Diskuse kolem prodloužení doby platnosti schválení dané účinné látky glyfosátu v odvolacím výboru v létě 2016 ukázaly, že problém nevydání žádného stanoviska není omezen jen na GMO. Ani v tomto případě nebyly členské státy schopny v odvolacím výboru dosáhnout většiny hlasů ve prospěch rozhodnutí o schválení ani proti němu a Komise musela rozhodnout bez podpory členských států. Jak již bylo uvedeno výše, je to o to problematičtější s ohledem na skutečnost, že se tato rozhodnutí často týkají politicky citlivých záležitostí s přímým dopadem na občany a podniky, zejména v oblasti zdraví a bezpečnosti osob, zvířat a rostlin. Komise je sice zmocněna k tomu, aby v takových případech rozhodla, domnívá se však, že vzhledem k obzvláštní citlivosti daných otázek by i členské státy měly v těchto konkrétních situacích převzít větší odpovědnost v rozhodovacím procesu. To však není dostatečně zajištěno v případě, že členské státy nejsou schopny dosáhnout kvalifikované většiny, protože některé z nich se rozhodnou zdržet hlasování, případně nejsou přítomny na zasedání výborů nebo odvolacího výboru.

Navrhované změny jsou omezeny na to, co je nezbytně nutné pro řešení dané otázky, a nepřekračují rámec toho, co je nezbytné pro dosažení daných cílů. Jsou omezeny na změny na úrovni odvolacího výboru.

Tento návrh je v souladu s návrhem Komise, pokud jde o geneticky modifikované potraviny a krmiva. Tento návrh byl sice částečně motivován rovněž situacemi, kdy v této oblasti docházelo k nevydání stanoviska, přístup, který je v něm navrhován, má však členským státům umožnit, aby omezily nebo zakázaly používání geneticky modifikovaných potravin a krmiv na svém území. To řeší konkrétní situaci v tomto odvětví a netýká se to samotného rozhodovacího procesu. Přístup, jímž se řídí tento návrh, se týká procesních pravidel jako takových bez ohledu na odvětví. Oba tyto přístupy se tedy vzájemně doplňují.

Tuto pravomoc Komise v případě nevydání stanoviska zavedlo nařízení (EU) č. 182/2011. Před rokem 2011 platilo, že v případě, že výbor nevydal žádné stanovisko, případně pokud Rada nereagovala, Komise neměla jinou možnost než návrh prováděcího aktu přijmout. Byla zavedena větší flexibilita s cílem umožnit Komisi, aby znovu posoudila návrh prováděcího aktu a to, zda by jej měla přijmout či nikoli, případně aby předložila výboru pozměněný návrh, s přihlédnutím mimo jiné k postojům vyjádřeným členskými státy v rámci tohoto výboru. To zdůrazňuje rovněž 14. bod odůvodnění nařízení (EU) č. 182/2011, který uvádí, že „zvažuje-li Komise přijetí dalších návrhů prováděcích aktů týkajících se zvláště citlivých oblastí, zejména daní, zdraví spotřebitelů, bezpečnosti potravin a ochrany životního prostředí, bude ve snaze o nalezení vyváženého řešení pokud možno respektovat převládající názor, který by se mohl objevit v odvolacím výboru“.

V souladu s čl. 291 odst. 1 SFEU členské státy odpovídají za provádění aktů Unie a kontrolují Komisi v případě, že jsou jí svěřeny prováděcí pravomoci. V případech, kdy členské státy v rámci tohoto kontrolního procesu nedospějí k jednoznačnému názoru, by měla existovat možnost předložit celou záležitost Radě jako orgánu Unie, ve kterém jsou zastoupeny vlády členských států na ministerské úrovni a mají celkový přehled o všech politikách Unie. Proto se navrhuje umožnit Komisi, aby formálně předkládala konkrétní případy Radě, pokud odvolací výbor nevydá žádné stanovisko, za účelem získání jejího nezávazného stanoviska a politické orientace ohledně důsledků nevydání stanoviska včetně institucionálních, právních, politických a mezinárodních důsledků. Komise by měla zohlednit jakýkoli postoj vyjádřený Radou do tří měsíců po předložení věci. V řádně odůvodněných případech může Komise při předložení věci stanovit kratší lhůtu.

Za účelem posílení úlohy odvolacího výboru ve zvláště citlivých případech se navrhuje stanovit možnost dalšího předložení věci odvolacímu výboru v případě, že není vydáno žádné stanovisko. To umožní znovu řešit problematické otázky na příslušné politické úrovni. Za tímto účelem se navrhuje stanovit, že předseda může rozhodnout o uspořádání dalšího zasedání odvolacího výboru, a zároveň se uvádí, že vhodná úroveň zastoupení na tomto zasedání je na ministerské úrovni. Aby bylo možné uspořádat takové další zasedání, měl by být časový rámec pro vydání stanoviska odvolacího výboru prodloužen o jeden měsíc na celkem tři měsíce od počátečního postoupení věci. Příslušné změny budou začleněny do čl. 3 odst. 7 nařízení (EU) č. 182/2011.

Aby byla zajištěna reprezentativnost hlasování, je nutno do nařízení o postupu projednávání ve výborech zařadit usnášeníschopnost zajišťující, že hlasování se považuje za platné pouze tehdy, představují-li zúčastnění členové při hlasování v odvolacím výboru prostou většinu členských států. Příslušné změny budou zavedeny do čl. 6 odst. 1 nařízení (EU) č. 182/2011. Stejně jako je tomu již nyní, po uplynutí lhůty stanovené pro vydání stanoviska odvolacího výboru se má za to, že výbor stanovisko nevydal, aby se předešlo zablokování celého procesu z důvodu nemožnosti dosáhnout usnášeníschopnosti.

