ZPRÁVA KOMISE RADĚ A EVROPSKÉMU PARLAMENTU

o proveditelnosti sítě malých ratingových agentur

1. Úvod

Ratingové agentury zastávají na dnešních kapitálových trzích významnou úlohu z hlediska přístupu světové ekonomiky ke kapitálu a dlouhodobému financování. Jelikož úvěrové hodnocení odráží názor, jaký má ke konkrétnímu datu ratingová agentura na bonitu určitého státu, společnosti, cenného papíru či závazku, toto hodnocení je důležitým vstupem pro investory a ostatní účastníky trhu, které ovlivňuje v jejich strategickém rozhodování. Význam ratingových agentur pro globalizované finanční trhy dokládá role, již tyto agentury sehrály ve finanční krizi posledních let. Úvěrová hodnocení mnoha způsoby ovlivňují trhy s cennými papíry (včetně přístupu emitenta ke kapitálu, struktury transakcí a schopnosti fiduciářů a jiných subjektů realizovat konkrétní investice). Obzvláště to platí u dlouhodobých investic, kde mají ratingové agentury vliv na způsob, jakým jsou úspory směrovány k potřebám dlouhodobého investování[1].

V Evropě se nově objevila řada výrazně menších ratingových agentur (a po zavedení evropských právních předpisů o úvěrových agenturách v roce 2009 se jejich počet dále zvýšil[2]), přičemž tyto agentury se jednoznačně zaměřují na konkrétní podnikatelská odvětví (např. pojišťovnictví), konkrétní segmenty finančního trhu (např. komunální dluhopisy) nebo konkrétní zeměpisnou oblast, a reagují tak na potřeby specializovaných trhů.

Stávající regulační rámec nařízení o ratingových agenturách v EU vyžaduje, aby byly agentury registrovány a povoleny a aby podléhaly dohledu ze strany Evropského orgánu pro cenné papíry a trhy. Na agentury se také podle právních předpisů vztahují přísná pravidla, pokud jde o nezávislost, která je nezbytným předpokladem pro poskytování ratingových služeb. Dodržování této regulační úpravy zaručuje kvalitu služeb, jež ratingové agentury poskytují na trhu, a ratingovým agenturám tak pomáhá se v čase vyvinout v seriózní tržní subjekty. K dnešnímu dni je však stav takový, že tyto nové tržní subjekty nezřídka zůstávají navzdory svému dobrému růstovému potenciálu agenturami s malým záběrem a úzkým zeměpisným zaměřením.

1.1 Cíl zprávy

Klíčovým cílem práce Evropské komise v této oblasti politiky je zlepšit podmínky pro účinnou hospodářskou soutěž na koncentrovaném trhu ratingových agentur, a vytvořit tak nezbytné předpoklady pro vznik a růst nových tržních subjektů.

Tento cíl se rovněž náležitě promítá v mezinárodním snažení (na úrovni G-20, Rady pro finanční stabilitu a Mezinárodní organizace komisí pro cenné papíry) o to, aby se na trhu ratingových agentur zvýšila transparentnost a posílila hospodářská soutěž[3].

Za účelem dalšího posílení hospodářské soutěže naplánovala Evropská komise dodatečná opatření ve svém návrhu třetího nařízení o ratingových agenturách. Tento návrh byl nedávno schválen a vstoupil v platnost („nařízení o ratingových agenturách III“)[4]. Podle čl. 39b odst. 3 nařízení o ratingových agenturách „Komise předloží Evropskému parlamentu a Radě do 31. prosince 2013 zprávu o tom, zda je proveditelné vytvořit síť malých ratingových agentur s cílem posílit na trhu hospodářskou soutěž. V této zprávě posoudí finanční a nefinanční podporu vytvoření takové sítě a zváží potenciální střety zájmů vycházející z takového veřejného financování. Na základě zjištění obsažených v této zprávě a technického poradenství poskytnutého Evropským orgánem pro cenné papíry a trhy může Komise znovu posoudit článek 8d[5] a navrhnout jeho změnu.“[6]

Vytvoření takovéto sítě by celkově vzato mělo menší ratingové agentury posílit, a usnadnit tak jejich růst, aby mohly lépe konkurovat ostatním hráčům na trhu.

V oddíle 2 této zprávy se zjišťuje a rozebírá, do jaké míry jsou proveditelná všechna možná politická řešení, jejichž prostřednictvím by mohla být v zájmu dosažení výše uvedeného cíle předmětná síť vytvořena. Analýza se zabývá provozními i finančními stránkami tvorby sítě.

