[pic] | KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ | V Bruselu dne 12.7.2006 KOM(2006) 392 v konečném znění SDĚLENÍ KOMISE RADĚ, EVROPSKÉMU PARLAMENTU, EVROPSKÉMU HOSPODÁŘSKÉMU A SOCIÁLNÍMU VÝBORU, VÝBORU REGIONŮ A EVROPSKÉ CENTRÁLNÍ BANCE - Výroční prohlášení o eurozóně - {SEK(2006) 936} SDĚLENÍ KOMISE RADĚ, EVROPSKÉMU PARLAMENTU, EVROPSKÉMU HOSPODÁŘSKÉMU A SOCIÁLNÍMU VÝBORU, VÝBORU REGIONŮ A EVROPSKÉ CENTRÁLNÍ BANCE - Výroční prohlášení o eurozóně - I. ÚVOD 1. Členství v eurozóně posiluje stupeň hospodářské provázanosti mezi členskými státy, a to díky existenci jednotné měnové politiky, posilováním užších obchodních a finančních vazeb a podporou užší koordinace hospodářských politik. S ohledem na tuto provázanost řeší členské státy eurozóny hospodářské úkoly, které souvisí s výzvami, jimž čelí všechny členské státy Evropské unie (EU), a které jsou v některých případech naléhavější než tyto výzvy. 2. Výroční prohlášení o eurozóně a jeho doprovodný dokument, výroční zpráva o eurozóně, předkládá stanoviska Komise k povaze těchto úkolů a projednává vhodnou reakci hospodářských politik na úrovni eurozóny a členských států. Cílem tohoto dokumentu je zvýšit informovanost a vyvolat širokou diskuzi o hospodářských politikách eurozóny a jejím hospodářském rozvoji, což jsou otázky, které se dotýkají 310 miliónů lidí žijících v eurozóně. To je patrné i v souvislosti s rozšířením eurozóny, kdy Slovinsko se stane nejnovějším členským státem, který se připojí k eurozóně dne 1. ledna 2007[1]. Poskytováním informací tvůrcům politiky i širší veřejnosti doplňuje tento dokument analýzu hospodářství eurozóny vypracovanou Komisí v publikacích, jako jsou například Čtvrtletní zpráva o eurozóně, Veřejné finance v HMU a Zpráva o hospodářství EU. II. ZLEPŠENÍ VÝHLEDU HOSPODÁŘSTVÍ 3. Po stagnaci posledních pěti let zažívá nyní eurozóna oživení hospodářství. Podniky pohlížejí do budoucnosti s větším optimismem díky silným ziskům a nízkým úrokovým sazbám. Rovněž spotřebitelé získávají více důvěry s ohledem na další vývoj a očekává se, že se výdaje budou po několika opatrných letech postupně zvyšovat. Lepší výkonnost eurozóny na domácí půdě je podporována pokračujícím silným růstem zahraniční poptávky. To je odrazem dynamického a rostoucího světového obchodu, ale také lepší konkurenceschopnosti na celosvětové úrovni. 4. Růst se opět přibližuje potenciálu, ale není důvodu ke spokojenosti. Podle nejnovější předpovědi Evropské komise poroste HDP v eurozóně o 2,1 % v roce 2006 – oproti 1,3 % v roce 2005. Očekává se, že inflace spotřebitelských cen, která v minulém roce dosáhla 2,2 % (částečně v důsledku vysokých nákladů na energii), zůstane na stejné úrovni. Tento rok bude v eurozóně vytvořeno více než milion nových pracovních příležitostí. Nicméně i přesto, že nezaměstnanost v poslední době značně poklesla, v květnu 2006 byla stále na úrovni 7,9 % a při ročním růstu zaměstnanosti ve výši 0,9 % je tempo tvorby pracovních příležitostí v eurozóně dosud příliš pomalé. Stejně tak zdůrazňuje nízké tempo potenciálního růstu v eurozóně (zhruba 2 % ročně) mimo jiné potřebu reforem, které by posílily produktivitu. V příštích letech bude pro politiky eurozóny prvořadou prioritou obnovení této rovnováhy. 