ZPRÁVA KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU A RADĚ podle čl. 184 odst. 7 nařízení Rady (ES) č. 1234/2007 o provádění propagačních opatření v odvětví vína na trzích třetích zemí /* KOM/2011/0774 v konečném znění */





OBSAH 1........... Úvod.............................................................................................................................. 3 2........... Popis opatření a podmínky jeho provádění...................................................................... 3 2.1........ Podmínky přístupu a způsobilá opatření........................................................................... 4 2.2........ Slučitelnost a soudržnost s ostatními propagačními opatřeními.......................................... 5 3........... Plánování a provádění..................................................................................................... 5 3.1........ Plánování........................................................................................................................ 5 3.2........ Provádění a výběrová řízení u podaných žádostí.............................................................. 6 3.3........ Plnění rozpočtu............................................................................................................... 7 3.3.1..... Spoluúčast Evropské unie a dodatečná státní podpora..................................................... 7 3.3.2..... Plnění v členských státech............................................................................................... 8 3.4........ Příjemci.......................................................................................................................... 9 3.5........ Prováděné akce............................................................................................................ 10 3.6........ Hlavní dotčené trhy....................................................................................................... 11 4........... Hodnocení a návrhy ze strany členských států................................................................ 12 4.1.1..... Výhody........................................................................................................................ 12 4.1.2..... Překážky...................................................................................................................... 12 4.1.3..... Návrhy členských států................................................................................................. 13 5........... Závěr........................................................................................................................... 13 1. Úvod Reforma společné organizace trhu s vínem přijatá v roce 2008[1] a zahrnutá do nařízení Rady (ES) č. 1234/2007 ze dne 22. října 2007[2] (dále jen „nařízení o jednotné společné organizaci trhů“) má za cíl obnovit rovnováhu na trhu a zvýšit konkurenceschopnost odvětví při zachování pověsti a kvality vín Evropské unie. Tradiční tržní opatření, jako jsou destilace, podpora na používání zahuštěných hroznových moštů a režim práv na výsadbu, jsou postupně opouštěna a nahrazována strukturálnějšími opatřeními (investice, restrukturalizace a přeměna vinic) a novým opatřením na propagaci ve třetích zemích. Všechna tato opatření jsou prováděna pomocí vnitrostátních programů podpory. Opatření na propagaci na trzích třetích zemí, jež představuje jedno ze stěžejních opatření této reformy, má za hlavní cíl zvýšit konkurenceschopnost vín Evropské unie ve třetích zemích. V souladu s čl. 184 odst. 7 nařízení o jednotné společné organizaci trhů se tato zpráva týká provádění propagačních opatření v odvětví vína na trzích třetích zemích podle čl. 103p výše uvedeného nařízení během prvních dvou let provádění reformy. Zpráva vychází z výsledků auditů provedených v některých členských státech a z informací, jež členské státy poskytly, a to zejména zpráv o provádění, které v souladu s čl. 188a odst. 6 uvádějí hodnocení nákladů a přínosů vnitrostátních programů a předkládají návrhy, jak lze zvýšit jejich účinnost. Až do roku 2014 se každoročně v březnu od členských států očekává předložení zpráv a dodatečných hodnocení, jež se týkají zejména nákladů a přínosů programů podpory včetně propagačních opatření. Takto získané údaje by mohly umožnit doladění analýzy dotčeného opatření. 