Návrh NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY o bezpečnosti činností v oblasti vyhledávání, průzkumu a těžby ropy a zemního plynu na moři /* KOM/2011/0688 v konečném znění - 2011/0309 (COD) */





DŮVODOVÁ ZPRÁVA 1. SOUVISLOSTI NÁVRHU Odůvodnění a cíle návrhu Průzkum a těžba ropy a zemního plynu se ve stále větším měřítku uskutečňuje na moři, a to i ve složitých geografických a geologických podmínkách, například ve hlubokých vodách. Rozsah a typické rysy nedávných havárií při těžbě ropy a zemního plynu na moři[1] a případů, kdy k takovým haváriím téměř došlo[2], které byly zaznamenány po celém světě včetně Unie, vyžadují opatření. Ukazují na rozdíly mezi stále větší složitostí činností a nedostatky ve stávajících postupech řízení rizik. Jsou zaznamenávány velké rozdíly v bezpečnostní výkonnosti a přístupu jednotlivých společností. Tyto havárie navíc poukazují na problémy, kterým čelí regulační orgány při zajišťování řádného dohledu nad těžebními činnostmi na moři, a na nedostatky v transparentnosti a sdílení údajů ohledně bezpečnostní výkonnosti odvětví těžby z moře. V Evropě se většina ropy a zemního plynu těží na moři. Závažná havárie na kterémkoli zařízení na moři pravděpodobně povede k materiálním škodám, škodám na životním prostředí, poškození ekonomiky, místních komunit a společnosti, ale současně mohou být ohroženy i životy a zdraví pracovníků. Pravděpodobnost závažné havárie ve vodách Unie je nutné omezit. Studie, konzultace se zúčastněnými stranami a analýzy rizik provedené od roku 2010 identifikovaly pro Unii tyto hlavní problémy: 1. Riziko závažné havárie při těžbě ropy a zemního plynu na moři v Unii je značné a stávající roztříštěnost právních předpisů a rozdíly v regulačních a odvětvových postupech nezajišťují snížení rizik v celé EU v takové míře, jaké je možné dosáhnout. 2. Stávající regulační rámec a provozní opatření nezajišťují nejúčinnější reakci na mimořádné události kdekoli ve vodách Unie, a není zcela jasná odpovědnost za odstraňování následků havárií a za běžné škody. Obecnými cíli tohoto návrhu proto jsou i) omezení rizik závažných havárií ve vodách Unie a ii) omezení následků, kdyby k takové havárii přesto došlo. Obecné souvislosti regulační iniciativy V reakci na katastrofu v Mexickém zálivu Komise již v loňském roce provedla analýzu slabých míst v postupech používaných na moři a v právním rámci Unie, na kterou navázalo sdělení „Řešení otázky bezpečnosti těžby ropy a zemního plynu v pobřežních vodách“[3] (přijaté v říjnu 2010). Posloužilo k počáteční orientaci, které oblasti v Unii vyžadují opatření. Existují značné rozdíly a značná roztříštěnost v právních předpisech a postupech členských států, které se týkají těžebních činností na moři (např. udělování licencí, ustanovení o odpovědnosti, bezpečnostní normy pro zařízení, transparentnost vůči veřejnosti a sdílení informací). Je to důsledek toho, že fakticky neexistují nástroje mezinárodního práva a v příslušných právních předpisech Unie jsou mezery. Některé členské státy sice mají regulační systémy pro těžbu z moře, které představují světovou třídu, ale všude je prostor pro zlepšování. Důležité je, že kontrola rizik závažných nebezpečí v odvětví těžby z moře se musí v celé Unii zvýšit na stejnou úroveň. Na základě frekvenční analýzy dosavadních výkonů tohoto odvětví v Evropě a zdokumentovaných nákladů, jež si vyžádaly havárie v minulosti, lze odhadnout, že průměrné hospodářské ztráty a škody způsobené haváriemi při těžbě ropy a zemního plynu na moři v Unii se pohybují mezi 205 mil. až 915 mil. EUR ročně. Toto rozmezí je v posouzení dopadů použito jako empirická základna základního rizika. Odhaduje se, že přínosy pro Unii a pro členské státy budou výrazně vyšší než náklady spojené se zavedením nových vyšších norem. Větší část dodatečných nákladů ponese průmyslové odvětví, kterému to přinese snížení rizik. Zkušenosti však ukazují, že k vyvolání změny kultury v odvětví, která přinese snížení rizik, o něž toto nařízení usiluje, je nezbytná silná regulace s jasným vymezením odpovědností. Výše uvedené obecné cíle se člení do čtyř konkrétních cílů: 1. Zajistit důsledné využívání osvědčených postupů pro kontrolu významných rizik v odvětví těžby ropy a zemního plynu na moři, jež mohou zasáhnout vody nebo pobřeží Unie; 2. Zavést ve všech evropských jurisdikcích osvědčené regulační postupy v oblasti těžby ropy a zemního plynu na moři; 3. Posilovat připravenost a schopnost Unie reagovat na mimořádné události, které mohou zasáhnout občany, hospodářství nebo životní prostředí Unie; 4. Zlepšovat a vyjasňovat stávající předpisy Unie týkající se odpovědnosti a náhrady za škody. Na základě výzkumu Komise a konzultací se zúčastněnými stranami byla vyvozena praktická opatření. Dále byly identifikovány možnosti politiky zahrnující soubory opatření v různých kombinacích a s různými způsoby provedení. Tyto možnosti politiky jsou popsány v kapitole 2. Stávající předpisy Unie v oblasti návrhu Unie nemá právní předpisy určené výhradně pro odvětví těžby ropy a zemního plynu na moři; existuje však širší acquis Unie, které se, často jen částečně, vztahuje na odvětví činností na moři. Tento návrh doplňuje především tyto právní předpisy Unie: i) Odpovědnost za životní prostředí. Směrnice o odpovědnosti za životní prostředí (ELD) 2004/35/ES řeší odpovědnost za škody na životním prostředí také v souvislosti s těžbou ropy a zemního plynu na moři. Provozovatel, který se zabývá činnostmi, jež způsobí značné škody v oblasti životního prostředí na chráněných druzích, přirozených biotopech nebo vodě, nese striktní odpovědnost za prevenci a náhradu škod a veškeré náklady s tím spojené. Cílem tohoto návrhu je rozšířit stávající územní působnost směrnice o odpovědnosti za životní prostředí, která je v současné době ve vztahu ke škodám způsobeným vodě omezena na pobřežní oblasti a teritoriální vody tak, aby zahrnovala také veškeré mořské vody v jurisdikci členských států. ii) Posuzování vlivů na životní prostředí: Směrnice 85/337/EHS[4], ve znění směrnic 97/11/ES[5], 2003/35/ES[6] a 2009/31/ES[7] o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí, harmonizovala zásady posuzování dopadů projektů na životní prostředí tím, že zavedla obecné minimální požadavky. Posuzování projektů, které mohou mít přeshraniční následky, dále upravuje Úmluva EHK OSN o posuzování vlivů na životní prostředí přesahujících hranice států (úmluva z Espoo), která je součástí acquis v oblasti životního prostředí. Její uplatňování na některé vrtné činnosti je však na uvážení členských států. iii) Právní předpisy o odpadech: směrnice 2008/98/ES o odpadech (rámcová směrnice o odpadech). Tato směrnice, jak potvrdil Soudní dvůr EU, se plně vztahuje na úniky ropy. Ropa vytékající ze zařízení na moři tedy spadá pod definici odpadu v EU, a znečišťovateli tak vzniká povinnost škodu odstranit. iv) Zdraví a bezpečnost a ochrana zaměstnanců při práci: základním právním nástrojem Unie, který upravuje ochranu pracovníků na moři a jejich pracovního prostředí, je směrnice 92/91/EHS (která doplňuje rámcovou směrnici 89/391/EHS). Tento návrh posiluje režim směrnice 92/91/EHS tím, že zahrnuje mimo jiné posouzení dopadů na životní prostředí, vyžaduje předkládat posouzení rizik regulačnímu orgánu k udělení souhlasu, vytváří systém oznamování vrtných činnosti a vyžaduje nezávislé ověřování zásadních prvků řízení rizik. v) Významná rizika: Směrnice 96/82/ES (Seveso) se na odvětví těžby z moře nevztahuje, ale některé její prvky posloužily jako příklad osvědčených postupů uvedených v tomto návrhu. Tento návrh však jde dále než směrnice Seveso, hlavně tím, že vyžaduje souhlas regulačního orgánu s posouzením rizik, přísnější ověřování technické a finanční způsobilosti ve fázi udělování licence a obsahuje ustanovení o evakuaci, úniku a záchraně pracovníků. vi) Udělování povolení k vyhledávání, průzkumu a těžbě uhlovodíků: základním právním rámcem pro udělování licencí na průzkum a na těžbu je směrnice 94/22/ES. Tento návrh samotnou směrnici nemění, ale posiluje povinnosti příslušných orgánů v procesu udělování licencí, aby se zlepšilo posuzování technické a finanční způsobilosti žadatelů. vii) Reakce na mimořádné situace: Návrh stanoví nové požadavky, pokud jde o reakci členských států a odvětví na mimořádné události, které budou doplněny stávajícími kapacitami Unie na území Unie i mimo ni. Základními nástroji Unie pro reagování na mimořádné události jsou mechanismus civilní ochrany EU (rozhodnutí Rady 2007/779/ES), monitorovací a informační středisko (MIC)[8] a Evropská agentura pro námořní bezpečnost (EMSA)[9]. Byly již učiněny kroky k rozšíření pravomocí agentury EMSA, aby pokrývaly také havárie zařízení na moři (kromě jejího hlavního zaměření na námořní plavbu). Soulad s ostatními politikami a cíli Unie Toto nařízení je v souladu s energetickou strategií pro období do roku 2020[10], viz priorita 3, prvek udržitelné, bezpečné a konkurenceschopné energie v Evropě. Toto nařízení je dále v souladu s právními předpisy a politikou Unie v oblasti životního prostředí a jejími hlavními zásadami, jako je prevence a kontrola znečištění, zásada „znečišťovatel platí” a zásada předběžné opatrnosti. Je také v plném souladu s námořní politikou, zejména se záměrem dosáhnout do roku 2020 dobrého stavu mořského prostředí (rámcová směrnice o strategii pro mořské prostředí 2008/56/ES). 2. VÝSLEDKY KONZULTACÍ SE ZÚČASTNĚNÝMI STRANAMI TOHOTO NAŘÍZENÍ A POSOUZENÍ DOPADŮ MOŽNOSTÍ POLITIKY Konzultace zúčastněných stran Ve dnech 16. března až 20. května 2011 byla uskutečněna online veřejná konzultace s cílem vyjasnit názory zúčastněných stran na potřebnost opatření Unie v různých oblastech politiky. Komise obdržela celkem 64 příspěvků, jež obsahovaly více než 350 odpovědí zúčastněných stran k jednotlivým bodům. Shrnutí odpovědí a způsob, jakým byly vzaty v úvahu Konzultace ukázala, že zpřísnění opatření v oblasti prevence závažných havárií na moři a reakce na ně má všeobecnou podporu, avšak názory, jak toho dosáhnout, se různí. Vnitrostátní orgány v oblasti Severního moře zastávaly názor, že změny na úrovni Unie by neměly zpochybnit jejich stávající regulační přístupy stanovení cílů, které návrh skutečně hodlá podporovat. Odvětví v obecné rovině uznávalo, že zlepšení jsou nutná, avšak zaujalo nejkonzervativnější postoj k regulačním změnám a upřednostňovalo přístupy stanovení cílů a vlastních iniciativ odvětví. Na druhé straně nejaktivněji ke změnám na úrovni Unie vyzývaly nevládní organizace a specializované společnosti (např. klasifikační společnosti). Hlavní aspekty byly následující. Povolování Držitelé licencí by měli nést odpovědnost za veškeré škody, jež způsobí. Většina vnitrostátních regulačních orgánů a představitelů odvětví považuje způsob udělování licencí a povolení, který je v současnosti uplatňován v určitých členských státech, za adekvátní, ale soudí, že Unie by měla spolu s ostatními usilovat o jeho zlepšování. Jsou toho názoru, že o udělování by měly i nadále rozhodovat výhradně příslušné členské státy, avšak v případech, kde je možné přeshraniční znečištění, je třeba sdílet informace se sousedními státy. Jednotlivé společnosti předložily různá doporučení (např. harmonizovat a zjednodušit postupy udělování povolení a navzájem oddělit regulační orgány pro vydávání licencí a pro bezpečnost. Některé nevládní organizace a občané jsou pro povinné konzultování sousedního státu nebo získání jeho souhlasu v případě, že existuje možnost přeshraničního znečištění. Legislativní nástroj předpokládá důkladnější posuzování technické a finanční způsobilosti, které je založeno na posouzení rizik. V oblasti kontroly a prevence závažných nebezpečí zavádí kromě prvku bezpečnosti také prvek ochrany životního prostředí. Prevence vzniku havárií Je třeba prosazovat, aby odvětví dělalo ještě více v oblasti prevence závažných havárií, a přitom neriskovalo snížení úrovně prevence havárií tam, kde členské státy mají již zaveden silný regulační režim pro činnost na moři. Odvětví celkově soudí, že dokáže zlepšit situaci prostřednictvím samoregulace a odvětvových iniciativ. Nevládní organizace a v různé míře i některé regulační orgány se domnívají, že stávající regulační opatření by měla být posílena a rozšířena tak, aby zahrnovala všechny činnosti na moři v Unii. Ověřování dodržování právních předpisů a odpovědnost za škody Je nezbytné zajistit přísné dodržování přísných a přiměřených požadavků. Odvětví sice tvrdí, že dodržování právních předpisů věnují společnosti vždy velkou pozornost, avšak