CS Úřední věstník Evropské unie C 332/45

Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k tématu „Ochrana investorů a urovnávání sporů mezi investorem a státem v obchodních a investičních dohodách EU se třetími zeměmi“

(2015/C 332/06)

Zpravodaj: Sandy BOYLE

Na plenárním zasedání dne 10. července 2014 se Evropský hospodářský a sociální výbor, v souladu s čl. 29 odst. 2 jednacího řádu, rozhodl vypracovat stanovisko z vlastní iniciativy k tématu

„Ochrana investorů a urovnávání sporů mezi investorem a státem v obchodních a investičních dohodách EU se třetími zeměmi“.

Specializovaná sekce Vnější vztahy, kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 28. dubna 2015.

Na 508. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 27. a 28. května 2015 (jednání dne 27. května 2015), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 199 hlasy pro, 55 hlasů bylo proti a 30 členů se zdrželo hlasování.

Seznam zkratek používaných v tomto stanovisku

EK – Evropská komise

EP – Evropský parlament

EU – Evropská unie

EÚLP – Evropská úmluva o lidských právech

ICSID – Mezinárodní středisko pro řešení investičních sporů (International Centre for Settlement of Investment Disputes)

INTA – Výbor pro mezinárodní obchod, Evropský parlament

LSE – London School of Economics

NAFTA – Dohoda o severoamerické zóně volného obchodu

OECD – Organizace pro hospodářskou spolupráci a rozvoj

PZI – přímé zahraniční investice

SEU – Smlouva o Evropské unii

SFEU – Smlouva o fungování Evropské unie

TBC – Rada pro transatlantický obchod (Transatlantic Business Council)

TTIP – transatlantické partnerství v oblasti obchodu a investic (Transatlantic Trade and Investment Partnership)

UNCITRAL – Komise OSN pro mezinárodní obchodní právo (United Nations Commission on International Trade Law)

UNCTAD – Konference OSN o obchodu a rozvoji (United Nations Conference on Trade and Development)

1. Závěry a doporučení

Závěry

1.1 PZI významným způsobem přispívají k hospodářskému růstu a zahraniční investoři musejí být na celém světě chráněni před přímým vyvlastněním, nesmějí být diskriminováni a musejí požívat stejných práv jako investoři domácí.

1.2 Právo státu na regulaci ve veřejném zájmu má prvořadý význam a nesmí být omezováno ustanoveními žádné mezinárodní dohody o investicích. Zásadní jsou jednoznačná ustanovení, která toto právo prosazují na všech úrovních.

1.3 Urovnávání sporů mezi investorem a státem nesmí stavět status nadnárodního kapitálu na roveň statusu kapitálu svrchovaných států a nesmí ani umožňovat zahraničním investorům zpochybnit právo vlád regulovat a rozhodovat o vlastních záležitostech.

1.4 V průběhu času bylo při uplatňování mechanismu urovnávání sporů mezi investorem a státem poukázáno na několik případů zneužití, jimiž je nyní třeba se zabývat. Mezi systémové nedostatky, které se objevují při uplatňování mechanismu urovnávání sporů mezi investorem a státem, patří netransparentnost, nedostatek jasných pravidel rozhodčích řízení, neexistence práva na odvolání, diskriminace domácích investorů, kteří nemohou využívat tento systém, obava z ochrany čistě spekulativních investic, které mj. nevytvářejí pracovní místa, a strach ze zneužívání ze strany specializovaných advokátních kanceláří. Nynějším cílem je navrhnout na základě tohoto negativního vnímání alternativní mechanismus řešení sporů v zájmu sladění legitimních požadavků investorů se zájmy zbytku občanské společnosti. Z konzultace, kterou EK pořádala k problematice urovnávání sporů mezi investorem a státem v rámci TTIP, vyplynuly zřetelné rozdíly mezi názory širokých podnikatelských kruhů a názory vyjádřenými v převážné většině odpovědí od zbylé občanské společnosti.

1.5 Existují obavy ohledně toho, že porota složená ze tří soukromých právníků má pravomoc rozhodovat a vydávat závazné rozsudky v oblastech zásadního veřejného zájmu. Navzdory skutečnosti, že UNCITRAL nedávno přijala nová pravidla transparentnosti, existují i nadále obavy, že tento systém z velké části postrádá transparentnost a nedává právo na odvolání.

1.6 Původní myšlenka, která stojí za urovnáváním sporů mezi investorem a státem, se již dávno vytratila. Zvrtla se ve velmi výnosný obchod pro omezený počet advokátních kanceláří specializovaných na investiční právo, které tuto oblast ovládly.

1.7 Některé specializované advokátní kanceláře nyní propagují urovnávání sporů mezi investorem a státem jako významný preventivní nástroj k omezení rizik při provádění investic. V některých význačných případech se z něho stal nástroj pro lobbování, kdy již pouhá hrozba soudního sporu ochromuje zákonodárství a nedovoluje zákonodárcům přijímat patřičná opatření ve veřejném zájmu. Panují rovněž obavy ze skutečnosti, že přilákalo spekulativní investice hedgeových fondů atd.

1.8 Řada volných výkladů toho, co se rozumí vyvlastněním, vyvolala narůstající znepokojení nad tím, že daňoví poplatníci musí nést na svých bedrech odškodnění vyplácená za opatření ve veřejném zájmu, která údajně omezují zisky.

1.9 Dohoda mezi EU a Kanadou (komplexní dohoda o hospodářské a obchodní spolupráci) podepsaná koncem roku 2014 a zvláštní kapitola o investicích doplněná do dohody o volném obchodu mezi EU a Singapurem obsahují od roku 2009, kdy EU získala podle Lisabonské smlouvy pravomoc v oblasti investic, vůbec poprvé kapitolu věnovanou investicím, kterou kdy EU v nějaké dohodě vyjednala. Ačkoli se tyto kapitoly snaží stávající systém urovnávání sporů mezi investorem a státem vylepšit a stanovit – podle tvrzení Komise – nový „moderní“ unijní model urovnávání sporů mezi investorem a státem, zdaleka to nestačí k rozptýlení obav veřejnosti. Modely uplatňované v Singapuru a v komplexní dohodě o hospodářské a obchodní spolupráci uzavřené s Kanadou však nejsou stejné a mnozí jsou toho názoru, že urovnávání sporů mezi investorem a státem nadále zůstává nevyváženým a velmi nákladným mechanismem, který omezuje demokracii, nedává právo na odvolání a ohrožuje právo vlád na regulaci tím, že zahraničním investorům propůjčuje práva, jež překračují práva zakotvená v ústavách států a práva, jichž požívají domácí investoři. EHSV se znepokojením konstatuje, že ustanovení komplexní dohody o hospodářské a obchodní spolupráci týkající se urovnávání sporů mezi investorem a státem nyní slouží jako základ pro jednání o dohodě o volném obchodu mezi EU a Japonskem.

1.10 Výměna rolí mezi rozhodčími soudci a právními zástupci představuje jasný střed zájmů, který se v rámci komplexní dohody o hospodářské a obchodní spolupráci nedaří řešit. Toto potvrzuje názor, že mechanismus urovnávání sporů mezi investorem a státem není spravedlivý, nezávislý či vyvážený způsob řešení investičních sporů.

1.11 EHSV vítá veřejnou konzultaci týkající se urovnávání sporů mezi investorem a státem v rámci TTIP. Na rozdíl od komplexní dohody o hospodářské a obchodní spolupráci přispěla k větší transparentnosti jednání o TTIP a je významným precedentem, o němž je Výbor pevně přesvědčen, že musí být nyní dodržován při všech budoucích obchodních jednáních. Komise na to reagovala v tom smyslu, že je třeba určit čtyři konkrétní oblasti, jimiž je nutné se dále podrobněji zabývat. Podle EHSV sice tento počet není vyčerpávající, nicméně se k těmto konkrétním otázkám obšírně vyjadřuje v oddílech 7 až 10 tohoto stanoviska.

