EVROPSKÁ KOMISE V Bruselu dne 14.10.2020 COM(2020) 952 final ZPRÁVA KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU, RADĚ, EVROPSKÉMU HOSPODÁŘSKÉMU A SOCIÁLNÍMU VÝBORU A VÝBORU REGIONŮ Zpráva o pokroku v oblasti energie z obnovitelných zdrojů



1. ÚVOD Obnovitelná energie patří k základním prioritám Zelené dohody pro Evropu. Směrnice 2009/28/ES o podpoře využívání energie z obnovitelných zdrojů (dále jen „první směrnice“) je ústředním prvkem energetické politiky EU a hlavním stimulem k dosažení cílů v oblasti obnovitelné energie do roku 2020. Cíle pro rok 2020 jsou také prvními velkými milníky, jež tvoří základ pro splnění ještě ambicióznějšího cíle snížení emisí skleníkových plynů do roku 2030 o 55 %, který byl představen v plánu dosažení cíle v oblasti klimatu podle Zelené dohody pro Evropu. Tímto ambicióznějším cílem připravila EU prostřednictvím zevrubné dekarbonizace všech odvětví hospodářství vyváženou cestu ke klimatické neutralitě do roku 2050. V tomto smyslu je třeba přejít od dnešního energetického systému k integrovanému energetickému systému založenému převážně na obnovitelných zdrojích energie. Jak bylo upřesněno v posouzení dopadů k plánu dosažení cíle v oblasti klimatu spočívajícího ve snížení skleníkových plynů o 55 %, je třeba, aby podíl obnovitelných zdrojů energie do roku 2030 dosáhl 38–40 %. Strategie pro integraci energetického systému zdůrazňuje, že budoucnost energie musí spoléhat na neustále rostoucí podíl geograficky distribuované výroby energie z obnovitelných zdrojů, která flexibilně integruje různé nosiče energie při zachování efektivního využívání zdrojů a zabránění znečišťování a ztrátě biologické rozmanitosti. Čistá a obnovitelná energie může být také stavebním kamenem hospodářského oživení po krizi způsobené pandemií COVID-19. Plán na podporu oživení, který předložila Komise dne 27. května 2020, zdůrazňuje potřebu lepší integrace energetického systému v rámci úsilí o uvolnění investic do klíčových čistých technologií a hodnotových řetězců a posílení odolnosti celého hospodářství. V souvislosti s facilitou na podporu oživení a odolnosti připraví členské státy národní plány na podporu oživení a odolnosti, které budou v souladu s příslušnými problémy a prioritami jednotlivých zemí, jež byly zjištěny v rámci evropského semestru, zejména s těmi, které jsou relevantní pro zelenou a digitální transformaci nebo z ní vyplývají. Plány na podporu oživení a odolnosti musí být rovněž v souladu s informacemi, které členské státy zahrnuly do svých národních programů reforem v rámci evropského semestru, vnitrostátních plánů v oblasti energetiky a klimatu a jejich aktualizací podle nařízení (EU) 2018/1999, územních plánů spravedlivé transformace v rámci Fondu pro spravedlivou transformaci a dohod o partnerství a programů v rámci fondů EU. Hlavním stavebním kamenem je vstup směrnice (EU) 2018/2001 o podpoře využívání energie z obnovitelných zdrojů (dále jen „druhá směrnice“) v platnost dne 24. prosince 2018. Tato nová směrnice stanovila rozsáhlý rámec pro splnění závazného cíle EU, aby minimálně 32 % hrubé konečné spotřeby energie do roku 2030 pocházelo z obnovitelných zdrojů. Tento rámec sestavený na základě pokroku dosaženého v rámci první směrnice zahrnuje mimo jiné povinnost členských států použít cíle pro rok 2020 jako základní úroveň pro národní trajektorie ve vnitrostátních plánech v oblasti energetiky a klimatu. Podle všech předložených vnitrostátních plánů v oblasti energetiky a klimatu se nyní očekává, že podíl obnovitelné energie EU v roce 2030 dosáhne 33,1–33,7 %. Souhrnné příspěvky členských států naznačují, že využití obnovitelné energie bude v období do roku 2030 růst rychleji, takže