V hodnotící zprávě Komise již bylo uvedeno, že by návrh obsahující tyto cílené změny mohl být doplněn obsáhlejší modernizací rámce pro vyšetřování úřadu OLAF, který ve svých klíčových aspektech pochází z doby vytvoření úřadu OLAF v roce 1999. Byla by to příležitost pro zvážení zásadnějších změn v kontextu trendů, které se v oblasti podvodů objevují v 21. století, a měly by být vzaty v úvahu zkušenosti získané ze spolupráce mezi Úřadem evropského veřejného žalobce a úřadem OLAF. To by umožnilo uvážit rovněž další zjištění plynoucí z hodnocení a aspekty právního rámce, u nichž může být nutné další posouzení a diskuse.

Pozornost je zaměřena na oblasti, v nichž má v současnosti nedostatečná jasnost některých ustanovení ve stávajícím nařízení za následek překážky, jež úřadu OLAF brání v účinném fungování, zejména co se týká kontrol a inspekcí na místě nebo přístupu k informacím o bankovním účtu. Navrhované změny mají objasnit a snížit dvojznačnost stávajících ustanovení pro dotčené hospodářské subjekty, členské státy a úřad OLAF, tudíž zvýšit právní jistotu. To úřadu OLAF umožní postupovat v rámci všech svých vyšetřování účinně a jednotněji. To přímo souvisí s cíli týkajícími se silné ochrany rozpočtu v celé Unii ve spojení s náležitými procesními zárukami pro hospodářské subjekty, jichž se vyšetřování týká.

Zabývání se všemi zjištěními plynoucími z hodnocení však do oblasti působnosti tohoto návrhu nespadá, jelikož by revidované nařízení mělo být v platnosti v době, kdy začne Úřad evropského veřejného žalobce fungovat. Návrh proto obsahuje omezený počet cílených změn na základě naprosto jednoznačných zjištění z hodnocení. Jedná se o základní změny, které jsou v krátkodobém horizontu nezbytné k posílení rámce pro vyšetřování úřadu OLAF, aby byl zachován jako silný a zcela funkční úřad, který doplňuje trestněprávní přístup Úřadu evropského veřejného žalobce správním vyšetřováním, které však neznamenají změnu jeho mandátu ani pravomocí.

Nařízení o Úřadu evropského veřejného žalobce již obsahuje ustanovení, která upravují vztah mezi Úřadem evropského veřejného žalobce a úřadem OLAF. Tato ustanovení jsou založena na zásadách úzké spolupráce, výměny informací, doplňkovosti a zamezení zdvojenému úsilí. Tato pravidla se musí odrážet a být doplněna v nařízení č. 883/2013. Hlavním důvodem změny nařízení č. 883/2013 je proto úprava právního rámce úřadu OLAF do doby, než začne Úřad evropského veřejného žalobce fungovat. K zajištění hladkého přechodu na nový rámec by mělo pozměněné nařízení vstoupit v platnost dříve, než začne Úřad evropského veřejného žalobce fungovat (podle předpokladu koncem roku 2020).

Mimoto se zabývají určitými omezenými aspekty nařízení, u nichž praxe odhalila nedostatky stávajícího systému. Ačkoliv závěry hodnocení jsou dalekosáhlé, změny se navrhují pouze tehdy, jsou-li nezbytné v krátkodobém horizontu, aby byla zajištěna účinnost vyšetřování úřadu OLAF. Konkrétní změny nepřekračují rámec toho, co je nezbytné k dosažení tohoto cíle, a uvažují různé dotčené právní zájmy. Ustanovení o provádění kontrol na místě jsou pozměněna pouze v rozsahu nezbytném k zajištění toho, aby mohl úřad OLAF používat účinně tento vyšetřovací nástroj ve všech členských státech. Tyto změny nemají vliv na uplatňování vnitrostátního práva v případech, kdy je to relevantní, tj. jsou-li vnitrostátní orgány vyzvány, aby byly úřadu OLAF nápomocny v souladu s vnitrostátními procesními pravidly. Tato zásada platí rovněž s ohledem na nové ustanovení o přístupu k bankovním údajům: ačkoliv je nutné v nařízení objasnit, že by příslušné vnitrostátní orgány měly být úřadu OLAF nápomocny při získávání přístupu k těmto informacím, které jsou nezbytné k odhalení mnoha typů podvodů, budou tak činit podle svých vnitrostátních právních předpisů.