mnohé zúčastněné strany považují za naléhavě nutné posílit kulturu bezpečnosti v celém odvětví. Dodržování předpisů a dosažení spolehlivé a silné kultury bezpečnosti jsou v nařízení řešeny. Nevládní organizace a některé klasifikační společnosti vyzývaly k posílení fyzických inspekcí. Vnitrostátní regulační orgány a odvětví byly celkově proti tomu a odvolávaly se na možný nedostatek zdrojů nebo na rizika destabilizace stávajících systémů. Požadavek nezávislého ověřování třetí stranou nalezl určitou podporu i ve dvou posledně jmenovaných skupinách. Rozšíření rozsahu odpovědnosti za životní prostředí nejvíce podporovaly nevládní organizace, naproti tomu regulační orgány a odvětví nezaujaly jasný postoj… Odvětví a pojišťovatelé byli většinou proti takovým změnám, jako je povinné pojištění s mezinárodně neomezenou výší plnění, zatímco nevládní organizace by to důrazně požadovaly. Transparentnost, sdílení informací a nejmodernější postupy Především nevládní organizace, ale i odvětví a regulační orgány byly toho názoru, že vyšší úroveň transparentnosti by umožnila odvětví a veřejným orgánům ukázat, že činnosti těžby ropy a zemního plynu na moři jsou řádně řízeny a kontrolovány. Všechny vnitrostátní orgány by měly navzájem úzce spolupracovat, a navázat tak na příklad Fóra orgánů dohledu nad pobřežními vodami v Severním moři (NSOAF) a na neformální schůzky skupiny EU-NSOAF. Reakce na mimořádné události Na mimořádné události musí reagovat především provozovatel a příslušný členský stát, ale efektivitu a účinnost prostředků reakce na úniky ropy, k nimž v Evropě dochází, může dále posílit spolupráce a sdílení odborných poznatků a dalších prostředků. EMSA se podílí na odstraňování škod, pokud ji o to příslušný členský stát požádá prostřednictvím mechanismu civilní ochrany EU Mezinárodní činnosti Od společností se sídlem v Unii se očekává, že budou usilovat o dodržování politik stanovených tímto nařízením a nebudou snižovat standardy při činnostech mimo Unii. Shromažďování a využívání odborných poznatků Kontakty s mezinárodními i evropskými zúčastněnými stranami (odvětví těžby na moři, nevládní organizace) a členskými státy, jež představují, regulují nebo spravují odvětví těžby na moři, byly zahájeny v dubnu 2010 a vyvrcholily přijetím sdělení v říjnu 2010. V dalším období byly konzultace se zúčastněnými stranami, jak písemné, tak formou setkání, dále rozšířeny. Kromě veřejné konzultace se uskutečnilo osm setkání vnitrostátních regulačních orgánů a orgánů dohledu, jež společně organizovaly Komise a NSOAF. Bezpečnost na moři byla projednávána také na schůzkách pracovní skupiny Berlínského fóra o domácích fosilních palivech[11]. Kromě toho se konala řada setkání s mezinárodními a vnitrostátními průmyslovými sdruženími, jednotlivými podniky, nevládními organizacemi a nezávislými ověřovacími společnostmi a pojišťovateli. Komise se dále pravidelně účastnila vnitrostátních (např. poradní skupina zaměřená na prevenci a odstraňování následků úniku ropy (OSPRAG) ve Spojeném království) a mezinárodních iniciativ (např. pracovní skupina pro globální ochranu mořského prostředí (GMEP) v rámci skupiny G-20). Tyto schůzky se konají až do současnosti. Podobně byly průběžně konzultovány jiné útvary Komise (např. společné výzkumné centrum), které disponují relevantními přenositelnými zkušenostmi a odbornými poznatky. Komise najala dva odborníky z vnitrostátních orgánů pro bezpečnost na moři. Příspěvky těchto odborníků byly plně využity při formulaci tohoto nařízení. Možnosti politiky a posouzení jejich dopadů Z obecných cílů a konkrétních cílů popsaných v kapitole 1 lze odvodit rozličné možnosti politiky. Kromě základní možnosti – nečinnosti – (možnost 0) existují čtyři možnosti politiky: Možnost 0 by zachovala stávající stav. Nemá žádné dodatečné náklady a nemá dopad ani na základní náklady v rozmezí 205–915 mil. EUR. Možnost 1 („Severní moře základní“) je základní úrovní smysluplného zásahu EU. Zavádí do právního řádu Unie zprávu o významných rizicích, jež vychází z dokumentu týkajícího se bezpečnosti a zdraví, který vyžaduje směrnice 92/91/ES, avšak jde dále, když požaduje souhlas regulačního orgánu, a to před zahájením činnosti. Opatření popsaná ve zprávě by byla podpořena režimem inspekcí a sankcí. Možnost 1 by byla provedena prostřednictvím nového právního předpisu. Možnost 1 předpokládá dodatečné provozní náklady odvětví přibližně ve výši 36 mil. EUR ročně a snížení rizika vyjádřené oproti základním nákladům přibližně o 7–30 mil. EUR ročně, tj. snížení základního rizika v průměru o 3 %. Možnost 1+ („Severní moře +“) jde dále v tom, že zavádí některé právně nevynutitelné pokyny k: přísnějšímu posuzování technické způsobilosti žadatelů o licenci na průzkum a těžbu ropy a zemního plynu na moři; sbližování vnitrostátních plánů reakce na mimořádné události; rozvíjení kompatibilních prostředků reakce na mimořádné situace, jimiž disponují členské státy a odvětví, a jejich zpřístupnění ostatním zemím podle potřeby; a upřesnění oblasti působnosti environmentálních ustanovení souvisejících s odpovědností provozovatelů (např. použitelnost právních předpisů o odpadech) ve vztahu k haváriím při činnosti v oblasti ropy a zemního plynu na moři. Unie by navrhla společnostem se sídlem v EU uzavření dobrovolných dohod o uplatňování norem EU mimo vody EU. Možnost 1+ předpokládá dodatečné provozní náklady členských států přibližně ve výši 3 mil. EUR a náklady odvětví na dodržování právních předpisů (kumulativně s možností 1) přibližně ve výši 52 mil. EUR. Kumulativní dopad možností 1 a 1+ je 25–109 mil. EUR ročně, tj. snížení základního rizika v průměru o 12 %. Možnost 2 („osvědčené postupy Unie“) dále rozvíjí reformy obsažené v možnosti 1+ v komplexním balíčku. Uznávané světové osvědčené postupy v oblasti kontroly rizik závažných nebezpečí by byly zavedeny jako povinné a do zprávy o významných rizicích by bylo začleněno posouzení rizik pro životní prostředí. Do předpisů pro vnitrostátní příslušné orgány by také byly zahrnuty osvědčené regulační postupy a požadované organizační normy. Toto ucelené posouzení rizik pro bezpečnost a životní prostředí by do právních předpisů integrovalo připravenost a řízení souhrnných prostředků reakce. Byla by vytvořena celounijní skupina orgánů dohledu nad pobřežními vodami a nařízením by byly dále posíleny směrnice o udělování licencí a směrnice o odpovědnosti za životní prostředí. Možnost 2 předpokládá kumulativní provozní náklady pro odvětví přibližně ve výši 122 mil. EUR (zvýšení z 52 mil. EUR) a pro členské státy přibližně 12–18 mil. EUR (zvýšení z 3 mil. EUR) plus jednorázové administrativní výdaje přibližně ve výši 18 – 44 mil. EUR. Náklady Komise na zřízení a provoz skupiny orgánů dohledu nad pobřežními vodami EU by činily přibližně 1 mil. EUR. Tato dodatečná opatření snižují náklady základního rizika o 103–455 mil. EUR ročně – tj. snížení základního rizika o 50 %. Možnost 3 („Agentura EU“) dále posiluje účinek možnosti 2 tím, že zavádí agenturu EU s cílem institucionalizovat, a tím i konsolidovat reformy dosažené v rámci možnosti 2. Agentura by prováděla inspekce a vyšetřování, monitorovala a prosazovala konzistentní výkonnost, rozvíjela schopnost zásahu a napomáhala budování kapacit v přilehlých zemích, které nejsou členy Unie. Možnost 3 předpokládá kumulativní roční provozní náklady Komise přibližně ve výši 35 mil. EUR ročně (zvýšení z 1 mil. EUR) a jednorázové zaváděcí náklady ve výši 18–44 mil. EUR plus 10 mil. EUR na nákup základních prostředků reakce. Odvětví by žádné další náklady nevznikly. V tabulce 1 jsou porovnány možnosti podle toho, do jaké míry řeší opatření. Č. || Opatření || Možnost 0 || Možnost 1 || Možnost 1+ || Možnost 2 || Možnost 3 1 || Podrobné ověřování technické způsobilosti potenciálního provozovatele || 0 || 0 || PO || PŘ || Unie 2 || Zavedení pravidelných inspekcí a sankčního režimu || 0 || PŘ || PŘ || PŘ || Unie 3 || Předložení formálního posouzení bezpečnosti ke schválení regulačním orgánem || 0 || PŘ || PŘ || PŘ || Unie 4 || Rozšíření zprávy o významných rizicích do komplexního modelu řízení rizik || 0 || 0 || 0 || PŘ || PŘ 5 || Rozšíření postupů Unie na činnosti v zahraničí || 0 || 0 || PO || PO || Unie 6 || Zřízení příslušného orgánu || 0 || 0 || 0 || PŘ || Unie 7 || Zřízení platformy pro pravidelný dialog || 0 || 0 || 0 || PŘ || Unie 8 || Komplexní sdílení informací a transparentnost || 0 || 0 || 0 || PŘ || PŘ 9 || Připravenost účinně zasáhnout v případě závažné havárie na moři || 0 || 0 || PO || PŘ || Unie 10 || Zajištění přeshraniční dostupnosti a kompatibility zásahových prostředků || 0 || 0 || PO || PŘ || Unie 11 || Upřesnění oblasti působnosti odpovědnosti za životní prostředí || 0 || 0 || PO || PŘ || PŘ Tabulka 1 0 = v této možnosti se neprovádí; PO = pokyny/nevynutitelné opatření; PŘ = právní předpis; Union = odpovědná agentura Unie Každé opatření je možné provádět různými způsoby, jež jsou často je výsledkem kompromisu mezi efektivitou a použitelností. V důsledku toho každou možnost politiky charakterizuje na jedné straně soubor opatření, jež byla v dané možnosti zvolena, a upřednostňované způsoby provádění každého opatření v rámci této možnosti. Upřednostňovanou možností politiky je možnost 2, tj. komplexní reforma činnosti na moři, která prostřednictvím nového právního předpisu zlepší řízení rizik v celé EU, a pozvedne připravenost odvětví těžby na moři na mimořádné události na úroveň osvědčených postupů. Kromě konzistentnosti tato možnost zvětšuje i transparentnost v odvětví a zvyšuje výkonnost regulačních orgánů. Tato možnost může díky posílení prevence a omezení následků havárie, kdyby k ní přesto došlo, snížit základní riziko o 50 %. Snížení rizik vyjádřené průměrnými finančními náklady (přibližně 103–455 mil. EUR ročně) je výhodné v porovnání s odhadovanými kumulativními náklady jeho provádění (134–140 mil. EUR ročně). Tato možnost je z administrativního a ekonomického hlediska dostupnější, neboť dodatečné provozní náklady možnosti 3 (přibližně 34 mil. EUR ročně) nepřinášejí odpovídající snížení rizik. Možnost 1+ je volbou s mírným pozitivním dopadem (12 %) a s nevelkými možnostmi prosazování, a přínosy možnosti 1 jsou nedostatečné k tomu, aby ospravedlnily – byť nízké – náklady. 3. PRÁVNÍ STRÁNKA NAŘÍZENÍ Navrhované nařízení stanoví provozovatelům, členským státům a Komisi tyto povinnosti: Provozovatel Provozovatel má organizovat své činnosti na základě modelu osvědčených postupů; vypracovávat zprávu o významných rizicích a předkládat ji příslušnému orgánu k posouzení. Provozovatel má dále oznámit regulačnímu orgánu provozování každého vrtu. Pro zprávu o významných rizicích a oznámení vrtů je vyžadováno nezávislé ověření prvků zásadních pro bezpečnost. Provozovatelé budou vypracovávat vnitřní plány reakce na mimořádné události; podporovat interoperabilitu a kompatibilitu prostředků reakce a hlásit příslušnému členskému státu havárie a další určené informace ve standardním formátu. Velké společnosti se sídlem v Unii by se zavázaly k dodržování bezpečnostních norem Unie pro činnost na moři také při práci kdekoli v zahraničí. Členské státy Licenční orgány členských států by při zvažování, zda udělit licence na průzkum nebo na těžbu, vhodným způsobem posuzovaly potenciální bezpečnostní a environmentální profil žadatelů (a jejich finanční způsobilost řešit bezpečnostní selhání). Členské státy by zřídily příslušné orgány pro dohled nad bezpečností, ochranou životního prostředí a připraveností na mimořádné události a zavedly přísné normy pro inspekce a vyšetřování opírající se o přiměřené sankce vůči provozovatelům, kteří poruší své povinnosti. Členské státy zajistí snadný přístup k informacím týkajícím se jejich odvětví těžby na moři a informují Komisi o všech závažných haváriích a získaných zkušenostech. Členské státy by za součinnosti přilehlých členských států vypracovávaly vnější plány reakce na mimořádné události. Budou přijímána opatření, jež zajistí interoperabilitu odborných poznatků a fyzických prostředků, aby bylo možné podpořit zásahy v celé Unii, a to i ze strany agentury EMSA. Členské státy a odvětví vypracují plány reakce na mimořádné události a podrobí je pravidelným zkouškám. Komise Komise má zřídit skupinu orgánů dohledu nad pobřežními vodami EU s představiteli příslušných orgánů členských států Unie odpovědných za dohled nad činnostmi těžby ropy a zemního plynu v členských státech. Úkolem Komise je změnit směrnici o odpovědnosti za životní prostředí (2004/35/ES) v souladu s tímto nařízením. Právní