras a vypracováním a provedením politik k ovlivnění vývoje rovnováhy mezi nabídkou a poptávkou na celosvětovém trhu se zemním plynem;

- podpoře investic do infrastruktury ke spojení nabídky a poptávky, a to jak v EU, tak i mezi EU a externími dodavateli, a

- dosažení dobře fungujícího vnitřního trhu se zemním plynem v EU.

Je nutno dokončit vnitřní trh se zemním plynem. Soutěži mezi zemním plynem a ostatními palivy by nemělo být bráněno prostřednictvím dotací, regulace cen nebo cenotvorbou narušující hospodářskou soutěž, které ovlivňují postavení zemního plynu ve skladbě zdrojů energie. Dobře fungující vnitřní trh zlepší přístup k infrastruktuře, poskytne náležité cenové signály pro investice do nové infrastruktury a zvýší přitažlivost trhu EU se zemním plynem pro dodavatele, zvýší tudíž bezpečnost dodávek.

Toto sdělení se zaměřuje v prvé řadě na krátkodobou bezpečnost dodávek.

Krátkodobá bezpečnost dodávek a solidarita mezi členskými státy jsou na předních místech v současných programech týkajících se trhů se zemním plynem. Na dobře fungujícím vnitřním trhu vedou odpovídající cenové signály k sladění poptávky a nabídky a nasměrování zemního plynu tam, kde má nejvyšší hodnotu. Stále však může docházet k selhání trhu a v současnosti neexistuje žádný stanovený nouzový plán EU pro řešení krátkodobých nedostatečných dodávek nebo jejich narušení dosahujících úrovně, na které jsou tržní mechanismy, opatření průmyslu a vnitrostátní nouzová opatření nedostatečné. Předem stanovený nouzový plán na regionální úrovni nebo na úrovni EU by byl účinnější a včasnější než stávající rozhodovací proces ad hoc v případě vážného ohrožení dodávek plynu v EU.

HODNOCENÍ PROVEDENÍ SMěRNICE 2004/67/ES

Členské státy se nacházejí ve velmi rozdílném výchozím postavení, pokud jde o bezpečnost jejich dodávek zemního plynu, což je ovlivněno těmito činiteli: dostupností domácí výroby, zeměpisnou polohou, geologickým potenciálem pro skladovací zařízení, historickým vývojem jednotlivých trhů se zemním plynem, různými úrovněmi stávajícího propojení a různým užitím zemního plynu, které určuje míru jeho nahraditelnosti (vytápění domácností nebo výroba elektrické energie). Směrnice vzala tyto rozdíly v úvahu a ponechala jednotlivým členským státům prostor, aby přizpůsobily standardy a opatřením svým zvláštním podmínkám.

Komise posoudila[8], jak byla směrnice provedena v jednotlivých členských státech. V tomto sdělení jsou shrnuta nejdůležitější zjištění.

Oblast působnosti

Směrnice členským státům ukládá povinnost, že „zajistí, aby dodávky pro domácnosti na jejich území byly v přiměřeném rozsahu chráněny“ v případě částečného narušení dodávek a mimořádných povětrnostních podmínek v zimním období. Směrnice umožňuje rozšířit oblast působnosti na malé a střední podniky a na spotřebitele, kteří nemohou přejít na jiné druhy paliv. Tato definice tudíž nebere v úvahu cenové aspekty a nestanoví žádné další podrobnosti ohledně odpovídajícího rozsahu. Osm členských států rozšířilo oblast působnosti ochrany mimo domácnosti.

Je zapotřebí dále přezkoumat, zda existují alternativní opatření v oblasti bezpečnosti dodávek (například povinnost přejít na jiné palivo, povinné vytváření zásob alternativních paliv nebo nadbytečné kapacity při výrobě elektřiny z jiných zdrojů než zemního plynu) v zemích, v nichž převládá výroba elektřiny ze zemního plynu a výrobci elektrické energie nejsou zahrnuti do vnitrostátních opatření pro bezpečnost dodávek zemního plynu (Lucembursko – 75 %, Nizozemsko – 60 %, Itálie – 52 % nebo Irsko – 51 %).