1.12 EHSV rovněž vítá záměr zamezit uplatňování neopodstatněných nároků v rámci veškerých budoucích mechanismů na ochranu investorů. Je důležité, aby byly smluvní strany jakýchkoli mezinárodních dohod o investicích chráněny obecným politickým filtrem, který jim na základě smlouvy umožní zabránit v řádně odůvodněných případech tomu, aby byla žaloba postoupena k rozhodčímu řízení.

1.13 Investoři by měli být vybízeni k tomu, aby řešení sporů zakotvené ve Smlouvě považovali za poslední možnost a aby hledali alternativní metody, jako je smírčí řízení a zprostředkování. Soukromé pojištění a smluvní ochrana jsou pro zahraniční investory vhodnými prostředky k minimalizování jejich rizik.

1.14 Potřeba chránit PZI se v jednotlivých zemích liší. V zemích s demokraticky fungujícím, vyspělým a nezkorumpovaným právním systémem by investiční spory měly být řešeny prostřednictvím zprostředkovávání, vnitrostátních soudů a mezistátních řešení. Tyto prvky jsou přítomny v EU, USA a Kanadě a současný vysoký objem transatlantických investičních toků průkazně dokládá, že neexistence ustanovení o urovnávání sporů mezi investorem a státem investicím nebrání. EHSV proto dospěl k závěru, že ustanovení o urovnávání sporů mezi investorem a státem v rámci TTIP nebo komplexní dohody o hospodářské a obchodní spolupráci není nutné, a vyslovuje se tudíž proti jeho zahrnutí do těchto dohod.

1.15 Urovnávání sporů mezi investorem a státem by mohlo zapříčinit neúspěch TTIP i komplexní dohody o hospodářské a obchodní spolupráci. Komise musí zvážit, zda je sledování tohoto politicky citlivého a obecně nepopulárního cíle rozumným a správným postupem.

1.16 Z rozvojových zemí zaznívá jasné poselství, že urovnávání sporů mezi investorem a státem je nepřijatelný mechanismus, který bude rázně odmítat stále větší počet významných globálních subjektů. Nebude-li nalezen alternativní mechanismus, bude stále obtížnější začlenit ochranu investorů do budoucích dohod se zeměmi, kde je to nejvíce zapotřebí.

1.17 V souvislosti se smlouvami EU a ústavním právem existují značné obavy ohledně toho, v jakém poměru stojí soudní rozhodnutí vydaná v rámci urovnávání sporů mezi investorem a státem k právnímu řádu EU. Soukromé rozhodčí soudy mohou vydávat rozhodnutí, která nejsou v souladu s právními předpisy EU nebo porušují Listinu základních práv. Proto se EHSV domnívá, že je naprosto nezbytné, aby Soudní dvůr na základě vypracování formálního posudku přezkoumal soulad mechanismu urovnávání sporů mezi investorem a státem s právními předpisy EU, dříve než příslušné orgány dospějí k rozhodnutí a případné mezinárodní dohody o investicích uzavřené Evropskou komisí vstoupí předběžně v platnost.

Doporučení

1.18 Má-li být nalezen univerzální způsob řešení investičních sporů, pak ale nesmí spočívat v nepatrném přepracování stávajícího systému urovnávání sporů mezi investorem a státem, který má jen velmi malou podporu veřejnosti.

1.19 V době, kdy se všechny státy G7 účastní pokročilých jednání o komplexních obchodních a investičních dohodách, se nabízí jedinečná příležitost k nalezení důvěryhodného systému, který sloučí legitimní zájmy investorů s právy států.

1.20 Pokud má být řešením jednotný orgán, neměl by se skládat ze soukromých advokátů, měl by být přístupnější pro malé a střední podniky a měl by umožňovat podání odvolání.

1.21 EHSV důrazně vyzývá EK, aby posoudila návrhy UNCTAD na reformu urovnávání sporů mezi investorem a státem, a usuzuje, že zřízení mezinárodního investičního soudu je nejlepším řešením jak zaručit, že tento systém bude demokratický, spravedlivý, transparentní a nestranný.

2. Úvod

2.1 Ve svém stanovisku REX/390 (1), přijatém převážnou většinou hlasů, se EHSV rozhodl vypracovat stanovisko z vlastní iniciativy k otázce urovnávání sporů mezi investorem a státem. Přestože se toto doporučení týkalo konkrétně TTIP, bylo následně dohodnuto, že se rozšíří tak, aby se vztahovalo i na ochranu investorů a urovnávání sporů mezi investorem a státem v obchodních a investičních dohodách se třetími zeměmi.

2.2 Ačkoliv se toto stanovisko zabývá širokými důsledky urovnávání sporů mezi investorem a státem, značná část použitých podkladů a odkazů se samozřejmě týká i TTIP. Při jednáních o TTIP bylo pro zainteresované strany z EU a USA urovnávání sporů mezi investorem a státem nejdůležitější otázkou.

2.3 Komise prováděla po dobu 15 týdnů (od března do července 2014) veřejné on-line konzultace o urovnávání sporů mezi investorem a státem v rámci TTIP. EHSV považoval za rozumné vyčkat zveřejnění výsledků této konzultace a poté, dříve než dokončí své stanovisko, uspořádat veřejné slyšení. Výsledky konzultace byly zveřejněny v polovině ledna 2015 a slyšení se konalo 3. února 2015. Obě akce byly pro vypracování tohoto stanoviska velký přínosem.

3. Souvislosti

3.1 Systém

3.1.1 Urovnávání sporů mezi investorem a státem je nástrojem mezinárodního práva veřejného, které zahraničním investorům v souladu s ustanoveními mezinárodní dohody o investicích zaručuje právo zahájit proti vládě jiné země řízení o urovnání sporu. Smlouvy byly navrženy tak, aby pro smluvní strany zavedly v souvislosti se zahraničními investicemi několik základních povinností a poskytly záruku, že vlády budou dodržovat hlavní zásady, jako je — povinnost nediskriminace na základě státní příslušnosti a povinnost zajistit spravedlivé a rovné zacházení; — zákaz přímého nebo nepřímého vyvlastnění bez neprodlené odpovídající náhrady s ochranným účinkem; — ochrana možnosti převádět kapitál.

3.1.2 V případě podezření na porušení těchto povinností ze strany státu se zahraniční investoři, na něž se vztahují ustanovení mezinárodní dohody o investicích, mohou prostřednictvím mechanismu urovnávání sporů mezi investorem a státem domáhat svých nároků u mezinárodní arbitráže. Žalující strana musí prokázat, že jí předmětné opatření způsobilo významnou újmu. Je-li žalobě vyhověno, je hostitelská země povinna poskytnout náhradu způsobené škody. Na rozdíl od mechanismu WTO pro urovnávání sporů není stát, pokud případ prohraje, povinen změnit své právní předpisy.

3.1.3 Urovnávání sporů mezi investorem a státem je do značné míry založeno na argumentu, že poskytuje odpolitizovaný neutrální prostor k řešení sporů mezi zahraničními investory a hostitelskými státy. Umožňuje společnostem žalovat státy u mezinárodních soudů. Tento opravný prostředek mají k dispozici pouze zahraniční společnosti nebo nadnárodní společnosti jednající prostřednictvím dceřiných společností v jiných zemích. Dotčené komunity, občané, domácí podnikatelé a vlády tento mechanismus využívat nemohou.

3.1.4 Rozhodčí soudci nemají funkci soudců s veřejnou mocí, jako je tomu ve vnitrostátních soudních systémech. Tribunál tvoří obvykle tři soukromí právníci, jejichž jednání jsou neveřejná a kteří jsou jmenováni ad hoc. Jejich rozhodnutí jsou konečná a nejsou předmětem žádných formálních odvolacích řízení.