pokud členské státy splní (a překonají) své příspěvky v oblasti obnovitelné energie, celkový podíl obnovitelné energie EU tudíž cíl 32 % překročí. Politická priorita EU získat světové vedoucí postavení v oblasti obnovitelných zdrojů energie je podpořena přítomností obnovitelných zdrojů energie ve všech rozměrech energetické unie. Vedoucí postavení v oblasti technologií je patrné především v odvětví čisté energie (zejména větrné a z moří a dále v odvětví technologií inteligentních sítí a obnovitelného vodíku), nicméně je třeba v úsilí pokračovat a dohnat, co je třeba, a vybudovat konkurenční výhodu v oblasti baterií a solární fotovoltaiky. EU se řadí mezi největší mezinárodní konkurenty v oblasti patentů s vysokou hodnotou, což ukazuje na vedoucí postavení Evropy v oblasti inovací a vývozu nových a vylepšených nízkouhlíkových technologií. Přínosy obnovitelných zdrojů energie dalece přesahují dimenze energetické unie. Obnovitelná energie je zdrojem hospodářského růstu a pracovních míst pro Evropany, zejména pracovních míst na místní úrovni s více než 1,5 milionu lidí, kteří v současné době v EU v tomto odvětví pracují a vytvářejí roční obrat odhadovaný na 158,9 miliardy EUR. Nedávná zpráva o cenách energie a nákladech na energii v Evropě dokládá, že větší objem obnovitelné energie představuje významný faktor, který stojí za poklesem velkoobchodních cen energií v posledních letech. To by v tomto odvětví průmyslu mohlo vést ke snížení nákladů na energii a případně zlepšit jeho konkurenceschopnost. V neposlední řadě pak snižující se náklady na technologie v kombinaci s digitalizací činí z obnovitelných zdrojů energie skutečnou hnací sílu, jež má umožnit spotřebitelům sehrát klíčovou úlohu v transformaci energetiky. Tato zpráva nabízí nejnovější údaje o pokroku, jehož bylo dosaženo do roku 2018 při plnění závazných vnitrostátních cílů v oblasti obnovitelných zdrojů energie pro rok 2020, a je jí splněna povinnost Evropské komise v oblasti podávání zpráv podle první směrnice a směrnice o nepřímé změně ve využívání půdy (ILUC). Jako primární zdroj údajů pro vyhodnocení pokroku při plnění cíle pro rok 2020 používá energetické statistiky vycházející z údajů předaných členskými státy Eurostatu do července 2020. Tato zpráva dále vychází z 5. pololetní zprávy členských států o pokroku v oblasti obnovitelné energie pro období 2017–2018 a také z doplňkové technické analýzy provedené v průběhu roku 2020. Dále zahrnuje přehled možností z hlediska mechanismů spolupráce a posuzuje správní rámce a udržitelnost biopaliv. Zpráva se skládá ze čtyř hlavních kapitol. Kapitola 2 stanoví obecné posouzení na úrovni EU a kapitola 3 doplňuje podrobnější analýzu pokroku dosaženého členskými státy včetně prognóz pro rok 2020. Kapitola 4 posuzuje udržitelnost biopaliv. V kapitole 5 jsou představeny obecné závěry a doporučení. Pokud není uvedeno jinak, údaje v této zprávě zahrnují Spojené království, které bylo ve vykazovaném období roku 2018 členským státem. 2. POKROK EU V ZAVÁDĚNÍ OBNOVITELNÉ ENERGIE V roce 2018 EU dosáhla podílu 18,0 % (18,9 % v rámci EU-27) obnovitelné energie na hrubé konečné spotřebě energie, přičemž v roce 2020 má být dosaženo cíle minimálně 20 % (20,6 % pro EU-27). Tím překročila orientační trajektorii 16 % stanovenou pro období 2017/2018. Kromě toho se EU jako celek také pohybuje nad poněkud ambicióznější trajektorií, kterou si stanovily samy členské státy ve svých národních akčních plánech pro energii z obnovitelných zdrojů. V posledních letech byl na úrovni EU zaznamenán stabilní nárůst celkového podílu obnovitelných zdrojů energie (dále jen „OZE“) a odvětvového podílu obnovitelné energie v oblasti elektřiny (dále jen „OZE-E“), vytápění a chlazení (dále jen „OZE-VaCh“) a v menší míře v oblasti dopravy (dále jen „OZE-D“). Co se týče jednotlivých odvětví, na úrovni EU se podíl obnovitelné energie v odvětvích elektřiny a vytápění a chlazení pohybuje systematicky nad úrovněmi, které si členské státy stanovily ve svých národních akčních plánech pro energii z obnovitelných zdrojů, zatímco odvětví dopravy v národních akčních plánech pro energii z obnovitelných zdrojů za plánovaným podílem mírně zaostává (skutečných 8,03 % proti plánovaným 8,50 %). Tento schodek je částečně způsobem debatou o politice biopaliv a souvisejících úpravách legislativního rámce. Zatímco tyto úpravy byly nezbytné k odstranění obav o udržitelnost, výsledná nejistota o budoucím politickém rámci zpomalila investice do kapacity pro výrobu biopaliv včetně pokročilých biopaliv. Nárůst investic do kapacity pro výrobu pokročilých biopaliv, který nastal v důsledku přijetí druhé směrnice, není v údajích za rok 2018 zohledněn. Bioenergie je obecně i nadále hlavním zdrojem obnovitelné energie v EU: v roce 2018 její podíl činil kolem 60 %. Největší podíl na bioenergii (68,4 %) mají pevná biopaliva. Z těchto pevných paliv připadá přibližně 91 % na lesnictví. Dalšími formami bioenergie jsou kapalná biopaliva (12,6 %), bioplyn (11,6 %), obnovitelný podíl komunálního odpadu (7,2 %) a dřevěné uhlí (2 %). Graf č. 1: Skutečné a plánované podíly obnovitelné energie pro EU (2005–2020, %). Zdroj: Eurostat a národní akční plány pro energii z obnovitelných zdrojů. Co se týče celkové spotřeby obnovitelné energie, má největší podíl odvětví vytápění a chlazení (celkem 102,9 Mtoe v roce 2018), po němž následují elektřina z obnovitelných zdrojů (90,3 Mtoe) a doprava (25,1 Mtoe) . Hlavními obnovitelnými zdroji energie využívanými v odvětvích spotřeby energie byly biomasa v oblasti vytápění a chlazení, vodní a větrná energie v oblasti elektřiny a biopaliva v dopravě. Členské státy podporují OZE-D primárně prostřednictvím nástrojů zaměřených na použití biopaliv, čím dál více však podporují i možnosti elektromobility nebo v současnosti plánují, že pro elektromobilitu zavedou dotace. Mezi členskými státy, které již podpůrné nástroje zavedly, jsou Dánsko, Německo, Irsko, Chorvatsko, Itálie, Lotyšsko, Malta, Rakousko, Rumunsko, Švédsko a Spojené království. Odvětví elektřiny zažívá zřetelný posun směrem k obnovitelným zdrojům energie. V období 2010–2018 vzrostla kumulativní kapacita solární a větrné energie v EU ze 110 GW na 261 GW. Jedním z klíčových faktorů byl pokles nákladů na elektřinu ze solární fotovoltaiky a větrné energie, které v období let 2009 až 2018 klesly o téměř 75 % a o přibližně 50 % (v závislosti na trhu) v důsledku snížení kapitálových nákladů, pokroků v oblasti účinnosti a zlepšování dodavatelského řetězce a zavedení soutěžních nabídkových řízení na režimy podpory. Např.: Německo a Nizozemsko přidělily od poloviny roku 2016 více než 3,1 GW kapacit na moři v rámci nabídek s nulovými dotacemi. V červenci 2020 určovalo osmnáct členských států úrovně podpory pro (větší) zařízení OZE-E v soutěžním nabídkovém řízení. Pokračování trendu plně tržních projektů OZE-E by pomohlo ovládnout maloobchodní ceny elektřiny snížením složky financované formou podpory. V roce 2019 pocházela většina nově vyrobené energie vůbec poprvé ze solárních a větrných zdrojů. Na nové solární zdroje připadlo celkem 119 gigawattů (45 % veškeré nové kapacity) a solární a větrné připojení společně tvořily více než dvě třetiny všech nových zdrojů. IRENA rovněž uvádí, že nově instalovaná kapacita pro elektřinu z obnovitelných zdrojů stojí méně než nejlevnější možnosti výroby elektřiny založené na fosilních palivech.