základ Tato předloha nařízení vychází, pokud jde o jeho cíle v oblasti ochrany životního prostředí, z článku 192 (Životní prostředí) Smlouvy o fungování Evropské unie a, pokud jde o omezení negativních vlivů na zabezpečení dodávek energie a fungování vnitřního trhu s energií, z článku 194 (Energetika) Smlouvy. Zásada subsidiarity O činnosti Unie se uvažuje jen v případě, že může dosáhnout cílů efektivněji než členské státy nebo že by činnost pouze na vnitrostátní úrovni nemusela vést k optimálním zlepšením. Společnosti fungují v přeshraničním prostředí a s vrtnými plošinami jako Deepwater Horizon se manipuluje přes hranice, podléhají však velmi rozdílným regulačním režimům v rámci jurisdikce jednotlivých států. Nedávné reakce členských států naznačují, že bez činnosti Unie se budou tyto rozdíly prohlubovat, neboť většinou pouze země v nejvyspělejších oblastech plánují zlepšení, ale pokrok mezinárodních iniciativ je jen velmi pomalý. Bez činnosti Unie navíc potrvají stávající potíže s porovnáváním výkonnosti odvětví a sdílení zpravodajských údajů a údajů o haváriích. Činnost pouze na úrovni členských států by nepostačovala k dosažení jednotné ochrany životního prostředí (včetně odpovědnosti za znečištění) – společného statku a závazku Unie a jejích členských států, vyplývajícího z rámcové směrnice o strategii pro mořské prostředí. Podle zpráv členských zemí a analýzy rizik provedené Komisí v roce 2011 zůstávají pravděpodobnost a následky závažných havárií na moři značné, a to v celé Unii. Roste těžba ve Středozemním, Černém a dokonce i Baltském moři, kde některé země v těchto mořských regionech mají s regulací činností na moři méně zkušeností. Přesto dokonce ani ve vyspělých oblastech (hlavně v oblasti Severního moře) činnosti na vnitrostátní úrovni nedokázaly dosáhnout společných standardů a srovnatelnosti údajů. Celkově, i přes opatření již stanovená v právních předpisech Unie, například v oblasti ochrany zdraví a bezpečnosti při práci, nečinnost na úrovni Unie pravděpodobně připraví členské státy o nejvhodnější prostředky pro konzistentní a včasné omezení rizika závažných incidentů na moři. Zásada proporcionality Z článku 5 Smlouvy vyplývá požadavek, že „činnost Společenství nepřekročí rámec toho, co je nezbytné pro dosažení cílů této smlouvy“. Při dosahování požadované rovnováhy mezi cíli a prostředky, které jsou navrhovány k jejich dosažení, toto nařízení bere v úvahu následující: i) náklady způsobené havárií Deepwater Horizon podle odhadu BP přesáhly 40 miliard USD; náklady spojené s podobnou událostí ve vodách Unie by mohly dosáhnout stejné výše ii) k haváriím rozsahu Deepwater Horizon v odvětví těžby na moři dochází jednou za několik desetiletí, což vzhledem k mimořádně vysokému riziku vzniklému závažnou havárií je značná četnost. iii) hodnota odvětví těžby z moře z hlediska vnitrostátních ekonomik (příjmů a zaměstnanosti) a jeho přínosu pro zabezpečení dodávek je velmi vysoká iv) odvětví těžby z moře přináší příslušným společnostem poměrně vysoké příjmy v) veřejnost si vypěstovala nepříznivý postoj vůči rizikům vzniku dalších závažných havárií Náklady na opatření, jež jsou v tomto nařízení navrhována (přibližně 134–140 mil. EUR ročně), jsou umírněné v porovnání se snížením rizika, kterého dosáhnou (přibližně 103–455 mil. EUR ročně. Jsou proto navrhována jako podpůrná opatření. Volba nástroje Navrhuje se provést možnost 2 prostřednictvím nařízení. Oproti směrnici je výhodnější pro svou jasnost, konzistentnost a rychlost provedení díky přímému použití[12]. Přímým působením na odvětví by nařízení také zajistilo rovnoprávnější podmínky. Dobře by také zajišťovalo potřeby plánování pro případ mimořádných událostí v boji proti přeshraničnímu znečištění. S ohledem na interinstitucionální dohody, které se týkají poradních a odborných skupin Komise, by skupina orgánů dohledu nad pobřežními vodami EU měla být zřízena samostatným rozhodnutím Komise. 4. ROZPOČTOVÉ DŮSLEDKY Rozpočtové důsledky návrhu představují přibližně 2,5 mil. EUR v období let 2013–2016, a to včetně náhrad vyplácených členům výboru za účast na jeho zasedáních. Pomoc agentury EMSA souvisí především a) s použitím jejího sledovacího satelitního systému, který je aktivní bez ohledu na havárie na moři, a b) s použitím plavidel pro mimořádné situace organizovaných agenturou EMSA. Tato plavidla pro mimořádné situace jsou najímána pouze pro tento účel a provozní náklady hradí postižený pobřežní stát, který si zásah vyžádá. Nařízení (ES) č. 2038/2006 zavádí víceletý finanční rámec pro reakce na znečištění na období let 2007–2013. Komise neplánuje v tomto rámci provádět jakékoli změny. Závěrem: nepředpokládá se zvýšení nákladů na činnost agentury EMSA v období 2007–2013. V případě, že by vznikly dodatečné náklady na činnost agentury EMSA v období let 2014–2020, měly by být pokryty především přerozdělením již schválených zdrojů. 5. DALŠÍ INFORMACE Změna platných právních předpisů Přijetí tohoto nařízení zahrnuje změnu směrnice 2004/35/ES (odpovědnost za životní prostředí). Přenesená pravomoc Toto nařízení předpokládá rozpracování technických detailů společného formátu podávání zpráv prostřednictvím aktu v přenesené pravomoci a případné aktualizace technických příloh pomocí prováděcího aktu. Evropský hospodářský prostor a Energetické společenství Tento návrh má potenciální význam pro EHP a Energetické společenství. 2011/0309 (COD) Návrh NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY o bezpečnosti činností v oblasti vyhledávání, průzkumu a těžby ropy a zemního plynu na moři (Text s významem pro EHP) EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE, s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 192 odst. 1 této smlouvy, s ohledem na návrh Evropské komise, po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům, s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru[13], s ohledem na stanovisko Výboru regionů[14], v souladu s řádným legislativním postupem, vzhledem k těmto důvodům: (1) Článek 191 Smlouvy o fungování EU stanoví cíle zachování, ochrany a zlepšování kvality životního prostředí a stanoví povinnost zaměřit se ve všech činnostech Unie na vysokou úroveň ochrany založené na zásadách předběžné opatrnosti a prevence a na uvážlivém a racionálním využívání přírodních zdrojů. (2) Cílem tohoto nařízení je snížit výskyt závažných havárií spojených s činnostmi v oblasti ropy a zemního plynu na moři a omezit jejich důsledky, a zvýšit tak ochranu mořského prostředí a ekonomik pobřežních států před znečištěním, vytvořit minimální podmínky pro bezpečné vyhledávání, průzkum a využívání ropy a zemního plynu a zároveň omezit možná narušení vlastní výroby energie v Unii a zlepšit mechanismy reakce pro případ havárie. (3) Toto nařízení by se mělo vztahovat nejen na budoucí zařízení a operace, ale s výhradou nezbytných přechodných ujednání také na stávající zařízení. (4) Havárie, ke kterým došlo v roce 2010 v souvislosti s činnostmi těžby ropy a zemního plynu, zejména v Mexickém zálivu, si vyžádaly přezkum politik zaměřených na zajištění bezpečnosti těžebních činností na moři. Komise zahájila přezkum a dne 13. října 2010 vyjádřila své první stanovisko k bezpečnosti těžby ropy a zemního plynu na moři ve svém sdělení „Řešení otázky bezpečnosti těžby ropy a zemního plynu v pobřežních vodách“. Evropský parlament ve dnech 7. října 2010 a 13. září 2011 přijal k tomuto tématu usnesení. Ministři pro energetiku členských států vyjádřili svá stanoviska v závěrech Rady ve složení pro energetiku ze dne 3. prosince 2010. (5) Rizika závažné havárie při těžbě ropy nebo zemního plynu jsou značná. Omezením rizika znečištění mořských vod by tato iniciativa proto měla přispět k ochraně mořského prostředí, a zejména k dosažení dobrého stavu životního prostředí nejpozději do roku 2020, jak to stanoví čl. 1 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/56/ES ze dne 17. června 2008, kterou se stanoví rámec pro činnost Společenství v oblasti mořské environmentální politiky (rámcová směrnice o strategii pro mořské prostředí)[15]. (6) Rámcová směrnice o strategii pro mořské prostředí, která požaduje zaměřit se na kumulativní vliv všech činností na mořské prostředí, představuje environmentální pilíř integrované námořní politiky. Tato politika je pro činnosti těžby ropy a zemního plynu na moři důležitá, neboť vyžaduje spojení konkrétních zájmů každého hospodářského odvětví s obecným cílem komplexního pochopení oceánů, moří a pobřežních oblastí, aby bylo možné s využitím územního plánování námořních prostor a znalostí z námořní oblasti vyvinout ucelený přístup k mořím, který bude zohledňovat všechny hospodářské, environmentální a sociální aspekty. (7) Odvětví těžby ropy a zemního plynu na moři působí v několika oblastech Unie a existují vyhlídky na nový regionální rozvoj ve vodách Unie. Těžba ropy a zemního plynu na moři je významným prvkem pro zabezpečení dodávek energie v EU. (8) Stávající roztříštěnost regulačního rámce, který upravuje bezpečnost těžebních činností na moři v Evropě, a stávající bezpečnostní postupy v rámci odvětví neposkytují dostatečnou jistotu, že rizika havárií na moři jsou v celé Unii snížena na minimum a že v případě havárie ve vodách Unie by následovala včasná a nejúčinnější reakce. Při stávajících režimech odpovědnosti nemusí zodpovědná strana být vždy jasně identifikovatelná a/nebo nemusí být schopna nebo povinna uhradit veškeré náklady na nápravu škody, kterou způsobila. (9) V souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 94/22/ES ze dne 30. května 1994 o podmínkách udělování a užívání povolení k vyhledávání, průzkumu a těžbě uhlovodíků smějí být činnosti těžby ropy a zemního plynu na moři prováděny na základě udělení povolení. V souvislosti s tím se vyžaduje, aby příslušný orgán zvážil technická a finanční rizika a podle možnosti rovněž předchozí poznatky ohledně zodpovědnosti žadatelů, kteří se ucházejí o výhradní licence na průzkum a těžbu. Je třeba zajistit, aby příslušné orgány při zkoumání technické a finanční způsobilosti žadatele o licenci důkladně posoudily také jeho schopnost trvale zajistit bezpečný a efektivní provoz za všech předvídatelných podmínek. (10) Je třeba vyjasnit, že držitelé povolení pro výkon těžebních činností na moři podle směrnice 94/22/ES jsou také potenciálními odpovědnými „provozovateli“ ve smyslu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/35/ES ze dne 21. dubna 2004 o odpovědnosti za životní prostředí v souvislosti s prevencí a nápravou škod na životním prostředí[16] a že nemusí být oprávněni přenést tuto svou odpovědnost v tomto ohledu na třetí strany, s nimiž uzavřou smlouvu. (11) Obecné povolení podle směrnice 94/22/ES sice zaručuje držitelům licence výhradní právo průzkumu nebo těžby ropy a/nebo zemního plynu v dané oblasti, avšak skutečné činnosti v této oblasti musí podléhat trvalému odbornému regulačnímu dohledu členských států, aby se zajistilo, že jsou zavedena účinná kontrolní opatření pro prevenci závažných havárií a omezení jejich dopadů na osoby, životní prostředí a bezpečnost dodávek energie. (12) V souladu se směrnicí 85/337/EHS v platném znění, která se vztahuje na průzkum a využívání ropy a zemního plynu, projekty, které mimo jiné svou povahou, velikostí nebo umístěním mohou závažně ovlivnit životní prostředí, podléhají posouzení z hlediska jejich dopadů a požadavku získat povolení. Podle směrnice 85/337/EHS, jestliže činnost podléhá povolení záměru, by měla být zajištěna efektivní účast veřejnosti v souladu s Úmluvou Evropské hospodářské komise OSN (EHK OSN) o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí. (13) V rámci Unie již existují příklady kvalitních standardů ve vnitrostátních regulačních postupech, které se týkají činností těžby ropy a zemního plynu na moři. Nejsou však v celé Unii jednotně uplatňovány a žádný členský stát dosud nezačlenil do svého právního řádu všechny osvědčené regulační postupy pro prevenci závažných havárií na moři nebo pro omezení jejich následků pro osoby a životní prostředí. Osvědčené regulační postupy mají zajistit efektivní regulaci v oblasti bezpečnosti a životního prostředí díky integraci souvisejících funkcí do společného příslušného orgánu (dále jen „příslušný orgán“), který může získávat zdroje od jedné nebo více vnitrostátních agentur. (14) Poté, co provozovatel s licencí získá oprávnění k průzkumu ropy a zemního plynu nebo k těžbě ropy a zemního plynu, příslušný orgán by měl být členským státem právně zmocněn a přiměřeně vybaven zdroji pro přijímání opatření