2. Popis opatření a podmínky jeho provádění Opatření na propagaci vín na trzích třetích zemí upravuje článek 103p nařízení o jednotné společné organizaci trhů a prováděcí ustanovení obsažená v nařízení (ES) č. 555/2008[3], a to zejména v článcích 2 až 5, které se konkrétněji týkají provádění vnitrostátních programů podpory a především opatření propagace, jakož i v článcích 35 až 37a a přílohách I, II, IV, V, VI a VIII (zprávy, hodnocení a obecná ustanovení). Členské státy předložily své první vnitrostátní programy podpory dne 30. června 2008 a zahrnuly do nich podle své volby jedno nebo více způsobilých opatření uvedených v článku 103m nařízení o jednotné společné organizaci trhů. Programy se provádějí po období pěti roků (2009–2013) a lze je dvakrát za rok (v březnu a červnu každého roku) upravit tak, aby se přizpůsobily vývoji v odvětví. 2.1. Podmínky přístupu a způsobilá opatření Opatření zahrnuje informační nebo propagační činnosti ve třetích zemích týkající se vín s chráněným označením původu nebo s chráněným zeměpisným označením nebo vín s označením odrůdy (dále jen „odrůdové víno“). Právní předpisy stanoví pět následujících kategorií opatření: A) opatření zaměřená na vztahy s veřejností, propagační a reklamní opatření, která především zdůrazňují výhody výrobků Unie, zejména pokud jde o jakost, bezpečnost potravin a šetrnost k životnímu prostředí; B) účast na akcích, veletrzích nebo výstavách mezinárodního významu; C) informační kampaně, zejména o systémech Unie týkajících se označení původu, zeměpisných označení a ekologické produkce; D) studie o nových trzích potřebné pro rozšíření odbytu; E) studie vyhodnocující výsledky informačních a propagačních opatření. Doba trvání opatření nemohla původně přesáhnout tři roky na příjemce a daný trh. Od roku 2010[4] lze opatření ve prospěch stejného příjemce prodloužit nejvýše o dva roky, a to po vyhodnocení činností prováděných během prvních roků. Podpora poskytnutá Evropskou unií nesmí přesáhnout 50 % způsobilých výdajů a lze ji doplnit vnitrostátní podporou. V tomto případě musí být opatření v souladu s pravidly v oblasti státní podpory. Podmínky způsobilosti jsou sice rozvedeny v právních předpisech dostatečně podrobným způsobem, je ale přesto nutno uvést ty hlavní, což znamená prokázat, že: – u produktů, které jsou předmětem opatření, existují v cílových třetích zemích vývozní příležitosti a potenciální odbytiště a tyto produkty představují výraznou přidanou hodnotu; – příjemci mají dostatečný potenciál a prostředky k řešení zvláštních překážek v obchodu s dotčenými třetími zeměmi a pro zajištění co nejúčinnějšího provedení opatření; – příjemci mohou být soukromé společnosti i profesní organizace, organizace producentů, mezioborové organizace nebo veřejné organizace (rozhodne-li tak členský stát); – přednost se dává mikropodnikům a malým a středním podnikům ve smyslu doporučení Komise 2003/361/ES[5]. – vybraná opatření představují nejlepší nákladovou efektivnost. Členské státy provádějí při zohlednění předpisových kritérií výběrová řízení s cílem vybrat nejlepší projekty z hlediska poměru kvalita/cena a při tom ověřují, a to zejména během výběrového přezkumu, že žádosti splňují podmínky a dodržují předepsané lhůty. Stanoví rovněž ukazatele pro posuzování výsledků a dopadu opatření a v souladu s výše uvedenými ustanoveními prováděcího nařízení předávají Komisi pravidelně údaje a zprávy týkající se provádění opatření. 