5. V krátkodobém horizontu se rizika ve výhledu jeví jako nepříliš významná, ale ve střednědobém výhledu se prohlubují. V krátkodobém výhledu by tvorba pracovních příležitostí a kladné účinky minulých nebo probíhajících hospodářských reforem v eurozóně mohly pomoci povzbudit hospodářský růst více, než se očekává. Ve střednědobém horizontu může možnost dalšího růstu cen ropy utlumit podmínky růstu v eurozóně. Riziko nesprávného zvrácení globálních nerovnováh by mohlo ohrozit celosvětový růst a hospodářské oživení v eurozóně. Naopak, neočekávané zisky zemí vyvážejících ropu se mohou přeměnit na dodatečnou poptávku po zboží a službách eurozóny. III. ZABEZPEČENÍ ŘÁDNÝCH MAKROEKONOMICKÝCH POLITIK 6. Důležitou roli v hospodářském oživení eurozóny hrály makroekonomické politiky navazující na důvěryhodnost politického rámce vytvořeného HMU. Měnová politika pomohla povzbudit hospodářskou činnost a důvěru zachováním vstřícného postoje, což v roce 2005 vedlo k historicky nízkým nominálním a reálným úrokovým sazbám při současném zachování cenové stability. Hospodářský růst v eurozóně podpořila rovněž daňová politika. Většina členských států mohla díky předchozímu úsilí o prosazování daňové konsolidace automatickým stabilizátorům lépe umožnit, aby v posledních letech hrály všeobecně podpůrnou roli. 7. Se zlepšováním hospodářské situace se musí zároveň vyvíjet rámec makroekonomické politiky. Pokud jde o měnovou politiku, měnový podnět vyvolaný v posledních letech se postupně vytrácí. Rozpočtové orgány jsou zodpovědné za „dobití evropských rozpočtových baterek“ po hospodářském zpomalení, a to vylepšením rozpočtových bilancí a splácením veřejného dluhu. Zabezpečení udržitelnosti veřejných financí je rovněž nezbytné s ohledem na dodatečné rozpočtové tlaky, které budou vyplývat ze stárnutí obyvatelstva eurozóny. Podle nejnovější předpovědi Komise se očekává, že celkové státní půjčky v eurozóně zůstanou v roce 2006 i přes lepší hospodářskou situaci beze změn, ačkoliv starší opatření naznačují poněkud lepší strukturální salda. Pro úplné provedení preventivní části Paktu o stabilitě a růstu budou některé členské státy eurozóny muset v letech 2006 a 2007 provést ambicióznější úpravu rozpočtu, než bylo původně předvídáno v jejich stabilizačních programech za rok 2005. 8. Obavy, že úprava makroekonomické politiky přeruší hospodářské oživení, jsou neodůvodněné. Skutečnou obavu vyvolává to, že neprovedení těchto změn ohrozí podmínky pro pokračující hospodářský růst v eurozóně tím, že odloží politická rozhodnutí, která jsou potřebná k udržení oživení ze střednědobého hlediska. Pokud jde o makroekonomickou politiku, Evropané se těžce poučili, že strategie vyčkávání nefunguje. V 70. a 80. letech minulého století přispělo opomíjení makroekonomické stability během příznivého období k ochromujícímu odkazu trvalé inflace, vysokých schodků a zvyšování zadlužení, což položilo základy nízkého růstu a vysoké nezaměstnanosti. V nedávné minulosti nebylo na konci 90. let 20. století využito příznivého růstu k dokončení daňové konsolidace prováděné v období před zavedením HMU. Při hospodářském růstu v eurozóně zažívajícím poprvé od roku 1999 trvalé zlepšování se Evropská komise domnívá, že kombinace obezřetné makroekonomické politiky, která s sebou přináší cenovou stabilitu a sníženou daňovou nerovnováhu, společně se strukturálními reformami, jejichž cílem je zlepšit fungování výrobkových, pracovních a kapitálových trhů, by byla vhodnou politickou reakcí. IV. ZLEPŠENÍ HOSPODÁŘSKÉ REFORMY V EUROZÓNĚ 9. Vyhrát bitvu o makroekonomickou stabilitu v eurozóně a boj o růst a zaměstnanost je hospodářskou a politickou prioritou. Dvanáct milionů mužů a žen v eurozóně je dosud nezaměstnaných. Růst a produktivita jsou příliš nízké, zejména vezmeme-li v úvahu problémy související se stárnutím obyvatelstva. Ne všichni Evropané již plně využívají výhod technického pokroku a globalizace. I když někteří přikládají vinu za neuspokojivý růst a stav zaměstnanosti v eurozóně v posledních pěti letech jednotné měně, skutečný důvod spočívá v nedostatečném pokroku reformy výrobkového, pracovního a kapitálového trhu. Zvýšení tempa hospodářských reforem, podpora větší konkurence a zajištění makroekonomické stability jsou pro lisabonské partnerství pro růst a zaměstnanost zásadní. 