Změny související s Úřadem evropského veřejného žalobce jsou důsledkem přijetí nařízení 2017/1939. Jsou omezeny na to, co je nezbytné k přizpůsobení fungování úřadu OLAF tak, aby byly zohledněny zásady vztahu mezi Úřadem evropského veřejného žalobce a úřadem OLAF stanovené ve zmíněném nařízení.

Navrhované změny jsou omezeny na to, co je nezbytné k dosažení navrhovaných cílů, a jsou tudíž v souladu se zásadou proporcionality.

O revizi nařízení č. 883/2013 jednali rovněž ministři spravedlnosti členských států, nejprve na neformální schůzce v Sofii dne 26. ledna 2018 a poté na zasedání Rady pro spravedlnost a vnitřní věci v Bruselu ve dnech 8. a 9. března 2018 Rada zdůraznila, že spolupráce mezi Úřadem evropského veřejného žalobce a úřadem OLAF je nezbytná a měla by být založena na jednoznačném rozdělení kompetencí a povinností, doplňkovosti, přičemž je zamezeno vzájemné soutěži či zdvojování činnosti. Nařízení č. 883/2013 by mělo zohledňovat ustanovení obsažená v nařízení o Úřadu evropského veřejného žalobce, která se týkají vztahu mezi oběma úřady.

Dne 16. února 2018 schválil COREPER „výsledek řízení týkajícího se zprávy Komise o hodnocení uplatňování nařízení (EU, Euratom) č. 883/2013“. Komise byla vyzvána, aby se zaměřila především na témata, která jsou nezbytná, aby mohl úřad OLAF hladce spolupracovat s Úřadem evropského veřejného žalobce, aniž by se však rozšířily kompetence a pravomoci úřadu OLAF. Uvedena byla navíc řada témat, jimiž by se podle přání některých delegací měl návrh zabývat.

V hodnocení bylo rovněž uvedeno, že by se mělo zvážit, zda je nutné a možné zlepšit přístup k informacím o bankovním účtu za vhodných podmínek, což by mohlo být zásadní pro odhalení mnoha případů podvodů či nesrovnalostí. Hodnocení ukázalo, že v oblasti DPH by měl být mandát úřadu OLAF vyjasněn a posílen.

·práva úředníků, jiných zaměstnanců, členů orgánů nebo institucí Unie, vedoucích jiných subjektů nebo pracovníků na informování, je-li při vyšetřování zjištěno, že by mohli být osobou, jíž se vyšetřování týká, a práva vyjádřit se v případě, že úřad OLAF informuje vnitrostátní orgány, a to před zahájením vnitřního vyšetřování nebo v jeho průběhu.

Článek 12f stanoví, že v řádně odůvodněných případech může úřad OLAF za účelem přijetí preventivních opatření nebo finančních, disciplinárních či správních opatření zahájit správní vyšetřování nebo pokračovat v tomto vyšetřování, které doplňuje trestní vyšetřování vedené Úřadem evropského veřejného žalobce. To je v souladu s nařízením 2017/1939, které upřesňuje, že by na ochranu finančních zájmů Unie měly být využity všechny dostupné prostředky (čl. 101 odst. 1) a že by pravidlem týkajícím se vyloučení zdvojování činností neměla být dotčena pravomoc úřadu OLAF zahájit správní vyšetřování z vlastního podnětu v úzké konzultaci s Úřadem evropského veřejného žalobce (103. bod odůvodnění). Toto ustanovení umožňuje správní vyšetřování, jejichž účelem není zjištění možných prvků trestného činu, nýbrž která se zaměřují na zajištění zpětného získání finančních prostředků nebo na vypracování odůvodnění správních či disciplinárních opatření. K příkladům, kdy může správní opatření vhodně doplňovat činnost Úřadu evropského veřejného žalobce, patří například správní vymáhání, kdy hrozí promlčení nebo kdy jsou dotčené částky velmi vysoké, nebo potřeba zabránit v rizikových situacích dalším výdajům prostřednictvím správních opatření.