Pokles nákladů je také jedním z klíčových faktorů zvýšení podnikového získávání obnovitelných zdrojů energie, zejména tam, kde podnikoví uživatelé energie podepíší smlouvu o přímém nákupu elektřiny s výrobcem obnovitelné energie. V období 2015–2019 se množství elektřiny z obnovitelných zdrojů, které mělo být dodáno v rámci podnikových smluv o nákupu elektřiny v Evropě, ztrojnásobilo z 847 MW na 2 487 MW. 3. PODROBNÉ POSOUZENÍ POKROKU ČLENSKÝCH STÁTŮ A PROGNÓZ DO ROKU 2020 1.Pokrok v odvětví elektřiny, vytápění a chlazení a dopravy Podíly obnovitelné energie odrážejí historickou rozmanitost skladby zdrojů energie v členských státech a jejich rozdílný potenciál v oblasti obnovitelné energie i rozdílný pokrok, jehož dosáhly. Tyto podíly se tak v roce 2018 pohybují v rozpětí od 7,4 % v Nizozemsku do 54,6 % ve Švédsku (viz graf č. 2). Graf č. 2: Podíly obnovitelné energie EU a členských států na hrubé konečné spotřebě energie v období 2017–2018 vs. trajektorie stanovené v první směrnici (zdroj: Eurostat) V současné době již celkem dvanáct členských států (Bulharsko, Česká republika, Dánsko, Estonsko, (Řecko odhadem), Finsko, Chorvatsko, Itálie, Kypr, Lotyšsko, Litva a Švédsko) dosáhlo podílu nebo překonalo podíl odpovídající jejich cíli pro rok 2020. Zároveň během roku 2018 šest členských států (Španělsko, Itálie, Litva, Maďarsko, Portugalsko a Rumunsko) svůj podíl obnovitelné energie ve srovnání s rokem 2017 snížilo. Ve vztahu k orientačním trajektoriím podle směrnice o obnovitelných zdrojích energie 23 členských států tyto trajektorie překonalo, zatímco Irsko, Francie, Nizozemsko, Polsko a Slovinsko je nesplnilo. Irsko, Francie, Polsko a Slovinsko trajektorie nesplnily vzhledem k podílům pohybujícím se v rozmezí 0,7 a 2,3 %, přičemž Nizozemsko vykazuje největší schodek, neboť skutečný podíl pro období 2017–2018 činí 6,9 % oproti orientační trajektorii 9,9 % stanovené ve směrnici o obnovitelných zdrojích energie. Ještě více zaostávalo za podílem 12,1 % stanoveným pro rok 2018 v jeho národním akčním plánu pro energii z obnovitelných zdrojů. Největší pozitivní odchylky od orientačních trajektorií stanovených ve směrnici o obnovitelných zdrojích energie je možné pozorovat u Chorvatska, Bulharska, České republiky a Itálie. Při pohledu na absolutní úroveň spotřeby obnovitelné energie v EU je vidět značný nárůst ze 189 Mtoe v roce 2015 na 209 Mtoe v roce 2018, tj. 10,6 %. Během stejného období však vzrostla hrubá konečná spotřeba energie z 1 126 Mtoe na 1 160 Mtoe, což mělo snížený dopad na podíl obnovitelné energie, který se vypočítá tak, že se konečná spotřeba obnovitelné energie vydělí hrubou konečnou spotřebou energie. Odvětvové podíly obnovitelné energie ve velké většině členských států v období 2017–2018 vzrostly. V odvětví dopravy, v němž by měly všechny členské státy dosáhnout stejného cíle 10 %, se nad touto úrovní pohybují pouze dva členské státy, a to Finsko a Švédsko. Zatímco čtyři členské státy se nacházejí v dosahu 1 % od tohoto cíle (Francie, Nizozemsko, Rakousko a Portugalsko), zbývající členské státy budou k dosažení 10% cíle potřebovat prudký nárůst. Možnou cestou, kterou lze prozkoumat, je rovněž využití statistických převodů pro odvětví dopravy, které umožňuje směrnice o nepřímé změně ve využívání půdy. 2.Přeshraniční spolupráce a používání mechanismů spolupráce Mechanismy spolupráce jsou založeny na článcích 6 až 11 první směrnice. Patří sem několik mechanismů, jejichž prostřednictvím mohou členské státy spolupracovat v oblasti obnovitelné energie, jako jsou statistické převody, společné projekty a společné režimy podpory. Statistické převody jsou důležité zejména pro snazší dosahování cílů, protože umožňují členským státům, které dosáhly vyššího podílu obnovitelné energie, než jaký je jejich národní cíl, převést přebytek do jiných členských států. V současné době existují k využití statistických převodů čtyři dohody. Dvě dohody z roku 2017 byly uzavřeny mezi Lucemburskem a Litvou a Lucemburskem a Estonskem, zatímco v roce 