Odvolací výbor byl do nařízení (EU) č. 182/2011 zaveden s cílem posunout diskusi na více politickou úroveň, a to zejména v případě, že přezkumný výbor nevydal stanovisko. Dosud však obecně nebránil vzniku situací, kdy nebylo vydáno žádné stanovisko, ani nepomohl vyjasnit postoj členských států, a tak prokázal jen omezenou přidanou hodnotu. Cílem navrhovaných změn je snížit riziko, že na úrovni odvolacího výboru nebude vydáno žádné stanovisko, a usnadnit rozhodování a zajištění politické odpovědnosti členských států ohledně některých citlivých rozhodnutí. Jakmile budou navrhované změny přijaty, bude nutno, aby se odrazily v jednacím řádu odvolacího výboru, který bude proto nutno upravit v souladu s čl. 3 odst. 7 nařízení (EU) č. 182/2011.

2017/0035 (COD)

Návrh

NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY,

kterým se mění nařízení (EU) č. 182/2011, kterým se stanoví pravidla a obecné zásady způsobu, jakým členské státy kontrolují Komisi při výkonu prováděcích pravomocí

EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,

s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 291 odst. 3 této smlouvy,

s ohledem na návrh Evropské komise,

po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,

v souladu s řádným legislativním postupem,

vzhledem k těmto důvodům:

(1)Nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 se stanoví pravidla a obecné zásady způsobu, jakým členské státy kontrolují Komisi při výkonu prováděcích pravomocí.

(2)Systém zavedený nařízením (EU) č. 182/2011 celkově prokázal, že v praxi funguje dobře a že se mu podařilo dosáhnout vhodné institucionální rovnováhy, pokud jde o úlohu Komise a dalších zúčastněných stran. Tento systém by proto měl nadále fungovat beze změn s výjimkou některých cílených změn týkajících se konkrétních aspektů postupu na úrovni odvolacího výboru. Cílem těchto změn je zajistit širší politickou odpovědnost a angažovanost v oblasti politicky citlivých prováděcích aktů, aniž by se však změnila právní a institucionální odpovědnost za prováděcí akty, kterou upravuje nařízení (EU) č. 182/2011.

(3)V řadě konkrétních případů stanoví nařízení (EU) č. 182/2011 možnost předložení věci odvolacímu výboru. V praxi je věc předkládána odvolacímu výboru v případech, kdy v rámci výboru při přezkumném postupu nebylo dosaženo kvalifikované většiny ani ve prospěch dané věci, ani proti ní, a proto nebylo vydáno žádné stanovisko. Ve většině případů k tomu došlo v souvislosti s geneticky modifikovanými organismy a geneticky modifikovanými potravinami a krmivy a přípravky na ochranu rostlin.

(4)Ze zkušeností vyplývá, že odvolací výbor dospěje v naprosté většině případů ke stejnému výsledku jako přezkumný výbor a to má za následek nevydání stanoviska. Odvolací výbor proto nebyl nápomocen při zvyšování transparentnosti postojů členských států.

(5)Nařízení (EU) č. 182/2011 stanoví, že Komise může v takových případech přijmout návrh prováděcího aktu, čímž dává Komisi pravomoc rozhodnout.

(6)Tato pravomoc rozhodnout se však výrazně snižuje v případech týkajících se povolování produktů nebo látek, například v oblasti geneticky modifikovaných potravin a krmiv, neboť Komise je povinna přijmout rozhodnutí v přiměřené lhůtě a není možné, aby rozhodnutí nepřijala.

(7)Ačkoli Komise má pravomoc v takových případech rozhodovat, vzhledem k obzvláštní citlivosti daných otázek by svou odpovědnost v rozhodovacím procesu měly plně převzít i členské státy. Nejedná se však o případ, kdy členské státy nejsou schopny dosáhnout kvalifikované většiny mimo jiné v důsledku toho, že se ve značném počtu zdrží hlasování nebo se v okamžiku hlasování nedostaví.

(8)Pro zvýšení přidané hodnoty odvolacího výboru je proto nutno posílit jeho úlohu tím, že vždy, když nebude vydáno stanovisko, bude umožněno svolat další zasedání odvolacího výboru. Zastoupení na dalším zasedání odvolacího výboru by mělo být zajištěno na ministerské úrovni, aby mohla proběhnout politická diskuse. Aby bylo možné uspořádat takové další zasedání, měl by být prodloužen časový rámec pro vydání stanoviska odvolacího výboru.

(9)Pravidla upravující hlasování odvolacího výboru by měla být změněna tak, aby se snížilo riziko, že nebude vydáno žádné stanovisko, a zajistila motivace zástupců členských států k zaujetí jasného postoje. Za tímto účelem by měly být za zúčastněné členské státy pro účely výpočtu kvalifikované většiny považovány pouze ty členské státy, které jsou přítomny nebo zastoupeny a které se nezdrží hlasování. Aby byla zajištěna reprezentativnost výsledku hlasování, mělo by být hlasování považováno za platné pouze tehdy, je-li prostá většina členských států zároveň zúčastněnými členy v odvolacím výboru. Pokud nebude usnášeníschopnosti dosaženo před uplynutím lhůty stanovené pro vydání rozhodnutí výboru, bude se mít za to, že výbor žádné stanovisko nevydal, stejně jako je tomu nyní.

(10)Komise by měla mít možnost v konkrétních případech požádat Radu o poskytnutí názorů a orientace ohledně širších důsledků nevydání stanoviska včetně jeho institucionálních, právních, politických a mezinárodních důsledků. Komise by měla zohlednit jakýkoli postoj vyjádřený Radou do tří měsíců po předložení věci. V řádně odůvodněných případech může Komise při předložení věci stanovit kratší lhůtu.