k prosazování dodržování právních předpisů, a to včetně zastavení činnosti, aby mohla být zajištěna vhodná ochrana pracovníků a životního prostředí. (15) Efektivita příslušného orgánu při ověřování přiměřenosti kontrolních opatření držitele licence nebo provozovatele pro případ závažných nebezpečí přímo souvisí s regulační politikou pro významná rizika nebezpečí, se systémy a odbornou úrovní příslušného orgánu. Provozovatel, který získal licenci, je oprávněn provádět průzkum ropy a zemního plynu nebo těžit ropu a zemní plyn, přičemž příslušný orgán by měl být zmocněn k přijímání donucovacích opatření, včetně zastavení činnosti, s cílem dosáhnout vhodné ochrany pracovníků a životního prostředí. Aby mohl příslušný orgán tyto funkce plnit, musí ho členský stát vybavit přiměřenými zdroji. (16) Aby se náležitě oddělil hospodářský rozvoj od regulace v oblasti bezpečnosti a životního prostředí, měl by být příslušný orgán prokazatelně nezávislý na vnitrostátním ekonomickém sponzorování. (17) Komplexní významná rizika související s odvětvím těžby ropy a zemního plynu na moři, zejména v oblasti bezpečnosti provozu, bezpečného uchovávání uhlovodíků, integrity konstrukce, požární prevence a prevence výbuchů, evakuace, úniku a záchrany a omezení dopadů závažných havárií na životní prostředí, vyžadují cílenou a individuálně přizpůsobenou regulaci zaměřenou na konkrétní nebezpečí v odvětví těžby ropy a zemního plynu na moři. (18) Toto nařízení by mělo být uplatňováno, aniž jsou dotčeny požadavky ostatních právních předpisů Unie, zvláště v oblasti ochrany zdraví a bezpečnosti zaměstnanců při práci, zejména směrnice Rady 89/391/ES ze dne 12. června 1989 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci[17] a směrnice Rady 92/91/EHS ze dne 3. listopadu 1992 o minimálních požadavcích na zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců v těžebním vrtném průmyslu (jedenáctá samostatná směrnice ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS)[18]. (19) Režim činnosti na moři se musí vztahovat na operace prováděné pomocí pevně ukotvených i mobilních zařízení a na celý cyklus průzkumných a těžebních činností od projektů až po likvidaci a definitivní ukončení. (20) Nyní dostupné osvědčené provozní postupy pro prevenci závažných havárií při činnostech těžby ropy a zemního plynu na moři jsou založeny na dosažení žádoucích výsledků prostřednictvím důkladného posouzení rizik a spolehlivých systémů řízení. (21) Osvědčené provozní postupy Unie vyžadují, aby majitelé a/nebo provozovatelé zařízení, včetně mobilních vrtných plošin, zavedli efektivní podnikovou politiku a vhodná opatření za účelem prevence závažných havárií a komplexně a systematicky identifikovali všechny scénáře závažných nebezpečí v souvislosti se všemi nebezpečnými činnostmi, jež mohou být na daném zařízení prováděny. Tyto osvědčené postupy rovněž vyžadují zhodnocení pravděpodobnosti a důsledků a nezbytná kontrolní opatření pro takové scénáře v rámci komplexního systému řízení bezpečnosti. Taková politika a opatření by měly být jasně popsány v dokumentu („zpráva o významných rizicích“). Tato zpráva by měla být srovnatelná s dokumentem týkajícím se bezpečnosti a zdraví, který je uveden ve směrnici 92/91/ES, a doplňovat jej a měla by rovněž obsahovat ustanovení o posouzení rizik pro životní prostředí a o plánech reakce na mimořádné události. Měla by se stanovit povinnost předkládat tuto zprávu příslušnému orgánu v rámci postupu udělování souhlasu. (22) K zajištění účinnosti kontroly rizik závažných havárií ve vodách Unie musí být zpráva o významných rizicích vypracována s ohledem na všechny významné aspekty životního cyklu těžebního zařízení včetně projektu, provozu, případných kombinovaných činností s jinými zařízeními, významných úprav a definitivního ukončení. Aby činnosti mohly pokračovat, musí být zpráva předložena příslušnému orgánu, pokud příslušný orgán nepřijal zprávu o významných rizicích prostřednictvím vhodného postupu udělování souhlasu. (23) Vrtné práce a opravy vrtů ropy a zemního plynu by měly být prováděny pouze pomocí zařízení, které je technicky schopné kontrolovat veškerá předvídatelná rizika v místě vrtu a které má přijatou zprávu o významných rizicích. (24) Kromě používání vhodných zařízení by provozovatel vrtu měl vypracovat podrobné plány pro případ mimořádných událostí a nebezpečí pro každou vrtnou činnost a měl by v souladu s osvědčenými postupy v Unii zajistit nezávislé odborné posouzení projektu vrtu. Provozovatel vrtu by měl s dostatečným předstihem zaslat příslušnému orgánu oznámení o svých vrtných plánech, aby mohl příslušný orgán přijmout jakékoli nezbytné opatření v souvislosti s plánovaným provozováním vrtů. (25) K zajištění bezpečnosti projektů a trvalého bezpečného provozu musí odvětví uplatňovat dostupné osvědčené postupy definované v závazných standardech a pokynech a tyto postupy musí být aktualizovány s využitím nových poznatků a inovací a trvale zlepšovány, tak aby provozovatelé a příslušné orgány spolupracovali při stanovení priorit za účelem tvorby nových nebo zdokonalených standardů a pokynů s ohledem na zkušenosti získané z havárie plošiny Deepwater Horizon a jiných závažných havárií na moři, a vypracování pokynů a standardů, které mají nejvyšší prioritu, by měly zadávat bezodkladně. (26) Vzhledem ke složitosti činnosti těžby ropy a zemního plynu na moři vyžaduje provádění osvědčených postupů ze strany provozovatelů systém nezávislého kvalifikovaného ověřování prvků zásadních pro bezpečnost třetí stranou. (27) Osvědčené postupy, jež mají být v Unii povinně uplatňovány, musí splňovat požadavky nařízení 391/2009/ES, kterým se stanoví společná pravidla a normy pro subjekty pověřené inspekcemi a prohlídkami ve vztahu k mobilním netěžebním zařízením, a ekvivalentní standard přijatý Mezinárodní námořní organizací[19]. (28) Posouzení rizik ve zprávě o významných rizicích by mělo zohlednit rizika pro životní prostředí včetně dopadů, které mají klimatické podmínky a změna klimatu na dlouhodobou odolnost těchto zařízení; a vzhledem k tomu, že činnosti těžby ropy a zemního plynu na moři v jednom členském státě mohou mít významný negativní vliv na životní prostředí v jiném členském státě, je nezbytné zavést a uplatňovat konkrétní opatření v souladu s Úmluvou o posuzování vlivů na životní prostředí přesahujících hranice států. (29) K zajištění účinné reakce na mimořádné události by provozovatelé měli vypracovávat plány reakce na mimořádné události přizpůsobené každé lokalitě na základě scénářů nebezpečí popsaných ve zprávě o významných rizicích, předložit je příslušným orgánům a udržovat takové zdroje, které jsou nezbytné pro okamžité provedení těchto plánů v případě potřeby. (30) Aby bylo zajištěno, že žádné existující bezpečnostní aspekty nebudou přehlédnuty nebo ignorovány, je důležité vytvořit a podporovat přiměřené prostředky pro informování o těchto aspektech a pro ochranu vnitřních informátorů. (31) Sdílení srovnatelných údajů mezi členskými státy je obtížné a nespolehlivé vzhledem k tomu, že neexistuje jednotný formát výkaznictví pro všechny členské státy. Jednotný formát výkaznictví pro podávání zpráv provozovateli členským státům by zajistil transparentnost bezpečnostního a environmentálního profilu provozovatelů, poskytl by veřejnosti přístup k relevantním informacím srovnatelným v rámci celé Unie ohledně bezpečnosti těžby ropy a zemního plynu na moři a pomohl by šířit poznatky získané při závažných haváriích a případech, kdy k takovým haváriím téměř došlo. (32) K zajištění jednotných podmínek pro sdílení informací a na podporu transparentnosti informací o výkonnosti odvětví těžby na moři by měly být Komisi svěřeny prováděcí pravomoci. Tyto pravomoci by měly být vykonávány v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 ze dne 16. února 2011, kterým se stanoví pravidla a obecné zásady způsobu, jakým členské státy kontrolují Komisi při výkonu pravomocí[20]. (33) Příslušné prováděcí akty by měly být přijímány poradním postupem, aby byla zajištěna konzistentní výměna příslušných údajů v celé Unii. (34) K získání větší důvěry veřejnosti v kompetentnost a integritu těžebních činností na moři v celé Unii by členské státy měly vydávat zprávy o činnosti a haváriích a neprodleně informovat Komisi o závažných haváriích, a Komise by měla pravidelně zveřejňovat zprávy o rozsahu činnosti v EU a o trendech v bezpečnostním a environmentálním profilu odvětví těžby na moři. (35) Zkušenosti ukazují, že k posílení otevřeného dialogu mezi příslušným orgánem a provozovatelem je nezbytné zajistit důvěrnost citlivých údajů. V této souvislosti by dialog mezi provozovateli na moři a všemi členskými státy měl být založen na příslušných stávajících mezinárodních nástrojích a na acquis EU pro přístup k informacím, které se týkají životního prostředí, s výhradou naléhavých požadavků na zajištění bezpečnosti a ochranu životního prostředí. (36) Význam součinnosti mezi orgány dohledu nad činností na moři jasně prokázala činnost Fóra orgánů dohledu nad pobřežními vodami v Severním moři a Fóra mezinárodních regulačních orgánů. Podobná součinnost by měla být formálně zavedena v celé Unii, aby bylo možné rozvíjet účinnou spolupráci mezi představiteli členských států a Komisí na pracovní úrovni. (37) Reakce na mimořádné události a nouzové plánování pro případ závažných havárií na moři zefektivní systematická a plánovitá spolupráce mezi členskými státy a mezi členskými státy a odvětvím, jakož i sdílení kompatibilních prostředků včetně odborných poznatků. Tato opatření by pokud možno měla také využívat stávající zdroje a pomoc, které jsou v rámci Unie dostupné, zejména prostřednictvím Evropské agentury pro námořní bezpečnost a mechanismu EU pro civilní ochranu. (38) Plnění povinností uložených tímto nařízením by mělo vzít v úvahu, že mořské vody pod svrchovaností nebo jurisdikcí členských států tvoří nedílnou součást čtyř mořských oblastí vymezených v čl. 4 odst. 1 směrnice 2008/56, a sice Baltského moře, severovýchodního Atlantského oceánu, Středozemního moře a Černého moře. Z tohoto důvodu by měla být posílena koordinace se zeměmi mimo EU, pod jejichž svrchovanost nebo jurisdikci vody v těchto regionech spadají. Vhodnými rámci pro spolupráci jsou mimo jiné regionální úmluvy pro mořské prostředí definované v čl. 3 odst. 10 směrnice 2008/56. (39) Pokud jde o Středozemní moře, jsou souběžně s tímto nařízením podnikána nezbytná opatření pro přistoupení Evropské unie k Protokolu o ochraně Středozemního moře před znečištěním působeným průzkumem a využíváním pevninského šelfu a mořského dna a jeho podloží („protokol o činnostech na moři“) k Úmluvě o ochraně mořského prostředí a pobřežní oblasti Středomoří („Barcelonská úmluva“), která byla schválena rozhodnutím Rady 77/585/EHS[21]. (40) Závažné obavy související s životním prostředím v oblasti arktických vod, sousedním mořským prostředím se zvláštním významem pro Společenství, vyžadují obzvláštní pozornost, aby byla zajištěna ochrana životního prostředí Arktidy v souvislosti s veškerými těžebními činnostmi na moři, včetně průzkumu. (41) Vnitrostátní externí plány reakce na mimořádné události by měly být založeny na posouzení rizik, které se provádí za účelem vypracování zprávy o významných rizicích. Související plány reakce na mimořádné události specifické pro danou lokalitu, zaměřené na omezení dopadů havárií, by měly zohledňovat nejaktuálnější pokyny pro hodnocení a mapování rizik pro zvládání katastrof (pracovní dokument útvarů Komise SEK(2010) 1626 v konečném znění ze dne 21. prosince 2010). (42) Účinná reakce na mimořádné situace vyžaduje okamžitou akci provozovatele a úzkou spolupráci s příslušnými orgány, jež podle vývoje situace koordinují nasazení dalších prostředků reakce na mimořádné události. Zahrnuje také důsledné vyšetření mimořádných událostí, které by mělo být neodkladně zahájeno, aby došlo k co nejmenší ztrátě relevantních informací a důkazů. Po havárii by příslušné orgány měly vyvodit patřičné závěry a přijmout veškerá nezbytná opatření. (43) K zajištění účinného provádění požadavků tohoto nařízení musí být zavedeny účinné a přiměřené sankce. (44) S cílem přizpůsobit navrhované minimální požadavky poslednímu vývoji v oblasti technologie a příslušných postupů by Komise měla být zmocněna provádět změny v požadavcích uvedených v přílohách tohoto nařízení v souladu s postupem stanoveným v článku 4 nařízení (EU) č. 182/2011. (45) Aby se zamezilo závažným haváriím, jež souvisejí s činnostmi těžby ropy a zemního plynu na moři, a