[pic] | KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ |

V Bruselu dne 28.11.2005

KOM(2005) 605 v konečném znění

SDĚLENÍ KOMISE RADĚ, EVROPSKÉMU PARLAMENTU, EVROPSKÉMU HOSPODÁŘSKÉMU A SOCIÁLNÍMU VÝBORU A VÝBORU REGIONŮ

o posílení koordinace zpracování všeobecných plánů připravenosti na krizové situace v oblasti veřejného zdraví na úrovni EU

OBSAH

1. Souvislosti 3

2. Účel a rozsah 4

3. Hlavní komponenty zpracování všeobecných plánů připravenosti 5

3.1. Správa informací 5

3.2. Komunikace 6

3.3. Vědecké poradenství 7

3.4. Styčné a řídicí a kontrolní struktury 8

3.5. Připravenost zdravotnického sektoru 9

3.6. Připravenost ve všech ostatních sektorech a z mezisektorového pohledu 11

4. Závěry 13

1. SOUVISLOSTI

Teroristické útoky v USA v září 2001 přiměly vlády a mezinárodní organizace odpovědné za záležitosti související s ochranou zdraví přezkoumat a posílit politiky, krizové plány a zdroje pro prevenci a mírnění dopadů takových útoků. Potřeba doplnit vnitrostátní opatření společnými akcemi na úrovni EU vedla v říjnu 2001 ke zřízení Výboru pro ochranu zdraví, tvořeného vysokými představiteli ministerstev zdravotnictví, který má sloužit jako platforma koordinace připravenosti a reakce zdravotnického sektoru na úmyslné vypuštění biologických, chemických a radioaktivních činitelů. Dne 2. června 2003 bylo zveřejněno sdělení[1] obsahující zprávu o pokroku v provádění programu zdravotní bezpečnosti.

Epidemie SARS v roce 2003 otevřela nový rozměr v oblasti veřejného zdraví: došlo k rychlému šíření dříve neznámé choroby se znaky podobnými chřipce a běžnému nachlazení, která způsobovala vysokou nemocnost a úmrtnost a jejíž šíření usnadňovaly bez vhodných očkovacích látek a léků rychlé způsoby cestování a celosvětový obchod. Tato epidemie vyústila v rozsáhlé přehodnocení mechanismů ochrany proti přenosným chorobám a požadavků na výzkum protiopatření. Především upozornila na potřebu celosvětové spolupráce umožňující zničit takové choroby hned v zárodku včasným odhalením ohnisek a působením přímo na jejich zdroj. Katastrofálnímu vývoji událostí pomohla zabránit opatření podniknutá postiženými zeměmi spolu s podporou a vedením ze strany Světové zdravotnické organizace; koordinace v EU na základě systému včasného varování a reakce (EWRS)[2] přispěla k prohloubení informovanosti členských států o situaci a zvýšení jejich připravenosti zastavit jakékoli případné šíření choroby.

V poslední době bylo v souvislosti s propuknutím influenzy ptáků („ptačí chřipky“) v Asii a jejím šířením do světa zapotřebí přehodnotit riziko zničující celosvětové pandemie chřipky. Strategie, kterou zaujala k plánování připravenosti a reakce na chřipku Komise, byla popsána v pracovním dokumentu, který byl zveřejněn v březnu 2004[3]. Rada ve svých závěrech ze zasedání v červnu 2004[4] tento plán přijala a určila jako prioritu vypracování a vzájemnou interoperabilitu plánů jednotlivých států. Strategie pro chřipkovou pandemii je v současné době revidována a přizpůsobována ve světle nových vývojových trendů, zejména nových doporučení Světové zdravotnické organizace[5] ke chřipkové pandemii a zřízení Evropského střediska pro prevenci a kontrolu nemocí (ECDC)[6], a je předmětem samostatného sdělení o zpracování plánů připravenosti a reakce na chřipkovou pandemii v Evropském společenství[7].

Nárůst počtu speciálních plánů pro konkrétní choroby přiměl ministry zdravotnictví na jejich zasedáních v Radě ve dnech 6. května 2003 a 2. června 2003 požádat Komisi, aby vypracovala a připravila návrh východisek pro všeobecné plány pro všechny možné krizové situace v oblasti veřejného zdraví. Součástí těchto všeobecných plánů by měla být nejenom lékařská protiopatření, jako jsou diagnostika, izolace a léčba případů, očkování a podávání preventivních léků rizikovým skupinám a obyvatelstvu jako celku, ale též opatření v oblasti veřejného pořádku, jako jsou omezení pohybu a hraniční kontroly, uzavření prostor a policejní uzávěry konkrétních oblastí, opatření civilní ochrany, jako jsou záchranné operace, zajištění potravin, vody, přístřeší a dalších nezbytností, tržní a obchodní opatření týkající se potravin, zvířat, rostlin a zboží a též opatření zahraniční politiky týkající se pohybu obyvatel do zahraničí a mezinárodní spolupráce na zamezení šíření chorob nebo patogenů. A co je nejdůležitější, musí být k dispozici náležitě chráněné infrastruktury, vybavení a materiály a osoby odpovědné za provádění plánů musí být školeny a chráněny vhodnými ochrannými a kolektivními prostředky, aby mohly náležitě konat svou práci. Všechna taková opatření by měla být podložena solidními vědeckými a technickými základy a socioekonomickými úvahami a měla by být včas vysvětlena a sdělena dotčeným občanům a třetím stranám, aby se zajistilo jejich dodržení na vnitrostátní úrovni a dodržení resp. soulad na úrovni EU a mezinárodní úrovni.