Změna čl. 11 odst. 2 zachovává zásadu rovnocennosti s pravidly vztahujícími se na úřední zprávy vypracované vnitrostátními správními kontrolory v rámci trestního řízení. Zavádí zásadu přípustnosti zpráv úřadu OLAF (pouze s výhradou ověření pravosti) v soudním řízení netrestní povahy u vnitrostátních soudů a ve správních řízeních v členských státech. Toto ustanovení zajišťuje rovněž přípustnost zpráv ve správních a soudních řízeních na úrovni Unie. To zlepší účinné využívání výsledků vyšetřování úřadu OLAF, aniž by se však zasahovalo do posuzování těchto důkazů.

Ustanovení čl. 7 odst. 3 je pozměněno, aby se objasnila povinnost členských států napomáhat úřadu OLAF předáváním informací o bankovním účtu. K zvýšení účinnosti vyšetřování úřadu OLAF by tyto údaje měly zahrnovat informace o majitelích bankovního účtu, které jsou obsaženy ve vnitrostátních centralizovaných registrech bankovních účtů nebo v systémech vyhledávání dat v členských státech (pátá směrnice o boji proti praní peněz schválená spolunormotvůrci Unie v prosinci 2017). V případech, kdy způsob fungování podvodu, který je předmětem vyšetřování, vyžaduje takovéto poznatky, by měly být předány rovněž informace o finančních transakcích. Bude zachována zásada, která je již v nařízení zakotvena, a sice že tato pomoc bude poskytována v souladu s vnitrostátním právem.

(7)Nařízení (EU) 2017/1939 upřesňuje minimální prvky, které by ohlášení měla zpravidla obsahovat. Úřad musí případně provést předběžné posouzení tvrzení, aby tyto prvky zjistil a aby získal potřebné informace. Úřad by měl toto posouzení provést urychleně a způsobem, který neohrozí případné trestní vyšetřování v budoucnu. Po dokončení posouzení by měl Úřad evropského veřejného žalobce informovat v případě, bylo-li zjištěno podezření na trestný čin spadající do jeho pravomoci.

(6)Prvky naznačující možné trestné jednání spadající do pravomoci Úřadu evropského veřejného žalobce mohou být v praxi obsaženy v prvotních tvrzeních, která úřad OLAF obdrží, nebo se mohou objevit teprve v průběhu správního vyšetřování, které úřad OLAF zahájí kvůli podezření na administrativní nesrovnalost. Aby úřad plnil svou povinnost týkající se ohlašování Úřadu evropského veřejného žalobce, měl by ohlásit trestné jednání v kterékoli fázi před zahájením vyšetřování nebo v jeho průběhu v závislosti na konkrétním případu.

(4)Vzhledem k jejich společnému cíli, kterým je ochrana integrity rozpočtu Unie, by úřad a Úřad evropského veřejného žalobce měly navázat a udržovat úzký vztah založený na loajální spolupráci, který zajišťuje doplňkovost jejich příslušných mandátů a koordinaci jejich opatření, zejména co se týká rozsahu posílené spolupráce za účelem zřízení Úřadu evropského veřejného žalobce. Tento vztah by měl v konečném důsledku přispět k zajištění toho, aby byly na ochranu finančních zájmů Unie využity všechny prostředky a aby se zamezilo zbytečnému zdvojování úsilí.

(3)Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 883/2013 by proto mělo být po přijetí nařízení (EU) 2017/1939 pozměněno. Ustanovení upravující vztah mezi Úřadem evropského veřejného žalobce a úřadem obsažená v nařízení (EU) 2017/1939 by měla být zohledněna a doplněna pravidly v nařízení (EU, Euratom) č. 883/2013, aby byla zajištěna co nejvyšší úroveň ochrany finančních zájmů Unie prostřednictvím součinnosti obou subjektů.

(8)Vzhledem k odborným znalostem úřadu by orgány, instituce a jiné subjekty Unie měly mít možnost využít úřad k provedení tohoto předběžného posouzení tvrzení, která jim byla předložena.