2.2. Slučitelnost a soudržnost s ostatními propagačními opatřeními Odvětví vína může být rovněž příjemcem propagačních opatření v rámci horizontálních opatření, k nimž patří propagace zemědělských produktů (nařízení (ES) č. 3/2008[6]) a rozvoj venkova (nařízení (ES) č. 1698/2005[7]). Aby se zabránilo jakémukoliv dvojímu financování, musí členské státy ověřit, že propagační opatření financovaná v rámci nařízení o jednotné společné organizaci trhů jsou slučitelná s opatřeními financovanými z jiných režimů. Hlavní rozdíly mezi propagačním opatřením v rámci nařízení o jednotné společné organizaci trhů a opatřeními v rámci nařízení (ES) č. 3/2008 jsou zejména následující: – podporu v rámci nařízení o jednotné společné organizaci trhů mohou získat soukromé podniky; – rámec nařízení o jednotné společné organizaci trhů se netýká členských států, ale pouze trhů třetích zemí; – v rámci nařízení o jednotné společné organizaci trhů jsou možná opatření týkající se obchodních značek, což není v rámci výše uvedených horizontálních a propagačních opatření povoleno; – výběrové řízení u žádostí podaných v rámci nařízení o jednotné společné organizaci trhů probíhá na vnitrostátní úrovni, zatímco u horizontálních propagačních opatření probíhá na vnitrostátní úrovni předběžné výběrové řízení a konečný výběr provádí Komise. 3. Plánování a provádění 3.1. Plánování Rozpočtová kapitola pro vnitrostátní programy na období 2009–2013 dosahuje výše 5,2 miliardy EUR (na základě aktualizace z roku 2011), přičemž prostředky na propagační opatření představují podle rozhodnutí členských států 15,6 % této částky, tj. částku 768 milionů EUR[8]. Tato částka během stejného období pravidelně roste, a to z 35 milionů EUR použitých v roce 2009 na 265 milionů EUR plánovaných na rok 2013. Tento postupný růst lze mimo jiné vysvětlit skutečností, že k 31. červenci 2012 končí tržní opatření, jako je destilace na konzumní alkohol, krizová destilace a podpora na používání zahuštěných hroznových moštů, a také tím, že se odvětví musí postupně přizpůsobit nové jednotné společné organizaci trhů v oblasti vína (viz tabulka níže). 3.2. Provádění a výběrová řízení u podaných žádostí Jako u všech opatření programu podpory zavedl každý členský stát propagační opatření podle vlastní správní struktury. Členské státy s výrazněji decentralizovanou strukturou, jako je Španělsko, Itálie a Německo, musely v roce 2009 přijmout k opatření regionální prováděcí předpisy, což poněkud zpozdilo jeho provádění v prvním roce, jak to ostatně tyto státy uvedly ve zprávě o provádění. Při přezkumu žádostí na úrovni členských států se používají ustanovení právních předpisů Evropské unie[9] (např. plánovaný dopad, přidaná hodnota, nákladová efektivnost projektu, finanční a technické možnosti projektu v oblasti vývozu, projekty předložené společně několika zeměmi, cílový trh). Některé členské státy po žadatelích navíc požadují podrobnou marketingovou a strategickou analýzu, délku trvání programu, cílové země, typ propagace, konkrétní cíle projektu, podrobný popis prováděných opatření, podrobný rozpočet položku po položce, plánovaný dopad (předpokládaný dopad na růst poptávky po dotčených produktech). Pokud jde o výběrová řízení u podaných žádostí, stanovení priorit pro přístup k opatření, platební podmínky a organizování kontrol, mohou se od jednoho členského státu k druhému lišit podle jeho vlastní správní struktury a organizace jeho vinařství. Za účelem výběru projektů, které představují nejlepší nákladovou efektivnost, vycházejí členské státy ze souboru kritérií stanovených právními předpisy v oblasti vinařství. Kritérium „mikropodniků a malých a středních podniků“ se nezdá převažovat. Například ve Francii, kde jsou mezioborové organizace, organizace producentů a profesní organizace výrazně strukturovány, se lze setkat s různými prioritami při výběru podle toho, zda se jedná o programy předložené soukromými podniky nebo výše uvedenými organizacemi. V Itálii je 30 % rozpočtu přiděleného na propagační opatření spravováno na vnitrostátní úrovni u projektů předložených mezioborovými organizacemi, celostátními organizacemi producentů a profesními organizacemi, podniky nebo dočasnými sdruženími podniků zastupujících produkci více regionů. Zbývajících 70 % je spravováno na regionální úrovni u projektů předložených zejména podniky a sdruženími podniků, které