3.1.5 Pokud si to obě strany sporu přejí, mohou být řízení pro urovnání sporů mezi investorem a státem zcela důvěrná, i když se spor týká otázky veřejného zájmu. Ačkoliv standardní dvoustranné dohody o investicích v USA zaručují větší transparentnost, v mnoha současných dohodách stále existuje prvek utajení. Pravidla transparentnosti UNCITRAL situaci podstatným způsobem zlepší, pokud budou obecně uplatňována.

3.2 Fakta a statistiky

3.2.1 93 % dvoustranných dohod o investicích obsahuje ustanovení o urovnávání sporů mezi investorem a státem (2). Toto ustanovení je rovněž přítomno v některých mezinárodních obchodních dohodách, např. NAFTA, a mezinárodních investičních dohodách, např. Smlouvě o energetické chartě. V roce 2014 vystřídala Smlouva o energetické chartě dohodu NAFTA a stala se nejčastěji využívanou smlouvou (3).

3.2.2 Členské státy uzavřely od 50. let 20. století více než 1 400 dvoustranných dohod o investicích, což je zhruba polovina všech dohod uzavřených na celém světě (4). Všechny obsahují velmi podobná ustanovení o ochraně investorů a urovnávání sporů mezi investorem a státem. Investoři z EU údajně využívají urovnávání sporů mezi investorem a státem v celosvětovém měřítku nejčastěji (v 50 % všech případů).

3.2.3 EU v současné době jedná o TTIP s USA a o rozsáhlé dohodě o volném obchodu s Japonskem a nedávno uzavřela jednání s Kanadou. Tato jednání vyvolala více než jakékoli jiné otázky rozsáhlou veřejnou diskusi o potřebě zahrnout mechanismus urovnávání sporů mezi investorem a státem do všech kapitol týkajících se investic.

3.2.4 Pouze devět členských států EU má dvoustranné dohody o investicích se Spojenými státy (Bulharsko, Česká republika, Estonsko, Chorvatsko, Litva, Lotyšsko, Polsko, Rumunsko a Slovensko), sedm členských států má tyto dohody s Kanadou, s Japonskem žádný. Všechny tyto dohody byly podepsány již před přistoupením k EU.

3.2.5 Objem PZI v těchto devíti členských státech, který je v rukou investorů z USA, se rovná 1 % celkových PZI, které má USA v EU. Pokud jde o PZI těchto členských států do USA, dosahuje toto číslo pouhé 0,1 % celkových PZI v USA (5).

3.3 Počet případů

3.3.1 Případů urovnávání sporů mezi investorem a státem mezi lety 2002 a 2014 dramaticky přibylo (58 případů v roce 2013 a 42 v roce 2014) (6) a na konci roku 2014 dosáhl počet rozhodčích řízení založených na Smlouvě 610. Jelikož však většina rozhodčích soudů nevede veřejný seznam žalob, odhaduje se, že celkový počet případů je vyšší.

3.3.2 Ze 356 známých případů, které byly uzavřeny, bylo 25 % vyřešeno ve prospěch investorů a 37 % ve prospěch státu. U 28 % případů nebylo zveřejněno, jaký byl jejich konkrétní výsledek.

3.4 Čas a náklady

3.4.1 Průměrné náklady na rozhodčí řízení činí 4 miliony USD pro každou stranu, z nichž přibližně 82 % připadá na právní poplatky (7). U některých z nich může trvat několik let, než je řízení ukončeno.

3.4.2 Vysoké náklady vedly k tomu, že žaloby stále častěji financují třetí strany. To snižuje finanční riziko pro podniky a přispívá ke zvyšování počtu neopodstatněných případů, jejichž právní náklady nese stále v plné výši stát. EHSV důrazně odmítá hlášené případy spekulativních investic hedgeových fondů do konkrétních sporů mezi investorem a státem výměnou za podíl na jakékoli vyplacené náhradě škody (8).

4. Argumenty pro urovnávání sporů mezi investorem a státem

4.1 S výjimkou Irska mají všechny členské státy ve dvoustranných dohodách o investicích ustanovení o urovnávání sporů mezi investorem a státem. Existuje také 190 dvoustranných dohod o investicích v rámci EU, které představují 16 % veškerých známých případů urovnávání sporů mezi investorem a státem na celém světě.

4.2 Mandát k vyjednávání, který EK obdržela od 27 členských států v roce 2012, zahrnuje cíl vytvořit mechanismus urovnávání sporů mezi investorem a státem. Záměrem bylo zavést účinný a moderní mechanismus urovnávání sporů.

4.3 Postoj EK (9) je takový, že mechanismus urovnávání sporů mezi investorem a státem je: — důležitým nástrojem k ochraně investic, a tím i pro podporu a zajištění hospodářského růstu v EU; — účinným způsobem vymáhání závazků, na nichž se naši obchodní partneři při podpisu investičních smluv dohodnou s našimi investory.

4.4 Kulatý stůl o obchodu, který organizovala skupina Zaměstnavatelé v EHSV k problematice TTIP, vyústil ve společné prohlášení (10), v němž se uvádí, že mezinárodní dohoda, jako je TTIP, by měla vytvořit správné podmínky pro přilákání velkého množství budoucích investic na transatlantický trh. To zahrnuje zaručení širokého přístupu a nediskriminačního zacházení pro investory obou stran a zlepšení stávajícího rámce pro ochranu investorů, včetně nastavení urovnávání sporů mezi investorem a státem tak, aby bylo přístupnější pro malé a střední podniky, a nalezení správné rovnováhy mezi právy investorů, právy států a místních orgánů vydávat právní předpisy ve veřejném zájmu. Potřeba zajistit, aby ustanovení ohledně urovnávání sporů mezi investorem a státem navržená v TTIP nijak neomezovala schopnost členských států EU vydávat právní předpisy ve veřejném zájmu, je uvedena i v závěrech společné schůze zájmových skupin Zemědělci a Spotřebitelé a životní prostředí k tématu transatlantických jednání, která se konala v červnu 2014.

4.5 Potřebu mechanismu urovnávání sporů mezi investorem a státem důrazně podporují podnikatelské kruhy na obou stranách Atlantiku, které ho považují za hlavní záruku pro zahraniční investory a tvrdí, že — je zásadní součástí ochrany investic, zaručuje neutrální mechanismus řešení sporů opírající se o fakta a určuje pravidla pro podporu dodržování předpisů a zabránění zneužití; — pomáhá nastolit právo států na regulaci a právo investorů na požívání ochrany podle mezinárodního práva.

4.6 Tvrdí se rovněž, že mechanismus urovnávání sporů mezi investorem a státem je nástroj využívaný jako poslední řešení a uplatňuje se pouze v extrémních situacích, kdy již byly vyčerpány veškeré možnosti, a že přibližně 90 % dvoustranných dohod o investicích nebylo nikdy použito za tím účelem, aby investoři podali žalobu. I když celosvětově stav PZI přesahuje 25 bilionů dolarů, bylo od roku 1987 zaznamenáno jen zhruba 500 případů. Odškodné přiznané v rozhodčím řízení představuje pouze peněžitou náhradu. Rozhodčí soudci nemají možnost měnit právní předpisy ani státem přijatá opatření (11).

4.7 Podnikatelské kruhy rovněž tvrdí, že fungující a moderní systém urovnávání sporů mezi investorem a státem je důležitý i pro malé a střední podniky, které podaly v celosvětovém měřítku celkem 22 % žalob (12).

4.8 Navzdory tomu, že podnikatelské kruhy požadují, aby se jednalo o liberální investiční dohodě (13), se uznává, že by měla být přijata opatření, která by z urovnávání sporů mezi investorem a státem učinila účinnější, moderní, předvídatelný a transparentní nástroj. Podporují jasnější definice důležitých pojmů, jako je „investor/investice“, „spravedlivé a rovné zacházení“ a „nepřímé vyvlastnění“ (14).