(9)V souladu s nařízením (EU) 2017/1939 by úřad neměl v zásadě zahajovat správní vyšetřování souběžně s vyšetřováním týchž skutečností, které provádí Úřad evropského veřejného žalobce. V určitých případech však může ochrana finančních zájmů Unie vyžadovat, aby úřad provedl doplňující správní vyšetřování před uzavřením trestního řízení zahájeného Úřadem evropského veřejného žalobce za účelem zjištění toho, zda jsou zapotřebí preventivní opatření, nebo zda by měla být přijata finanční, disciplinární či správní opatření. Tato doplňující vyšetřování mohou být vhodná mimo jiné tehdy, je-li nutné vymáhat částky, které mají být uhrazeny do rozpočtu Unie a na něž se vztahují určitá pravidla týkající se promlčení, pokud jsou ohrožené částky velmi vysoké, nebo je-li nutné zabránit v rizikových situacích dalším výdajům prostřednictvím správních opatření.

(10)Nařízení (EU) 2017/1939 stanoví, že Úřad evropského veřejného žalobce může požádat úřad o tato doplňující vyšetřování. Pokud si je Úřad evropského veřejného žalobce nevyžádá, mělo by být takovéto doplňující vyšetřování za určitých podmínek možné i z podnětu úřadu. Úřad evropského veřejného žalobce by měl mít zejména možnost podat námitku proti zahájení nebo pokračování vyšetřování vedeného úřadem nebo proti provedení určitých úkonů v rámci vyšetřování ze strany úřadu. Důvody pro podání této námitky by měly být založeny na nutnosti chránit účinnost vyšetřování Úřadu evropského veřejného žalobce a měly by být úměrné tomuto cíli. Úřad by se měl zdržet provedení úkonu, proti němuž vznesl Úřad evropského veřejného žalobce námitku. Pokud Úřad evropského veřejného žalobce námitku nevznese, mělo by být vyšetřování úřadu provedeno v úzké konzultaci s Úřadem evropského veřejného žalobce.

(11)Úřad OLAF by měl Úřad evropského veřejného žalobce v jeho vyšetřování aktivně podporovat. V tomto ohledu může Úřad evropského veřejného žalobce úřad požádat, aby podpořil nebo doplnil jeho trestní vyšetřování výkonem pravomocí podle tohoto nařízení. V těchto případech by měl úřad provést tyto činnosti v mezích svých pravomocí a podle rámce stanoveného v tomto nařízení.

(12)Aby byla zajištěna účinná koordinace mezi úřadem a Úřadem evropského veřejného žalobce, měly by být informace mezi nimi vyměňovány průběžně. Obzvláště důležitá je výměna informací ve fázích před zahájením vyšetřování úřadem a Úřadem evropského veřejného žalobce, aby byla zajištěna náležitá koordinace mezi příslušnými opatřeními a vyloučeno zdvojování činností. Úřad a Úřad evropského veřejného žalobce by měly upřesnit způsoby a podmínky této výměny informací ve svých pracovních ujednáních.

(13)Zpráva Komise o hodnocení uplatňování nařízení (EU, Euratom) č. 883/2013, která byla přijata dne 2. října 2017, dospěla k závěru, že změny právního rámce z roku 2013 znamenaly jasné zlepšení, pokud jde o vedení vyšetřování, spolupráci s partnery a práva dotčených osob. Hodnocení současně upozornilo na některé nedostatky, které negativně ovlivňují účelnost a efektivnost vyšetřování.

(14)Naprosto jednoznačnými zjištěními z hodnocení Komise je nutno se zabývat prostřednictvím změny nařízení (EU, Euratom) č. 883/2013. Jedná se o zásadní změny, které jsou v krátkodobém horizontu nezbytné k posílení rámce pro vyšetřování úřadu, aby byl zachován jako silný a zcela funkční úřad, jenž doplňuje trestněprávní přístup Úřadu evropského veřejného žalobce správním vyšetřováním, které však neznamenají změnu jeho mandátu ani pravomocí. Jedná se především o oblasti, v nichž nedostatečná jasnost nařízení v současnosti brání účinnému vedení vyšetřování ze strany úřadu, jako je provádění kontrol na místě, možnost přístupu k informacím o bankovním účtu nebo přípustnost zpráv o případech vyhotovených úřadem jako důkazů.