10. Zajištění široké podpory ze strany veřejnosti je pro úspěch hospodářských reforem nezbytné. Ačkoliv v Evropě roste informovanost o potřebě makroekonomické stability, je nutné zaměřit se na několik přetrvávajících mýtů o hospodářské reformě. Jedním z nich je, že provádět hospodářskou reformu znamená vzdát se životní úrovně, kterou si Evropané již nemohou dovolit. Ačkoliv by hospodářská reforma mohla být spojena s krátkodobými náklady na přizpůsobení, v konečném důsledku představuje zvýšení evropské životní úrovně. Podle studie Evropské komise by rozsáhlé hospodářské reformy na výrobkových, pracovních a kapitálových trzích mohly zvýšit možný růst v EU ze 2 % na 3 %. To znamená více pracovních příležitostí, vyšší disponibilní příjmy a modernizaci jedinečného evropského sociálního státu. Dalším mýtem je, že hospodářská reforma znamená, že zavedením odlišného hospodářského a sociálního modelu se Evropa musí stát méně evropskou. Podstatou hospodářské reformy však naopak je znovu navázat na evropské hodnoty podnikavosti a sociálního zájmu, které jsou zakotveny v Římské smlouvě. 11. Vedoucí představitelé EU si uvědomili, že hospodářská reforma je nedílnou součástí členství v eurozóně. Evropská rada na svém jarním zasedání v první polovině letošního roku znovu zdůraznila, že dobře fungující výrobkové, pracovní a kapitálové trhy hrají v měnové unii důležitou roli při zvyšování potenciálu růstu a rovněž při tlumení dopadu hospodářských šoků. Ceny a mzdy, které rychle reagují na měnící se hospodářskou situaci, jsou rovněž nezbytné pro řešení neopodstatněné inflace a rozdílů v růstu mezi jednotlivými členskými státy eurozóny. Ačkoliv z lisabonské reformní agendy těží výhody všechny členské státy EU, mají členské státy eurozóny další podnět k posílení úsilí o strukturální reformy, jelikož přínosy větší hospodářské soutěže budou narůstat rychleji, pokud členské státy měnové unie budou postupně společně otevírat své trhy. 12. Prvořadé je, aby členské státy eurozóny podnikly odhodlané kroky na cestě k hospodářské reformě stanovené v Integrovaných hlavních směrech pro růst a zaměstnanost na období 2005-2008. Ve výroční zprávě Komise o pokroku lisabonské strategie, která byla přijata v lednu 2006, se uvádí, že členské státy eurozóny prokázaly ve svých národních programech reforem odhodlání dosáhnout udržitelných veřejných financí, posílit produktivitu práce a zvýšit zaměstnanost a míru zapojení na trhu práce a zároveň dodržovat závazky udržitelného rozvoje. Nicméně některé členské státy eurozóny musí vyvinout více úsilí, aby pro dynamické a bezproblémové fungování HMU zajistily dobře fungující výrobkové trhy, trhy se službami, pracovní a kapitálové trhy. K hlavním prioritám v tomto ohledu patří urychlení tempa výzkumu a vývoje v eurozóně, prosazování větší hospodářské soutěže ve službách a síťových odvětvích, zejména v energetice, a dosažení větší přizpůsobivosti pracovního trhu. 13. K zajištění udržitelného sociálního modelu je rozhodující dosažení vyššího růstu a zaměstnanosti. V této souvislosti mohou být pro členské státy eurozóny zdrojem inspirace reformy často označované jako „flexicurity“ (přístup založený na kombinaci pružnosti a jistoty), které zavedly jako první skandinávské země. Tyto reformy vedly k dynamickým hospodářstvím prosazováním vysokého stupně přizpůsobivosti v organizaci práce a pracovních vztazích a současně poskytnutím jistoty