Toto sdělení prezentuje zmíněná východiska a stanoví základní komponenty, na něž je třeba pamatovat při procesu zpracování a provádění plánů zaměřených na krizové situace v oblasti veřejného zdraví všeobecně i na krizové situace týkající se konkrétních chorob v členských státech a Společenství.

2. ÚčEL A ROZSAH

MEZI KRIZOVÝMI SITUACEMI V OBLASTI VEřEJNÉHO ZDRAVÍ PřEVAžUJÍ HLAVNě UDÁLOSTI SPOJENÉ S PřENOSEM PATOGENů Z čLOVěKA NA čLOVěKA PROSTřEDNICTVÍM NEBEZPEčNÝCH POTRAVIN NEBO VÝROBKů čI PROSTřEDNICTVÍM ZVÍřAT A ROSTLIN A UDÁLOSTI SPOJENÉ S OHROžENÍM OSOB ROZšÍřENÍM NEBO PůSOBENÍM BIOLOGICKÝCH, CHEMICKÝCH NEBO FYZIKÁLNÍCH čINITELů V žIVOTNÍM PROSTřEDÍ. VšECHNY TYTO KRIZOVÉ SITUACE SPOJUJÍ AKTIVA A ZDROJE, KTERÉ JE TřEBA POUžÍT, A ASPEKTY ZVLÁDÁNÍ NÁSLEDKů, NA KTERÉ JE TřEBA PAMATOVAT PřI VÝVOJI KRIZOVÝCH NEBO OPERATIVNÍCH NOUZOVÝCH PLÁNů. TOTO SDěLENÍ URčUJE HLAVNÍ STAVEBNÍ KAMENY ZPRACOVÁNÍ VšEOBECNÝCH PLÁNů PřIPRAVENOSTI. VYCHÁZÍ ZE ZKUšENOSTÍ ZÍSKANÝCH VÝMěNOU INFORMACÍ A SDÍLENÍM PLÁNů PRO PRAVÉ NEšTOVICE A CHřIPKOVOU PANDEMII MEZI KOMISÍ A čLENSKÝMI STÁTY A Z ROZSÁHLÉ PRÁCE ZA POMOCI VÝBORU PRO OCHRANU ZDRAVÍ A SÍTě EPIDEMIOLOGICKÉHO DOZORU A KONTROLY PřENOSNÝCH NEMOCÍ VE SPOLEčENSTVÍ [8]. Tato spolupráce vyústila ve vypracování technického orientačního dokumentu (technical guidance document) [9], který obsahuje jednotlivé body, jimž je třeba věnovat pozornost, cíle, kontrolní seznamy a rozdělení úloh a funkcí v oblasti veřejného zdraví pro členské státy, příslušné agentury Společenství[10] a útvary Komise pro každou z klíčových komponent procesu zpracování plánů. Tento technický orientační dokument je průběžně aktualizován příspěvky členských států a útvarů Komise odpovědných za příslušné oblasti činnosti Společenství. Stanoví též témata, na nichž je třeba ještě pracovat za účelem zvýšení informovanosti a posílení vnitrostátních plánů a zlepšení koordinace na úrovni EU.

Celkovým cílem je pomoci členským státům při zpracování jejich vlastních plánů a zohlednění rozměru EU s množstvím jeho právních předpisů v různých oblastech majících vztah ke krizovým plánům pro oblast veřejného zdraví. Toto sdělení společně s technickým orientačním dokumentem poskytuje oporu při vývoji klíčových prvků vnitrostátních plánů řešících nejrůznější typy zdravotních hrozeb, ať už očekávaných (např. chřipková pandemie) nebo neočekávaných (např. epidemie podobné epidemii SARS), a snaží se zlepšit vzájemnou interoperabilitu těchto plánů.

Rámec pro spolupráci v oblasti zpracování všeobecných plánů připravenosti v EU zahrnuje tři hlavní aktivity: za prvé sdílení, srovnávání a vyhodnocování vnitrostátních plánů, zejména pomocí společných testů a usměrňování kritických prověrek plánů, a zdokonalování na základě speciálních kontrolních seznamů obsažených v technickém orientačním dokumentu ke zpracování všeobecných plánů připravenosti; za druhé určení přínosů a úlohy platných právních předpisů Společenství a zajištění jejich plného zohlednění ve vnitrostátních plánech a též prověření potřeby dalších opatření Společenství; a za třetí prověřování a zlepšování prováděcích opatření, která by mohla pomoci zlepšit včasnost předávání informací a interoperabilitu a slučitelnost plánů a reakcí.

3. HLAVNÍ KOMPONENTY ZPRACOVÁNÍ VšEOBECNÝCH PLÁNů PřIPRAVENOSTI

Hlavními komponentami, na něž je třeba pamatovat při zpracování krizových plánů pro oblast veřejného zdraví, jsou:

1. správa informací,

2. komunikace,

3. vědecké poradenství,

4. styčné a řídicí a kontrolní struktury,

5. připravenost zdravotnického sektoru a

6. připravenost ve všech ostatních sektorech a z mezisektorového pohledu.

Zásady a problémy spojené s každou komponentou jsou popsány v samostatných kapitolách v dalším textu. Zkušenosti získané spoluprací při plánování na úrovni EU ukázaly, že schopnost reagovat na krizovou situaci v oblasti veřejného zdraví hodně závisí na tom, do jaké míry byla tato problematika zvážena předem a zda byly zavedeny plány, které pamatují na každý její aspekt.