Rozsah chráněných spotřebitelů je vymezen v jednotlivých členských státech odlišně, to představuje významnou nesrovnalost v provedení směrnice. Není prokázáno, zda tato nesrovnalost v jednotlivých členských státech znamená různou zátěž pro účastníky trhu, narušuje proto hospodářskou soutěž, a zda individuálně stanovené standardy zajišťují obdobnou úroveň celkové bezpečnosti dodávek mezi členskými státy.

Standardy bezpečnosti dodávek

Směrnice stanoví události, kdy by běžné tržní mechanismy nebyly přiměřené a členské státy by musely být schopny zajistit dodávky zemního plynu v přiměřeném rozsahu přinejmenším pro domácnosti, a sice takto:

a) částečné narušení vnitrostátních dodávek zemního plynu (úroveň a dobu trvání určí členské státy podle svých konkrétních podmínek),

b) mimořádné podmínky v zimním období : špičková poptávka v případě mimořádně nízkých teplot v zimním období (úroveň a dobu trvání stanoví členské státy) a spotřeba při mimořádně nízkých teplotách v průběhu celé zimy (1 za 20 let).

Standard bezpečnosti dodávek vyjadřuje úroveň, na níž musí být každý členský stát schopen pokrýt poptávku vymezených spotřebitelů po zemním plynu vlastními prostředky (opatření průmyslu a vnitrostátní opatření). Je důsledkem definice výše popsaných událostí. Provedení v jednotlivých členských státech vedlo k velmi různorodému celkovému obrazu a v pěti případech[9] nebyly události vymezeny vůbec.

Vnitrostátní definice částečného narušení , které není ve směrnici blíže upřesněno, kolísají od přibližně 10 % (ve Slovinsku) po přibližně 30 % (Slovensko) průměrné spotřeby zemního plynu po dobu trvající od 48 hodin (Bulharsko) po 6 měsíců (Francie).

Jako důsledek by měla být zavedena opatření ke zmírnění stanoveného narušení. Je zapotřebí další analýza s cílem posoudit, zda lze stanovených standardů bezpečnosti dodávek dosáhnout s nástroji, které zavedly jednotlivé členské státy.

Co se týká standardu odkazujícího na špičkovou poptávku v zimním období a mimořádně vysokou poptávku v průběhu celého zimního období, ve směrnici nebyly stanoveny žádné další podrobnosti. Jejich vymezení (množství a délka) a použití se mezi jednotlivými členskými státy liší a nejčastěji používaným vymezením je pravidlo 1 za 20 let nebo 1 za 50 let[10].

Zatímco některé země posuzují svou situaci v oblasti dodávek zemního plynu a účinnosti nástrojů ke zmírnění problémů velmi podrobně, včetně jejich testování při simulaci krize (například Spojené království, Francie, Rakousko), jiné země nikoli.

Úloha a odpovědnost účastníků trhu

Ve vymezení úlohy a odpovědnosti účastníků trhu v oblasti bezpečnosti dodávek zemního plynu existují významné rozdíly. Celková odpovědnost za bezpečnost dodávek zemního plynu je uložena různým účastníkům trhu, společná odpovědnost byla zavedena ve 2 členských státech. Sledování bezpečnosti dodávek je v 6 členských státech zajištěno ministerstvem, v 4 členských státech regulačním orgánem a ve zbytku provozovateli přenosových soustav. Je zapotřebí bližší přezkoumání toho, zda tyto rozdíly ztěžují přeshraniční spolupráci v případě krize. Třetí balíček pro vnitřní trh s energií zavedl spolupráci provozovatelů přenosových soustav. Ta se však týká pouze plánování rozvoje sítě, které je důležité pro dlouhodobou bezpečnost dodávek, nikoli výslovně spolupráce v oblasti krátkodobé bezpečnosti dodávek.

Vymezení vážného narušení dodávek

Směrnice v současnosti vymezuje vážné narušení dodávek jako situaci, kdy by Evropskému společenství hrozila ztráta více než 20 % jeho dodávek plynu ze třetích zemí po dobu nejméně 8 týdnů. Koordinační skupina pro otázky plynu dospěla k závěru, že tento ukazatel je velmi vysoký, že by však nedostatečné dodávky, které nedosahují této úrovně, mohly vyžadovat odezvu Společenství. S rostoucí závislostí na dovozu je stále nepravděpodobnější, že tohoto ukazatele bude dosaženo, než bude zapotřebí opatření Společenství.