pracovním silám, mimo jiné prostřednictvím značných investic do celoživotního vzdělávání a rekvalifikace a prostřednictvím aktivačních politik pro nezaměstnané osoby. Ačkoliv neexistuje jednotný univerzální model „flexicurity“, zásady zvyšování pružnosti na trhu práce dle potřeby a současně zabezpečení určitých jistot pro pracovní síly lze provádět různými způsoby[2]. Je možné, že zkušenosti skandinávských zemí nelze snadno přenést na jiné členské státy. Vedle skutečnosti, že preference se mohou na úrovni jednotlivých států lišit, musí tvůrci politiky rovněž vzít do úvahy například rozpočtové důsledky takových reforem, zejména v zemích se stále značným schodkem nebo v zemích, které mohou být zatíženy rozpočtovými důsledky stárnoucí populace. V. JEDNA MĚNA, JEDEN TRH 14. V 80. letech minulého století si členské státy uvědomily, že vytvoření „jednoho trhu“ v Evropě je silným argumentem pro vytvoření „jedné měny“. Nyní, kdy je jednotná měna skutečností, musí být členské státy eurozóny přesvědčeny o podpoře politik, které udržují jednotný trh. V posledních dvanácti měsících některé členské státy tento cíl zpochybnily zdůrazňováním národní nutnosti chránit svá hlavní výrobní odvětví před přeshraniční hospodářskou soutěží. To ale společnostem znemožňuje prozkoumat všechny možnosti, které jim nabízí vnitřní trh, a je rovněž na škodu spotřebitelům, kteří využívají výhod nižších cen a větší volby. Před padesáti lety signatáři Římské smlouvy učinili průlom v těchto politikách slavnostním vyhlášením závazku týkajícího se volného pohybu osob, zboží, služeb a kapitálu, čímž vytvořili základ pro hospodářskou prosperitu a politickou stabilitu Evropy v druhé polovině 20. století. Oddanost těmto zásadám je potřeba obnovit volbou hospodářských politik, které udržují vnitřní trh a podporují prokazatelné hospodářské výhody pro eurozónu a EU jako celek. 15. K prohloubení vnitřního trhu a udržení HMU je nutná hospodářská reforma v členských státech. Vnitřní trh hraje klíčovou úlohu při dosahování cíle tvorby vyššího růstu a zaměstnanosti. S podporou jednotné měny prosazuje účinnější rozdělování zdrojů a nabízí podnikům větší obchodní příležitosti a spotřebitelům širší výběr. Vnitřní trh však může rozvinout svůj plný potenciál jen tehdy, pokud všechny členské státy účinně provedou a budou používat právní předpisy dohodnuté na úrovni EU. V tomto ohledu vzbuzuje obavy nedostatečné provedení a používání právních předpisů o jednotném trhu ve většině členských států eurozóny. Sedm členských států eurozóny nedosáhlo stanovený cíl deficitu v provádění ve výši 1,5 % a čtyři největší členské státy eurozóny mají nejhorší výsledky v rámci EU-25, pokud jde o počet případů porušování práva Společenství. K dalšímu zvýšení potenciálu růstu a ke zvýšení schopnosti eurozóny reagovat na hospodářské šoky bude nezbytné pokročit s další hospodářskou integrací prostřednictvím úplnějšího provedení a lepšího uplatňování směrnic. 16. Reforma odvětví služeb je pro eurozónu zásadní. Neměl by se podceňovat význam prosazování větší integrace v odvětví služeb, jelikož na služby připadá přibližně 70 % všech pracovních míst a přidané hodnoty v hospodářství eurozóny. V tomto ohledu je zásadní úplné provedení směrnice EU o službách po jejím přijetí v druhé polovině tohoto roku s cílem posílit hospodářskou soutěž a hospodářskou dynamiku v Evropě a plně využít případných výhod, které nabízí jednotná měna. 17. Zejména integrace finančního trhu nabízí skutečné přínosy tím, že přispívá k vyšší produktivitě a konkurenceschopnosti a v konečném důsledku zvyšuje potenciál hospodářského růstu. Odstranění bariér pro vytvoření jednotné platební