představují určitou regionální produkci, či dokonce pouze jedno chráněné označení původu nebo chráněné zeměpisné označení. Lze rovněž konstatovat, že při výběru žádostí představují cílové trhy důležitý prvek. Některé členské státy omezují cílové trhy nebo stanovují upřednostnění trhů v závislosti na jejich příznačných vlastnostech (tzv. trhy „konsolidované“, „potenciální“ či „vznikající“ (viz bod 3.6)). Cílové trhy se v jednotlivých členských státech liší. Pro některé členské státy jsou určité trhy „konsolidované“, zatímco ostatní je považují za „vznikající“ nebo dokonce za trhy, které je nutno teprve prozkoumat. Například v Německu činí u nedoporučených trhů finanční spoluúčast nejvýše 25 % způsobilých výdajů. 3.3. Plnění rozpočtu Během prvních dvou roků provádění reformy provádělo skutečně propagační opatření 9 členských států (FR, ES, IT, PT, EL, AT, SI, DE, RO) a z prostředků Evropské unie se vyčerpala částka ve výši 35 milionů EUR v roce 2009 a 87 milionů EUR v roce 2010, což představuje 6,7 % celkové výše vnitrostátních rozpočtů pro toto období. 3.3.1. Spoluúčast Evropské unie a dodatečná státní podpora Podpora z prostředků Evropské unie poskytnutá v období 2009–2010 odpovídá u všech těchto států 50 % způsobilých výdajů, což je v souladu s předpisy, které ji stanoví nejvýše na 50 %, s výjimkou Itálie, kde dosáhla u těchto výdajů míry 47 %, protože v roce 2009 byly podniky, které propagovaly své značky a nebyly mikropodniky nebo malými či středními podniky, příjemci podpory ze strany Evropské unie nejvýše ve výši 30 % způsobilých výdajů. S výjimkou Španělska a Slovinska byly během stejného období poskytnuty také dodatečné státní podpory. Výše těchto podpor dosahuje částky 5,9 milionu EUR a odpovídá 2,4 % spoluúčasti EU. V Itálii nemůže dodatečná státní podpora přesáhnout 20 % způsobilých výdajů a představuje 2,2 % částky čerpané tímto členským státem z prostředků Evropské unie. Ve Francii doplnila dva jediné projekty spravované Výborem mezioborových organizací vín s chráněným označením původu (Comité des interprofessions des vins à appellations d'origine) státní podpora ve výši 25 % způsobilé částky. V Portugalsku dosahují státní podpory výše 5,2 % uskutečněných způsobilých výdajů. 3.3.2. Plnění v členských státech Částky čerpané třemi nejdůležitějšími členskými státy EU v oblasti produkce a vývozu vína (FR, ES, IT) představují přibližně 87 % úvěrů uskutečněných v roce 2009 a roce 2010 (viz níže uvedená tabulka). S výjimkou Rakouska a Řecka členské státy obecně snížily, a to ve značné míře, své prognózy ohledně propagačního opatření. Bulharsko přerozdělilo původně plánovaný rozpočet na propagační opatření ve prospěch opatření na restrukturalizaci a přeměnu (viz níže uvedená tabulka). Skutečnost, že několik členských států přerozdělilo finanční prostředky ve prospěch jiných opatření programu podpory, lze vysvětlit následujícím: – nutností posílit jiná opatření; Francie uvedla zejména hospodářskou krizi v letech 2008 a 2009, snížení celosvětové spotřeby vína, jež údajně postihlo v první řadě francouzská vína „vysoké cenové hladiny“, a nutnost přerozdělit finanční prostředky ve prospěch investičních opatření a dalších více zhodnocujících opatření na vnitřním trhu. – administrativními potížemi při provádění tohoto nového opatření (na úrovni členského státu a dotčených třetích zemí). Německo mělo zřejmě nejvíce administrativních potíží kvůli sdílení pravomocí mezi spolkovou správou a správami spolkových zemí. V tomto členském státě byly na spolkové úrovni financovány dva projekty a pouze jeden spolkovou zemí Porýní-Falcko. Členské státy rovněž uvedly další faktory, které údajně vysvětlují tuto nízkou úroveň plnění: hospodářská krize a potíže s přístupem k úvěrovému systému za účelem spolufinancování ze strany četných podniků, a to zejména mikropodniků a malých a středních podniků. Rakousko a Kypr zdůraznily, že negativní dopad na prognózy měla údajně také špatná úroda. 