4.9 Vzhledem k velmi vysokému zájmu o TTIP, komplexní dohodu o hospodářské a obchodní spolupráci a jednání mezi EU a Japonskem o uzavření dohody o volném obchodu se tvrdí, že pokud by se v těchto případech nepodařilo dospět k dohodě, byly by vážně ohroženy vyhlídky na vyjednání ustanovení o urovnávání sporů mezi investorem a státem ve všech dalších dvoustranných dohodách o investicích, protože každá dohoda bude mít dopad na jiné připravované dohody.

5. Obavy a námitky

5.1 Podpora urovnávání sporů mezi investorem a státem nemá v žádných jiných klíčových oblastech občanské společnosti obdobu. Existuje však široká shoda na tom, že zahraniční investoři potřebují ochranu před přímým vyvlastněním, nesmí být diskriminováni oproti domácím investorům a musí mít přístup ke stejným možnostem jako domácí investoři.

5.2 Odborové svazy, nevládní organizace, spotřebitelské organizace a organizace působící v oblasti životního prostředí a veřejného zdraví na obou březích Atlantského oceánu vyjádřily důrazný nesouhlas.

5.3 Hlavní znepokojení panuje nad tím, že systém urovnávání sporů mezi investorem a státem neplní svůj účel a že propůjčuje nadnárodnímu kapitálu takový právní status, který náleží svrchovaným státům. Výbor však poukazuje na to, že pokud si dvě země přejí podpořit své vzájemné hospodářské vztahy prostřednictvím mezinárodní dohody o investicích, přislíbí jedna země druhé, že investorům a investicím z druhé země zaručí určitou úroveň zacházení.

5.4 Ze skromných začátků, kdy mělo urovnávání sporů mezi investorem a státem pomáhat PZI získat náhradu za přímé vyvlastnění soukromého majetku vládami rozvojových zemí se špatně fungujícími soudními systémy, se tento mechanismus vyvinul v nástroj, který: — zásadně mění rovnováhu sil mezi investory, státy a dalšími dotčenými stranami; — upřednostňuje práva podniků před právem vlád na regulaci a svrchovaným právem národů na řízení vlastních záležitostí.

5.5 Vyvlastnění se rozšířilo tak, že pojímá opatření, která jsou srovnatelná s vyvlastněním, a nepřímé a regulační vyvlastnění. Výsledkem je, že se uznávají žaloby vůči jakýmkoli státním opatřením, která mohou mít potenciální dopad na zisky, budoucí zisky nebo důvodně očekávané zisky, i když má daná politika či opatření obecnou povahu a netýká se konkrétní investice.

5.6 Zamítavá rozhodnutí vnitrostátních soudů byla napadena jako „vyvlastnění“, včetně žaloby o 500 milionů USD, kterou obří americká farmaceutická společnost Eli Lilly podala na Kanadu s odůvodněním, že rozhodnutí federálního soudu ohledně dvou patentovaných léků porušuje práva investorů této společnosti. Byl to první pokus, kdy farmaceutická společnost vlastnící patent využila mimořádnou výsadu poskytovanou obchodními dohodami USA jako prostředku k prosazení větší monopolní patentové ochrany (15).

5.7 Advokátní kanceláře specializované na právo obchodních společností v současné době nabízejí poradenství a profitují z poskytování poradenství v případech, které nemají téměř nic společného s vyvlastňováním soukromého majetku. Několik málo advokátních kanceláří zabývajících se investičním právem využilo velkého nárůstu soudních pří a tuto oblast zcela ovládlo.

5.8 Je ustanovení o urovnávání sporů mezi investorem a státem v rámci TTIP nezbytné?

5.8.1 U TTIP je obtížné argumentovat tím, že investoři mají důvod mít obavy z vnitrostátních právních systémů. EU i USA mají vyspělé a pevné právní systémy. Neexistuje žádný zřejmý důvod, proč by práva PZI nemohla být odpovídajícím způsobem chráněna prostřednictvím začlenění jednoduchého pravidla nediskriminační právní ochrany a rovného přístupu k vnitrostátním soudům. Podobné argumenty lze předložit v případě Kanady a Japonska. Ukáže-li se, že je obtížné prosadit uplatňování mezinárodního práva prostřednictvím vyjednávání, mediace nebo u vnitrostátních soudů v těchto vysoce rozvinutých demokratických zřízeních, pak by se tato problematika měla řešit v prvé řadě prostřednictvím mezistátních řešení.

5.8.2 Zpráva LSE, v níž se rozebírá vzorová dvoustranná dohoda o investicích z roku 2012 z USA, dospěla k závěru, že existuje velký počet konkrétních oblastí, v nichž dvoustranné dohody o investicích v USA zacházejí dále než právo Spojeného království. Z tohoto důvodu a vzhledem k rozsahu investic USA ve Spojeném království se domníváme, že Spojenému království hrozí velké riziko politických nákladů souvisejících s tím, že se kvůli námitkám investorů z USA investujících ve Spojeném království budou rušit nebo měnit budoucí upřednostňované politiky.

5.8.3 Není věrohodné tvrdit, že neexistence mechanismu urovnávání sporů mezi investorem a státem je překážkou přílivu investic. Objem přílivu investic se v EU velmi liší. Některé členské státy EU, které mají ve svých dvoustranných dohodách o investicích s USA ustanovení o urovnávání sporů mezi investorem a státem, patří k těm, v nichž USA investují nejméně. — objem PZI mezi USA a EU v současné době představuje více než 2,5 bilionu USD (1,5 bilionu EUR) každým směrem. Samotná Belgie má čtyřikrát vyšší úroveň PZI z USA než Čína; — Brazílie, největší příjemce PZI v Latinské Americe, nemá žádné investiční dohody, které by obsahovaly ustanovení o urovnávání sporů mezi investorem a státem; — Austrálie ukázala, že stát může věrohodně vyloučit ochranu investic z obchodní dohody s jedním státem (USA) a přitom ji zahrnout do dohody se státem jiným (Korea). Neexistuje žádný důvod, proč by se EU nemohla vydat podobnou cestou.

5.8.4 Je nanejvýš sporné, že by absence mechanismu urovnávání sporů mezi investorem a státem v rámci TTIP oslabila schopnost EU začleňovat urovnávání sporů mezi investorem a státem do budoucích dvoustranných dohod o investicích se zeměmi, jež nejsou členy OECD, jako je Čína. Čína již vybudovala hustou síť více než 130 dvoustranných dohod o investicích (včetně 26 členských států). Touha Číny po uzavření dohody je stejně silná jako v EU. Pochybnější je však to, zda by bylo v zájmu EU umožnit čínským státním podnikům, které jsou v zásadě prodlouženou rukou čínské vlády, aby využívaly mechanismu urovnávání sporů mezi investorem a státem ke zpochybnění vládní politiky. To by cizí zemi umožnilo využít původně komerčně uplatňovaného postupu v záležitostech, které by se měly řešit vyjednáváním a diplomatickou cestou.

5.8.5 Podrobný odborný článek zveřejněný v březnu 2015 Centrem pro evropská politická studia, Centrem pro transatlantické vztahy a Univerzitou Johnse Hopkinse došel k závěru, že „zahrnutí kapitoly o ochraně investic, která bude doplněna o urovnávání sporů mezi investorem a státem, do TTIP pravděpodobně pro EU nebude mít významný hospodářský nebo politický přínos. Naše analýza také naznačuje, že zahrnutí těchto ustanovení by EU způsobilo značné hospodářské a politické náklady. I když je důležité nezveličovat rozsah potenciálních nákladů, naše celkové posouzení je, že náklady velmi pravděpodobně převýší jakékoli potenciální výhody pro EU. Proto se domníváme, že pokud nebude urovnávání sporů mezi investorem a státem doprovázeno významnými ústupky ze strany Spojených států, aby se vykompenzovaly náklady spojené s urovnáváním sporů, bylo by od EU prozíravé, aby zvážila alternativy“ (16).