omezily se jejich následky, Komisi by tudíž měla být svěřena pravomoc přijímat v souladu se zásadami stanovenými tímto nařízením, zejména v jeho přílohách, akty podle článku 4 nařízení (EU) č. 182/2011, pokud jde o definování minimálních základních požadavků, jež s těmito činnostmi souvisejí. Je zvláště důležité, aby Komise během své přípravné práce vedla potřebné konzultace, a to i na odborné úrovni. (46) Při přípravě a vypracování aktů v přenesené pravomoci by Komise měla zajistit souběžné, včasné a řádné předávání příslušných dokumentů Evropskému parlamentu a Radě. (47) Kromě opatření zavedených tímto nařízením by Komise měla zkoumat další vhodné prostředky zdokonalování prevence havárií v oblasti těžby ropy a zemního plynu na moři a zmírňování jejich následků. (48) Vzhledem k tomu, že žádné nástroje finančního zajištění, a to ani systémy sdílení rizika, nemohou zvládnout všechny případné následky mimořádně závažných havárií, Komise by měla pokračovat v dalších analýzách a studiích vhodných opatření, aby bylo možné zajistit dostatečně silný režim odpovědnosti za škody spojené s činností v oblasti ropy a zemního plynu na moři, požadavky na finanční způsobilost včetně dostupnosti vhodných nástrojů finančního zajištění nebo jiná opatření. (49) Na úrovni Unie je důležité, aby technické normy doplňoval odpovídající právní rámec tvořený předpisy v oblasti bezpečnosti produktů, které se budou vztahovat na všechna zařízení na moři v Unii, a nikoli pouze na těžební zařízení, která nejsou mobilní. Komise by proto měla pokračovat v další analýze norem bezpečnosti produktů, které bude možné použít pro těžbu ropy a zemního plynu na moři, PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ: Kapitola I Úvodní ustanovení Článek 1 Předmět a oblast působnosti 1. Toto nařízení stanoví minimální požadavky pro odvětví a vnitrostátní orgány, které se podílejí na operacích těžby ropy a zemního plynu na moři prováděných na základě povolení uděleného podle směrnice 94/22/ES. 2. Toto nařízení se vztahuje na všechny činnosti těžby ropy a plynu na moři definované v článku 2. 3. Toto nařízení se vztahuje na všechna související zařízení, podmořská zařízení a propojenou infrastrukturu ve vodách členských států včetně jejich výlučných ekonomických zón a na jejich kontinentálních šelfech ve smyslu Úmluvy Organizace spojených národů o mořském právu. 4. Cílem tohoto nařízení je přispět k dosažení cílů směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/56/ES, kterou se stanoví rámec pro činnost Společenství v oblasti mořské environmentální politiky. 5. Ustanovení tohoto nařízení se použijí, aniž jsou dotčeny příslušné právní předpisy Unie, zejména ty, které se týkají ochrany zdraví a zajištění bezpečnosti zaměstnanců při práci, zvláště pak směrnice Rady 89/391/EHS a 92/91/EHS. 6. Použitím tohoto nařízení nejsou dotčeny směrnice 85/337/ES, 2008/1/ES a 2003/4/ES. Článek 2 Definice Pro účely tohoto nařízení se rozumí: 1. „přijatelným“ spojený s rizikem závažné havárie, které lze tolerovat až do nejzazší meze, za kterou za vynaložení dalšího času, zdrojů nebo nákladů nelze odvodit významné snížení rizika; 2. „přijetím“ předání provozovateli pozitivních písemných závěrů příslušného orgánu o jeho posouzení zprávy o významných rizicích vypracované provozovatelem podle požadavků tohoto nařízení; 3. „povolením“ povolení podle směrnice 94/22/ES; 4. „kombinovanými operacemi“ operace prováděná z netěžebního zařízení spolu s jiným zařízením nebo jinými zařízeními pro účely spojené s tímto druhým zařízením nebo zařízeními, která tak významně ovlivňuje rizika pro bezpečnost osob nebo ochranu životního prostředí na některém nebo na všech těchto zařízeních; 5. „zahájením operací“ časový okamžik, kdy se zařízení poprvé účastní operací, pro které bylo navrženo; 6. „příslušným orgánem“ orgán jmenovaný podle tohoto nařízení a odpovědný za výkon povinností, jež souvisejí s jeho oblastí působnosti; 7. „propojenou infrastrukturou“ vybavení, potrubí nebo jiné zařízení na moři, nad vodní hladinou nebo pod ní, používané k dopravě ropy a zemního plynu do jiného zařízení, které se nachází v blízkosti, ke zpracování nebo do zásobníku na pevnině nebo za účelem dopravy a nakládky ropy do přepravního tankeru. 8. „postupem udělení souhlasu“ postup důkladného posouzení všech relevantních informací, jež se týkají plánované operace těžby ropy a zemního plynu na moři příslušným orgánem, v závěru kterého je příslušným orgánem přijata zpráva o významných rizicích a nejsou vyjádřeny námitky proti oznámením vrtů nebo kombinovaných operací, které předložili provozovatelé; 9. „výlučnou zónou“ oblast obklopující zařízení, zřízená členským státem, ve které je zakázáno provádět činnosti, které s tímto zařízením nesouvisejí; 10. „licencí na průzkum“ povolení vydané členským státem k provádění průzkumu ropy a zemního plynu v podzemní vrstvě oblasti, na kterou se licence vztahuje, avšak nikoli k těžbě ropy a zemního plynu pro komerční účely; 11. „externím plánem reakce na mimořádné události“ místní, celostátní nebo regionální strategie zaměřená na prevenci rozšíření nebo omezení následků havárie, která souvisí s operacemi těžby ropy a zemního plynu na moři, s využitím všech dostupných zdrojů nad rámec těch, které jsou uvedeny v interních plánech reakce na mimořádné události; 12. „ověřením nezávislou třetí stranou“ posouzení a potvrzení platnosti konkrétních písemných prohlášení, které provádí fyzická nebo právnická osoba, která není kontrolována nebo ovlivňována autorem těchto prohlášení; 13. „odvětvím“ soukromé společnosti, které se přímo podílejí na činnostech v oblasti ropy a zemního plynu na moři podle tohoto nařízení nebo jejichž činnosti jsou s těmito operacemi úzce spojeny; 14. „zařízením“ těžební nebo netěžební zařízení; 15. „interním plánem reakce na mimořádné události“ přehled opatření vypracovaný provozovatelem v souladu s požadavky tohoto nařízení, která jsou zaměřena na prevenci rozšíření nebo na omezení následků havárie ve výlučné zóně obklopující zařízení, která souvisí s operacemi v oblasti ropy a zemního plynu na moři; 16. „licenční oblastí“ zeměpisná oblast, na kterou se vztahuje povolení podle směrnice 94/22/ES; 17. „držitelem licence“ držitel povolení k provádění operací na moři podle směrnice 94/22/ES; 18. „závažnou havárií“ událost, jako je požár nebo výbuch, významná ztráta kontroly nad vrtem nebo významný únik uhlovodíků do životního prostředí, významná škoda na zařízení nebo na jeho vybavení, ztráta integrity konstrukce zařízení a jakákoli jiná událost, při které dojde k usmrcení nebo těžkému zranění pěti nebo více osob nacházejících se na zařízení nebo pracujících v souvislosti se zařízením; 19. „závažným rizikem“ situace, která může vyústit v závažnou havárii; 20. „netěžebním zařízením“ zařízení, které není těžebním zařízením a které je využíváno pro průzkumné vrty a jako podpůrné zařízení pro těžbu; 21. „těžbou ropy a zemního plynu na moři“ veškeré činnosti související s průzkumem, těžbou nebo zpracováním ropy a zemního plynu na moři. Zahrnují dopravu ropy a zemního plynu s využitím infrastruktury na moři propojené se zařízením nebo s podmořskými zařízeními; 22. „provozovatelem“ provozovatel těžebního zařízení nebo vlastník netěžebního zařízení a provozovatel vrtu v souvislosti s provozováním vrtu. Provozovatel i držitel licence spadají pod definici čl. 2 odst. 6 směrnice 2004/35/ES; 23. „provozovatelem těžebního zařízení“ osoba určená držitelem licence k řízení a kontrole hlavních funkcí těžebního zařízení; 24. „vlastníkem“ osoba s právním nárokem kontrolovat provoz netěžebního zařízení; 25. „těžbou ropy a zemního plynu“ těžba ropy a zemního plynu pro komerční účely zpod mořského dna v oblasti, na niž se vztahuje licence, včetně zpracování ropy a zemního plynu na moři a jejich dopravy prostřednictvím propojené infrastruktury, jež zahrnuje potrubí a konstrukce a hlavy vrtných souprav na mořském dně a/nebo skladování zemního plynu v zásobnících pod hladinou pro účely využití tohoto plynu; 26. „těžebním zařízením“ zařízení využívané pro těžbu ropy a zemního plynu; 27. „licencí na těžbu“ povolení udělené členským státem k těžbě ropy a zemního plynu; 28. „veřejností“ jedna či více fyzických nebo právnických osob a v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo praxí sdružení, organizace nebo skupiny takových osob; 29. „příslušným orgánem“ (v souvislosti s nouzovou reakcí na havárii na moři) organizace členského státu, jejímž primárním úkolem je zajištění nouzové reakce a která je odpovědná za zahájení nouzové reakce na závažnou havárii při těžbě ropy a zemního plynu na moři; 30. „rizikem“ pravděpodobnost konkrétního dopadu, ke kterému dochází v konkrétní době nebo za konkrétních okolností; 31. „vhodným“ zcela příhodný z hlediska daného požadavku nebo situace a založený na objektivních poznatcích a prokázaný analýzou, porovnáním s příslušnými standardy nebo jinými řešeními, jež jiné orgány nebo odvětví používají v obdobných situacích; 32. „provozováním vrtu“ provádění vrtu pro účely průzkumu nebo těžby, včetně pozastavení operací, oprav nebo úprav vrtných zařízení, definitivního ukončení, nebo jiných operací týkajících se vrtu, při kterých může dojít k náhodnému uvolnění kapalin nebo k riziku závažné havárie; 33. „provozovatelem vrtu“ osoba určená držitelem licence k tomu, aby plánovala a prováděla provozování vrtu. Kapitola II Prevence významných rizik spojených s činnostmi v oblasti ropy a zemního plynu na moři Článek 3 Obecné zásady řízení rizik při činnostech v oblasti ropy a zemního plynu na moři 1. Provozovatelé přijímají veškerá vhodná opatření k prevenci závažných havárií při operacích těžby ropy a zemního plynu na moři. Příslušné orgány dohlížejí na to, aby provozovatelé tuto povinnost splňovali. 2. Provozovatelé zajistí, že všechny subjekty, které jsou najaty k provádění konkrétních úkolů na příslušných zařízeních, budou rovněž postupovat v souladu s požadavky stanovenými v tomto nařízení, zejména s jeho přílohami IV a V. Provozovatelé nejsou zproštěni své odpovědnosti podle tohoto nařízení skutečností, že k závažné havárii vedla nebo přispěla činnost či opomenutí takových subjektů nebo jejich zaměstnanců. 3. Pokud by přesto došlo k závažné havárii, přijímají provozovatelé a příslušné orgány veškerá vhodná opatření, aby se omezily její následky pro lidské zdraví a životní prostředí a aby se pokud možno zabránilo vážnému narušení těžby ropy a zemního plynu v Unii. 4. Činnosti těžby ropy a zemního plynu na moři, na které se vztahuje toto nařízení, se provádějí na základě systematického posuzování pravděpodobnosti nebezpečných událostí a jejich následků a provádění kontrolních opatření, aby rizika závažných havárií pro lidi, životní prostředí a prostředky na moři byla přijatelná. Článek 4 Bezpečnostní aspekty povolování činností těžby ropy a zemního plynu na moři podle směrnice 94/22/ES 1. Rozhodnutí udělit povolení k provádění činností těžby ropy a zemního plynu na moři podle směrnice 94/22/ES zohledňují způsobilost žadatelů splnit požadavky na provádění konkrétních činností v rámci povolení, jak to vyžadují příslušná ustanovení právních předpisů Unie, a zejména tohoto nařízení. 2. Obzvlášť při posuzování technické a finanční způsobilosti subjektů, které žádají o povolení k provozování činnosti v oblasti ropy a zemního plynu na moři, je třeba věnovat náležitou pozornost rizikům, nebezpečím a jakýmkoli dalším informacím souvisejícím s dotčenou oblastí a příslušné fázi činností průzkumu a těžby a také finanční způsobilosti žadatelů, včetně finančního zajištění a způsobilosti nést odpovědnost, která potenciálně vyplývá z příslušných činností v oblasti ropy a zemního plynu na moři, zvláště pak odpovědnost za škody na životním prostředí. 3. Povolení k průzkumu ropy a zemního plynu na moři a k těžební činnosti se udělují samostatně. 4. Licenční orgány podle směrnice 94/22/ES při posuzování technické a finanční způsobilosti subjektů, které žádají o povolení činnosti těžby ropy a zemního plynu na moři, zohledňují rizika, nebezpečí a veškeré další relevantní informace spojené s příslušným umístěním a s konkrétní fází průzkumných a těžebních operací. Článek 5 Účast veřejnosti na postupu udělování licencí 1. Členské státy zajišťují, aby byla veřejnosti poskytnuta včasná a účinná možnost účasti na postupu udělování licencí v jurisdikci těchto členských států v souladu s požadavky přílohy I tohoto nařízení. Použijí se postupy stanovené v příloze II směrnice 2003/35/ES. 2. Členské státy mohou stanovit podrobnější opatření pro informování veřejnosti a konzultování dotčené veřejnosti. 