oblasti eurozóny by přineslo silnější podněty pro obchod, spotřebu a investice v rámci eurozóny tím, že by občanům i podnikům umožnilo provádět přeshraniční platby stejně snadno, bezpečně a účinně, jako to mohou činit ve své vlastní zemi, a při účtování stejných poplatků. Integrace finančního trhu může rovněž přispět k hladkému fungování HMU, a to prosazováním makroekonomických úprav a zvyšováním odolnosti eurozóny vůči vnějším hospodářským šokům. Ekonomické studie předpokládají, že integrace finančního trhu EU by postupem času zvýšila HDP o 0,5 až 1,1 %. 18. EU a eurozóna musí navázat na úspěchy eura a akčního plánu EU pro finanční služby. To si vyžádá konsolidaci stávajících právních předpisů o finančních službách a včasné provedení a účinné prosazování pravidel jednotného trhu. Další opatření bude zapotřebí k otevření roztříštěných evropských maloobchodních finančních služeb, např. usnadněním spotřebitelům, aby se mohli porozhlédnout po nejlepších plánech úspor, hypotékách, pojištění a penzijním připojištění. Dalším velkým úkolem v příštích pěti letech bude vypracovat celoevropskou koncepci pro regulaci finančního trhu a dohled nad ním s cílem udržet krok s narůstající přeshraniční integrací finančního odvětví. I když se jedná v podstatě o pozitivní – a dokonce nutný – vývoj, jehož cílem je posílit potenciál hospodářského růstu EU, je zároveň nutné, aby vnitrostátní orgány byly ochotné přizpůsobit se nové finanční situaci. V této souvislosti je potřeba omezit pokračující tendenci členských států připojovat při provádění směrnic do vnitrostátního práva zbytečná ustanovení, pokud mají být uskutečněny úplné výhody integrovaného trhu pro finanční služby. 19. K dosažení udržitelného zlepšení růstu produktivity musí eurozóna vytvořit, a zejména pak absorbovat a využít znalosti. V této souvislosti je nezbytný vysoký stupeň hospodářské soutěže a příznivé rámcové podmínky pro inovační činnost společností, včetně integrovaného a účinného rámce na ochranu práv duševního vlastnictví. Podniky musí mít prospěch z příznivého právního rámce, dostatečnou nabídku vysoce kvalifikovaných pracovníků a přístup k cenově dostupným zdrojům financování. Mimoto je nutno investovat více prostředků do výzkumu a vývoje a inovací, a zejména je nutno využít v rámci celé Evropy úspor z rozsahu podporou soukromých výdajů na výzkum a vývoj a podporou projektů a činností s významným přeshraničním přesahem. Výdaje na výzkum a vývoj v eurozóně představují zhruba 2 % HDP, a jsou tak podstatně nižší než cíl v rámci EU stanovený ve výši 3 %. Všechny členské státy eurozóny si při předkládání svých národních programů reforem či později stanovily cíle týkající se zvýšení výdajů na výzkum a vývoj. 20. Reformy, které usilují o větší využití pracovních sil a lidského kapitálu, zlepší rovněž přizpůsobivost pracovní síly a usnadní její mobilitu v eurozóně. Od opatření, která se zaměřují na sladění poptávky po pracovních silách a jejich nabídky, např. modernizací veřejných služeb zaměstnanosti, lze rovněž očekávat lepší přizpůsobení se šokům. Ačkoli některé členské státy eurozóny v této oblasti provedly reformy, opatření se obecně zaměřila na flexibilitu pracovních smluv pro nově příchozí a osoby čelící specifickým potížím na trhu práce prostřednictvím smluv na dobu určitou, pracovní agentury, programy veřejné zaměstnanosti, ale ponechala beze změn některá hlediska právních předpisů o pracovním poměru na dobu neurčitou, což může působit jako překážka pro přizpůsobení pracovního trhu. 21. Ke zlepšení nabídky vysoce kvalifikovaných pracovních sil v rámci celé eurozóny je v mnoha členských státech nutná modernizace systémů