5.9 Současná politická scéna

5.9.1 Jižní Afrika, Bolívie, Ekvádor, Venezuela a Indonésie začaly rušit nebo postupně ukončovat platné dvoustranné dohody o investicích. Indie údajně také přezkoumává své smlouvy a Austrálie v důsledku případu Philip Morris oznámila, že nebude souhlasit se zahrnutím ustanovení o urovnávání sporů mezi investorem a státem do žádných budoucích dohod.

5.9.2 Národní konference státních zákonodárných sborů, která zastupuje parlamentní orgány všech 50 států USA, oznámila (17), že nepodpoří žádnou obchodní dohodu, která upravuje řešení sporů mezi investory a státem, neboť zasahuje do jejich způsobilosti jakožto státních zákonodárců stanovit a prosazovat spravedlivá a nediskriminační pravidla, která chrání veřejné zdraví, bezpečnost a dobré životní podmínky občanů, zaručují zdraví a bezpečnost pracovníků a chrání životní prostředí.

5.9.3 Odpor vůči urovnávání sporů mezi investorem a státem roste také v Evropě; Německo, Rakousko, Řecko a Francie zpochybňují práva investorů v rámci TTIP.

5.9.4 Varovné signály vyslali v EP poslanci vlivného výboru INTA, kteří požadovali, aby bylo urovnávání sporů mezi investorem a státem z TTIP vypuštěno.

5.9.5 Výbor regionů varuje, že urovnávání sporů mezi investorem a státem mezi EU a USA, které obchází řádné soudy, představuje značné riziko, a proto by se od něj mělo upustit (18).

5.9.6 Tyto názory odrážejí postoj mnoha evropských organizací občanské společnosti, které jsou proti urovnávání sporů mezi investorem a státem v rámci TTIP. Jedním z hlavních argumentů je to, že pokud se investor obrátí nejprve na vnitrostátní právní systém a získá pravomocný rozsudek, může stále ještě podat žalobu u investičního soudu. Tento soud se tak stane konečným rozhodcem, což se v demokratické společnosti považuje za nepřijatelné.

6. Veřejná konzultace Evropské komise týkající se urovnávání sporů mezi investorem a státem v rámci TTIP

6.1 EHSV vítá, že se EK rozhodla zahájit veřejnou konzultaci týkající se urovnávání sporů mezi investorem a státem v rámci TTIP. Bez započtení duplicitních podání bylo obdrženo 1 43 053 odpovědí, což je důkazem rozsahu zájmu veřejnosti. Pracovní dokument útvarů Komise zveřejněný v lednu 2015 poskytuje důkladnou analýzu obsahu a podstaty odezvy veřejnosti (19).

6.2 Konzultace vycházela z referenčního textu založeného na komplexní dohodě o hospodářské a obchodní spolupráci s Kanadou. Tento návrh dohody ani návrh dohody se Singapurem nebyl bohužel předmětem veřejné konzultace. Nicméně skutečnost, že komplexní dohoda o hospodářské a obchodní spolupráci, o níž byla jednání již uzavřena, byla použita jako základ pro veřejné konzultace poté, co již zaschla tiskařská čerň, vyvolala určité obavy, že veřejná konzultace je více méně hotová věc, jejímž účelem je paušálně schválit novou generaci investičních dohod, které EU navrhla. Tato obava byla dále posílena tím, že se konzultační dokument soustředil na formu a neobsahoval žádnou konkrétní otázku ohledně toho, zda má být urovnávání sporů mezi investorem a státem obecně součástí TTIP. Nicméně účelem konzultace bylo konzultovat se zainteresovanými stranami způsoby, jak mechanismus urovnávání sporů mezi investorem a státem v rámci TTIP zlepšit.

6.3 Konzultace nepřidává téměř nic nového k přemíře již dostupných informací z aktivní veřejné diskuse on-line o urovnávání sporů mezi investorem a státem. Šlo však o mimořádně užitečnou záležitost spojující navzájem různé argumentace a umožňující občanské společnosti přímo přispět.

6.4 Je politováníhodné, že někteří zastánci urovnávání sporů mezi investorem a státem odmítli 97 % odpovědí předložených společně prostřednictvím různých internetových platforem. Společné podání je legitimní součástí veřejné konzultace. EHSV vítá ujištění EK, že všechny odpovědi byly rovnocenně zohledněny.

6.5 EHSV si všímá, že méně než 1 % respondentů uvedlo, že jsou investory v USA, nepovažuje to však za znepokojující. U otázek, jako je demokracie a svrchované právo států rozhodovat o vlastních záležitostech, jsou zásadním a nutným prvkem podněty a stanoviska široké části občanské společnosti.

6.6 EK určila čtyři oblasti, ve kterých by se měla posoudit možnost dalších zlepšení: — ochrana práva na regulaci — vytvoření a fungování rozhodčích soudů — vztah mezi vnitrostátním soudním systémem a urovnáváním sporů mezi investorem a státem — přezkum rozhodnutí v rámci urovnávání sporů mezi investorem a státem prostřednictvím odvolacího mechanismu. Tyto oblasti jsou podrobně popsány v koncepčním dokumentu Investment in TTIP and beyond – the path for reform, který komisařka Malmström v květnu 2015 předložila Evropskému parlamentu a Radě.

6.7 EHSV je překvapen, že na schůzi dialogu občanské společnosti, která se konala dne 18. května, bylo potvrzeno, že model ochrany investorů využívaný v současnosti v rámci jednání o dohodě o volném obchodu s Japonskem je modelem dohodnutým v rámci komplexní dohody o hospodářské a obchodní spolupráci. Vzhledem k tomu, že komisařka ve svém koncepčním dokumentu Investment in TTIP and beyond – the path for reform, který předložila dne 6. května EP, určila řadu oblastí, v nichž je třeba znění komplexní dohody o hospodářské a obchodní spolupráci vylepšit, je Výbor znepokojen tím, že je tento model nadále základem pro vyjednávání s tak významným globálním partnerem, jakým je Japonsko.

7. Právo na regulaci

7.1 EHSV je znepokojen, že podání Evropského fóra služeb do veřejné konzultace požaduje, aby byly výjimky a omezení sníženy na minimum a aby EK využila svůj mandát k jednání na základě Lisabonské smlouvy s cílem zlepšit a posílit, nikoli oslabit urovnávání sporů mezi investorem a státem. Mezi tyto požadavky patří bezvýhradná doložka nejvyšších výhod a doložka národního zacházení, bezvýhradná doložka spravedlivého a rovného zacházení, široká zastřešující doložka, žádné výjimky pro specifická odvětví, žádné filtrovací mechanismy, plné odškodnění za přímé a nepřímé prostředky (20).

7.2 Urovnávání sporů mezi investorem a státem se stále více využívá k obcházení vnitrostátních právních systémů a podávání žalob na vlády u soukromých mezinárodních soudů s požadavkem na odškodnění za politiky veřejného zájmu, které údajně omezují zisky, z peněz daňových poplatníků. Tento postup je rozšířený především v oblastech ochrany zdraví a životního prostředí.