3.4. Příjemci V období 2009-2010 se propagačního opatření účastnilo 672 příjemců (viz níže uvedená tabulka). Je nutno poznamenat, že většina příjemců se účastní několika projektů, které mohou obsahovat jednu nebo několik akcí a být zaměřeny na jeden nebo několik trhů. Žádný projekt nebyl předložen společně příjemci z různých členských států. Jsou zastoupeny všechny typologie způsobilých příjemců (viz níže uvedená tabulka). Lze pozorovat, že v určitých členských státech, v nichž jsou mezioborové organizace, organizace producentů a profesní organizace nejvíce zastoupeny, jsou průměrné výdaje na projekt vyšší, stejně jako jejich kolísání mezi malými a velkými projekty. Průměrné výdaje Evropské unie na příjemce dosahují částky 182 120 EUR. V Itálii, kde průměr na příjemce dosáhl částky 336 832 EUR, umožnilo vytvoření dočasných sdružení podniků, jejichž hlavním cílem je úspěšné provedení společných propagačních akcí, překonat do určité míry potíže způsobené poměrně malou velikostí podniků. Ve Francii lze vyšší průměr výdajů na příjemce (462 382 EUR) vysvětlit značnou účastí mezioborových organizací, organizací producentů a profesních organizací, jež představovaly 67 % rozpočtu Evropské unie (např. Národní výbor mezioborových organizací – Comité national des interprofessions, na trzích v USA a Švýcarsku), za účelem lepšího poznání hospodářských subjektů a vytvoření součinností s jinými aktéry. Je nutno poznamenat, že v roce 2009 představovaly podniky 3 % plnění rozpočtu a 53 % v roce 2010, což je v průměru 33 %. Ve Španělsku, kde průměrné výdaje na příjemce dosáhly výše 107 663 EUR, byla většina projektů předložena podniky a družstvy producentů. Lze rovněž konstatovat, že v tomto členském státě předložili četní příjemci několik projektů v závislosti na cílových trzích. 3.5. Prováděné akce V období 2009–2010 bylo uskutečněno 2 781 akcí. Pokud jde o provádění akcí uvedených v bodě 2.1, které lze rozdělit podle jejich různých podob (viz níže uvedená tabulka), je možno konstatovat v průměru 1,7 akce na prováděný projekt a skutečnost, že se drtivá většina projektů zaměřuje v první řadě na akce typu A). S tímto typem akcí se lze setkat prakticky na všech cílových trzích (70–90 % výdajů) a mohou být doplňovány akcemi typu B) a C), u nichž jsou vydané částky výrazně nižší (5–20 % výdajů). Akce (viz 2.1.) || Popis A) Vztahy s veřejností, a to zejména akce zaměřené na kupce, novináře, someliéry, tzv. „wine educators“, obchodníky s vínem atd., obchodní mise, vztahy s tiskem, reklama a inzeráty v médiích, ochutnávky, prezentace produktů, vypracování brožurek a jiného propagačního materiálu, vytváření internetových stránek vyhrazených vývozu, náklady spojené s vytvořením a rozvojem značek, propagační akce na místech prodeje, organizování akcí (setkání s distributory, komunikace, pracovní semináře). B) Propagační akce ve třetích zemích, jako jsou veletrhy, akce v ulicích, večeře, semináře a ochutnávky organizované pro různé skupiny veřejnosti (novináře, zástupce distribuční sítě, dovozce a spotřebitele). C) Informace o systémech produkce a specifikace produktů: setkání se subjekty ovlivňujícími veřejné mínění, novináři, semináře, ochutnávky. D) Průzkum trhu, odborné posudky a poradenství v oblasti marketingu, předběžné validační zkoušky nových produktů, předběžná validace uvedení nové značky, specializované skupiny, panelové diskuze. Akce typu D), jež se týkají průzkumů trhu a vyhodnocení výsledků provedených akcí, jsou velmi málo využívány. Ačkoliv hlavní sdělení akcí prováděných v rámci propagačního opatření odkazuje na vína Evropské unie s chráněným označením původu, chráněným zeměpisným označením nebo s uvedením odrůdy, lze konstatovat, že toto sdělení je často provázeno odkazem na členský stát produkce. Členské státy skutečně potvrzují, že tento údaj je zásadní z hlediska přidané hodnoty prováděných akcí, a tvrdí, že je pro spotřebitele ze třetích zemí často obtížné místně určit vína Evropské unie, a to zejména pokud se jedná o vína z malých zemí produkce nebo vína s chráněným označením původu nebo chráněným zeměpisným označením, jejichž známost je ve třetích zemích malá či dokonce nulová. 