vzdělávání a odborné přípravy. Úsilí by se mělo soustředit na modernizaci kvality lidského kapitálu a kvalifikační základny pracovních sil. Úroveň dosaženého vzdělání mládeže je značně nižší v eurozóně než ve zbývající části EU. Rovněž je zapotřebí, aby politiky vypracovaly souvislé a obsáhlé strategie celoživotního vzdělávání, což pomůže prosazovat pružné způsoby vzdělávání od raného počátku, snížit podíl žáků, kteří předčasně ukončují školní docházku, zvýšit podíl mladých lidí, kteří dokončí školní docházku na vyšším středoškolském stupni, a zlepšit kvalitu, význam a přitažlivost odborného vzdělávání a přípravy. Je nutno zlepšit kvalitu vysokoškolského vzdělání s cílem zvýšit podíl univerzit na sociální a hospodářské inovaci. Je třeba usilovat o dokonalost, a to pomocí propojení institucí vyššího vzdělávání s výzkumnými a technologickými středisky a podniky. Účinné využití dostupných finančních zdrojů poskytovaných EU členským státům, zejména Evropského sociálního fondu a programů vzdělávání a odborné přípravy, by přispělo k dosažení těchto cílů. VI. DYNAMICKÉ A BEZPROBLÉMOVÉ FUNGOVÁNÍ HMU 22. Přetrvávání rozdílů v růstu a inflaci mezi jednotlivými zeměmi eurozóny si zasluhuje pozornost. Například v roce 2005 představoval rozdíl mezi zemí s nejrychlejším a nejpomalejším vývojem v eurozóně 4,5 procentní bodu a rozdíl mezi nejvyšší a nejnižší mírou inflace byl 3 procentni body. Jak bylo projednáváno ve výroční zprávě o eurozóně, rozdíly v růstu a inflaci jsou běžným rysem měnových unií a mohou odrážet rozmanitost příznivých činitelů, včetně rozdílů v přírůstku obyvatelstva a účinku dohánění méně bohatými členskými státy. Cyklické rozdíly se v posledních letech značně snížily, a to díky užšímu sladění cyklů a omezení politických chyb v důsledku lepší koordinace makroekonomické politiky. To je pro měnovou unii pozitivní. Klesající význam cyklických činitelů však znamená, že na strukturální činitele nyní připadá vyšší podíl zbývajících rozdílů v růstu. Zejména se zdá, že některé členské státy jsou schopny přizpůsobit se hospodářským šokům a dlouhodobému hospodářskému vývoji jen velmi liknavě. Pokud se politiky nezmění, znamená to, že propast mezi rychle a pomalu rostoucími členskými státy eurozóny se postupem času může prohloubit a rozdíly v inflaci se mohou promítnout do vážné ztráty konkurenceschopnosti, což by si vyžádalo změny, jejichž závažnost by byla úměrná k tomu, o kolik by se tento krok odkládal. 23. Snaha o vypořádání se s rozdíly v růstu a inflaci vyžaduje kombinaci zdravých rozpočtových politik a hospodářských reforem. Kroky, které je potřeba podniknout, byly stanoveny v Integrovaných hlavních směrech pro růst a zaměstnanost na období 2005-2008. Zachování obezřetných rozpočtových politik, zejména v příznivých dobách, umožní, aby automatické rozpočtové stabilizátory tlumily hospodářské šoky, které pohánějí rozdíly v růstu a inflaci. Hospodářské reformy rovněž napomohou tomu, aby ceny a mzdy reagovaly rychleji na měnící se hospodářskou situaci, a podpoří účinnější přidělování zdrojů. Většina členských států však musí urychlit tempo reforem k posílení hospodářské soutěže a ke zvýšení produktivity na trhu se zbožím a službami. Pomoci by mohly rovněž politiky, které prohloubí vnitřní trh v oblasti služeb, např. finanční trhy, tím, že budou prosazovat užší sladění hospodářských cyklů v jednotlivých členských státech. Některé členské státy budou muset kromě toho podniknout kroky k tomu, aby při určování mezd byla zohledněna cenová stabilita, trendy v produktivitě ve střednědobém výhledu a rozdíly ohledně znalostí a podmínek na místním trhu práce. VII. CELOSVĚTOVÁ ÚLOHA EUROZÓNY