V budoucnu bude třeba věnovat v rámci každé komponenty zvláštní pozornost konkrétním tématům, např. aktivačním úrovním pro zavedení konkrétního protiopatření, šetření nehod a odběru vzorků z prostředí, používání modelů při rozhodování, postupům pro třídění raněných a karanténu, krizovým plánům pro nemocnice a plánům pružné reakce apod. Komise s pomocí Výboru pro ochranu zdraví a případně rad ECDC tato témata dále rozvine ve snaze šířit správnou praxi a pomoci členským státům lépe pochopit nejlepší možné alternativy, které mohou zapracovat do svých plánů.

3.1. Správa informací

Správa informací zahrnuje shromažďování, zpracování, používání a rozšiřování informací o krizových situacích za účelem odhalení a stanovení hrozeb a rizik, sledování stavu a vývoje krizových situací, zjištění dostupných aktiv a zdrojů a jejich rozmístění a využití a zjištění stavu systémů sloužících informačním potřebám jednotlivých dotčených aktérů. Informacemi se rozumí všechny způsoby popisu, znázornění a vzniku znalostí a vědomostí o významu údajů a čísel. Patří sem zdravotnický dohled a zdravotnická zpravodajská činnost, údaje ze všech druhů senzorů, monitorů a měřičů, epidemiologické údaje, zdravotní údaje a statistiky a údaje o výrobcích, zboží, infrastruktuře a službách důležité pro krizovou situaci.

Nezbytnou podmínkou pro včasné odhalení potenciálních hrozeb pro veřejné zdraví, určení jejich velikosti a rozsahu a mezinárodního významu a sledování jejich vývoje a měnících se okolností je, aby členské státy zajistily dostatečný zdravotní, resp. zdravotnický dohled před krizovou událostí a jeho následné zdokonalování v návaznosti na výsledky. Dohled a monitorování před vznikem krizové situace se používají v případě všech přenosných, toxických, chemických, radioaktivních a fyzikálních hrozeb, ať už záměrných či nikoli, a změn v prostředí, které by mohly vyústit ve vznik přírodních jevů s následky pro veřejné zdraví. Standardy pro jednotlivé oblasti (lékařství, veterinární lékařství, životní prostředí atd.), včetně definic případů a aktivačních úrovní, musejí být komplexní a musejí být nekompromisně uplatňovány. Vzhledem k tomu, že první náznaky blížící se krizové situace mohou přijít zvnějšku zdravotnického sektoru, například ze sdělovacích prostředků, od veterinárních lékařů, od donucovacích a bezpečnostních složek a dalších stran, je nezbytná spolupráce s takovými zdroji informací i mezi těmito zdroji navzájem.

Společenství hraje klíčovou úlohu při vytyčování požadavků a zajišťování koordinace dohledu a monitorování v souvislosti s nejrůznějšími krizovými situacemi prostřednictvím několika systémů rychlého varování, specializovaných sítí dohledu, systémů monitorování radiační ochrany a informačních systémů pro chemické látky.

Zdravotnická zpravodajská služba a prohledávání zpráv sdělovacích prostředků poskytují informace pro účely analýzy rizika a umožňují rozpoznat podezřelé nebo neobvyklé situace a události v raném stádiu a vydat včasná varování. Členské státy a Komise vyvinuly za tímto účelem mocné nástroje.

Součástí organizace správy informací je klinická a laboratorní diagnostika sloužící k odhalování neznámých a potvrzování známých činitelů. Za diagnostiku zodpovídají členské státy a Společenství prostřednictvím svých referenčních laboratoří společně s ECDC poskytuje celoevropskou platformu pro spolupráci v otázce laboratorních postupů a zabezpečení kvality, shromažďování klinických údajů a jejich sekundárního potvrzování, kterou je však ještě třeba zdokonalit. Laboratorní kapacity musí být zajištěny na úrovni jednotlivých členských států a pro záležitosti přesahující vnitrostátní kapacity nebo v případě neexistence vnitrostátních kapacit musí být zajištěna spolupráce mezi laboratořemi ve Společenství, aby bylo zajištěno pokrytí celé EU.

Při shromažďování a zasílání vzorků z prostředí k laboratorní analýze je zapotřebí uplatnit vhodná ochranná opatření. Mezinárodní přesun materiálů za tímto účelem podléhá předpisům dojednaným v rámci příslušných orgánů systému OSN a je zapotřebí další práce – hlavně ze strany členských států a Komise – která zajistí, aby nedocházelo k bránění přesunům pro účely veřejného zdraví nebo jejich zbytečnému zdržování.

Po přijetí rozhodnutí o vhodných krocích proti zdravotní hrozbě musí být zavedeny systémy pro monitorování jejich účinku a případných vedlejších účinků, nestačí-li k tomu běžné systémy dohledu a sledování; je třeba vypracovat společnou databázi, kontaktní místa a doporučení k případné léčbě.