Na druhou stranu není ukazatel vážného narušení dodávek ve směrnici ve skutečnosti podmínkou pro opatření Společenství. Jakýkoli členský stát může Komisi požádat, aby spustila mechanismus Společenství, pokud se domnívá, že výpadek v jeho dodávkách plynu nemůže být přiměřeně zvládnut na vnitrostátní úrovni, a to i v případě, že výpadek nedosahuje vážného narušení dodávek.

Mechanismus Společenství

Směrnice stanoví přístup založený na třech fázích:

Za prvé, průmysl přijme opatření k řešení nedostatečných dodávek.

Jako druhý krok jsou spuštěna vnitrostátní opatření členských států .

Pokud opatření přijatá na prvních dvou úrovních nepostačují k zvládnutí nedostatečných dodávek nebo narušení dodávek, „svolá Komise na žádost členského státu nebo z vlastního podnětu […] [Koordinační] skupinu [pro otázky plynu] “. „Skupina posuzuje opatření přijatá na vnitrostátní úrovni s cílem řešit závažné narušení dodávek a případně napomáhá členským státům při jejich koordinaci. […] Pokud jsou opatření […] přijatá na vnitrostátní úrovni pro řešení důsledků [nedostatečných dodávek nebo narušení dodávek] nedostatečná, může Komise po konzultaci se skupinou poskytnout členskému státu pokyny, ohledně dalších opatření, aby byla poskytnuta pomoc těm členským státům, které jsou zvláště dotčeny závažným narušením dodávek“, nebo „může Komise předložit Radě návrh, který se týká dalších nezbytných opatření“.

Až dosud došlo k nejvážnějšímu výpadku dodávek zemního plynu v lednu 2006, který postihl přibližně jednu desetinu dodávek Společenství ze třetích zemí a trval 36 hodin. Tuto mimořádnou situaci se nakonec podařilo zvládnout pomocí vnitrostátních opatření. Byla však základem pro první zasedání Koordinační skupiny pro otázky plynu, které bylo svoláno z podnětu Komise. Do zahájení zasedání skupiny byly dodávky plně obnoveny. Všechny ostatní výpadky dodávek byly rovněž úspěšně zvládnuty opatřeními průmyslu nebo vnitrostátními opatřeními. Až dosud žádný členský stát nepožádal Komisi o pomoc Společenství.

Členské státy nicméně často vyslovují potřebu stanovit širší nouzový plán a/nebo mechanismus solidarity (na regionální úrovni nebo úrovni EU) , jelikož stávající mechanismus Společenství by nemusel zajistit účinnou a včasnou odezvu v případě krize. V případě, že je spuštěn mechanismus Společenství, trvá v současnosti pět dnů, než je svoláno zasedání Koordinační skupiny pro otázky plynu, která poté projedná situaci na základě informací poskytnutých členskými státy a (je-li to opodstatněné) dotčenými třetími zeměmi s popisem opatření, která byla přijata ke zmírnění problému. Po diskusích by skupina měla v ideálním případě stanovit opatření ad hoc, jež posléze musí Komise navrhnout Radě, která je musí schválit, aby mohla vstoupit v platnost. Tento proces je zdlouhavý a v případě skutečné krize by mohl být příliš pomalý.

Koordinační skupina pro otázky plynu

Koordinační skupina pro otázky plynu, která spojuje zástupce členských států a plynárenského odvětví a spotřebitelů prostřednictvím jejich evropských sdružení (Eurogas, OGP, GIE, IFIEC, BEUC, Eurelectric)[11], se ukázala být úspěšným nástrojem pro projednávání otázek bezpečnosti dodávek zemního plynu a výměnu osvědčených postupů na úrovni EU. Skupina každý rok pořádá čtyři pravidelná zasedání a je svolávána ad hoc v případě rizika významného ohrožení dodávek zemního plynu ve Společenství. Dosud byly všechny případné mimořádné situace vyřešeny dříve, než bylo třeba přistoupit k opatřením Společenství, úloha skupiny při schvalování a navrhování dalších (ad hoc) opatření pro Radu proto nebyla dosud prověřena. Důležitým hlediskem je rovněž společné politické poselství (jeden evropský hlas), které skupina může zajistit.