V oddíle 3 se na základě zjištění učiněných v oddíle 2 vyvozují některé závěry a navrhují se krátkodobé i středně- až dlouhodobé kroky ke splnění hlavního cíle.

1.2 Konzultace zúčastněných stran

V rámci analýzy proveditelnosti sítě malých ratingových agentur Komise uspořádala rozsáhlou konzultaci zúčastněných stran, aby zjistila, jaké obavy menší ratingové agentury pociťují.

První schůzka na toto téma se uskutečnila v lednu roku 2013 a sešli se na ní členové Evropské asociace ratingových agentur (asociace sdružující malé ratingové agentury, EACRA). Cílem této schůzky bylo lépe porozumět tomu, do jaké míry existuje mezi zúčastněnými stranami ochota určitou síť malých ratingových agentur zřídit. Otázka vytvoření sítě malých ratingových agentur byla rovněž projednávána na schůzkách s jednotlivými zástupci těchto agentur.

Dne 2. července 2013 pak Komise malé ratingové agentury přizvala ke kulatému stolu, aby se podrobně seznámila s jejich názory na proveditelnost zvažované sítě. Tohoto kulatého stolu se zúčastnili zástupci třinácti malých ratingových agentur, Evropské asociace ratingových agentur, Evropského orgánu pro cenné papíry a trhy (ESMA) a Evropského hospodářského a sociálního výboru[7]. Toto setkání umožnilo navázat se zúčastněnými plodnou diskusi o vývoji a trendech na trhu, pokud jde o malé ratingové agentury, tj. o záležitostech, které jsou pro účely zprávy Komise relevantní. Užitečnou odezvu dostala Komise také ve formě písemných příspěvků zaslaných před konáním kulatého stolu a po něm.

Komise si v souvislosti se zprávou rovněž vyžádala odborné poradenství u Evropského orgánu pro cenné papíry a trhy, který jí poskytl k vypracování této zprávy cenné vstupy[8].

1.3 Definice malých ratingových agentur pro účely této zprávy

Tato zpráva posuzuje v souladu s nařízením o ratingových agenturách, zda je proveditelné vytvořit síť „malých ratingových agentur“.

V nařízení o ratingových agenturách je nastaveno několik stropů, co se týče obratu, počtu zaměstnanců a tržního podílu, a to v ustanoveních, jež mají posílit hospodářskou soutěž na trhu malých ratingových agentur (podrobnosti viz níže). Definici „malých ratingových agentur“ jako takovou však nařízení neuvádí.

Pro účely této zprávy se na základě analýzy trhu, již nabízí ve svých odborných doporučeních Evropský orgán pro cenné papíry a trhy, za „malé ratingové agentury“ považuje 19 z 22 registrovaných ratingových agentur a 2 certifikované ratingové agentury (úplný seznam registrovaných a certifikovaných ratingových agentur je uveden v příloze). Toto posouzení bere v potaz výrazné rozdíly mezi „velkými“ a „malými“ ratingovými agenturami z hlediska následujících faktorů: počtu zaměstnanců, rozsahu činnosti (pokud jde o typy vydávaných hodnocení), strukturu skupiny a finanční obrat.

2. Proveditelnost sítě malých ratingových agentur

Posouzení dopadů k nařízení o ratingových agenturách III obsahuje prvotní analýzu toho, jaký dopad by mohlo mít vytvoření sítě malých ratingových agentur na hospodářskou soutěž na trhu ratingových agentur. V tomto posouzení se na základě konzultace zúčastněných stran dospělo k závěru, že pro vytvoření takovéto sítě jistá podpora existuje. Při přípravě této zprávy Evropská komise na tuto práci navázala a dále vyhodnocovala, co by vytvoření určité sítě přineslo, jaké různé možnosti by připadaly v úvahu a jaký realizovatelný typ sítě by nejlépe sloužil svému účelu.

V této souvislosti byly navrženy dva typy sítě, přičemž by záleželo na rozsahu a povaze navrhované spolupráce. Výhody a nevýhody každé z těchto možností, jakož i logistické otázky její realizace jsou rozebírány na následujících řádcích.

2.1 Integrovaná síť

Integrovaná síť by měla širší záběr a nabízela by užší spolupráci. Komise za přispění zástupců malých ratingových agentur posoudila několik případných oblastí, jimiž by se mohla zabývat.