3.2. Komunikace

Předpokladem minimalizace nechtěných a nepředvídaných společenských a hospodářských důsledků a maximalizace efektivnosti reakce je včasné rozšiřování přesných informací na všech úrovních. Správy informací popsané v předchozí části nelze dosáhnout bez přesného a včasného rozšiřování informací. Komunikace může nabývat různých forem, jako jsou textová, hlasová a obrazová sdělení, a pro řídicí a kontrolní účely musí být co nejodolnější, aby komunikační cesty zůstaly zachovány i v krizových situacích, kdy mohou být některé formy komunikace znemožněny, a musí existovat dostatečné zálohy pro případ ztráty některých systémů (např. telefonů) nebo jejich zhroucení v důsledku nadměrného provozu (např. zhroucení počítačových systémů nebo internetu). V případě závažné krizové situace v oblasti veřejného zdraví může dojít k poškození nebo zničení existujících fyzických komunikačních spojů, což znemožní použití drátových sítí. Musejí být zajištěny jiné alternativy, včetně bezdrátového přenosu.

Nezbytným předpokladem správného rozhodování je komunikace mezi subjekty, které se starají o plánování, subjekty předkládajícími zákonodárným orgánům konečné podklady za zdravotnický sektor a subjekty předkládajícími těmto orgánům konečné podklady za všechny sektory. Orgány na vnitrostátní úrovni i Komise mají komunikační systémy a standardní pracovní postupy umožňující správně chápat vědecké, ekonomické, politické a sociální důsledky zpráv a dohodnout se na nich.

Státní orgány by měly před událostmi, které by mohly vést k ohrožení veřejného zdraví, při jejich očekávání a od počátečního stádia jakékoli závažné nehody efektivně komunikovat s veřejností a se sdělovacími prostředky a zavést se jako hlavní, ne-li jediný zdroj směrodatných informací, a měly by v této strategii pokračovat i v průběhu události a po ní. Členské státy, Komise a příslušné agentury Společenství koordinují svá sdělení v období krize, aby jimi poskytované zprávy byly přesné a ucelené.

To vyžaduje na úrovni každého členského státu i Komise existenci systémů a postupů pro jasnou a jednoznačnou komunikaci mezi orgány a též s odborníky a veřejností. Koordinace je rozhodující pro dosažení konzistentnosti a přesnosti zpráv poskytovaných veřejnosti v EU a zachování důvěry ve schopnost orgánů zvládnout mimořádnou situaci a zabránit vzniku krize v oblasti veřejného zdraví. To znamená, že je zapotřebí zajistit jasný obousměrný tok údajů, nepřerušovaný tok informací a přenos dat a stanovit povinnosti každého důležitého aktéra, pokud jde o shromažďování, analýzu a vykazování údajů pro účely dohledu a monitorování od okamžiku prvního oznámení příslušným strukturám. Pro navázání spojení mezi příslušnými orgány a subjekty odpovědnými za rozhodování je zapotřebí existence nepřetržitě fungujících kontaktních míst v členských státech a Komisi; tato kontaktní místa již byla zavedena pro řadu oblastí činnosti EU.

3.3. Vědecké poradenství

Součástí krizového řízení musí být zajištění vědeckého poradenství na všech úrovních a ve všech oblastech prostřednictvím zavedení struktur, jako jsou odborné skupiny nebo výbory, a prostřednictvím rychlé konzultace ohledně hodnocení rizik a posouzení vědeckých a technických východisek pro možné reakce. Součástí vědeckého poradenství bude pomoc řídicím a styčným strukturám při hledání vhodných protiopatření a vyhledávání vědeckých a technických informací a zdrojů pro provádění.

Na úrovni Společenství existují mechanismy a struktury pro jednotlivé sektory důležité pro krizové situace v oblasti veřejného zdraví, které umožňují integraci vědeckých důkazů od členských států a Komise a zohlednění sociálních a ekonomických aspektů. Ve zdravotnickém sektoru je z pohledu poskytování vědeckého poradenství důležité Společné výzkumné středisko a šest agentur Společenství, jmenovitě ECDC, Evropská agentura pro hodnocení léčivých přípravků ( European Medicines Evaluation Agency , EMEA), Evropský úřad pro bezpečnost potravin ( European Food Safety Authority , EFSA), Evropská agentura pro životní prostředí ( European Environment Agency , EEA), Evropské monitorovací centrum pro drogy a drogovou závislost ( European Monitoring Centre for Drug and Drug Addiction , EMCDDA) a −Evropská agentura pro bezpečnost a ochranu zdraví při práci ( European Agency for Occupational Health and Safety at Work , EU-OSHA).

Ihned po zjištění krizové situace by měly být k dispozici vědecké rady, včetně predikcí na základě vědeckých modelů, ohledně možných reakcí a obnovy a odolnosti klíčových systémů, jako jsou zásobování vodou, kanalizace, zdravotnické služby, léčivé přípravky a zdravotnické prostředky apod., míst pro vytvoření přístřeší a záchranných staveb, ochranných pomůcek, přístavů a dopravních sítí, skladů a komunikačních systémů. Členské státy a Komise spolupracují na zdokonalování prediktivních schopností modelů. V oblasti přenosných chorob je zaváděno a financováno celoevropsky koordinované prognostické modelování v reálném čase[11], které by mělo pomáhat při vyhledávání nejvhodnějších opatření zabraňujících šíření chorob a činitelů a poskytovat úřadům s předstihem informace pro účely přípravy politik a plánování v oblasti veřejného zdraví.

Komise spolupracuje s příslušnými agenturami Společenství na vývoji mechanismů pro rychlé vyhledání odborných znalostí na úrovni členských států a EU a jejich poskytnutí členským státům. Při obstarávání zvláštních služeb v době nouze pomáhají členským státům adresáře odborníků EU.