7.3 Nedávné významné případy posílily odpor proti urovnávání sporů mezi investorem a státem: — Philip Morris proti Austrálii ohledně jednotného balení cigaret argumentuje, že ho toto balení připravuje o hodnotu jeho investic v oblasti ochranných známek a dalšího duševního vlastnictví; — Vattenfall s využitím ustanovení Smlouvy o energetické chartě požaduje od Německa více než 3,7 miliardy USD kvůli rozhodnutí postupně utlumit jadernou energetiku; — Lone Pine proti Kanadě požaduje 250 milionů CAD poté, co provincie Quebec uvalila moratorium na frakování kvůli obavám z dopadu na životní prostředí; — Veolia proti Egyptu kvůli rozhodnutí zvýšit minimální mzdu, neboť by to poškodilo zisky Veolie; — Libyi bylo nařízeno zaplatit 935 milionů USD kuvajtské společnosti za ušlý zisk ze skutečných a zaručených příležitostí kvůli zrušení projektu v oblasti cestovního ruchu (21). Investor do projektu vložil zatím 5 milionů USD a výstavba nebyla nikdy zahájena; — Firma Micula podala žalobu na Rumunsko kvůli investici, kterou učinila před přistoupením země k EU a na niž získala vládní obchodní pobídku. Po přistoupení Rumunsko program pobídek ukončilo, aby vyhovělo pravidlům pro státní podporu. Soud přiznal odškodnění ve výši 1 16 000 USD plus úroky (celkem přibližně 2 50 000 USD) za nedodržení povinností podle dvoustranné dohody o investicích. V roce 2014 předalo GŘ pro hospodářskou soutěž Rumunsku příkaz, kterým mu prozatímně nařizuje, aby odškodnění nevyplácelo, protože by bylo považováno za protiprávní státní podporu. Navzdory tomu rozhodci zmocnili firmu Micula domáhat se odškodnění před soudy v USA za využití doložky odkazující na Newyorskou úmluvu.

7.4 Smlouvy o investicích zakazují jakákoli omezení týkající se repatriace finančních prostředků nebo zisků. Vlády nesmí zavádět kapitálové kontroly, aby zastavily útoky na své měny, nebo omezovat toky horkých peněz během krize, přestože se MMF domnívá, že tyto kontroly jsou zásadním politickým opatřením. Žádný stát nebyl případy urovnávání sporů mezi investorem a státem postižen více než Argentina, která musí zaplatit více než 500 milionů USD v návaznosti na rozhodnutí z roku 2002 oddělit peso od amerického dolaru.

7.5 Výjimky pro veřejné služby existují v rámci kapitoly 11 komplexní dohody o hospodářské a obchodní spolupráci (Přeshraniční obchod se službami), ale neplatí pro ně žádné výjimky nebo vyloučení v rámci kapitoly 10 (Ochrana investic). Zatímco v zásadě musí být správné, že investoři jsou chráněni před svévolným akty státních orgánů, definice vyvlastnění a zejména nepřímého vyvlastnění vzbuzuje obavy, pokud jde o schopnost států vrátit kvůli opodstatněným důvodům veřejné politiky určité činnosti, které v současnosti zajišťují komerční subjekty, zpět do rukou státu. Vyvlastnění podle kapitoly 10 zahrnuje jakýkoli právní předpis, v jehož důsledku se sníží hodnota soukromých podniků. Odškodnění musí odrážet „skutečné ztráty“. Pro státy by tak mohl být návrat k poskytování služeb státem ekonomicky neúnosný.

7.6 V komplexní dohodě o hospodářské a obchodní spolupráci se uznává, že definice nepřímého vyvlastnění je příliš široká, a příloha X.11 odstavec 3 se to snaží vyjasnit stanovením cílů veřejné politiky, které nebudou znamenat nepřímé vyvlastnění, jako je zdraví, bezpečnost nebo životní prostředí. Existuje však nebezpečí, že by to mohlo být vykládáno jako normativní, a v rámci urovnávání sporů mezi investorem a státem by to tak vystavilo ostatní širší cíle veřejné politiky, jako je hospodářská či fiskální politika nebo znárodnění klíčových služeb, tvrzením, že jde o nepřímé vyvlastnění. Je velmi důležité, aby byla tato otázka vyjasněna.

7.7 Při oznámení svých plánů, jak zabránit investorům zneužívat urovnávání sporů mezi investorem a státem, EK prohlašuje, že by do TTIP chtěla zahrnout ustanovení bránící neopodstatněným nárokům (22). Návrh komplexní dohody o hospodářské a obchodní spolupráci rovněž stanoví zrychlený postup pro zamítnutí nepodložených a neopodstatněných nároků. Definování pojmu „neopodstatněný“ v přísné právní terminologii bude ovšem nesmírně obtížné a mohlo by poskytnout další živnou půdu pro specializované investiční právníky.

7.8 Návrh komplexní dohody o hospodářské a obchodní spolupráci rovněž stanoví uzavřenou definici „spravedlivého a rovného zacházení“. Tato definice je odpůrci urovnávání sporů mezi investorem a státem považována za příliš širokou a podnikatelskou sférou za nedostatečně flexibilní. Stále ponechává prostor pro výklad soudu a neobsahuje pružný mechanismus přezkumu.

7.9 Pouhá hrozba právní kauzy na základě urovnávání sporů mezi investorem a státem může ochromit zákonodárství a odradit vlády od regulování ve veřejném zájmu z obavy před soudními spory a z toho vyplývajícími sankčními poplatky. Například vláda Nového Zélandu odložila do vydání rozhodnutí ve věci Philip Morris proti Austrálii svůj vlastní zákon o jednotném balení tabákových výrobků.

7.10 Právnická firma Freshfields Bruckhaus Deringer v přehledu pro své mezinárodní klienty uvedla, že podniky nyní lépe chápou potenciální význam investičních dohod, a to nejen jako poslední ochranu v situaci, kdy věci přestanou fungovat, ale také jako důležitý přímý nástroj ke zmírnění rizika při zakládání investice.

7.11 Ačkoli se EK zavázala k zajištění toho, aby v rámci budoucích obchodních/investičních dohod EU nemohl být stát nucen zrušit opatření, nebere se při tom v potaz potenciální dopad hrozby obrovské pokuty po podání žaloby v hodnotě několika miliard dolarů.

7.12 Návrh komplexní dohody o hospodářské a obchodní spolupráci rovněž stanoví, že náklady rozhodčího řízení nese neúspěšná strana sporu. To znamená, že subjekty podávající bezvýznamné pohledávky budou muset zaplatit veškeré náklady. Avšak obrovský rozsah mnoha nedávných pohledávek pravděpodobně nebude pro financemi oplývající nadnárodní společnosti a specializované advokátní kanceláře překážkou, pokud se budou poměřovat s potenciálními zisky. Na druhé straně průměrné náklady ve výši 4 milionů USD pro jednu stranu sporu musí působit jako významný odrazující prostředek pro malé a střední podniky uplatňující pohledávky podle ustanovení urovnávání sporů mezi investorem a státem.

8. Vytvoření a fungování rozhodčích soudů

8.1 Stávající systém je vysvětlen v kapitole 3. Jedná se o otázku, která během konzultace vyvolávala všeobecné obavy.

Existuje obecná shoda, že mechanismus urovnávání sporů mezi investorem a státem nemůže mít nadále současnou podobu.

8.2 Investiční rozhodci

8.2.1 Rozhodci jsou vybíráni pro každý případ tak, že obě strany jmenují svého rozhodce a ti se musí dohodnout na třetím rozhodci. Pokud se nedohodnou, rozhodne o třetím rozhodci obvykle orgán oprávněný ke jmenování. To představuje rozdíl oproti vnitrostátním soudcům, kteří jsou přidělováni bez přispění stran sporu. Obvykle jsou nejčastěji vybíráni z ICSID a UNCITRAL a jsou těmi nejlepšími příslušníky právnické profese, včetně vysoce postavených právníků, profesorů a bývalých soudců. Na rozdíl od praxe WTO se nezdá, že jsou právní zástupci vlád pro urovnávání sporů mezi investorem a státem nebo vládní vyjednavači investičních smluv vybíráni jako rozhodci v případech týkajících se jiných států.

8.2.2 Jak uvádí Corporate Europe Observatory (CEO) (23), mnoho z nich také působilo jako právní zástupci v jiných případech: 50 % pro investory, 10 % pro státy. Tato střídavá změna rolí relativně malého počtu osob (15 právníků působilo jako rozhodci v 55 % všech případů) (24) je často vnímána jako příčina vzájemné solidarity podniků, což může vést k „nezdravým kompromisům“ (25). Nárůst počtu námitek vznesených druhou stranou vůči navrženým rozhodcům naznačuje obavy ohledně nestrannosti kandidátů (26).