Ve výsledku bylo vytipováno, že integrovaná síť by mohla být potenciálně přínosná, co se týče vyvinutí společné datové platformy pro základní informace, jež se používají při vypracovávání hodnocení, co se týče koncepce a uplatňování společných metodik a co se týče sdílení odborných poznatků a osvědčených postupů v mnoha směrech, například v souvislosti s vnitřními kontrolami, vzděláváním investorů, komunikací, metodikami a dodržováním právních předpisů.

Na vytvoření takovéto sítě však malé ratingové agentury reagovaly smíšeně. K integrované síti, která je výše popisována a kterou Komise pro začátek předložila k diskuzi, se v rámci kulatého stolu, jejž Komise uspořádala, přiklonila pouze menšina účastníků.

Rozbor této možnosti také ukázal, že malým ratingovým agenturám brání ve vytvoření integrované sítě spočívající v užší spolupráci řada překážek. První z nich je skutečnost, že tyto agentury mají často velmi odlišné obchodní modely a cíle, a integrace natolik velkého počtu subjektů pod jednu „střechu“ by tedy byla obtížná. Další překážkou je, že malé ratingové agentury vyplňují různé mezery na trhu a uplatňují rozličné metodiky a strategie, pokud jde o zeměpisnou působnost. To ztěžuje vytvoření sítě, jež by vyhovovala jejich potřebám. Malé ratingové agentury působící v konkurenčním prostředí spatřují rovněž potíž v zapojení do sítě se soutěžiteli, kteří se zaměřují na tentýž zeměpisný trh anebo tentýž segment trhu. Zúčastněné strany tak poukázaly na to, že sítě (včetně sítí sestávajících z omezeného počtu malých ratingových agentur) by nebyly formálně zřízeny Evropskou komisí, ale spíše by vznikly z popudu trhu.

Vytvoření takovéto integrované sítě v nynější fázi by kromě toho bylo možné považovat za velkou investici bez žádné jasně viditelné návratnosti. Jednoznačné a schůdné ekonomické opodstatnění pro to, aby sítě ratingových agentur fungovaly jako samostatné subjekty na trhu, v této fázi chybí. Tento proces by mohl být usnadněn, pokud by byl u sítí zaveden zvláštní systém, v jehož rámci by členové sítí mohli být registrováni u Evropského orgánu pro cenné papíry a trhy jakožto ratingové agentury pod novou síťovou značkou, ale zároveň si mohli ponechat své vlastní obchodní názvy. Současná regulace dovoluje sítě vytvářet, avšak pouze pod toutéž obchodní značkou. Zmíněný specifický systém by mohl usnadnit vytváření sítí ad hoc ze strany několika ratingových agentur, jež by slučovaly své zdroje za účelem vydávání hodnocení v konkrétních ratingových třídách nebo zeměpisných oblastech.

Existuje i riziko, že by kterákoli z takto integrovaných sítí mohla vést k větší míře protisoutěžního jednání, což by bylo v rozporu s cílem Evropské unie, kterým je rozrůznění ratingového odvětví. Za všech okolností by navíc musely být dodrženy předpisy EU v oblasti hospodářské soutěže. Rozsah a druh výměny informací by musel být v plném souladu s článkem 101 Smlouvy o fungování Evropské unie[9].

Zavedení takovéto plně integrované sítě malých ratingových agentur by si vyžadovalo rozsáhlé financování a odpovídající sledování projektu ze strany Evropské komise, aby se projekt „rozběhl a běžel“. Pokud jde o financování, v závislosti na záběru sítě a za předpokladu, že by se do sítě zapojilo patnáct ratingových agentur, byly prostředky odhadnuty v řádu 900 000 až 1 950 000 EUR ročně[10].