3.4. Styčné a řídicí a kontrolní struktury

Krizové situace v oblasti veřejného zdraví mají tři fáze: detekci a diagnostiku, zvládnutí a nápravu/léčbu, avšak tyto fáze mohou během krize existovat současně. Vzhledem ke vzájemnému prolínání těchto tří fází je obtížné nalézt vhodné kroky a reakci a správně zapojit všechny aktéry a zdroje. Řízení a kontrola má náročný úkol tyto problémy zvládnout a dostat šíření choroby nebo kontaminace v populaci a prostředí pod kontrolu a je klíčovou oblastí, za kterou odpovídají členské státy.

Pro dobré řízení a kontrolu jsou zapotřebí znalost situace, pokud jde o oběti a zdroje, koordinace reakce a komunikace, analýza a správa informací a simulace pro účely analýzy událostí a nácviku reakce.

Řízení a kontrola zahrnuje všechny funkce plánování, reakce a zásahu a slučuje je v jeden smysluplný celek. Je nástrojem, jehož prostřednictvím je uspořádána rozhodovací hierarchie mezi jednotlivými subjekty zasahujícími při multisektorální reakci a jehož prostřednictvím jsou určeny osoby odpovědné za všechny předvídatelné situace, zejména tehdy, zasahují-li různé subjekty a orgány; tyto odpovědné osoby vědí, co je třeba udělat, a postarají se o to, aby byly podniknuty vhodné kroky. Kdo, co, kdy a jak dělá a s jakými důsledky pro zdroje a s jakým vlivem na celkovou reakci, je ústřední součástí úlohy řízení a kontroly.

Při řízení a kontrole je hlavním činitelem, s nímž je třeba počítat, čas, a největšími problémy nejistota, složitost a proměnlivost. V některých případech neexistují žádné informace o situaci nebo je jich jen velmi málo; jindy mohou být dostupné informace zmatečné, rozporuplné nebo neúplné. Téměř ve všech případech pracují odpovědná osoba a její podřízení pod velkým časovým tlakem, mají jen velmi málo času na důležitá rozhodnutí. Odpovědná osoba musí omezit nejistotu, ale zároveň si musí uvědomovat, že ji nikdy nemůže zcela odbourat. Řízení a kontrola pomáhá odpovědným osobám pracovat efektivně i přes složitost situace; jako cenný nástroj umožňující řešit složitost a předvídat různé výsledky lze využít simulaci. Je třeba nalézt rovnováhu, která umožní odpovědným osobám na každé úrovni soustředit zdroje na konkrétní úkol a současně poskytne prostor pro tvořivost a iniciativu podřízených. Na úrovni členského státu existuje zastřešující centrum, které je součástí vlády, a síť níže postavených řídicích a kontrolních středisek na regionální a místní úrovni, která propojuje orgány a služby v systému horizontálními a vertikálními řetězci řídicích a komunikačních toků, přičemž každé středisko funguje v individuálních mezích jemu poskytnuté nezávislosti a pravomocí.

Řídicí a kontrolní střediska v členských státech musejí mít dobré styčné systémy zajišťující součinnost s ostatními členskými státy, Komisí, agenturami Společenství i mezinárodními organizacemi, zejména WHO. Společenství má mnoho styčných systémů; většina z nich se zaměřuje na potřeby včasného varování a vychází z právních instrumentů Společenství, zejména v oblasti radiační ochrany, bezpečnosti potravin, zdraví zvířat, zdraví rostlin, civilní ochrany, zahraničních věcí, cel apod. Zdravotní hrozby hlášené podle dohodnutých kritérií systémem včasného varování a reakce EWRS nebo systémem rychlého varování Společenství pro biologické, chemické a jaderné útoky a hrozby[12] mohou vést k uznání krizové situace v oblasti veřejného zdraví a aktivaci příslušných styčných a koordinačních struktur na úrovni EU i v rámci Komise.

Komise zavádí bezpečný všeobecný systém rychlého varování ARGUS[13] [14], který propojuje všechny systémy rychlé reakce Společenství a ústřední krizové centrum s příslušnými koordinačními strukturami s cílem zajistit v případě krize včasné podněty a reakce v každé oblasti politiky Společenství.

3.5. Připravenost zdravotnického sektoru

Péče o postižené osoby se bude v jednotlivých členských státech lišit v závislosti na zdravotnické infrastruktuře a organizaci péče v každém z nich. Přesto však budou přístupy k plánování vykazovat řadu podobností a bude mít smysl vyměňovat si o nich informace. Kromě toho, vznikne-li potřeba přeshraniční podpory, bude zapotřebí znát postupy uplatňované v členském státu, který podporu přijímá. Proto si je zapotřebí vyměňovat informace o plánovaných aktivitách a pomáhat si při přezkumu a vývoji vnitrostátních plánů. Vnitrostátní plány by měly pamatovat na nezbytnou krizovou pomoc postiženému obyvatelstvu a zejména zdravotnickému personálu a zkušenosti se skutečným prováděním plánů by měly být sdíleny mezi členskými státy.

Na úrovni EU dochází k rozsáhlému shromažďování a sdílení zdrojů pro epidemiologická a laboratorní šetření prostřednictvím existujících sítí a za pomoci Komise a na tuto činnost bude dohlížet a dále ji rozvíjet ECDC.