Transparen tnost a podávání zpráv

Významným nedostatkem směrnice je to, že údaje poskytnuté členskými státy v souladu s ustanoveními o podávání zpráv[12] nejsou dostatečné pro posouzení stávající a budoucí situace členských států a EU ohledně dlouhodobé a krátkodobé bezpečnosti dodávek nebo pro posouzení účinnosti nástrojů ke zmírnění problémů. Oznamovací povinnosti členských států jsou omezeny co do četnosti (jednou ročně) a rozsahu. Tyto oznamovací povinnosti nejsou mimoto přiměřeně plněny všemi členskými státy: pouze dva členské státy poskytly úplné zprávy. K informacím, které obvykle chybí, patří míra likvidity trhu (tento údaj poskytly pouze tři členské státy), investiční pobídky, opatření k pokrytí špičkové poptávky a dopad opatření v oblasti bezpečnosti dodávek na hospodářskou soutěž.

Z těchto opatření se zprávy zaměřují především na dlouhodobé smlouvy a maximální skladovací kapacity; volné kapacity nejsou známy. Nejsou požadovány žádné informace o ostatních nástrojích ke zmírnění problémů, které jsou uvedeny v příloze směrnice, například přechod na jiná paliva a přerušitelné smlouvy, flexibilita dodávek v domácí výrobě nebo smlouvách o dovozu. Některé členské státy tyto údaje neshromažďují. Jako dobrý příklad lze uvést italský regulační orgán, který shromažďuje údaje dostatečné k tomu, aby bylo možno sledovat vývoj v zimním období: kromě údajů o stavu zásob a infrastruktuře je nutno regulačnímu orgánu oznámit rozsah přerušitelných smluv, podmínky smluv o dovozu (flexibilita), takže tento orgán ví, jaký výpadek je možno pokrýt zvýšením dovozu od dostupných dodavatelů.

Skupina evropských regulačních orgánů pro elektroenergetiku a plynárenství (ERGEG) vydala nové pokyny ke zlepšení kvality a úrovně podrobnosti ve zprávách jednotlivých členských států. Třetí balíček rovněž navrhuje významnou transparentnost údajů. Je nutno pečlivě prozkoumat dodatečné údaje, které mají být poskytovány, a četnost, aby se zamezilo nepřiměřené zátěži, která pro průmysl a členské státy z podávání zpráv vyplývá, současně však aby bylo možno získat jasnou představu o situaci v oblasti bezpečnosti dodávek zemního plynu v EU.

Nástroje pro bezpečnost dodávek zemního plynu a vnitrostátní nouzová opatření

Směrnice v příloze stanoví seznam nástrojů bez bližšího upřesnění. Seznam není „vyčerpávající“, což členským státům umožňuje zavést další nástroje pro bezpečnost dodávek zemního plynu, zejména dlouhodobé plánovací postupy a závazek veřejné služby. Skladbu a rovnováhu mezi jednotlivými nástroji upravuje různá struktura vnitrostátních trhů se zemním plynem.

K nejčastěji používaným opatřením patří skladování plynu, dlouhodobé smlouvy o dodávkách, flexibilita výroby a dovozu a diverzifikace zdrojů dodávek plynu. Rozmanitost opatření členským státům umožňuje, aby vzaly v úvahu vnitrostátní podmínky, ztěžuje však posouzení úlohy různých nástrojů z evropského hlediska.

Svá vnitrostátní nouzová opatření Komisi oznámilo 18 členských států. Deset členských států vypracovalo svá vnitrostátní nouzová opatření systematicky a vytvořilo vnitrostátní nouzové plány. Rozsah stavu nouze se mezi jednotlivými členskými státy liší.

MOžNOSTI PRO BUDOUCNOST

Oblast působnosti a lepší provedení standardů bezpečnosti dodávek na vnitrostátní úrovni

Je nutno pečlivě přezkoumat, zda by se povinný rozsah standardů bezpečnosti dodávek měl rozšířit mimo domácnosti. Zejména je-li výroba elektřiny z plynu významná, měly by být při neexistenci přiměřených alternativních opatření (přechod na jiná paliva, skladování alternativního paliva nebo dostatečná volná kapacita) zajištěny dodávky pro elektrárny rovněž v případě mimořádných událostí.