Pakliže by se rozhodlo, že bude tato iniciativa zrealizována, mohla by se potenciálně vejít do jednoho ze dvou programů, které jsou součástí víceletého finančního rámce na období 2014–2020. Případnou iniciativu by konkrétně mohly pokrýt programy „Horizont 2020“ či „COSME“. Nezbytným předpokladem pro zdařilé financování projektu by byla silná angažovanost zúčastněných stran z odvětví. Zúčastněné strany by se musely podílet na přípravě žádosti, již by bylo třeba v rámci jednoho z těchto unijních programů předložit a v níž by musel být jasně vymezen rozsah a koncepce projektu. Poskytnutí finančních prostředků se odvíjí od kladného vyhodnocení projektové žádosti příslušným útvarem Komise v souladu s právními požadavky na takovéto žádosti. Takovýto projekt financovaný EU by také vyžadoval značnou míru dohledu ze strany Evropské komise, která by musela sledovat předkládání žádosti o financování a následnou realizaci projektu. Komise měla v této zprávě rovněž vyhodnotit potenciální střet zájmů, jenž by mohl u každé z politických variant vyvstat v souvislosti s finanční a nefinanční podporou. Co se však týče konkrétně této varianty, analýza se takovým vyhodnocením nezabývá, jelikož diskutovaná varianta byla zamítnuta kvůli několika nemalým překážkám a obavám o hospodářskou soutěž, pokud jde o typ informací, které by potenciálně mohly být předmětem výměny. Uvedené vyhodnocení bylo provedeno pouze u preferované politické varianty.

2.2 Kooperativní síť

Jako alternativa k výše popisované integrované síti byla posouzena síť kooperativní, tj. síť spočívající ve volnější spolupráci. Tato síť by mohla být realizována v podobě fóra malých ratingových agentur, jež by umožnilo vytvořit určitou strukturu pro spolupráci a pravidelné vyměňování informací mezi malými ratingovými agenturami.

Analýza se snažila ukázat, do jaké míry by toto fórum mohlo zúčastněným agenturám napomoci pokročit v záležitostech společného zájmu a umožnit jim výměnu informací a osvědčených postupů, zejména v souvislosti s případnými potížemi při provádění nařízení o ratingových agenturách III a s významnými strategickými otázkami, které jsou agenturám společné. Jako doplněk k posouzení dopadu opatření stanovených v nařízení o ratingových agenturách III a v zájmu možného nalezení dodatečných prostředků/nástrojů, jež by mohly být v této oblasti realizovány, byl rovněž posouzen potenciál, jakým by toto fórum mohlo přispět k omezení překážek vstupu a k většímu růstu malých ratingových agentur. Výsledky jsou shrnuty v oddíle 3. Zvažovalo se také, zda by nemohla být kooperační síť užitečná v tom smyslu, že by dovolila nalézt další způsoby, jak usnadnit zpřístupňování informací ratingovým agenturám ze strany emitentů tak, aby se u korporátních emitentů (včetně malých emitentů) usnadnilo vydávání nevyžádaných úvěrových hodnocení. V rámci sítě by mohly probíhat také diskuse o odstranění překážek přeshraničního růstu, na něž malé ratingové agentury narážejí u zemí mimo EU.

Komise by se mohla do sítě zapojovat například tak, že by určovala program schůzek a schůzkám by předsedala. Kooperativní síť by tímto způsobem mohla fungovat i jako platforma pro regulační dialog mezi malými ratingovými agenturami a Evropskou komisí. Komise by byla díky tomuto dialogu zpravována o potenciálních problémech, jimž malé ratingové agentury čelí, a tento dialog by byl užitečný z hlediska dalších zpráv, které bude Komise předkládat v rámci následného sledování nařízení o ratingových agenturách III. Nařízení o ratingových agenturách III konkrétně Komisi ukládá posoudit a) požadavek, aby se při využívání více než jedné ratingové agentury využívala malá ratingová agentura, a to na základě zásady „dodrž, nebo vysvětli“; b) rozšíření pravidla rotace na další nástroje a c) nutnost dalších iniciativ k podpoření hospodářské soutěže na ratingovém trhu[11].

O způsobech postupného upevňování spolupráce co do rozsahu a povahy se rovněž uvažovalo v kontextu aktivit potenciální sítě. To by síti umožnilo se v čase vyvíjet podle potřeby. V tomto směru by se síť mohla snažit identifikovat možné překážky, které brání další spolupráci mezi malými ratingovými agenturami, a navrhovat řešení těchto překážek. Jak však bylo uvedeno výše, vždy by se musely dodržovat právní předpisy EU v oblasti hospodářské soutěže.

Z diskusí s malými ratingovými agenturami vyplynulo, že tyto agentury sice podle všeho nejsou zcela proti vytvoření určité kooperativní sítě, ale zajímají se především o pokračující regulační dialog s Komisí, který by umožňoval projednávat úměrnou právní úpravu zohledňující jejich zvláštnosti.

Co se týče formátu schůzek, síť by mohla fungovat v plénu a zároveň by mohly být zřízeny pracovní skupiny, jež by se zaměřovaly na jednotlivá témata a následně podávaly zprávy plénu.