Je třeba rozšířit postupy pro přesun pacientů mezi členskými státy. Členské státy by měly v rámci všech vnitřních regionů EU naplánovat přeshraniční spolupráci, těsně provázanou na ambulantní služby a nemocnice. V některých příhraničních oblastech již bylo zavedeno sdílení zdrojů mezi členskými státy, umožňující rozšíření personálních stavů a vybavenosti, nebo se o něm aktivně uvažuje. Postupy pro přesun zdrojů, jako jsou mobilní nemocnice, jsou připravovány a byly zatím vypracovány v oblasti ozbrojených sil a civilní ochrany. V některých prostředích může být vhodné využít mobilní zdroje; v takovém případě by se daly prozkoumat možnosti jejich sdílení na mezinárodní úrovni. Komise navrhuje v novém programu Společenství pro zdraví a ochranu spotřebitele na období 2007–2013[15] podpořit projekty zřízení a udržování trvale dostupné klíčové skupiny školených zdravotnických odborníků, kterou by bylo možno rychle využít na místech závažných zdravotních krizí kdekoli ve světě společně s mobilními laboratořemi, ochrannými pomůckami a vybavením pro izolaci.

Pro některé choroby jsou již k dispozici postupy pro izolaci pacientů, včetně definice případů, které je třeba izolovat a kdy je lze propustit; tyto postupy je třeba vypracovat i pro další choroby. Pro nové choroby by měly být zavedeny postupy umožňující rychlé vypracování pokynů založených na společném celoevropském konsensu pod záštitou ECDC.

Očekává se, že výzkum v oblasti zvládání zdravotních hrozeb umožní zlepšení detekce hrozeb a léčby postižených, čímž přispěje k omezení šíření choroby a zlikvidování zdravotní hrozby.

Zvláštní oblastí výzkumu je vývoj nových léčivých přípravků a zdravotnických prostředků. Na mnoho zdravotních hrozeb neexistují vhodné léčivé přípravky, a přesto jejich vývoj postupuje pomalu v důsledku nedostatečných vyhlídek na uplatnění na trhu a následného nezájmu farmaceutického průmyslu, biotechnologických podniků a akademické obce investovat do vývoje takových přípravků. Proto je zapotřebí: 1) celoevropské snažení, které by umožnilo nalézt a zajistit spravedlivý přístup k existujícím základním léčivým přípravkům proti hlavním zdravotním hrozbám a jejich skladování; Komise zvažuje, jaká opatření by měla být v této oblasti navržena; a 2) celoevropská strategie vývoje a výroby prioritních léčivých přípravků proti hlavním zdravotním hrozbám ve spolupráci s farmaceutickým průmyslem.

Společenství již má řadu právních předpisů v oblasti léčiv, které vytvářejí příznivé prostředí pro vývoj a uvádění léčivých přípravků na trh a které obsahují ustanovení umožňující urychlené poskytování rad a prominutí poplatků EMEA za vzorovou dokumentaci k očkovacím látkám. V rámci programu výzkumu a technologického rozvoje také poskytuje finanční prostředky na výzkum očkovacích látek a antivirových přípravků a zamýšlí zavést nový mechanismus, který umožní financovat nepředvídané výzkumné potřeby pramenící z mimořádných situací souvisejících s infekčními chorobami. Prostřednictvím mechanismu civilní ochrany[16] [17] [18] [19] poskytuje Komise informace o léčivých přípravcích a jiných aktivech, která mohou členské státy poskytnout na vyžádání jiným členským státům a dalším zemím, které jsou stranami mechanismu civilní ochrany.

Komise již navíc přijala řadu podnětů zaměřených na antivirové přípravky a očkovací látky pro případ chřipkové pandemie[20]. Návrhem nařízení o zřízení fondu solidarity Evropské unie[21] Komise doporučuje posílení a rozšíření možností reakce mj. na krizové situace v oblasti veřejného zdraví. Fond kryje okamžitou lékařskou péči a opatření k ochraně obyvatelstva před bezprostředními zdravotními hrozbami, včetně nákladů na očkovací látky, léky, léčivé přípravky, vybavení a infrastrukturu použité během krizové situace. Využití tohoto fondu je však vázáno na splnění konkrétních požadavků a je založeno na principu náhrady výdajů; jde tedy o následný nástroj, jehož standardní postupy obvykle nějakou dobu trvají. Komise proto navrhla mechanismus financování předem, který by umožnil poskytnutí omezeného množství finančních prostředků v krátké reakční době.

Svým návrhem[22] o strategických pokynech Společenství pro politiku soudržnosti na podporu růstu a pracovních příležitostí (2007–2013) Komise doporučila zařadit prevenci zdravotních rizik a zaplnění mezer ve zdravotnické infrastruktuře mezi strategické parametry pro budoucí politiku soudržnosti. Pro ty členské státy, které zamýšlejí vypracovat v rámci politiky soudržnosti horizontální zdravotnické programy, a pro ty regiony, které zamýšlejí začlenit zdravotní priority do svých operačních programů, Komise doporučuje jejich svědomité propojení s vnitrostátními plány připravenosti. Zvláštní pozornost by měla být věnována také možnostem, které skýtají nástroje chystané politiky soudržnosti v oblasti územní spolupráce, zejména přeshraniční.