Komise by spolu s členskými státy a průmyslem měla přezkoumat, zda rozdíly ve vymezení úlohy a odpovědnosti účastníků trhu znamenají narušení trhu nebo překážku přeshraniční spolupráce v případě krizí.

Vyzdviženo bylo neúplné provedení a rozmanitost standardů bezpečnosti dodávek. Členské státy by měly dokončit provedení. Pro každou zemi je nutno provést důkladnou analýzu s cílem zjistit:

– zda jsou individuálně stanovené standardy bezpečnosti dodávek přiměřené vzniklým rizikům;

– zda mají rozdíly dopad na hospodářskou soutěž nebo představují překážku pro dohody o solidaritě.

Tato hloubková analýza by mohla poukázat na nutnost stanovit standardy bezpečnosti dodávek podrobněji nebo harmonizovanějším způsobem, aby bylo narušení trhu omezeno na co nejnižší míru a aby byla zajištěna přiměřená úroveň bezpečnosti dodávek kdekoli v EU.

Je nutno přezkoumat tyto otázky: existují kromě částečného narušení a mimořádných podmínek v zimním období jiné události, které by měly být zváženy? Jaká by měla být minimální úroveň krátkodobé bezpečnosti dodávek, na niž by se musel každý členský stát připravit jednotlivě? Jak by to mělo být vymezeno?

Standardy pro částečné narušení by mohly být vymezeny jako

- procentní podíl dotčené průměrné spotřeby; nebo

- selhání největšího dodavatele / infrastruktury / místa vstupu – podle toho, co je nekritičtější. Tento přístup by mohl přispět k dosažení dlouhodobých cílů: pokud by měl každý členský stát povinnost přijmout ustanovení pro případ selhání svého největšího dodavatele zemního plynu nebo infrastruktury po stanovenou dobu trvání, mohlo by to podnítit diverzifikaci zdrojů nebo tras, což by mohlo být méně nákladné než výstavba skladišť zemního plynu; nebo

- zvláštní cíle stanovené například regulačním orgánem pro kapacitu propojení, diverzifikaci portfolia dodávek (například dodavatelé by neměli zajišťovat více než určitý procentní podíl dodávek z téhož zdroje), možnosti přechodu na jiné palivo.

Dobu trvání částečného narušení je nutno harmonizovat nebo stanovit na základě společných kritérií.

Co se týká špičkové poptávky v zimním období , bylo by možno zavést stejnou povinnost podle modelu 1 za 20 nebo 1 za 50 let spolu s harmonizací doby trvání špičky.

Na regionální úrovni je nutno sladit metodiku a základní předpoklady pro výpočet dodatečného zemního plynu potřebného v případě mimořádných podmínek v zimním období, a to pro špičkovou poptávku i celkovou spotřebu v zimním období.

Je nutná další analýza nouzových opatření a nástrojů používaných členskými státy. Vzájemné hodnocení zemí ohledně bezpečnosti dodávek by mohlo ukázat osvědčené postupy a nejpoužívanější prostředky, které by posléze bylo možno sídlet v Koordinační skupině pro otázky plynu.

Mechanismus Společenství a solidarita

Regionální úroveň oproti úrovni EU

Regionální spolupráce je zásadní. Trhy se zemním plynem, na nichž z 90 % převládá plyn z plynovodu, mají převážně regionální charakter: několik zemí je napojeno na stejnou důležitou potrubní infrastrukturu. Tyto členské státy proto obvykle závisí na vzájemných opatřeních a spotřebě. Pokud například dojde k výpadku dodávek u konkrétního plynovodu, měly by členské státy spolupracovat při přidělování dostupných dodávek, snižování spotřeby, zvýšení odběru ze skladišť atd. V rámci EU se zemní plyn fyzicky přepravuje pouze prostřednictvím plynovodů, proto by regionální koordinace mohla zajistit včasnou odezvu, kterou by nemohla zajistit opatření na úrovni EU. Z téhož důvodu je však nejpravděpodobnější, že výpadek dodávek postihne celou oblast, která nemusí být schopna se s tím vypořádat sama. Proto by do úrovní zásahu mohl být zaveden další krok: 1. průmysl, 2. členské státy, 3. regionální úroveň, 4. úroveň Společenství. Pokud narušení dodávek nelze zvládnout přiměřeně na regionální úrovni, měl by tento region právo požádat o pomoc Společenství.