Finanční podpora potřebná k vytvoření kooperativní sítě by byla omezena na organizaci schůzek. Organizační a logistickou podporu fóra by mohla zajišťovat Komise.

3. Závěry a další kroky

Analýza proveditelnosti možných řešení, pokud jde o vytvoření sítě malých ratingových agentur, zjistila, že existují četné tržní překážky, jež brání vytvoření integrované sítě, a určité překážky, které omezují potenciální záběr sítě kooperativní. Z konzultace zúčastněných stran kromě toho vyplynulo, že mezi zástupci odvětví za stávajících podmínek chybí k vytvoření sítě malých ratingových agentur v jakékoli podobě podpora a zástupci odvětví se s takovouto myšlenkou neztotožňují. Z pohledu malých ratingových agentur je spíše zapotřebí strukturovaný dialog či fórum s Evropskou komisí, tak aby bylo možné projednávat stav na trhu malých ratingových agentur, související regulaci a především záležitosti, jež mají na tyto agentury dopad. Vytvoření určité kooperativní sítě s omezenou výměnou informací by tudíž bylo sice proveditelné, avšak nevyhovovalo by plně zjištěným potřebám malých ratingových agentur.

Ve zprávě se rovněž uvádí, že řada opatření již byla zavedena v návaznosti na vstup v platnost nařízení o ratingových agenturách III, jež má u malých ratingových agentur na ratingovém trhu podnítit jejich konkurenceschopnost a růst. Několik z těchto opatření si však žádá, aby evropské orgány dohledu vypracovaly a Komise přijala další delegované a prováděcí předpisy. Tento proces v současné době probíhá. U opatření, která jsou použitelná od 20. června 2013, kdy nařízení o ratingových agenturách vstoupilo v platnost, zároveň dosud neuběhl dostatek času, aby mohl být posouzen jejich účinek na hospodářskou soutěž.

K takovému zhodnocení dopadu uvedených opatření by přitom mělo dojít dříve, než bude možné náležitě posoudit navázání jakékoliv spolupráce malých ratingových agentur a navrhnout příslušné politické řešení. Jakmile bude možné zanalyzovat dopad těchto opatření, a tudíž i přetrvávající potřeby malých ratingových agentur, bude možné zvážit, zda je určitá forma sítě stále schůdným řešením, a pokud ano, vypracuje se scénář, který s přihlédnutím k aspektům práva hospodářské soutěže pomůže určit její záběr a typ. K tomuto procesu může přispět a také jej může usnadnit navázání regulačního dialogu s dotčeným odvětvím.

Ve světle výše uvedeného tato zpráva navrhuje, aby byla krok za krokem posuzována potřeba zřídit určitou síť ve středně- až dlouhodobém horizontu.

3.1 Politické možnosti v krátkodobém výhledu

Jako nejvhodnější řešení v krátkodobém výhledu navrhuje Komise jako alternativu ke zřízení sítě navázání regulačního dialogu. Z analýzy trhu a názorů zúčastněných stran vyplynulo, že malé ratingové agentury v této fázi pociťují potřebu, aby byla taková forma výměny informací o situaci na trhu malých ratingových agentur, a zejména o konkrétních záležitostech s dopadem na malé tržní subjekty, zajištěna. Tento dialog by mohl spočívat v pravidelném sledování vývoje na ratingovém trhu a umožňoval by diskusi o regulatorních otázkách souvisejících s nařízením o ratingových agenturách.

Zmiňovaný regulační dialog by mohl probíhat ve formě jedné či více akcí za rok, na nichž by zúčastněné strany dostaly příležitost vyjádřit svůj názor na situaci na trhu a projednat s Evropskou komisí regulatorní otázky, které jsou pro malé ratingové agentury obzvláště důležité, a to podobným způsobem, jaký se popisuje v oddíle věnovaném možnosti kooperativní spolupráce.

3.2 Politické možnosti ve středně- až dlouhodobém výhledu

V závislosti na výsledcích práce v rámci regulačního dialogu a v závislosti na zhodnocení účinku opatření, jež byla přijata na základě nařízení o ratingových agenturách III, útvary Komise v pozdější fázi posoudí, zda by byla určitá síť malých ratingových agentur přínosná, a pokud by to bylo považováno za proveditelné, útvary Komise by určily opatření, jež by bylo třeba přijmout, aby se vytvořil regulační rámec nutný pro efektivní fungování takovýchto sítí.