3.6. Připravenost ve všech ostatních sektorech a z mezisektorového pohledu

Postupy potřebné ke zvládání krizových situací v oblasti veřejného zdraví mimo rámec zdravotnického sektoru mají dva rozměry: jednak připravují ostatní sektory na pomoc orgánům veřejného zdraví při zdravotnických zásazích, jako je třídění raněných, izolace, karanténa, léčba a podávání léků a očkování, a jednak také slouží k zavádění a uplatňování opatření v jiných sektorech, jako jsou logistika (např. vytváření zásob – zdroje a minimální zásoby ochranných pomůcek a zdravotnických prostředků a jiná protiopatření), otázky dekontaminace odpadů, energetické zdroje a zásoby pitné vody, opatření v oblasti dopravy, zejména na vstupu na území členských států a výstupu z něj, telekomunikace, operace civilní ochrany a obrany v souvislosti se zajištěním přístřeší, záchrany, dostupnosti nezbytných zásob, jako jsou potraviny, zařízení na úpravu vody a materiály, a přesuny takových zdrojů a aktiv mezi zeměmi; spolupráce mezi zdravotnickými a donucovacími orgány při zásazích k zamezení shromažďování osob a uzavření prostor, v oblasti soudní epidemiologie a v souvislosti s právními a etickými důsledky protiopatření (např. karantény, důvěrnosti seznamů cestujících, přepravy nebezpečných nákladů, cel, kontrol a prosazování práva, zabavování majetku…) apod.

Pro přímé zasílání informací do cílových středisek a na stanoviště hraniční kontroly by měly být využívány celními systémy Společenství pro řízení rizik. Zajišťování dodavatelských řetězců, a tudíž i usnadňování rychlého přesunu nezbytných zásob do cílových oblastí by měla napomáhat rovněž mezinárodní celní spolupráce.

Zvládání bezpečnostních hrozeb je primárně věcí donucovacích orgánů; jde zejména o opatření k předvídání, prevenci resp. řešení teroristických hrozeb nebo útoků. Vedoucí úlohu při zvládání hrozeb mají donucovací orgány nebo agentury členských států. Komise připravuje síť propojující příslušné orgány členských států, která bude zajišťovat koordinaci v této oblasti na úrovni EU[23].

Zvládání následků členskými státy zahrnuje opatření pro detekci a diagnostiku uvolnění činitelů a ohnisek chorob a ochranu zdraví veřejnosti, jako jsou: vyhledání, záchrana a lékařské ošetření obětí; evakuace ohrožených osob; ochrana záchranářů v terénu; předejití šíření choroby vysledováním kontaktů, izolací a ošetřením případů, karanténou vystavených subjektů a zákazem pohybu[24] pro konkrétní oblasti a uzavření prostor (míst pro společenské vyžití, škol, divadel, jiných míst, kde dochází ke shromažďování osob). Dvě posledně jmenovaná opatření vyžadují zásah dalších orgánů kromě služeb veřejného zdraví, a tedy koordinaci mezi službami veřejného zdraví a těmito orgány. Zvládání následků se zaměřuje také na obnovu základních státních a místních služeb a zajištění mimořádné pomoci vládě, podnikům a jednotlivcům postiženým důsledky krizové reakce. Je-li v případě závažnější krizové situace v oblasti zdravotnictví zapotřebí rozsáhlejší pomoc Společenství, mohl by být cenným nástrojem pro zajištění rychlého rozmístění požadované pomoci mechanismus civilní ochrany Společenství27. Aby Komise pomohla členským státům v jejich úsilí, zavedla program ochrany kritické infrastruktury při boji proti terorismu[25]. Komise zamýšlí zveřejnit Zelenou knihu o hlavních otázkách evropského programu na ochranu kritické infrastruktury (EPCIP)[26].

Má-li být Evropská unie chráněna před zdravotními riziky, která by se mohla do EU rozšířit z jiných zemí, je nezbytné zajistit připravenost i v těchto dalších zemích. Pro ochranu občanů EU před již známými i neočekávanými zdravotními hrozbami je zapotřebí zaujmout koordinovaný přístup uvnitř i vně EU. Pokud jde o vnější politiku, EU již spolupracuje se třetími zeměmi a mezinárodními organizacemi, zejména agenturami OSN, jako jsou Organizace pro výživu a zemědělství (FAO), WHO, Světová banka atd., na poskytování pomoci zemím postiženým krizovými situacemi v oblasti veřejného zdraví. Evropská unie se zavazuje pomáhat všem zemím, které o to požádají, a to jak v přípravné fázi, tak ve fázi pandemie, zejména nejméně rozvinutým, a tudíž nejzranitelnějším zemím Afriky a Asie. Komise navíc zprostředkovává větší zapojení partnerů Evropské politiky sousedství (ENP) do evropských sítí, např. sítí pro přenosné choroby, a má uzavřeny akční plány s Ukrajinou, Moldávií, Izraelem, Jordánskem, Marokem a Tuniskem.

Krizová koordinační struktura, kterou připravuje Komise a která se opírá o činnost systému ARGUS, by zabezpečila koordinaci napříč sektory v případě mimořádně vážných krizových situací.

4. Závěry

Toto sdělení objasňuje potřeby a cíle zpracování všeobecných plánů připravenosti na krizové situace v oblasti veřejného zdraví a vývoje koordinovaných přístupů uvnitř EU i mimo ni za účelem ochrany zdraví občanů EU před již známými nebo nepředvídanými hrozbami pro veřejné zdraví. Plány a opatření přijaté samostatně v jednotlivých politických oblastech je zapotřebí průběžně začleňovat do společné platformy na úrovni EU a dbát na to, aby pamatovaly na všechny stránky krizových situací v oblasti veřejného zdraví a umožnily tak přijmout ve všech dotčených sektorech sladěné a včasné kroky a podněty. V tomto směru jsou nezbytností a měly by být urychleně uspíšeny práce na zjištění a navázání spolupráce řídicích a kontrolních struktur v EU a odpovídajících partnerů v členských státech a Komisi a komunikace v reálném čase mezi subjekty, které se starají o plánování, subjekty předkládajícími zákonodárným orgánům konečné podklady za zdravotnický sektor a subjekty předkládajícími těmto orgánům konečné podklady za všechny sektory.