Touto záležitostí se částečně zabýval třetí balíček pro vnitřní trh s energií a navrhl povinnou regionální spolupráci a vypracování ujednání o solidaritě mezi třemi či více členskými státy. Je však nutno stanovit blíže přesný mechanismus a postupy.

Nové vymezení opatření Společenství

Jak bylo uvedeno v závěru předchozí kapitoly, stávající mechanismus Společenství (ačkoliv nebyl dosud prověřen) by v případě krize nemusel zajistit účinnou a včasnou odezvu. Předem stanovená opatření by zajistila jednoznačnou, předvídatelnou a včasnou reakci. Ke stanoveným opatřením by mohlo patřit:

- společné vyhlášení mimořádné situace,

- rozvržení dostupných dodávek a kapacity infrastruktury mezi postižené země,

- koordinace odbavování,

- spuštění nouzových opatření v nepostižených nebo méně postižených oblastech ke zvýšení množství dostupného zemního plynu pro postižené trhy (přerušitelné smlouvy, přechod na jiné palivo, odběr ze zásobníků plynu, flexibilita dodávek – viz níže: rezerva bezpečnosti dodávek).

Tento přístup by měl vést ke stanovení účinného nouzového plánu EU zahrnujícího mimořádné situace evropského rozměru, který stanoví nominální úroveň fungování trhu se zemním plynem, preventivní mechanismy, jakož i různé úrovně před mimořádnou událostí a při mimořádné události vymezené objemem narušení a hospodářským dopadem.

Odezva Společenství by byla fakticky opatřením solidarity. Solidarita není v žádném případě charita a bylo by nutno vypracovat přiměřené vyrovnávací mechanismy.

Každý členský stát by měl dodržovat stanovené standardy bezpečnosti dodávek. Nastane-li situace, kdy účinky přesahují vymezené standardy (skutečná krize), tato událost by automaticky vedla k vyhlášení mimořádné situace a ke spuštění odezvy Společenství – solidaritě. To by fakticky zrušilo stávající ukazatel „vážného narušení dodávek“. Existence mechanismu solidarity by samozřejmě neměla být pro členské státy důvodem, proč by neměly investovat do vlastní bezpečnosti dodávek.

Transparen tnost

Je nutno navrhnout přiměřené oznamovací povinnosti ke zvýšení transparentnosti a posouzení situace v oblasti bezpečnosti dodávek v EU. Je nutno zohlednit opatření navrhovaná ve třetím balíčku pro vnitřní trh s energií ke zvýšení transparentnosti: posouzení budoucí nabídky a poptávky ze strany evropské sítě provozovatelů přenosových soustav, povinnost zveřejnit agregované úrovně nabídky a poptávky, zásoby plynu a využití zásobníků plynu a zařízení pro zkapalněný zemní plyn.

Rezerva bezpečnosti dodávek

Během nedostatečných dodávek musí být zajištěny dodávky zemního plynu pro domácnosti a ostatní subjekty chráněné směrnicí. Jsou nezbytné dva prvky:

- zvýšení dostupného zemního plynu pro spotřebitele chráněné směrnicí a

- disponování dostatečnou infrastrukturou pro přepravu zemního plynu k těmto spotřebitelům.

Tento nadbytečný zemní plyn a kapacity by bylo možno nazvat „rezervou bezpečnosti dodávek“. Rozsah této rezervy by bylo možno odvodit přímo z nově stanovených vnitrostátních standardů bezpečnosti dodávek. Toto množství by bylo možno poté vyjádřit jako procentní podíl průměrné spotřeby. Volná kapacita a „nadbytečný zemní plyn“ by měly odpovídat takovémuto ukazateli.