3.6. Hlavní dotčené trhy V období 2009–2010 se akce týkaly 42 třetích zemí. Tyto země lze rozdělit do tří kategorií: · konsolidované tradiční trhy, na kterých je nutno posílit postavení: evropští producenti na nich již zaujímají určité postavení. Jedná se o trhy otevřené vývozu, na kterých lze pozorovat růst spotřeby. Jedná se také o cílové trhy pro prodej vín s vysokou přidanou hodnotou (USA, Kanada, Švýcarsko); · vznikající trhy: jedná se o trhy méně rozvinuté než v předchozím případě, ačkoliv je na nich Evropská unie již přítomna. Jde zejména o trhy v Asii (Čína/ Hongkong, Japonsko, Jižní Korea, Singapur), Rusku, Mexiku a Brazílii. Některé z těchto zemí, jako je Rusko a Čína, se rychle rozvíjejí a možnosti jsou zde značné. Jiné, jako je Japonsko, jsou stabilnější a postavení na jejich trzích se rozvíjí obtížně; · potenciální trhy, jež je nutno prozkoumat: jedná se o málo známé trhy, na kterých ale mohou kvůli jejich hospodářskému růstu existovat značné možnosti. Jedná se o země, jako je Indie a některé bývalé sovětské republiky. Jen 37 % financovaných projektů bylo zaměřeno pouze na jeden trh, zatímco většina je zaměřena na dva až sedm různých trhů. U akcí lze pozorovat jejich výraznou zeměpisnou koncentraci: 75 % akcí se týká sedmi zemí (USA, Čína/Hongkong, Japonsko, Mexiko, Kanada, Rusko a Švýcarsko), tedy šesti největších trhů představujících přibližně 75 % objemu a hodnoty vývozu Evropské unie v roce 2010. Nejdůležitějším cílovým trhem jsou Spojené státy. Je na ně zaměřeno 22 % akcí a osm z devíti členských států, které přistoupily k opatření, se zaměřilo především na tento trh. Lze pozorovat, že některé členské státy upřednostňují určité trhy. Např. u Španělska se jedná o Mexiko, u Portugalska o Brazílii, u Slovinska o bývalé jugoslávské republiky, u Itálie o Kanadu, u Francie o Čínu a Japonsko, u Řecka o Rusko a u Rakouska o Švýcarsko. Trhy, na něž se zaměřily akce prováděné v roce 2009 a 2010 4. Hodnocení a návrhy ze strany členských států Všechny členské státy, které se účastnily propagačního opatření, soudí, že je toto opatření pro odvětví vína velmi přínosné. Uvádějí, že po krizi roku 2008 lze počínaje rokem 2009 pozorovat růst vývozu, a to zejména na trhy, na něž je zaměřeno propagační opatření. 4.1.1. Výhody – možnost přístupu podniků k režimu podpory, což není u horizontálního režimu možné. Tato možnost vyvolává výrazné oživení odvětví; – přímý dopad ve třetích zemích, v nichž se akce provádějí, a vytváření nových kompetencí (znalost a otevření obchodních kanálů, znalost trhů, právních předpisů a zákazníků, navazování kontaktů); – pružnost a subsidiarita při provádění umožňují zohlednit zvláštnosti odvětví a požadavky administrativní povahy členských států; – možnost provádět dodatečné akce a vytvářet součinnosti mezi mezioborovými organizacemi, organizacemi producentů, profesními organizacemi, podniky, sdruženími podniků a veřejnými organizacemi pomocí vzájemného multiplikačnímu účinku jednotlivých akcí; – otevření nových trhů, možnost získat lepší znalost trhů a nové příležitosti; – lepší přizpůsobení vín požadavkům trhů (produkce, balení, označování); – multiplikační účinek vůči ostatním příjemcům. Čím více akcí je uskutečněno, tím větší je dopad opatření. 4.1.2. Překážky – správní potíže z administrativního hlediska, jež hlásí zejména Portugalsko, Itálie a Rakousko (jedná se hlavně o přezkum dokladů o nákladech); často příliš pomalá reaktivita na vyvíjejících se trzích (změna probíhajících programů); – nedostatečná logistika, technické znalosti a podpora na vznikajících trzích; – některé členské státy, a mezi nimi Itálie a Portugalsko, zdůrazňují, že mikropodniky a malé a střední podniky měly větší potíže se splněním podmínek přístupu k opatření (dostupnost produktů, omezené finanční možnosti a technické kapacity pro vývoz). 