A ÚKOLY 24. Euro je klíčovou globální měnou, která poskytuje výhody eurozóně a zdůrazňuje potřebu patřičně zohledňovat mezinárodní finanční rozvoj. Zavedení eura vedlo k otřesu na mezinárodních finančních trzích. V současnosti představuje eurozóna zhruba jednu šestinu světového HDP a pětinu světového obchodu a na euro připadá značná a stále se zvětšující část hodnoty mezinárodního dluhového trhu (v polovině roku 2005 31,5 % v porovnání s 44 % pro USD). Rovněž na něj připadá významná část mezinárodních bankovních závazků a transakcí v cizích měnách. Například od roku 1999 bylo euro druhou nejužívanější měnou pro půjčky bank eurozóny nebankovním vypůjčovatelům mimo eurozónu s podílem více než 39 % (oproti 44 % pro USD) v prvním čtvrtletí 2005. Euro se rovněž široce používá ke stanovování cen, fakturaci a vypořádání mezinárodních obchodních transakcí mezi zeměmi eurozóny a třetími zeměmi a v některých případech mezi třetími zeměmi navzájem. Euro hraje také důležitou úlohu jako mezinárodní měna pro devizové rezervy, na kterou připadá přibližně 25 % světových rezerv v porovnání s 66 % pro USD. 25. Hlavní výzvou pro světové hospodářství a eurozónu je nebývalý rozsah a doba trvání globálních nerovnováh. V roce 2005 zaznamenaly USA největší schodek běžného účtu ve své historii – ve výši 6,4 % amerického HDP a 1,5 % světového HDP. Schodek je financován zejména přílivem kapitálu z Japonska, Číny a jiných zemí východní Asie a poslední dobou rovněž ze Středního východu (který těží z neočekávaných výnosů z ropy). Ačkoli finanční trhy byly s ohledem na tuto situaci poměrně optimistické, nebývalý rozsah a doba trvání globálních nerovnováh znamená, že nemohou pokračovat donekonečna. 26. Nesprávné zvrácení globálních nerovnováh by mohlo mít vážný nepříznivý účinek na růst světového hospodářství a mezinárodní finanční stabilitu. Ačkoli eurozóna má zhruba vyrovnaný běžný účet, nebyla by vůči účinkům takovéto krize imunní. Nesprávné napravení globálních nerovnováh by mohlo ovlivnit obchod eurozóny v důsledku změn směnných kurzů a celosvětové poptávky. Ovlivněna by byla rovněž hodnota aktiv, která drží rezidenti eurozóny v zahraničí. Vážně zasažena by mohla být rovněž důvěra podniků, zejména v případě vážného snížení produkce v oblastech se schodkem. 27. Řešení globální nerovnováhy správným způsobem vyžaduje postupný přesun celosvětové poptávky z oblastí, v nichž v současnosti existuje schodek běžného účtu, do oblastí s přebytkem běžného účtu. Spojené státy mohou splnit svou úlohu zvyšováním soukromých a veřejných úspor. V tomto směru mohou významně přispět makroekonomické politiky zaměřené na stabilitu, a zejména udržitelný stav veřejných financí. Ve východní Asii je úkolem snížit nadměrné úspory. Globální vnější nerovnováhy by pomohl zmenšit přechod na růst tvořený více domácími činiteli prostřednictvím lepších systémů sociálního zabezpečení a rozvoje finančního trhu. Podpořilo by to rovněž dlouhodobější rozvoj východní Asie. Jelikož se domácí poptávka v těchto zemích zrychluje, jejich přebytky úspor (a běžného účtu) se budou snižovat. 28. Hospodářské reformy v Evropě pomohou eurozóně, aby se přizpůsobila případnému negativnímu globálnímu vývoji a aby hrála roli při správné nápravě globálních nerovnováh. Lépe fungující výrobkové, pracovní a kapitálové trhy by učinily Evropu přitažlivější pro investory, i když by pravděpodobně nevedly k velkým změnám běžného účtu, poněvadž by se zvyšovala jak poptávka, tak i nabídka. Kromě toho by se pouhý zlomek změny běžného účtu eurozóny projevil jako zlepšení běžného účtu USA. Nicméně hospodářské reformy jsou i nadále žádoucí z hlediska zlepšení výkonnosti