a) Dostupnost zemního plynu : v případech, kdy se požaduje solidarita / vzájemná pomoc, by nepostižené členské státy mohly poskytnout zemní plyn pro postižené oblasti až do výše své vlastní bezpečnostní rezervy. Tento „nadbytečný zemní plyn“ by mohl pocházet z kombinace opatření, kterou stanoví každý členský stát:

- přerušitelných smluv

- skladování

- flexibility dodávek (výroba, dovoz nebo zkapalněný zemní plyn).

b) Přenosová infrastruktura : Solidarita může být vážně narušena, pokud dostupný zemní plyn nelze přepravit tam, kde je ho zapotřebí. Tento problém by však neměl bránit zavedení této zásady. V některých případech je možno provést smluvní přesun plynu prostřednictvím vzájemné výměny, a tak uvolnit plyn v postižených oblastech, ačkoliv není možný fyzický zpětný tok plynu. Takováto dohoda existuje například mezi společnostmi v Maďarsku a Francii, kdy by v případě snížených dodávek z Ruska francouzská společnost ponechala v Maďarsku svůj podíl dodávek. Solidarita by měla členské státy motivovat k tomu, aby podporovaly výstavbu spojovacích potrubí. Mohly by být vypracovány cíle v oblasti infrastruktury s ohledem na diverzifikaci tras (vyjádřené jako počet míst vstupu), úroveň propojení a volné kapacity.

Povinnost nebo možnost poskytnout zemní plyn prostřednictvím výše uvedených opatření a kapacity musí být důsledně regulovaná (například spojena s vyhlášením mimořádné události) tak, aby nebylo možné ji zneužívat za běžných tržních podmínek.

Strategické skladování

Strategické zásoby plynu se vztahují na vytváření zásob zemního plynu, který má být použit výhradně v případě mimořádné situace, je tudíž nedostupný za běžných tržních podmínek. Vytváření zásob zemního plynu je nákladné: náklady na jednotku energie jsou mnohem vyšší než u ropy (přibližně 16,7 milionu EUR na PJ, v porovnání s 3,33 v případě ropy[13]). Rozvoj zařízení ke skladování zemního plynu mohou v některých oblastech omezovat rovněž geologické podmínky.

Členské státy mají různě úrovně vystavení rizikům, a tudíž různé požadavky na bezpečnost dodávek zemního plynu (viz příloha 1). Strategické zásoby by mohly být vhodným řešením či pouze řešením ze střednědobého hlediska pro země, které jsou závislé na jednom zdroji a mají vysoký podíl nepřerušitelné poptávky. Komise nenavrhuje na úrovni EU žádnou povinnost s ohledem na strategické zásoby. Pokud si členský stát tuto možnost vybere jako vnitrostátní opatření, použití strategických zásob je nutno pečlivě regulovat, aby se zamezilo narušení trhu: strategické zásoby by neměly být uvolňovány v jiné situaci než v případě krize, aby neovlivnily hodnotu zásob a ostatní nástroje v oblasti flexibility, které jsou vypracovány za podmínek hospodářské soutěže na trhu.

Je nutno podporovat rozvoj obchodních zásob.

ZÁVěRY

EU musí v oblasti bezpečnosti dodávek zemního plynu a solidarity pokročit kupředu. Ačkoli krize mohou být ojedinělé, mohou mít značné hospodářské a sociální dopady. EU proto musí být připravena na účinné řešení bezpečnosti dodávek. Současný mechanismus Společenství (ačkoli nebyl naštěstí dosud zapotřebí) nepostačuje k zajištění včasné odezvy na krizi v dodávkách zemního plynu, která přesahuje úroveň, jež mohou zmírnit vnitrostátní opatření. Současná nedostatečná transparentnost brání v posouzení situace v oblasti dodávek zemního plynu v reálném čase a možné odezvy v rámci EU. Směrnice proto musí být revidována v souladu se zásadami navrhovanými v tomto sdělení v části 4. Cílem tohoto sdělení je zahájit diskusi s členskými státy a s evropskými orgány, jakož i zúčastněnými stranami k přípravě revize směrnice 2004/67, která by odstranila hlavní zjištěné nedostatky. V této souvislosti vyvstávají tyto otázky:

1. Jak stanovit srovnatelné standardy bezpečnosti dodávek, které kladou stejnou, přiměřenou zátěž na účastníky trhu a současně respektují rozdíly mezi členskými státy?