3. Účast veřejnosti je organizována tak, aby bylo zajištěno, že zveřejnění informací a zapojení veřejnosti nepředstavuje riziko pro bezpečnost a ochranu zařízení v oblasti ropy a zemního plynu na moři a jejich operace. Článek 6 Udělování souhlasu s prováděním činností v oblasti ropy a zemního plynu na moři v rámci licenčních oblastí 1. V licenčních oblastech provozují zařízení pouze držitelé licencí nebo subjekty, které si držitelé licencí za tímto účelem najali a které jsou schváleny členskými státy. 2. V případě, že příslušný orgán dojde k závěru, že osoba určená držitelem licence není způsobilá pro výkon funkce provozovatele zařízení nebo provozovatele vrtu, je o tom držitel licence informován a přejímá veškerou odpovědnost provozovatele podle tohoto nařízení. 3. Zařízení podle odstavce 1 nesmí zahájit činnost nebo v ní pokračovat bez předložení zprávy o významných rizicích v souladu s podmínkami a lhůtami určenými v článcích 10 a 11 a jejího přijetí příslušným orgánem podle tohoto nařízení. 4. Vrtné a kombinované operace nesmí být prováděny, pokud nebyla pro zařízení přijata zpráva o významných rizicích podle odstavce 3 tohoto článku. Operace rovněž nesmí být zahájeny a prováděny bez předložení oznámení o provádění vrtných nebo kombinovaných operací v souladu s podmínkami a lhůtami stanovenými v článcích 13 a 14 příslušnému orgánu nebo v případě, že příslušný orgán vyjádří námitky k obsahu oznámení. Článek 7 Odpovědnost za škody na životním prostředí 1. Držitel licence je v souladu se směrnicí 2004/35/ES odpovědný za prevenci a nápravu škod na životním prostředí, jež byly způsobeny činnostmi těžby ropy a zemního plynu na moři, které provádí držitel licence nebo subjekt, který se na základě smlouvy s držitelem licence podílí na provádění činností těžby ropy a zemního plynu na moři. Postupem udělení souhlasu s prováděním operací podle tohoto nařízení není dotčena odpovědnost držitele licence za škody. Článek 8 Vnitrostátní příslušný orgán 1. Členské státy, v jejichž jurisdikci dochází k činnostem těžby ropy a zemního plynu na moři, jmenují příslušný orgán odpovědný za výkon povinností stanovených v tomto nařízení. 2. Příslušné orgány jmenované podle odstavce 1 jsou odpovědné za plnění těchto úkolů: a) posuzování a přijímání zpráv o významných rizicích, posuzování oznámení o projektech a posuzování oznámení o vrtných nebo kombinovaných operacích a dalších podobných dokumentů, které jsou jim předkládány; b) provádění inspekcí, vedení vyšetřování a přijímání donucovacích opatření; c) vypracování zpráv podle tohoto nařízení. 3. Příslušný orgán je organizován v souladu s ustanoveními článku 19 tak, aby bylo zajištěno nezávislé plnění potenciálně konfliktních úkolů, odbornost a obecná efektivita při regulování činností těžby ropy a zemního plynu na moři. 4. Členské státy zajistí, aby příslušný orgán disponoval přiměřenými zdroji pro plnění svých úkolů podle tohoto nařízení, 5. Příslušný orgán usiluje o vypracování a provádění koordinovaných nebo společných postupů v souladu s požadavky na výkon funkcí podle tohoto nařízení a o plnění požadavků podle veškerých dalších příslušných právních předpisů Unie. V případě, že příslušný orgán sestává z několika agentur, měly by zamezit zdvojování regulačních funkcí. Kapitola III Příprava a provádění činností těžby ropy a zemního plynu na moři na základě posouzení rizik Článek 9 Podmínky pro provozování zařízení na moři 1. S výhradou přechodných ustanovení uvedených v článku 39 provozovatel těžebního nebo netěžebního zařízení předkládá příslušnému orgánu tyto dokumenty: a) v případě plánovaného těžebního zařízení oznámení o projektu v souladu s požadavky oddílu 1 přílohy II; b) zprávu o významných rizicích obsahující údaje uvedené v článku 10 nebo 11; c) interní plán reakce na mimořádné události podle článku 12 jako součást zprávy o významných rizicích; d) přehled politiky prevence závažných havárií provozovatele podle článku 18 jako součást zprávy o významných rizicích. 2. Oznámení o projektu obdrží příslušný orgán nejpozději 24 týdnů před zamýšleným datem předložení zprávy o významných rizicích pro plánovanou operaci. 3. Zpráva o významných rizicích se příslušnému orgánu předloží ve lhůtě určené příslušným orgánem, a to nejpozději 12 týdnů před plánovaným zahájením operací. Článek 10 Zpráva o významných rizicích pro těžební zařízení 1. Zpráva o významných rizicích pro těžební zařízení obsahuje údaje uvedené v oddílech 2 a 5 přílohy II. 2. Zpráva o významných rizicích pro těžební zařízení může být vypracována za skupinu zařízení, pokud s tím příslušný orgán vyjádří souhlas. 3. V případě, že na těžebním zařízení byly provedeny významné úpravy nebo se plánuje zařízení demontovat, doplní se zpráva o významných rizicích pro těžební zařízení v souladu s oddílem 6 přílohy II, a předloží se příslušnému orgánu. 4. V případě, že jsou předtím, než je možné zprávu o významných rizicích přijmout, nezbytné další informace, vyžádá si příslušný orgán tyto další informace nebo změny předložených dokumentů. 5. Doplněná zpráva o významných rizicích pro těžební zařízení podle odstavce 3 se předloží příslušnému orgánu ve lhůtě, kterou příslušný orgán určí, a to nejpozději do 6 týdnů před zahájením plánovaných prací. Plánované práce se nezahájí, dokud příslušný orgán nepřijme doplněnou zprávu o významných rizicích pro těžební zařízení. 6. Zpráva o významných rizicích pro těžební zařízení podléhá pravidelnému přezkumu, který provozovatel provádí nejméně každých 5 let nebo na základě požadavku příslušného orgánu i častěji, a výsledky přezkumu se oznámí příslušnému orgánu. Článek 11 Zpráva o významných rizicích pro netěžební zařízení 1. Zpráva o významných rizicích pro netěžební zařízení obsahuje údaje uvedené v oddílech 3 a 5 přílohy II,. 2. V případě, že na netěžebním zařízení byly provedeny významné úpravy, nebo se plánuje zařízení demontovat, doplní se zpráva o významných rizicích pro netěžební zařízení v souladu s oddílem 6 přílohy II, (vyjma odstavce 4) a předloží se příslušnému orgánu. 3. Doplněná zpráva o významných rizicích pro pevně ukotvené netěžební zařízení podle odstavce 2 se předloží příslušnému orgánu ve lhůtě, kterou příslušný orgán určí, a to nejpozději do 2 týdnů před zahájením plánovaných prací. Plánované práce se nezahájí, dokud příslušný orgán nepřijme doplněnou zprávu o významných rizicích pro netěžební zařízení. 4. Pro mobilní netěžební zařízení se doplněná zpráva o významných rizicích podle odstavce 2 předloží příslušnému orgánu ve lhůtě, kterou příslušný orgán určí, a to v každém případě nejpozději do 2 týdnů před datem, kdy mají být zahájeny operace tohoto zařízení. Zařízení nesmí být provozováno, dokud příslušný orgán nepřijme doplněnou zprávu o významných rizicích pro netěžební zařízení. 5. V případě, že jsou předtím, než je možné zprávu o významných rizicích přijmout, nezbytné další informace, vyžádá si příslušný orgán tyto další informace nebo změny předložených dokumentů. 6. Zpráva o významných rizicích pro netěžební zařízení podléhá pravidelnému přezkumu, který provozovatel provádí nejméně každých 5 let nebo na základě požadavku příslušného orgánu i častěji. Výsledky přezkumu se oznámí příslušnému orgánu. Článek 12 Interní plány reakce na mimořádné události 1. Provozovatelé vypracovávají interní plány reakce na mimořádné události s ohledem na posouzení rizik závažných havárií, jež provedli během přípravy poslední zprávy o významných rizicích. V případě provádění vrtu z mobilního netěžebního zařízení by posouzení rizik v souladu s oznámením o vrtu mělo být začleněno do plánu reakce na mimořádné události pro toto zařízení. 2. Interní plán reakce na mimořádné události pro těžební a netěžební zařízení se předkládá příslušnému orgánu jako součást zprávy o významných rizicích. 3. V případě, že byly v interním plánu reakce na mimořádné události pro netěžební zařízení provádějící vrtné činnosti provedeny změny s ohledem na konkrétní povahu místa vrtu, je třeba uvedené změny v interním plánu reakce na mimořádné události oznámit příslušnému orgánu při předložení oznámení o vrtu. Článek 13 Oznámení o provozování vrtu 1. Nejpozději 21 dnů před zahájením provozování vrtu zašle provozovatel vrtu příslušnému orgánu oznámení, které obsahuje údaje o projektu vrtu a o jeho provozování v souladu s požadavky oddílu 4 přílohy II. 2. Příslušný orgán toto oznámení posoudí a přijme opatření, jež považuje za nezbytná, dříve než bude možné zahájit provozování vrtu. 3. Provozovatel vrtu okamžitě oznámí příslušnému orgánu každou významnou změnu v údajích oznámení o vrtu a současně informuje nezávislého posuzovatele vrtů podle čl. 15 odst. 3 písm. b). Článek 14 Oznámení kombinovaných operací 1. Provozovatel zařízení, které se má podílet na kombinované operaci, zašle příslušnému orgánu oznámení, které obsahuje údaje o kombinované operaci v souladu s požadavky ustanovení oddílu 7 přílohy II. Provozovatelé příslušných zařízení se mohou dohodnout na tom, že jeden z nich vypracuje oznámení kombinovaných operací jejich jménem. Oznámení se předkládá nejpozději 21 dní před zahájením kombinovaných operací. 2. Příslušný orgán oznámení posoudí a přijme opatření, jež považuje za nezbytná, a to předtím, než smějí být kombinované operace zahájeny. 3. Provozovatel, který oznámení vypracoval, bezodkladně informuje příslušný orgán o každé významné změně údajů, jež jsou v něm obsaženy. Článek 15 Ověření nezávislou třetí stranou 1. Provozovatelé zavedou systém ověřování nezávislou třetí stranou a systém posuzování vrtů a popíšou tyto systémy v politice prevence závažných havárií podle článku 18, jež je součástí zpráv o významných rizicích. 2. Výběr nezávislé třetí strany pro ověřování a návrhy systémů nezávislého ověřování třetí stranou a nezávislého zkoumání vrtů musí splňovat kritéria stanovená v oddílu 5 přílohy II. 3. Systém ověřování nezávislou třetí stranou se pro těžební i netěžební zařízení zavede: a) v souvislosti se zařízeními za účelem poskytnutí nezávislého ujištění, že určené systémy a prvky zásadní pro bezpečnost identifikované v rámci posouzení rizik a systému řízení bezpečnosti zařízení jsou vhodné a aktuální a že časový plán zkoumání a zkoušek kontrolního systému pro významná rizika je vhodný, aktuální a funguje v souladu se záměrem; b) v souvislosti s plánem vrtů za účelem poskytnutí nezávislého ujištění, že opatření zaměřená na projekt vrtů a kontrolu vrtů jsou vhodná pro předpokládané podmínky vrtů, jež se udržuje jako základ pro případ, že se projekt vrtu z jakéhokoli důvodu změní. 4. Provozovatelé zajistí, aby výsledky systému nezávislého ověřování třetí stranou podle tohoto článku podle odst. 3 písm. a) byly zpřístupněny příslušnému orgánu na jeho žádost. 5. Provozovatelé zajistí, aby zjištění a připomínky nezávislého posuzovatele vrtů podle tohoto článku podle odst. 3 písm. b) byly zahrnuty do oznámení o vrtu podle článku 13. 6. Ověřovací systém pro těžební zařízení se zavede před předložením zprávy o významných rizicích příslušnému orgánu. V případě netěžebních zařízení se systém zavede před začleněním daného netěžebního zařízení do konkrétní operace. 7. Netěžební zařízení provozovaná ve vodách Unie musí splňovat požadavky příslušných mezinárodních úmluv vymezené v nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 391/2009/ES ze dne 23. dubna 2009[22] nebo odpovídajících standardů předpisu pro stavbu a vybavení mobilních vrtných jednotek na moři (MODU Code 2009). Musí být certifikována organizací, která je uznávána Unií v souladu s výše uvedeným nařízením. Článek 16 Pravomoc zakázat činnost 1. Příslušný orgán zakáže operace nebo zahájení operací každého zařízení nebo jeho části, pokud se má za to, že opatření přijatá provozovatelem za účelem prevence a zmírnění důsledků závažných havárií podle článků 10, 11, 13 a 14 mají vážné nedostatky. 2. Jestliže zpráva o významných rizicích podle článků 10 a 11 nebo oznámení podle článků 13 a 14 nejsou předloženy včas, příslušný orgán může ve výjimečných případech, má-li za to, že není ohrožena bezpečnost a ochrana životního prostředí, vyjádřit souhlas se zkrácením lhůty pro předložení zprávy o významných rizicích nebo oznámení. 3. Příslušný orgán uloží provozovateli, aby přijal veškerá další vhodná opatření, jež příslušný orgán považuje za nezbytná k obnovení shody podle čl. 3 odst. 1. 