8.3 Je jasné, že ačkoli mnozí uznávají, že ustanovení komplexní dohody o hospodářské a obchodní spolupráci týkající se výběru a jednání rozhodců a vedení řízení představují v některých oblastech zlepšení, nemají tato ustanovení rozsáhlou podporu občanské společnosti. Existují vážné obavy týkající se zřízení a fungování rozhodčích soudů: — návrhy států na regulaci ve veřejném zájmu by i přesto mohly být předmětem žaloby o náhradu škody, již bude posuzovat porota tvořená třemi soukromými právníky; — záruky ohledně střetu zájmů jsou nedostatečné a téměř nemírní obavy, že mohou být v rámci systému urovnávání sporů mezi investorem a státem odstraněny. Článek X.25 komplexní dohody o hospodářské a obchodní spolupráci stanoví, že rozhodci musí splňovat směrnice Mezinárodní advokátní komory týkající se střetu zájmů v mezinárodním rozhodčím řízení. To však neřeší základní problém, že konkrétní jednotlivci působí jako právní zástupci i jako rozhodci pro tutéž stranu v různých případech, což je hlavní podstata střetu zájmů; — návrh komplexní dohody o hospodářské a obchodní spolupráci stanoví, že na poskytnutí informací veřejnosti se použijí pravidla transparentnosti UNCITRAL a že slyšení budou veřejná. Tato původně přitažlivá podpora transparentnosti je vážně omezena skutečností, že soud má širokou pravomoc pořádat neveřejná zasedání a nezveřejňovat dokumenty.

9. Vztah mezi vnitrostátním soudním systémem a urovnáváním sporů mezi investorem a státem

9.1 U PZI existuje v současné době téměř jedinečné právo, díky němuž může fyzická osoba zahájit rozhodčí řízení proti státu podle mezinárodního práva. Právo v oblasti lidských práv rovněž přiznává specifická práva, nicméně fyzické osoby mají – většinou kvůli tomu, aby se zabránilo obcházení vnitrostátních soudních systémů – povinnost vyčerpat místní opravné prostředky, než může být podána žaloba u mezinárodního soudu. Komplexní dohoda o hospodářské a obchodní spolupráci vyčerpání místních opravných prostředků nevyžaduje. Po investorech se pouze vyžaduje případ konzultovat.

9.2 Členské státy vyjádřily v souvislosti s urovnáváním sporů mezi investorem a státem tak, jak je stanoveno v komplexní dohodě o hospodářské a obchodní spolupráci a jak je naplánováno pro TTIP, zásadní obavy související se smlouvou a ústavním právem (27). Tyto obavy nerozptýlila ani doposud navržená vylepšení ustanovení o urovnávání sporů mezi investorem a státem v rámci dvoustranných dohod o investicích (28). EU je ve své obchodní politice (články 205 a 207 SFEU) vázána zásadami stanovenými v článku 3 SEU, Listině základních práv a dalších právních normách EU. Nicméně v rámci obchodních smluv, v nichž o investičních sporech rozhodují mezinárodní rozhodčí postupy, které takto vázány nejsou, je možné dospět k rozhodnutím, jež nejsou v souladu s právními předpisy EU (viz odstavec 7.3 – Micula v. Rumunsko).

9.3 Toto přenesení soudní příslušnosti na soukromé rozhodčí soudy, které nejsou vázány zásadami EU, zřejmě není upraveno Lisabonskou smlouvou a mohlo by představovat značné překročení pravomocí. Soudní dvůr podmínil zavedení takovéto mezinárodní soudní příslušnosti tím, že nebude porušena zásada respektování autonomie právního systému EU ani rozdělení pravomocí stanovené Smlouvami (29).

9.4 Vzhledem k tomu, že urovnávání sporů mezi investorem a státem v rámci TTIP musí být dohodnuto na základě společné dohody, je před jeho (předběžným) vstupem v platnost nezbytný souhlas parlamentů všech 28 členských států. S ohledem na vyloučení vnitrostátních soudů je třeba respektovat zásadu subsidiarity.

9.5 Je třeba uznat, že mezi předpisy EU a mezinárodním právem existuje napětí, zejména co se týče monopolu Soudního dvora na soudní příslušnost (článek 19 SEU a článek 263 SFEU a následující). Svědčí o tom i posudek Soudního dvora týkající se přistoupení EU k EÚLP (30) a postoj EK, spočívající v požadavku svrchovanosti předpisů EU v případě Micula v. Rumunsko. Odstavec 14.16 návrhu komplexní hospodářské a obchodní dohody popírá přímý dopad komplexní hospodářské a obchodní dohody a stanoví, že aby se investoři mohli odvolávat na ustanovení dohody, musí být ustanovení začleněna do právních předpisů EU nebo členských států. To ještě více komplikuje vztahy mezi právním řádem EU a případy urovnávání sporů mezi investorem a státem, o nichž rozhodují rozhodčí soudy.

9.6 Vzhledem k tomu, že urovnávání sporů mezi investorem a státem v rámci dohod o volném obchodu EU je novinkou, která má pro členské státy a pro mnoho občanů EU celosvětové důsledky, je z pohledu EHSV naprosto nezbytné, aby Soudní dvůr předem přezkoumal soulad s předpisy EU. To je obzvlášť důležité ve vztahu k základním hodnotám EU a Listině základních práv, ale také pokud jde o monopol Soudního dvora na právní výklad a subsidiaritu. Proto je před vstupem této dohody v platnost a i před jejím předběžným vstupem v platnost (článek 218 SFEU) třeba získat právní posudek a brát na něj ohled. V této souvislosti by se mělo podotknout, že vstoupí-li komplexní hospodářská a obchodní dohoda v platnost, obsahuje pojistnou doložku, která by v případě ukončení dohody prodloužila její ustanovení o investicích učiněných před ukončením smlouvy o 20 let.

9.7 Je naléhavě nutné, aby EK přemýšlela o tom, jak řešit otázku stávajících dvoustranných smluv o investicích uzavřených v rámci EU nebo uzavřených členskými státy EU se třetími zeměmi, zejména s rozvinutými zeměmi jako USA a Kanada, pokud tyto dohody obsahují zastaralé mechanismy urovnávání sporů mezi investorem a státem a mohou být v současné době využívány ke zpochybnění práva státu na regulaci a na provádění patřičných státních opatření. Většina těchto dohod obsahuje rovněž pojistné doložky, které ještě více komplikují jejich ukončení.

10. Mechanismus opravných prostředků

10.1 Z veřejné konzultace vyplynul široký souhlas občanské společnosti s mechanismem opravných prostředků a byl potvrzen během veřejného slyšení pořádaného EHSV.

10.2 Návrh komplexní hospodářské a obchodní dohody žádný systém podávání opravných prostředků neobsahuje. Otevírá však možnost takový systém vytvořit. Komplexní hospodářská a obchodní dohoda stanoví budoucí konzultace k systémům a způsobům podávání opravných prostředků. To, že se tato otázka zřejmě bude řešit až později, snižuje její význam. Je třeba neprodleně nalézt řešení.

10.3 Soudní rozhodnutí je v zásadě konečné a lze ho napadnout nebo zrušit pouze za velmi výjimečných okolností (31). To není v souladu s žádným vnitrostátním soudním systémem a neřeší to zásadní obavy vyjádřené při konzultaci.

11. Jak modernizovat systém urovnávání sporů mezi investorem a státem

11.1 UNCTAD určila pět možností modernizace mechanismu urovnávání sporů mezi investorem a státem: — přizpůsobit stávající systémy prostřednictvím mezinárodních dohod o investicích; — omezit přístup investorů k mechanismu urovnávání sporů mezi investorem a státem; — podporovat alternativní řešení sporů prostřednictvím státu; — zavést možnost opravných prostředků; — zřídit stálý mezinárodní investiční soud.