2. Měla by směrnice rozšířit povinnou ochranu mimo domácnosti na výrobce elektrické energie, malé a střední podniky nebo jiné ohrožené spotřebitele?

3. Jaká by měla být přesná opatření stanovená v mechanismu Společenství, v regionálních nouzových plánech a nouzovém plánu EU?

4. Jak by měly být nejlépe vymezeny regiony pro bezpečnost dodávek zemního plynu?

5. Jak by bylo možno hospodářsky kompenzovat solidaritu?

6. Jak lze posílit bezpečnost dodávek zemního plynu s co nejnižšími náklady?

Ačkoli to překračuje oblast působnosti této směrnice, i nadále je rozhodující dlouhodobá strategie EU pro bezpečnost dodávek zemního plynu a energie, projednaná ve strategickém přezkumu energetiky[14]. Ke snížení rizika a dopadů krátkodobých šoků v dodávkách zemního plynu v budoucnu musí EU nadále usilovat o energetickou účinnost, dobře fungující a propojený vnitřní trh s energií, inovace a technologický rozvoj, diverzifikaci skladby zdrojů energie, dodávek a tras a účinné mezinárodní rámce a vztahy. Transparentnost a koordinace mezi opatřeními členských států vůči třetím zemím by měly přispět k posílení jednotného hlasu k energetickým tématům na mezinárodní úrovni. Takto EU položí pevné základy pro bezpečnost dodávek energie v budoucnu.

PŘÍLOHA 1: Srovnání členských států

Níže uvedené grafy ukazují úroveň zranitelnosti členských států podle koncentrace jejich zdrojů dodávek[15] a podílu domácností na celkové spotřebě a podílu plynu na výrobě elektrické energie. Při neexistenci ochranných opatření jako například skladování je zranitelnost nejvyšší v pravém horním kvadrantu: vysoká spotřeba domácností společně s nízkou diverzifikací zdrojů.

[pic]

[pic]

[1] Směrnice 2003/55/ES ze dne 26. června 2003 o společných pravidlech pro vnitřní trh se zemním plynem a o zrušení směrnice 98/30/ES (Úř. věst. L 176, 15.7.2003, s. 57–78).

[2] Nařízení (ES) č. 1775/2005 ze dne 28. září 2005 o podmínkách přístupu k plynárenským přepravním soustavám (Úř. věst. L 289, 3.11.2005, s. 1–13).

[3] Návrh směrnice, kterou se mění směrnice 2003/55/ES o společných pravidlech pro vnitřní trh se zemním plynem, (KOM 2007 (0529) v konečném znění) ze dne 19.9.2007.

[4] Směrnice Rady 2004/67/ES ze dne 26. dubna 2004 o opatřeních na zajištění bezpečnosti dodávek zemního plynu (Úř. věst. L 127, 29.4.2004, s. 92–96).

[5] Malta a Kypr byly od závazku provést směrnici osvobozeny, Malta však směrnici provedla do svých právních předpisů.

[6] Sdělení – 20 a 20 do roku 2020 – Změna klimatu je pro Evropu příležitostí (KOM 2008 (0030) v konečném znění) ze dne 23.1.2008.

[7] Nové členské státy: země, které přistoupily k EU po dni 1.5.2004.

[8] http://ec.europa.eu/energy/gas/sos/index_en.htm.

[9] Bulharsko, Řecko, Irsko, Lucembursko, Malta.

[10] Nejchladnější zima za 20 nebo 50 let.

[11] Rozhodnutí Komise 2006/791/ES ze dne 7. listopadu 2006, kterým se stanoví složení Koordinační skupiny pro otázky plynu (Text s významem pro EHP) (Úř. věst. L 319, 18.11.2006, s. 49–50).

[12] Články 5 směrnic 2004/67/ES a 2003/55/ES.

[13] Studie o skladování zemního plynu v EU, Evropská komise, GŘ TREN, 2008.

[14] Sdělení Komise o druhém strategickém přezkumu energetiky, (KOM 2008 (XXX)).

[15] Koncentrace zdrojů je vypočtena takto: ∑(dovoz plynu ze země i /celková spotřeba)2, i = 1 až n , zdroj údajů: Eurostat 2006.