(15)Tyto změny se nedotýkají procesních záruk, které jsou použitelné v rámci vyšetřování. Úřad musí uplatňovat procesní záruky stanovené v nařízení (EU, Euratom) č. 883/2013, nařízení Rady (Euratom, ES) č. 2185/96 a procesní záruky obsažené v Listině základních práv Unie. Tento rámec vyžaduje, aby úřad prováděl vyšetřování objektivně, nestranně a důvěrně, shromáždil důkazy ve prospěch i v neprospěch dotčené osoby a prováděl vyšetřovací úkony na základě písemného zmocnění a po kontrole souladu s právem. Úřad musí zajistit dodržování práv osob, jichž se jeho vyšetřování týkají, včetně presumpce neviny a práva nevypovídat ve svůj neprospěch. Při výslechu mají dotčené osoby mimo jiné právo na pomoc osoby, kterou si zvolí, na potvrzení záznamu výslechu a na používání jednoho z úředních jazyků Unie. Dotčené osoby mají rovněž právo vyjádřit se ke skutečnostem daného případu předtím, než jsou vypracovány závěry.

(16)Úřad provádí kontroly a inspekce na místě, které mu umožňují přístup do prostor a k dokumentaci hospodářských subjektů v rámci vyšetřování případů podezření na podvod, úplatkářství či jiné protiprávní jednání ohrožující finanční zájmy Unie. Tyto kontroly a inspekce se provádějí podle tohoto nařízení a podle nařízení (Euratom, ES) č. 2185/96, jež v některých případech podřizuje uplatňování těchto pravomocí podmínkám vnitrostátního práva. V rámci hodnocení Komise bylo zjištěno, že často není stanoven rozsah, v jakém by se mělo použít vnitrostátní právo, což v důsledku snižuje účinnost vyšetřovacích činností úřadu.

(17)Je proto vhodné objasnit případy, v nichž by se v průběhu vyšetřování úřadu mělo použít vnitrostátní právo, aniž by se však změnily pravomoci, které má úřad k dispozici, nebo způsob, jakým nařízení funguje ve vztahu k členským státům. Toto objasnění zohledňuje nedávný rozsudek Tribunálu ve věci Sigma Orionis SA v. Evropská komise (T-48/16).

(18)Provádění kontrol a inspekcí na místě ze strany úřadu v případech, kdy se dotčený hospodářský subjekt podrobí kontrole, by mělo podléhat pouze právu Unie. To by mělo umožnit výkon jeho vyšetřovacích pravomocí účinným a jednotným způsobem ve všech členských státech za účelem přispění k vysoké úrovni ochrany finančních zájmů Unie v celé Unii, jak se vyžaduje v článku 325 Smlouvy o fungování Evropské unie.

(19)V situacích, kdy se úřad musí spolehnout na pomoc příslušných vnitrostátních orgánů, zejména v případech, kdy hospodářský subjekt vznese proti kontrole a inspekci na místě námitku, by členské státy měly zajistit, aby byla opatření úřadu účinná, a měly by poskytnout potřebnou pomoc v souladu s příslušnými pravidly vnitrostátního procesního práva.

(20)V nařízení (EU, Euratom) č. 883/2013 by měla být zavedena povinnost hospodářských subjektů spolupracovat s úřadem. To je v souladu s jejich povinností podle nařízení (Euratom, ES) č. 2185/96 umožnit za účelem provádění kontrol a inspekcí na místě přístup do prostor, na pozemky, do dopravních prostředků nebo jiných míst používaných pro účely výkonu povolání a s povinností podle článku 129 finančního nařízení, že všechny osoby nebo subjekty, kterým jsou poskytovány finanční prostředky Unie, spolupracují plně při ochraně finančních zájmů Unie, a to i v rámci vyšetřování vedených úřadem.

(21)V rámci této povinnosti týkající se spolupráce by měl být úřad schopen vyžadovat poskytnutí příslušných informací od hospodářských subjektů, kterých se mohly týkat vyšetřované skutečnosti nebo které mohou mít příslušné informace v držení. Při vyřizování těchto žádostí nemají hospodářské subjekty povinnost přiznat, že se dopustily protiprávního jednání, musí však zodpovědět věcné otázky a poskytnout dokumenty, a to i tehdy, mohou-li být tyto informace použity k zjištění existence protiprávního jednání, jehož se dopustily ony samy či jiný subjekt.