11.2 EHSV se domnívá, že si tyto možnosti zaslouží, aby byly hlouběji prozkoumány. EK se zabývala prvními čtyřmi možnostmi, když pracovala na novém přístupu k ochraně investic a k urovnávání sporů mezi investorem a státem v komplexní hospodářské a obchodní dohodě a v návrhu dohody mezi EU a Singapurem. Z konzultace vyplynulo, že přetrvávají hluboce zakořeněné obavy. Výbor se domnívá, že záměr zřídit mezinárodní investiční soud je nejlepším řešením, neboť by se tak nejlépe zaručila legitimita a transparentnost systému a zajistil se soudržnější výklad rozhodnutí a jejich větší přesnost. EHSV v této souvislosti vítá prohlášení komisařky pro obchod ve výboru INTA dne 18. března, že mnohostranný soud by byl účinnějším využitím zdrojů a měl by větší legitimitu.

11.3 EHSV se však nedomnívá, že by souběžná jednání o urovnávání sporů mezi investorem a státem v TTIP a střednědobá možnost zřízení mezinárodního investičního soudu byla tou správnou cestou vpřed. Pokud se dospěje k dohodě v rámci TTIP, téměř jistě se z ní stane uznávaná norma a vyloučí veškeré budoucí vyhlídky na získání podpory pro zřízení mezinárodního soudu. Situace se dále komplikuje tím, že TTIP se automaticky neodrazí v komplexní hospodářské a obchodní dohodě. Je důležité zdůraznit, že jednání o komplexní hospodářské a obchodní dohodě skončila a že není zaručeno, že kanadská vláda bude souhlasit se začleněním jakýchkoli změn dohodnutých v rámci TTIP.

11.4 Přijetím nynější strategie stojí Evropská komise před možností, že její první odvážný pokus o vyjednání ochrany investorů by mohl vyústit ve tři různé systémy pro USA, Kanadu a Singapur. Naproti tomu pokud Komise přeci jen zajistí jednotný systém, dosáhne toho jedině po velmi náročném vyjednávání. EHSV se domnívá, že by pak bylo prakticky nemožné získat podporu nezbytnou k tomu, aby se úsilí znovu zaměřilo na vytvoření mezinárodního soudu.

11.5 EHSV proto dospěl k závěru, že jelikož jsou hlavní světoví aktéři, jako jsou USA, Kanada a Japonsko, všichni zapojeni do souběžných nových obchodních a investičních jednání, je zde jedinečná příležitost usilovat o mezinárodní investiční soud. Výbor se také domnívá, že to zároveň poskytuje nejlepší vyhlídky na to, jak přesvědčit rozvojové země, v nichž je potřeba ochrany investic pravděpodobně mnohem větší, aby se podílely na novém celosvětovém systému.

V Bruselu dne 27. května 2015. předseda Evropského hospodářského a sociálního výboru Henri MALOSSE

(1) Stanovisko EHSV na téma Transatlantické obchodní vztahy a pohled EHSV na posílenou spolupráci a případnou dohodu o volném obchodu mezi EU a USA, Úř. věst. C 424, 26.11.2014, s. 9.

(2) OECD, Investor-State Dispute Settlement: A scoping paper for the investment policy community, 2012.

(3) UNCTAD, Recent Trends in IIAs and ISDS, č. 1, únor 2015.

(4) Zpráva provázející veřejnou konzultaci týkající se urovnávání sporů mezi investorem a státem v rámci TTIP.

(5) UNCTAD, zpráva o situaci ohledně urovnávání sporů mezi investorem a státem v USA a v EU.

(6) Viz poznámka pod čarou 3.

(7) E (SN/EP/6777), 10. prosince 2013.

(8) Výzkumná služba Evropského parlamentu, Investor-State Dispute Settlement (ISDS) – State of play and prospects for reform, http://www.europarl.europa.eu/RegData/etudes/BRIE/2015/545736/EPRS_BRI%282015%29545736_EN.pdf

(9) Evropská komise, Factsheet on ISDS, odst. 2, 3. října 2013.

(10) Kulatý stůl o obchodu organizovaný EHSV – společné prohlášení o TTIP, 16. prosince 2014.

(11) BUSINESSEUROPE, ISDS – Overview of BUSINESSEUROPE position, únor 2015.

(12) Idem. Viz též stanovisko EUROCHAMBRES EUROCHAMBRES’ views and priorities for the negotiations with the United States for a Transatlantic Trade and Investment Partnership (TTIP), 6. prosince 2013.

(13) Transatlantic Business Council, Comments of the Transatlantic Business Council concerning the proposed Transatlantic Trade and Investment Agreement, 10. května 2013.

(14) BUSINESSEUROPE, ISDS – An Indispensable Tool to Protect Investments, 2. května 2014. BUSINESSEUROPE, ISDS – Overview of BUSINESSEUROPE position, únor 2015.

(15) https://www.citizen.org/eli-lilly-investor-state-factsheet

(16) „Transatlantic Investment Treaty Protection“ (Smluvní ochrana transatlantických investic), zveřejněno současně na internetových stránkách CEPS (www.ceps.eu) a CTR (http://transatlantic.sais-jhu.edu).

(17) http://www.citizen.org/documents/State-Legislators-letter-on-Investor-State-and-TPP.pdf

(18) Stanovisko VR Transatlantické partnerství v oblasti obchodu a investic (TTIP), únor 2015, ECOS-V-063.

(19) http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2015/january/tradoc_153044.pdf

(20) Odpověď ESF ve veřejné konzultaci týkající se urovnávání sporů mezi investorem a státem, 20. 6. 2014.

(21) http://www.iisd.org/itn/2014/01/19/awards-and-decisions-14/

(22) Informativní přehled EK o urovnávání sporů mezi investory a státem, odstavec 8, vydáno 3. října 2013.

(23) Corporate Europe Observatory (CEO) je nezisková výzkumná a aktivistická skupina, která provádí výzkum a zveřejňuje zprávy o činnostech lobbování v podnikové sféře na úrovni EU (http://corporateeurope.org/).

(24) EPRS – ISDS State of Play and Prospects for Reform, 21. 1. 2014.

(25) OECD Working Paper on International Investment No 2012/3, s. 44–45.

(26) UNCTAD – Reform of ISDS – In Search of a Roadmap – Issues Note No. 2, červen 2013, s. 4.

(27) Právní stanovisko: Europa- und verfassungsrechtliche Vorgaben für das Comprehensive Economic and Trade Agreement der EU und Kanada (CETA) (Evropské a ústavní předpisy pro komplexní dohodu o hospodářské a obchodní spolupráci mezi EU a Kanadou), Dr. Andreas Fischer-Lescano, Brémy, říjen 2014; Modalities for investment protection and Investor-State Dispute Settlement (ISDS) in TTIP from a trade union perspective (Pravidla ochrany investic a urovnávání sporů mezi investorem a státem v rámci TTIP z pohledu odborů), Dr. Markus Krajewski, Friedrich-Alexander-Universität, Erlangen-Norimberk, FES říjen 2014; Freihandelsabkommen, einige Anmerkungen zur Problematik der privaten Schiedsgerichtsbarkeit (Dohoda o volném obchodu – několik poznámek k problematice soukromých arbitráží), Prof. Siegfried Broß, Bericht zur Mitbestimmungsförderung č. 4, H.-Böckler-Stiftung, 2015.

(28) CETA: Verkaufte Demokratie, Corporate Europe Observatory.

(29) Soudní dvůr, posudek 1/91, 14.12.1991 – EHP 1; posudek 1/00, 18.4.2002 – společný evropský letecký prostor; posudek 1/09, 8.3.2011 – Soud pro evropské patenty a patenty Společenství.

(30) Posudek 2/13 Soudního dvora, 18.12.2013.

(31) Článek 52 Úmluvy o řešení sporů z investic mezi státy a občany druhých států.