4. Příslušný orgán zakáže provoz každého zařízení nebo jeho části, jestliže výsledek inspekce, pravidelného přezkumu zprávy o významných rizicích podle článků 10 a 11 nebo změn v oznámeních podle článků 13 a 14 ukáže, že požadavky tohoto nařízení nejsou splněny nebo že existují důvodné obavy ohledně bezpečnosti operací nebo zařízení. Článek 17 Přeshraniční důsledky 1. Jestliže má členský stát za to, že provozování vrtu nebo zařízení v případě havárie může mít významný negativní vliv na vody jiného členského státu, nebo jestliže o to požádá členský stát, který může být významně postižen, předá členský stát, pod jehož jurisdikcí mají tyto operace probíhat, dotčenému členskému státu relevantní informace a usiluje o přijetí společných preventivních opatření k předcházení škodám. 2. Použitím odstavce 1 nejsou dotčena ostatní příslušná ustanovení právních předpisů Unie, zejména směrnice Rady 85/337/EHS ze dne 27. června 1985 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí[23] a Úmluvy o posuzování vlivů na životní prostředí přesahujících hranice států. Kapitola IV Osvědčené postupy pro kontrolu významných rizik Článek 18 Prevence závažných havárií ze strany provozovatelů 1. Provozovatelé vypracují dokument, ve kterém určí svou politiku prevence závažných havárií, a zajistí, aby byla prováděna v rámci celé organizace jejich operací na moři, a to včetně zavedení vhodných monitorovacích opatření k zajištění účinnosti této politiky. 2. Dokument podle odstavce 1 se předkládá příslušným orgánům jako součást zprávy o významných rizicích podle článků 10 a 11 nebo oznámení o provozování vrtu podle článku 13. 3. Provozovatelé popíší svá organizační opatření zaměřená na kontrolu významných rizik v systému řízení bezpečnosti, včetně opatření k vypracování a předložení zprávy o významných rizicích a případně rovněž oznámení vrtu podle článků 10, 11 a 13 a jejich systémů ověřování jejich kontrolních opatření pro případ závažných nebezpečí nezávislou třetí stranou podle článku 15 a oddílu 5 přílohy II. 4. Tato politika a systémy řízení bezpečnosti se vypracují v souladu s požadavky, které jsou stanoveny v příloze IV, a jasně uvádějí primární odpovědnost provozovatele za kontrolu rizik závažných nebezpečí, jež jsou výsledkem jejich činnosti. 5. Provozovatelé určí a pravidelně konzultují s představiteli příslušných členských států podle článku 27 priority odvětví v oblasti vypracování a/nebo revize standardů a pokynů pro osvědčené postupy při kontrole nebezpečí závažných havárií na moři ve fázi projektu a v průběhu celého životního cyklu těžebních činností na moři, a dodržují přinejmenším vzor v příloze IV. 6. Držitelé licencí, provozovatelé a významní dodavatelé se sídlem v Unii usilují o provádění svých operací těžby ropy a zemního plynu na moři mimo Unii v souladu se zásadami stanovenými v tomto nařízení. Článek 19 Požadavky kladené na příslušné orgány 1. Příslušné orgány přijmou vhodná opatření, aby byla zajištěna jejich nezávislost na střetech zájmů mezi regulací bezpečnosti a ochranou životního prostředí na jedné straně a funkcemi, které se týkají hospodářského rozvoje členských států, zejména vydávání licencí k provádění činností těžby ropy a zemního plynu na moři a politiky v oblasti souvisejících příjmů a jejich výběru, na straně druhé. 2. Příslušné orgány jasně vymezí rozsah svých povinností a funkcí, tak aby nepřebíraly primární odpovědnost za kontrolu rizik závažných nebezpečí podle čl. 18 odst. 3. 3. Příslušné orgány zavedou politiku důkladného posuzování zpráv o významných rizicích a oznámení podle článků 10, 11, 13 a 14, inspekcí, vyšetřování a vynucování aspektů významných rizik operací těžby ropy a zemního plynu na moři v jejich jurisdikci. 4. Svou organizaci a operační postupy založí příslušné orgány na zásadách stanovených v příloze III. Článek 20 Zajištění dodržování regulačního rámce pro prevenci významných havárií 1. Provozovatelé dodržují toto nařízení a opatření stanovená ve zprávě o významných rizicích pro těžební a netěžební zařízení a v plánech, které jsou uvedeny ve vypracovaném oznámení o vrtech a oznámení o kombinovaných operacích podle článků 10, 11, 13 a 14. 2. Jestliže z nedodržování ustanovení odstavce 1 tohoto článku vyplývá bezprostřední ohrožení lidského zdraví nebo hrozí bezprostřední významný nepříznivý vliv na bezpečnost a/nebo životní prostředí, pozastaví provozovatel operace zařízení nebo operace jeho příslušné části, dokud nebude dodržování obnoveno. 3. Byla-li přijata opatření uvedená v odstavci 2 tohoto článku, provozovatel to neprodleně a příslušným způsobem oznámí příslušnému orgánu. 4. Příslušný orgán vypracuje roční plány efektivního dohledu nad činnostmi spojenými s možností vzniku závažných nebezpečí včetně inspekcí, které jsou založeny na rizicích a věnují obzvláštní pozornost souladu s dokumenty, jež jsou mu předloženy podle článku 9 a ověřování tohoto souladu, a sleduje účinnost tohoto dohledu a přijímá veškerá nezbytná opatření pro její zlepšování. Článek 21 Anonymní zprávy o bezpečnostních problémech 1. Příslušné orgány zavedou postupy, jež umožní příjem anonymních zpráv o bezpečnostních a/nebo environmentálních problémech v souvislosti s operacemi těžby ropy a zemního plynu na moři. Příslušné orgány rovněž zavedou postupy pro prošetření těchto zpráv při zachování anonymity dotčených osob. 2. Provozovatelé o vnitrostátních opatřeních přijatých podle odstavce 1 podrobně informují své zaměstnance a zaměstnance příslušných subdodavatelů a zajistí, aby byly informace o podávání anonymních zpráv poskytovány v rámci příslušného výcviku a oznámení. Kapitola V Transparentnost a sdílení informací Článek 22 Sdílení informací 1. Provozovatelé a příslušné orgány sdílejí přinejmenším informace popsané v příloze VI. 2. Jednotný formát podávání zpráv a podrobnosti o informacích, jež mají být sdíleny, určí Komise prostřednictvím prováděcího aktu. Tento prováděcí akt se přijme v souladu s poradním postupem uvedeným v článku 4 nařízení (EU) č. 182/2011. 3. Členské státy udržují aktualizované záznamy o prostředcích reakce na mimořádné události, jimiž disponují veřejné i soukromé subjekty v jejich jurisdikci. Tyto záznamy jsou zpřístupňovány dalším členským státům nebo potenciálně postiženým třetím zemím a Komisi. Článek 23 Transparentnost 1. Informace podle přílohy VI jsou zpřístupňovány veřejnosti, a to bez vyžádání podle použitelných ustanovení právních předpisů Unie o přístupu k informacím o životním prostředí. 2. Komise prostřednictvím prováděcího opatření určí také jednotný formát zveřejnění, který umožní snadné přeshraniční porovnání údajů. Tento prováděcí akt se přijímá v souladu s poradním postupem uvedeným v článku 4 nařízení (EU) č. 182/2011. Formát zveřejnění zůstane přístupný široké veřejnosti, ale zároveň bude vypracován s cílem umožnit spolehlivé srovnání vnitrostátních operací a regulačních postupů podle tohoto článku a článku 24. 3. Členské státy při zveřejňování svých vnitrostátních plánů reakce na mimořádné události podle článku 30 zajistí, aby zveřejňované informace neohrožovaly bezpečnost a ochranu zařízení pro těžbu ropy a zemního plynu na moři a jejich operace. Článek 24 Zprávy o dopadu těžby ropy a zemního plynu na moři na bezpečnost a životní prostředí 1. Členské státy vypracují výroční zprávu uvádějící: a) počet, stáří a umístění zařízení v jejich jurisdikci; b) počet a druh provedených inspekcí a vyšetřování, všech vynucovacích opatření, rozhodnutí zahájit stíhání; c) údaje o incidentech v souladu s jednotným systémem podávání zpráv stanoveným v článku 22; d) každou významnou změnu v regulačním rámci pro těžební činnost na moři; e) bezpečnostní a environmentální profil operací těžby ropy a zemního plynu na moři v jejich jurisdikci. 2. Členské státy určí orgán odpovědný za vyměňování informací podle článku 22 a zveřejňování informací podle článku 23, a vyrozumí o tom příslušným způsobem Komisi. 3. Komise jednou za dva roky zveřejní zprávy o bezpečnosti těžebních operací na moři za celou Unii na základě informací, které jí byly poskytnuty členskými státy a Evropské agenturou pro námořní bezpečnost. Při plnění tohoto úkolu jsou Komisi nápomocny členské státy v souladu s článkem 26. Článek 25 Vyšetřování závažných havárií 1. Okamžitě po vzniku závažné havárie provozovatel sdělí příslušnému orgánu relevantní informace včetně okolností, za jakých k havárii došlo, a jejích následků. 2. Členské státy provedou důkladné vyšetření závažných havárií, při nichž došlo ke značným škodám (na osobách a na životním prostředí) nebo k velkým majetkovým škodám. Zpráva o vyšetřování zahrnuje posouzení účinnosti regulace dotčeného zařízení příslušným orgánem v době, která havárii předcházela, a podle potřeby doporučení odpovídajících změn v příslušných regulačních postupech. 3. Souhrn zprávy o vyšetřování vypracovaný podle odstavce 2 tohoto článku se zpřístupní Komisi po ukončení vyšetřování nebo po ukončení právního řízení podle toho, co nastane později. Zvláštní verze zprávy, která zohlední možná právní omezení, se zveřejní v souladu s články 22 a 23. 4. Po provedení vyšetřování podle odstavce 2 příslušný orgán realizuje veškerá doporučení, jež vyplynula z vyšetřování a jejichž provedení je v jeho pravomoci. Článek 26 Důvěrnost 1. Informace získané podle tohoto nařízení zpřístupní příslušné orgány všem fyzickým nebo právnickým osobám, které o to požádají. 2. Žádosti o poskytnutí informací, které obdrží příslušný orgán podle tohoto nařízení, mohou být zamítnuty, jestliže jsou splněny podmínky stanovené v čl. 4 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/4/ES[24]. 3. V souladu s odstavcem 2, nebo aby umožnil účast veřejnosti podle článku 5, dodá provozovatel příslušnému orgánu a zpřístupní veřejnosti verzi dokumentu, která neobsahuje důvěrné informace. Kapitola VI Koordinace a spolupráce Článek 27 Spolupráce mezi členskými státy 1. Příslušné orgány si vzájemně pravidelně vyměňují znalosti, informace a zkušenosti a zapojují se do konzultací ohledně uplatňování příslušného vnitrostátního právního rámce a právního rámce Unie s odvětvím, ostatními zúčastněnými stranami a Komisí. 2. Informace vyměňované v souladu s odstavcem 1 se týkají zejména fungování opatření zaměřených na posuzování rizik, prevence havárií, ověřování dodržování předpisů a reakce na mimořádné události spojené s těžbou ropy a zemního plynu na moři v Unii a případně za jejími hranicemi. 3. Stanoví se jasné priority a postupy pro přípravu a aktualizaci dokumentů obsahujících pokyny za účelem zjištění a usnadnění zavádění osvědčených postupů v oblastech, jež vymezuje odstavec 2. 4. Každý členský stát si může vyžádat stanovisko dalších členských států, jež se podílejí na výměně informací podle odstavce l, ke každému rozhodnutí jiného členského státu, které může mít negativní přeshraniční vliv. Článek 28 Koordinovaný přístup k bezpečnosti v přilehlých oblastech a k mezinárodním činnostem 1. Komise v úzké spolupráci s členskými státy podporuje spolupráci s třetími zeměmi, které provádějí operace těžby ropy a zemního plynu na moři ve stejných námořních regionech jako členské státy, a to případně i v rámci regionálních úmluv pro mořské prostředí. 2. Komise posuzuje bezpečnost těžby ropy a zemního plynu ve vodách třetích zemí přilehlých k vodám členských států a podporuje koordinovaný přístup ke vzájemné výměně zkušeností a na podporu preventivních opatření a regionálních plánů reakce na mimořádné události. 3. Komise na vhodných celosvětových a regionálních fórech, včetně fór souvisejících s arktickými vodami, prosazuje vysokou úroveň standardů bezpečnosti při těžbě ropy a zemního plynu na moři. Kapitola VII Připravenost a reakce na mimořádné události Článek 29 Požadavky na interní plány reakce na mimořádné události 1. Interní plány reakce na mimořádné události vypracovávají provozovatelé tak, aby: a) byly uvedeny do chodu za účelem zadržení začínající závažné havárie na zařízení nebo ve výlučné zóně, kterou zřídil členský stát do určité vzdálenosti od zařízení nebo podmořské vrtné hlavice; b) byly prováděny v souladu s externím plánem pro mimořádné události, jestliže se havárie rozšířila mimo zařízení. 2. Provozovatel zajistí, aby zařízení a odborné poznatky relevantní pro plán byly vždy dostupné a byly sdíleny podle potřeby s dotčeným členským státem při provádění externího plánu reakce na mimořádné události. 3. Interní plán pro mimořádné události se vypracovává v souladu s ustanoveními přílohy V a aktualizuje se v návaznosti na každou změnu v posouzení rizik závažných nebezpečí v rámci plánu vrtu, nebo případně ve zprávě o významných rizicích. O každé takové aktualizaci se vyrozumí orgán odpovědný za vypracování externích plánů reakce na mimořádné události pro příslušnou oblast. 