Do konzultace přispělo celkem 657 zúčastněných stran ze všech členských států (s výjimkou Lotyšska, Portugalska a Slovinska) a všech cílových skupin (s výjimkou technických znalců).

Cílem konzultace byla snaha zjistit, zda a do jaké míry směrnice doposud splňovala cíle, pokud jde o ochranu spotřebitelů, nenarušenou hospodářskou soutěž a volný pohyb zboží na úrovni EU i jednotlivých členských států.

Se směrnicí mělo zkušenosti několik zúčastněných stran. Většina podniků řešila nároky uplatněné poškozenými a platila za pojištění; sdružení spotřebitelů měly zkušenosti s nároky poškozených; pojišťovny poskytovaly konkrétní pojistné produkty a platily náhrady škod v rámci pojistného plnění; zástupci veřejných orgánů a občanské společnosti se zabývaly potřebami specifických kategorií zúčastněných stran, zapojovaly se do soudních sporů nebo prováděly výzkum v oblasti působnosti směrnice.

Většina výrobců považuje směrnici za účinnou, jelikož vytváří rovné podmínky v celé Evropě stanovením stejných pravidel odpovědnosti za vadu ve všech členských státech a vyvažuje zájmy spotřebitelů i výrobců, přičemž nastavuje jasná pravidla bez ohledu na typ výrobku.

Pojišťovny považují směrnici za celkově účinnou, protože vyvažuje zájmy spotřebitelů i výrobců.

Pro většinu sdružení spotřebitelů však směrnice dostatečně účinná není, neboť podle nich chrání zájmy výrobců více než zájmy spotřebitelů.

Zejména některá ustanovení směrnice považují za účinnější než jiná.

·Výrobky, nikoliv služby

Některé zúčastněné strany (z řad výrobců i spotřebitelů) již nedokážou zřetelně rozlišit mezi službou a výrobkem, přičemž podle nich by směrnice měla platit i pro škody způsobené službami; jiní výrobci jsou přesvědčeni, že směrnice by se na tyto druhy škod vztahovat neměla.

Více než polovina zástupců veřejných orgánů a občanské společnosti zapojených do konzultace považuje rozlišení mezi výrobky a službami za nedostatečné a má za to, že by se působnost směrnice měla rozšířit i na služby.

Velká většina spotřebitelů a jejich sdružení zdůrazňuje, že může být obtížné rozlišovat mezi výrobkem a službou, jelikož jsou často spojeny do balíčků, a upřednostnili by proto režim platný pro výrobky i služby.

Naopak více než polovina podniků považuje rozlišení mezi výrobky a službami za dostatečné a nevnímá potřebu rozšířit působnost směrnice i na služby.

·A co nový technologický rozvoj?

Uplatnění směrnice na nově vyvinuté technologie není jednoznačné.

Zpětná vazba od zúčastněných stran ohledně platnosti směrnice pro nově vyvinuté technologie je dosti různorodá: Některé zúčastněné strany (včetně mnoha výrobců, některých spotřebitelů, pojišťoven a zástupců veřejných orgánů / občanské společnosti) nevnímají potřebu směrnici novelizovat z důvodu nového technologického rozvoje. Jiné subjekty ze všech zapojených kategorií účastníků považují uplatnění směrnice na tyto technologie za obtížné vzhledem k jejich nehmotné povaze a rostoucí složitosti.

Z pohledu téměř poloviny zástupců veřejných orgánů a občanské společnosti a téměř všech spotřebitelů by se měla působnost směrnice rozšířit i na nově vyvinuté technologie a zajistit vyvážený přístup k bezpečnosti spotřebitelů a inovacím, odrážet rozdíl mezi výrobky a službami s tím, že pojetí „vady“ není pro nové technologie dostatečné.

Většina podniků považuje aplikace, nevestavěný software a součásti internetu věcí za „výrobky“ ve smyslu směrnice, ale liší se v pohledu na to, zda je míra odpovědnosti dostatečně určena a rozložena mezi různé účastníky trhu. Pro ně je vada dostatečně jasně definovaná z pohledu škod způsobených pokročilým robotem nebo autonomním systémem.

Podle velké většiny podniků jsou výjimky uvedené ve směrnici dostatečné i pro nový technologický rozvoj a směrnice se již na ně vztahuje; podle jejich názoru je směrnice vhodná k zamýšlenému účelu a neutrální vůči různým technologiím.

Podobně i z pohledu velké většiny svazů pojišťoven není nutno směrnici kvůli novému technologickému rozvoji novelizovat.

·Důkazní břemeno

Pro velkou většinu zástupců veřejných orgánů a občanské společnosti je prokazování vady a spojitosti mezi ní a škodou pro spotřebitele příliš velkým břemenem.

Téměř všechna sdružení spotřebitelů vnímají toto břemeno jako nejčastější překážku v získání náhrady škody, zejména pak v souvislosti s novým technologickým rozvojem a rostoucí složitostí výrobků.

Pouze několik zástupců pojišťoven považuje toto důkazní břemeno za v praxi tíživé.