4.1.3. Návrhy členských států Ke zlepšení nákladové efektivnosti propagačního opatření a aniž by předložily konkrétní návrhy na změny právních předpisů Evropské unie, některé členské státy navrhují: – při zabránění konkurence mezi víny Evropské unie rozšířit opatření na vnitřní trh, protože se domnívají, že tento trh představuje hlavní světový trh vína a že na něm získaly značné podíly třetí země. Případně zde omezit působnost opatření na informační akce; – upřednostnit účinným způsobem při přístupu k opatření „mikropodniky a malé a střední podniky“; – upřednostňovat opatření v oblasti průzkumu nových trhů a vyhodnocování provedených akcí. Tyto akce jsou zásadní pro získání technických a marketingových informací a předpokladem dalších akcí; – vytvářet součinnosti s ostatními opatřeními více strukturální povahy, a to zejména s cílem usnadnit a posílit přítomnost hospodářských subjektů EU na nových trzích (hlavně s cílem navázat první spojení s dovozci); – zvýšit účinnost administrativního přezkumu, a to zejména tím, že se u akcí se standardními náklady, jako jsou cestovní výdaje, bude počítat s paušálními platbami. 5. Závěr Činit konečné závěry po pouhých dvou letech provádění propagačního opatření členskými státy je předčasné, a to zejména pokud jde o zvýšení konkurenceschopnosti a přítomnosti na trzích třetích zemí. Ačkoliv vývozy vína do určitých zemí, a to zejména na cílové trhy, počínaje rokem 2009 vzrostly, složitost faktorů ovlivňujících obchodní toky (kolísání směných kurzů, hospodářská krize, místní politické krize, změna v právních předpisech cílových zemí atd.) neumožňuje zjistit, do jaké míry dosažené výsledky vyplývají přímo z propagačního opatření. Lze přesto tvrdit, že vzhledem ke 122 milionům EUR vydaným během prvních dvou let je opatření velmi úspěšné a hospodářskými subjekty vysoce oceňované. Prognózy výdajů, které dosahují částky 768 milionů EUR na období 2009–2013, prokazují rostoucí zájem o opatření, jež se stává z hlediska vyhrazené rozpočtové kapitoly druhým největším opatřením programů podpory, a to hned po opatření na restrukturalizaci a přeměnu vinic. Především v prvním období propagační opatření zřejmě upevnilo přítomnost podniků Evropské unie na tradičních vývozních trzích a prostřednictvím průzkumů trhu pravděpodobně umožnilo prozkoumat nové trhy a vstoupit na ně. Pružnost a subsidiarita provádění propagačního opatření jsou hlavním důvodem, který umožňuje odvětví vína různých členských států a i různých regionů jeho dobré přizpůsobení zvláštnostem, které jsou cílovým zemím vlastní. Možnost navazovat nové kontakty a získávat znalosti nutné pro přizpůsobení se trhům (nové produkty, označování atd.) navíc vede k výraznému oživení odvětví. Podle některých připomínek členských států by bylo záhodno vyzkoušet další cesty: 1) případné posílení součinností mezi různými akcemi a různými příjemci; 2) lepší nasměrování průzkumů nových trhů s cílem snížit v budoucnu závislost vývozu na omezeném počtu trhů; 3) lépe zaměřený výběr příjemců s cílem optimalizovat opatření a případně 4) poskytnout členským státům pokyny ohledně parametrů pro schvalování projektů. V rámci zprávy, kterou má Komise předložit Radě a Evropskému parlamentu v roce 2012, by mohly proběhnout úvahy o kritériu „mikropodniků a malých a středních podniků“ a o podmínkách způsobilosti pro opatření. [1] Úř. věst. L 148, 6.6.2008, s. 1. [2] Úř. věst. L 299, 16.11.2007, s. 1. [3] Úř. věst. L 170, 30.6.2008, s. 1. [4] Úř. věst. L 232, 2.9.2010, s. 1. [5] Doporučení Komise ze dne 6. května 2003 týkající se definice mikropodniků a malých a středních podniků, Úř. věst. L 124, 20.5.2003, s. 36. [6] Úř. věst. L 3, 5.1.2008, s. 1. [7] Úř. věst. L 277, 21.10.2005, s. 1. [8] Během diskuzí, jež předcházely reformě, navrhla Komise v roce 2007 vyhradit zvlášť na propagační opatření roční částku ve výši 120 milionů EUR, což představuje na období 2009–2013 celkovou částku ve výši 600 milionů EUR. Toto opatření bylo následně zahrnuto do souboru opatření programů a rozdělení částek mezi jednotlivá opatření bylo ponecháno na uvážení členských států, které, jak je vidno, překročily u tohoto opatření částku, kterou Komise původně plánovala. [9] Nařízení (ES) č. 1234/2007 a prováděcí předpisy k tomuto nařízení stanovené nařízením (ES) č. 555/2008.