[1] Viz také zelená kniha „Dlouhodobé financování evropské ekonomiky“, COM(2013) 150 final, http://ec.europa.eu/internal_market/finances/financing-growth/long-term/index_en.htm.

[2] Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1060/2009 ze dne 16. září 2009 o ratingových agenturách, Úř. věst. L 302, 17.11.2009, s. 1 (dále jen „nařízení o úvěrových agenturách“).

[3] Poté, co skupina G-20 vydala komuniké ze svého zasedání ve dnech 4. a 5. listopadu 2012 a vybídla v něm Mezinárodní organizaci komisí pro cenné papíry (IOSCO) k dalšímu „zvyšování transparentnosti a posilování hospodářské soutěže mezi ratingovými agenturami“, předložila zmíněná organizace skupině G-20 v dubnu 2013 zprávu o transparentnosti a hospodářské soutěži mezi ratingovými agenturami a o své probíhající práci („Transparency and Competition among Credit Rating Agencies“, http://www.iosco.org/library/briefing_notes/pdf/IOSCOBN01-13.pdf). V rámci úvah o těchto otázkách kromě toho Mezinárodní organizace komisí pro cenné papíry zahájila revizi základních pravidel kodexu chování pro ratingové agentury z prosince 2004 (http://www.iosco.org/library/pubdocs/pdf/IOSCOPD180.pdf), která by měla být dokončena do léta roku 2014. Rada pro finanční stabilitu předložila skupině G-20 zprávu o svém pokroku ve věci ratingových agentur v srpnu 2013 a i tato zpráva se zmiňovala o práci, kterou v této oblasti odvedla Mezinárodní organizace komisí pro cenné papíry.

[4] Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 462/2013 ze dne 21. května 2013, kterým se mění nařízení (ES) č. 1060/2009 o ratingových agenturách, Úř. věst. L 146, 31.5.2013, s. 1.

[5] Článek 8d nařízení o ratingových agenturách, který upravuje využívání více ratingových agentur, stanoví:

„1. Zamýšlí-li emitent nebo spřízněná třetí osoba pověřit vydáním ratingu téže emise či ohodnocením téže osoby alespoň dvě ratingové agentury, zváží možnost pověřit tímto úkolem alespoň jednu ratingovou agenturu, jejíž podíl na trhu nepřesahuje 10 % a kterou může vyhodnotit jako schopnou vydat rating dotyčné emise nebo ohodnotit dotyčnou osobu, je-li na základě seznamu Evropského orgánu pro cenné papíry a trhy uvedeného v odstavci 2 taková ratingová agentura k dispozici. Pokud emitent nebo spřízněná třetí osoba ratingem nepověří alespoň jednu ratingovou agenturu, jejíž celkový podíl na trhu nepřesahuje 10 %, je jeho rozhodnutí zaznamenáno.

2. S cílem usnadnit emitentovi nebo spřízněné třetí osobě vyhodnocení podle odstavce 1 zveřejňuje Evropský orgán pro cenné papíry a trhy každoročně na svých internetových stránkách seznam registrovaných ratingových agentur s uvedením jejich celkového podílu na trhu a typů ratingů, které vydávají. Tento seznam může emitent použít jako východisko pro své vyhodnocení.

3. Pro účely tohoto článku se celkový tržní podíl měří ve vztahu k ročnímu obratu z činnosti a doplňkových služeb ratingové agentury na úrovni skupiny.“

[6] Ustanovení čl. 39b odst. 3 nařízení o ratingových agenturách.

[7] Viz zápis z tohoto kulatého stolu dostupný na adrese: http://ec.europa.eu/internal_market/rating-agencies/docs/130702_minutes_en.pdf.

[8] Evropský orgán pro cenné papíry a trhy: „Technical Advice on the feasibility of a network of small and medium-sized CRAs“ (Odborné poradenství ohledně proveditelnosti sítě malých a středně velkých ratingových agentur), 21. listopadu 2013, http://www.esma.europa.eu/system/files/2013-1703_technical_advice_on_the_feasibility_of_a_network_of_small_and_medium-sized_cras_0.pdf.

[9] Viz rovněž Pokyny Komise k použitelnosti článku 101 Smlouvy o fungování Evropské unie na dohody o horizontální spolupráci, Úř. věst. C 11, 14.1.2011, s.1, bod 55 a následující.

[10] Posouzení dopadu k návrhu nařízení o ratingových agenturách III, příloha X, s. 161.

[11] Ustanovení čl. 39 odst. 4 a 5.