Komise též zváží, do jaké míry dostačují platná opatření EU pro krizové situace v oblasti veřejného zdraví měnícím se okolnostem a zvýšeným očekáváním a zda je není třeba upravit či přijmout nové podněty.

- Komise bude pokračovat v koordinaci napříč všemi oblastmi politiky EU prostřednictvím provozování systému ARGUS, který propojuje systémy rychlé reakce Společenství a využívá struktur ústředního krizového centra k zajištění včasných podnětů a reakcí v každé politické oblasti.

- Nezbytným předpokladem odpovídající reakce na hrozby pro veřejné zdraví v EU je existence pravidelně aktualizovaných vnitrostátních plánů připravenosti na krizové situace v oblasti veřejného zdraví v členských státech. Komise bude pokračovat v započaté práci v oblasti sdílení, srovnávání a zlepšování vnitrostátních plánů ohledně pravých neštovic, SARS a chřipky, aktualizace technického orientačního dokumentu o zpracování všeobecných plánů připravenosti a vypracování algoritmů, terminologie a společně dohodnutých nebo ekvivalentních úrovní pro zavedení konkrétních protiopatření. Naléhavým úkolem do budoucna je zorganizovat další výcvik a proces kritické prověrky vnitrostátních plánů. Návazná opatření, výcvik a testy zaměřené na interoperabilitu plánů, které již byly přijaty v souvislosti s krizovými situacemi v oblasti veřejného zdraví nastalými v důsledku přírodních nebo technologických katastrof, např. v souvislosti s pravými neštovicemi a chřipkovou pandemií, a krizovými situacemi v oblasti civilní ochrany, by měly posílit důvěru ve vnitrostátní plány členských států EU.

- Vedle těchto požadavků na zpracování plánů je nezbytné, aby osoby, které v praxi povedou na vnitrostátní úrovni reakci na předvídatelné běžné budoucí události, dostatečně spolupracovaly na vytvoření společné sítě a jednotné představy o prostoru pro koordinované reakce napříč EU: jedině tehdy, pokud budou tyto „lidské“ sítě fungovat, si budou moci být občané EU jisti, že budou moci těžit ze všech výhod jednotné přeshraniční reakce na skutečnou krizi.

[1] KOM(2003) 320 v konečném znění, 2.6.2003.

[2] Úř. věst. L 21, 26.1.2000, s. 32.

[3] KOM(2004) 201 v konečném znění, 26.3.2004.

[4] SAN 104, 9882/04, 2.6.2005.

[5] http://www.who.int/csr/resources/publications/influenza/WHO_CDS_CSR_GIP_2005_5.pdf

[6] Úř. věst. L 142, 30.4.2004, s. 1.

[7] KOM(2005) 607 v konečném znění, 28.11.2005.

[8] Úř. věst. L 268, 3.10.1998, s. 1.

[9] http://europa.eu.int/comm/health/horiz_keydocs_en.htm#3

[10] http://www.europa.eu.int/agencies/index_en.htm

[11] http://europa.eu.int/comm/health/ph_projects/2003/action2/action2_2003_03_en.htm

[12] KOM(2003) 320 v konečném znění, 2.6.2003.

[13] KOM(2004) 701 v konečném znění, 24.11.2004.

[14] Předloha rozhodnutí Komise ze dne xxx, kterou se mění její interní jednací řád.

[15] KOM(2005) 115 v konečném znění.

[16] Sdělení Komise Radě, Evropskému parlamentu, Hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů (Text s významem pro EHP) - Zlepšení mechanismu civilní ochrany Společenství, KOM(2005) 137 v konečném znění, 20.4.2005.

[17] Návrh nařízení Rady, kterým se zřizuje nástroj pro rychlou reakci a připravenost na mimořádně vážné události, KOM(2005) 113 v konečném znění, 6.4.2005.

[18] 2005/12/ES: Rozhodnutí Rady ze dne 20. prosince 2004, kterým se mění rozhodnutí 1999/847/ES, pokud jde o rozšíření akčního programu Společenství v oblasti civilní ochrany. Úř. věst. L 6, 8.1.2005, s. 7.

[19] 2001/792/ES, Euratom: Rozhodnutí Rady ze dne 23. října 2001 o vytvoření mechanismu Společenství na podporu zesílené spolupráce při asistenčních zásazích v oblasti civilní ochrany. Úř. věst. L 297, 15.11.2001, s. 7.

[20] http://europa.eu.int/comm/health/ph_threats/com/Influenza/influenza_key03_en.pdf

[21] KOM(2005) 108 v konečném znění, 6.4.2005.

[22] KOM(2005) 304 v konečném znění, 5.7.2005.

[23] KOM(2004) 701 v konečném znění.

[24] Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států, o změně nařízení (EHS) č. 1612/68 a o zrušení směrnic 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (Text s významem pro EHP). Úř. věst. L 158, 30.4.2004, s. 77 – 123.

[25] KOM(2004) 702 v konečném znění, 20.10.2004

[26] KOM(2005) 576 v konečném znění