eurozóny, jelikož zvyšují potenciál růstu a posilují odolnost vůči možným nepříznivým hospodářským šokům. Touto otázkou se podrobněji zabývá výroční zpráva o eurozóně. VIII. ZVÝŠENÍ ÚČINNOSTI KOORDINACE 29. Udržení hospodářského oživení a prosazování makroekonomické stability a strukturálních reforem pro dynamické a bezproblémové fungování HMU vyžaduje odhodlání členských států a silnou vedoucí úlohu na úrovni eurozóny. Evropská rada si na svém zasedání na jaře letošního roku uvědomila zvláštní význam posílených strukturálních reforem pro členské státy, které společně sdílejí euro, a zdůraznila nutnost účinné politické koordinace v eurozóně. Vedle klíčové role ECOFINU pomáhá Euroskupina, která na neformální bázi sdružuje ministry financí eurozóny, Komisi a ECB, prosazovat konsenzus v rámci celé eurozóny, pokud jde o společné výzvy hospodářské politiky. Členské státy eurozóny by mohly mít větší užitek z jednání Euroskupiny, a to tak, že se zapojí do důkladnější diskuse o makroekonomických politikách a navážou těsněji na strukturální reformy v členských státech eurozóny, zejména pokud mají tyto reformy význam pro fungování HMU. Mohly by být rovněž učiněny kroky ke zvýšení účinnosti koordinace hospodářské politiky v eurozóně, například přechodem na pololetí EU pro rozpočtový dohled, koordinací národních rozpočtových kalendářů mezi členskými státy eurozóny a zajištěním větší soudržnosti mezi makroekonomickými politikami a strukturálními reformami. 30. Rostoucí význam eura jako celosvětové měny a úkoly vyplývající mimo jiné z globálních nerovnováh vyzdvihují nutnost vedoucí úlohy, kterou by eurozóna měla prokázat na světové scéně. Komise si uvědomuje, že v posledních letech došlo v tomto ohledu k určitému pokroku. Jmenování předsedy Euroskupiny na dvouleté funkční období v roce 2004 přineslo například větší stabilitu pro vnější zastoupení eurozóny. Nicméně nedostatek společných postojů mezi orgány eurozóny a nedostatek pevného odhodlání jejích členských států k otázkám společného strategického významu ukázal, že pro Evropu je obtížné prokázat vedoucí celosvětovou hospodářskou úlohu. Evropská komise podporuje lepší koordinaci vnějšího zastoupení EU v mezinárodních finančních institucích a fórech a je připravena k ní přispět. IX. ZÁVĚR 31. Sdílení jednotné měny znamená vypořádat se se společnými úkoly a závazky. Výroční prohlášení o eurozóně zdůraznilo nejdůležitější úkoly eurozóny. Optimističtější výhled pro hospodářství eurozóny vyžaduje rozhodnou změnu makroekonomických politik, zejména zrychlením rozpočtové konsolidace. V mikroekonomické oblasti jsou pro zvýšení produktivity a podporu růstu a zaměstnanosti zásadní posílené strukturální reformy. Ty jsou rovněž důležité pro hladké fungování HMU, jelikož ceny a mzdy se v některých členských státech přizpůsobují hospodářským šokům příliš pomalu. Členské státy eurozóny mají zároveň silný podnět k prohloubení vnitřního trhu, neboť zvýšená hospodářská integrace pomůže plně využít výhod jednotné měny a rychle reagovat na hospodářský vývoj. Ve vnější oblasti zdůrazňuje rostoucí význam eura jako globální měny a úkoly, jimž světové hospodářství čelí, potřebu důležitější role v mezinárodních otázkách. Vypořádat se s těmito úkoly a splnit závazky si vyžaduje odhodlání členských států a opatření ke zlepšení účinnosti koordinace hospodářské politiky. [1] Současnými členskými státy eurozóny jsou Belgie, Německo, Řecko, Španělsko, Francie, Irsko, Itálie, Lucembursko, Nizozemsko, Rakousko, Portugalsko a Finsko. [2] Komise zahájila proces úvah a analýz o různých formách „flexicurity“ a hodlá k této otázce vydat sdělení v první polovině roku 2007.