(22)Během kontrol a inspekcí na místě by měly mít hospodářské subjekty možnost používat některý z úředních jazyků členského státu, v němž se kontrola uskutečňuje, a právo na pomoc osoby podle své volby, včetně externího právního poradce. Přítomnost právního poradce by však neměla představovat právní podmínku pro platnost kontrol a inspekcí na místě. Aby byla zajištěna účinnost kontrol a inspekcí na místě, zejména co se týká rizika zmizení důkazů, měl by mít úřad přístup do prostor, na pozemky, do dopravních prostředků nebo jiných míst používaných pro účely výkonu povolání, aniž by bylo nutné čekat, než se hospodářský subjekt poradí se svým právním poradcem. Před zahájením kontroly by měl být pro poradu s právním poradcem povolen pouze krátký přiměřený odklad. Takovýto odklad však musí být omezen na nezbytné minimum.

(23)Aby byla zajištěna transparentnost, měl by úřad při provádění kontrol a inspekcí na místě poskytnout hospodářským subjektům příslušné informace o jejich povinnosti týkající se spolupráce, o důsledcích odmítnutí spolupracovat a o postupu vztahujícím se na kontrolu, včetně použitelných procesních záruk.

(24)V rámci vnitřních vyšetřování a v případě potřeby i vnějších vyšetřování má úřad přístup k veškerým příslušným informacím, které mají v držení orgány, instituce a jiné subjekty. Jak je uvedeno v hodnocení Komise, je nutné vyjasnit, že by tento přístup měl být možný bez ohledu na nosič, na němž jsou tyto informace nebo údaje uloženy, aby se zohlednil rozvíjející se technologický pokrok.

(25)Za účelem jednotnějšího rámce pro vyšetřování úřadu by měla být pravidla vztahující se na vnitřní a vnější vyšetřování dále sladěna, aby byly odstraněny některé nesrovnalosti, jež byly zjištěny v rámci hodnocení Komise, nejsou-li rozdílná pravidla opodstatněná. Mělo by se proto například stanovit, že zprávy a doporučení vypracované po skončení vnějšího vyšetřování mohou být zaslány dotčenému orgánu, instituci nebo jinému subjektu, aby mohly přijmout vhodná opatření, jako je tomu v případě vnitřních vyšetřování. Úřad by měl pomáhat dotčenému orgánu, instituci nebo jinému subjektu přijímat opatření navazující na doporučení úřadu, pokud je to v souladu s jeho mandátem. K dalšímu zajištění spolupráce mezi úřadem a orgány, institucemi a jinými subjekty by úřad měl v případě potřeby informovat dotčený orgán, instituci nebo jiný subjekt Unie, jestliže se rozhodne nezahájit vnější vyšetřování, například v případě, že orgán, instituce nebo jiný subjekt Unie byly zdrojem prvotních informací.

(26)Úřad by měl mít k dispozici potřebné prostředky ke sledování stopy peněz za účelem odhalování způsobů činnosti, jež jsou typické pro mnoho podvodných jednání. V současnosti lze bankovní údaje, které jsou důležité pro jeho vyšetřovací činnost a které mají v držení úvěrové instituce, v řadě členských států získat prostřednictvím spolupráce s vnitrostátními orgány a s jejich pomocí. Aby byl zajištěn účinný postup v celé Unii, měla by být v nařízení upřesněna povinnost příslušných vnitrostátních orgánů poskytnout úřadu informace o bankovních a platebních účtech v rámci jejich obecné povinnosti týkající se poskytování pomoci úřadu. Tato spolupráce by se měla zpravidla uskutečňovat prostřednictvím finančních zpravodajských jednotek v členských státech. Při poskytování této pomoci úřadu by měly vnitrostátní orgány jednat v souladu s příslušnými ustanoveními procesního práva obsaženými ve vnitrostátních právních předpisech dotčeného členského státu.

(27)Včasné předání informací úřadem za účelem přijetí preventivních opatření představuje nezbytný nástroj pro ochranu finančních zájmů Unie. Aby byla zajištěna úzká spolupráce v tomto ohledu mezi úřadem a orgány, institucemi a jinými subjekty Unie, je vhodné, aby orgány, instituce a jiné subjekty měly možnost úřad kdykoli konzultovat za účelem rozhodnutí o vhodných preventivních opatřeních, včetně opatření na ochranu důkazů.