4. Interní plán reakce na mimořádné události je integrován s jinými ustanoveními, které souvisejí s ochranou a záchranou pracovníků z postiženého zařízení, aby byly zajištěny dobré vyhlídky na přežití. 5. Provozovatel pravidelně testuje účinnost interních plánů reakce na mimořádné události. Článek 30 Externí plány reakce na mimořádné události a připravenost na mimořádné události 1. Členské státy vypracovávají externí plány pro mimořádně události, které zahrnují všechna zařízení v oblasti ropy a zemního plynu na moři a všechny oblasti, které mohou být postiženy, v jejich jurisdikci. 2. Externí plány reakce na mimořádné události se vypracovávají ve spolupráci s příslušnými provozovateli, případně s držiteli licencí, a v souladu s interními plány reakce na mimořádné události pro zařízení umístěná a plánovaná v dotyčné oblasti. Zohledňuje se každá aktualizace interních plánů, kterou oznámí provozovatel. 3. Externí plány reakce na mimořádné události se vypracovávají v souladu s ustanoveními přílohy I a V a jsou zpřístupněny Komisi a případně i veřejnosti. 4. Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření, aby dosáhly vysoké úrovně kompatibility a interoperability vybavení a odborných poznatků pro reakci mezi všemi členskými státy v dané geografické oblasti, případně i mimo ni. Členské státy povzbuzují odvětví, aby rozvíjelo kompatibilní nástroje pro reakci v duchu tohoto odstavce. 5. Provozovatelé spolupracují s členskými státy při provádění ustanovení odstavce 4 tohoto článku. 6. Členské státy udržují aktualizované záznamy o prostředcích reakce na mimořádné události, jimiž disponují veřejné i soukromé subjekty na jejich území nebo v jejich jurisdikci. Tyto záznamy se zpřístupňují ostatním členským státům, na základě vzájemnosti sousedním třetím zemím, a Komisi. 7. Členské státy a provozovatelé pravidelně testují svou připravenost efektivně reagovat na havárie v oblasti ropy a zemního plynu na moři. Článek 31 Reakce na mimořádné události 1. Provozovatel okamžitě oznámí příslušnému orgánu závažnou havárii nebo situaci, kdy hrozí bezprostřední riziko vzniku závažné havárie. Příslušné orgány jsou v případě potřeby dotčenému provozovateli nápomocny, aby se zamezilo zvýšení rizika nebo rozšíření havárie. 2. V případě havárie příslušné orgány ve spolupráci s dotčenými provozovateli přijímají veškerá nezbytná opatření, aby zabránily rozšíření havárie a zmírnily její následky. 3. V případě vzniku závažné havárie přesahující vnitrostátní schopnost reakce si postižený členský stát může vyžádat další pomoc od členských států a Evropské agentury pro námořní bezpečnost prostřednictvím mechanismu civilní ochrany EU, který byl zřízen rozhodnutím Rady 2007/779/ES. 4. V průběhu reakce na mimořádnou událost členský stát shromažďuje informace nezbytné pro úplnou analýzu havárie. Článek 32 Připravenost a reakce na přeshraniční mimořádné události 1. Jestliže lze předpokládat, že havárie při těžbě ropy a zemního plynu na moři bude mít přeshraniční dopady, členské státy o tom vyrozumí Komisi a členské státy, jež mohou být postiženy, nebo na základě vzájemnosti třetí země, a zjištěná rizika zohlední při přípravě externího plánu pro mimořádné události. Dotčené členské státy koordinují své plány pro mimořádné situace s cílem usnadnit společnou reakci na vzniklou havárii. 2. Členské státy koordinují opatření týkající se oblastí za hranicemi Unie, aby zamezily možným negativním dopadům operací v oblasti těžby ropy a zemního plynu na moři. 3. Členské státy pravidelně testují svou připravenost efektivně reagovat na havárie ve spolupráci s členskými státy, jež mohou být postiženy, příslušnými agenturami EU nebo třetími zeměmi. Komise může přispívat k činnostem zaměřeným na zkoušky přeshraničních mechanismů reakce na mimořádné události a mechanismů reakce Unie. 4. V případě závažné havárie nebo bezprostřední hrozby takové havárie, které má nebo může mít přeshraniční vliv, členský stát, v jehož jurisdikci k mimořádné události došlo, neprodleně vyrozumí Komisi a členské státy, které mohou být touto mimořádnou událostí postiženy. Kapitola VIII Závěrečná ustanovení Článek 33 Sankce Členské státy stanoví sankce pro případ porušení tohoto nařízení ze strany odvětví a přijmou veškerá opatření, která jsou nezbytná pro zajištění jejich provádění. Takto stanovené sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující. Článek 34 Přenesené pravomoci Komise 1. Komise je zmocněna k přijímání aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 35 tohoto nařízení v zájmu přizpůsobení požadavků v přílohách I až VI poslednímu vývoji příslušných technologií a postupů. 2. Komise může také přijímat akty v přenesené pravomoci podle článku 35 tohoto nařízení, aby zajistila přesné uplatňování požadavků nařízení, pokud jde o: a) údaje, které musí být uvedeny v oznámení projektu nebo ve zprávě o významných rizicích, jak je stanoveno v oddílech 1, 2, 3 a 6 přílohy II; b) oznámení o vrtech nebo o kombinovaných operacích, jak je stanoveno v oddílech 4 a 7 přílohy II; c) požadavky související s ověřováním nezávislou třetí stranou, jak je stanoveno v oddíle 5 písm. d) přílohy II; d) požadavky na fungování a organizaci příslušných orgánů, jak je stanoveno v příloze III; a d) požadavky na provozovatele v oblasti prevence významných rizik, jak je stanoveno v příloze IV. Článek 35 Výkon přenesené pravomoci 1. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci se Komisi uděluje v souladu s podmínkami stanovenými v tomto článku. 2. Přenesení pravomoci uvedené v článku 34 na Komisi platí na dobu neurčitou od data vstupu tohoto nařízení v platnost. 3. Evropský parlament nebo Rada mohou přenesení pravomoci uvedené v článku 34 kdykoli zrušit. Rozhodnutím o zrušení se ukončuje přenesení pravomoci v něm blíže určené. Nabývá účinku dnem následujícím po zveřejnění tohoto rozhodnutí v Úředním věstníku Evropské unie nebo k pozdějšímu dni, který je v něm určen. Nedotýká se platnosti již platných aktů v přenesené pravomoci. 4. Přijetí aktu v přenesené pravomoci Komise neprodleně oznámí současně Evropskému parlamentu a Radě. 5. Akt v přenesené pravomoci přijatý podle článku 34 vstoupí v platnost, pouze pokud Evropský parlament ani Rada nevysloví ve lhůtě dvou měsíců od oznámení aktu Evropskému parlamentu a Radě námitky, nebo pokud Evropský parlament a Rada před uplynutím této lhůty Komisi informují, že námitky nevysloví. Z podnětu Evropského parlamentu nebo Rady se tato lhůta prodlouží o 2 měsíce. Článek 36 Postup projednávání ve výboru 1. Komisi je nápomocen výbor. Tento výbor představuje výbor ve smyslu nařízení (EU) č. 182/2011. 2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 5 nařízení (EU) č. 182/2011. Článek 37 Změna směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/35/ES ze dne 21. dubna 2004 o odpovědnosti za životní prostředí v souvislosti s prevencí a nápravou škod na životním prostředí[25] 1. Čl. 2 odst. 1 písm. b) uvedené směrnice se nahrazuje tímto: „b) škody na vodách, což jsou jakékoli škody, které mají závažný nepříznivý účinek na i) ekologický, chemický nebo kvantitativní stav nebo ekologický potenciál dotčených vod, jak je vymezen směrnicí 2000/60/ES, s výjimkou nepříznivých účinků v případech, kdy se uplatňuje čl. 4 odst. 7 uvedené směrnice, nebo ii) stav prostředí dotčených mořských vod, jak je vymezen směrnicí 2008/56/ES, pokud konkrétní aspekty stavu mořského prostředí již nejsou upraveny směrnicí 2000/60/ES;“ 2. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s výše uvedeným pododstavcem nejpozději do jednoho roku od vstupu tohoto nařízení v platnost. Neprodleně o nich uvědomí Komisi. Článek 38 Přechodná ustanovení Provozovatelé zařízení zajistí plnou shodu s tímto nařízením nejpozději do dvou let od jeho nabytí účinnosti, s následujícími výjimkami: a) Provozovatelé netěžebních zařízení, kteří uzavřeli smlouvu, ale dosud nejsou přítomni v místě, zajistí plnou shodu s tímto nařízením nejpozději do jednoho roku od jeho nabytí účinnosti, nebo dle dohody s příslušným orgánem i dříve. b) Provozovatelé plánovaných zařízení zajistí plnou shodu s tímto nařízením, pokud nebude s příslušným orgánem dohodnuto jinak, nejpozději do jednoho roku od jeho nabytí účinnosti. c) Provozovatelé vrtů zajistí plnou shodu s tímto nařízením do 3 měsíců od jeho nabytí účinnosti, nebo dle dohody s příslušným orgánem i dříve. Článek 39 Vstup v platnost 1. Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie. 2. Toto nařízení je závazné v celém svém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech. V Bruselu dne […]. Za Evropský parlament Za Radu předseda / předsedkyně předseda / předsedkyně PŘÍLOHA I Veřejná účast související s povoleními podle směrnice 94/22/ES 1. Členské státy zajistí, aby a) byla veřejnost informována, ať už veřejnými oznámeními nebo jinými vhodnými prostředky, např. elektronickými médii, pokud jsou k dispozici, o podávání žádostí o licenci členským státům, a aby měla k dispozici příslušné informace o těchto návrzích, mimo jiné včetně informací o právu účastnit se a o tom, komu lze podávat připomínky nebo dotazy; b) měla veřejnost právo vyjádřit připomínky a stanoviska v době, kdy jsou před přijetím rozhodnutí o žádostech o licenci všechny možnosti otevřené; c) při přijímání těchto rozhodnutí byly řádně zohledněny výsledky veřejné účasti; d) po prozkoumání připomínek a stanovisek vyjádřených veřejností členský stát vyvinul přiměřené úsilí, aby informoval veřejnost o přijatých rozhodnutích a důvodech a zřetelech, na nichž jsou tato rozhodnutí založena, včetně informací o procesu veřejné účasti. 2. Stanoví se přiměřené časové lhůty, které poskytnou dostatek času pro každou etapu veřejné účasti. Členský stát určí skupiny veřejnosti, které jsou oprávněny k účasti pro účely odstavce 1, včetně relevantních nevládních organizací vyhovujících požadavkům podle vnitrostátních předpisů, jako např. těch, které podporují ochranu životního prostředí nebo bezpečnost na moři. PŘÍLOHA II Požadavky na dokumenty týkající se schvalovacího postupu 1. Informace, které je třeba předložit v oznámení projektu těžebního zařízení Oznámení projektu těžebního zařízení podle článku 9 obsahuje minimálně tyto informace: 1) Název a adresu provozovatele zařízení. 2) Popis procesu použitého pro projektovou činnost, příslušné použité standardy a projektové možnosti, které jsou výsledkem tohoto procesu. 3) Popis zvolené projektové koncepce ve vztahu ke scénářům významných rizik pro konkrétní zařízení a jeho umístění a nejdůležitější prvky kontroly rizik. 4) Důkaz, že koncepce omezuje závažná nebezpečí a rizika na přijatelnou míru. 5) Popis zařízení a podmínek v jeho předpokládaném umístění. 6) Popis typů operací, jež se mají provádět a u nichž vzniká významné riziko. 7) Obecný popis systému řízení bezpečnosti, v jehož rámci budou předpokládaná kontrolní opatření významných rizik udržována v účinnosti, včetně zvoleného režimu nezávislého ověřování. 2. Informace, které je třeba předložit ve zprávě o významných rizicích pro operaci těžebního zařízení Zpráva o významných rizicích pro těžební zařízení podle článku 10 obsahuje minimálně tyto informace: 1) Popis toho, jak byla zohledněna odpověď příslušného orgánu na oznámení projektu. 2) Přehled činností všech pracovníků při přípravě zprávy o významných rizicích. 3) Popis zařízení a propojené infrastruktury a všech dalších struktur, včetně s nimi propojených vrtů. 4) Důkaz, že byla identifikována všechna významná rizika nebezpečí, posouzena jejich pravděpodobnost a důsledky a že příslušná kontrolní opatření jsou vhodná k tomu, aby omezila rizika události závažného nebezpečí pro osoby a životní prostředí na přijatelnou míru. 5) Podrobnosti o typech prováděných operací s potenciálem významného rizika a maximálním počtu osob, které mohou být v jakémkoli okamžiku na zařízení. 6) Podrobnosti o zařízení a opatřeních pro zajištění kontroly vrtu, provozní bezpečnosti, kontroly nebezpečných látek, prevence požáru a výbuchu, ochrany pracovníků před nebezpečnými látkami a ochrany životního prostředí před vznikem událostí závažného nebezpečí (v souladu s interním plánem reakce na mimořádné události podle přílohy V). 7) Podrobnosti o opatřeních pro ochranu osob na plošině před významnými riziky a pro zajištění jejich bezpečné evakuace a zotavení a pro údržbu řídicích systémů pro prevenci škod na zařízení a životním prostředí v případě, že jsou všechny osoby evakuovány. 8) Příslušné před