2020 byly do současnosti uzavřeny dvě další dohody mezi Nizozemskem a Dánskem a také Maltou a Estonskem. Podle odhadů, které většina členských států zahrnula do svých zpráv o pokroku, bude pro možné statistické převody v roce 2020 ve srovnání s orientační trajektorií k dispozici celkem 12 177 ktoe „přebytečně vyrobené“ obnovitelné energie. To odpovídá hrubé konečné spotřebě energie z obnovitelných zdrojů zhruba poloviny Francie. Pro členské státy, které nebudou moci cíl do roku 2020 splnit s využitím vlastních obnovitelných zdrojů, by to bylo schůdné řešení, jak svého cíle dosáhnout nákladově efektivním způsobem (viz tabulka č. 1). Tyto předpoklady členských států Komise doplňuje aktualizovanou a ucelenou prognózou pro rok 2020 v oddíle 3. 2009 2010 2011 2012 2013 2014 2015 2016 2017 2018 2019 2020 Belgie 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 Bulharsko 362 348 520 630 593 602 638 579 767 411 341 Chorvatsko Česká republika 0 0 0 0 1 146 1 040 947 863 892 678 643 Dánsko 694 834 1 123 1 106 833 928 552 619 63 Německo 9 236 11 831 9 816 1 066 7 967 8 069 3 945 6 141 3 065 Estonsko 191 206 177 197 230 243 243 300 344 397 Irsko 93 −14 111 79 26 −142 −12 −239 −366 Řecko 196 260 380 306 266 211 −81 −189 −377 683 529 Španělsko 2 026 2 866 2 704 3 326 2 040 3 106 1 323 1 220 0 Itálie 8 324 8 613 7 405 10 011 10 936 9 344 9 456 7 803 7 555 5 148 3 805 2 462 Kypr 29 29 4 72 18 51 Lotyšsko −37 16 Lucembursko 0 0 0 0 0 0 0 0 0 95 86 Maďarsko 968 1 150 1 213 1 295 883 970 803 470 271 Malta 3 4 0 Nizozemsko 0 0 — — Rakousko 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 0 Polsko31 543 729 929 530 93 174 −260 −544 790 345 Portugalsko Rumunsko 1 207 1 296 824 974 1 114 1 210 1 091 1 122 858 684 439 0 Slovinsko Slovensko 45 84 00 Finsko 0 0 0 0 0 0 0 0 1 179 1 420 1 420 1 420 Švédsko 2 407 2 141 2 482 3 318 3 214 3 335 3 347 3 475 3 215 3 610 3 428 3 241 Celkem 11 938 14 119 25 345 33 175 31 831 22 676 28 069 27 108 19 922 21 744 10 987 12 177 Tabulka č. 1: Skutečná a odhadovaná přebytečná a/nebo nedostatečná výroba obnovitelné energie v členských státech ve srovnání s orientační trajektorií podle směrnice o obnovitelných zdrojích energie (v ktoe). Zdroj: Navigant 2020, zprávy členských států. 3.Výhled pro rok 2020 – současné prognózy Za účelem posouzení možnosti dosáhnout cíle pro rok 2020 bylo pro Komisi provedeno modelování. Analýza je založená na extrapolaci statistických dat, která berou v potaz investiční úroveň OZE, dostupné portfolio projektů v oblasti OZE a příslušné současné politické iniciativy včetně potenciálních statistických převodů. Pandemie COVID-19 zapříčinila další nejistotu na různých částech trhu s (obnovitelnou) energií. Kvůli těmto nejistotám jsou znázorněny dva odlišné trendy poptávky (nízký a vysoký) reprezentující pravděpodobnou spodní a horní hranici toho, co se ohledně trendů poptávky považuje za možné. To je dále zkombinováno se dvěma odlišnými scénáři využití spolupráce v oblasti OZE prostřednictvím statistických převodů: scénář „silné spolupráce“ a „slabé spolupráce“. Konkrétně byly na úrovni členského státu zohledněny následující předpoklady: ·„silná spolupráce“: statistický převod celkem 1 700 GWh z Estonska (1 000 GWh) a Litvy (700 GWh) do Lucemburska, statistický převod 16 000 GWh z Dánska do Nizozemska a statistický převod 80 GWh z Estonska na Maltu,

· „slabá spolupráce“: statistický převod 1 100 GWh do Lucemburska (400 GWh z Estonska a 700 GWh z Litvy), statistický převod 8 000 GWh z Dánska do Nizozemska a statistický převod 80 GWh z Estonska na Maltu. Toto modelování předpokládá, že v roce 2020 dosáhne EU podílu obnovitelných zdrojů energie 22,8–23,1 % (viz graf č. 3 níže). Také očekává, že mnoho členských států bude mít ve zbývajících letech dobré výsledky, kdy dosažená míra zavádění bude přesahovat úrovně jejich cílů. Nicméně třem členským státům (Belgii, Francii a Polsku) hrozí vážné riziko, že cíl nesplní. Kromě toho dvěma členským státům (Nizozemsku a Lucembursku) hrozí mírné riziko, že cíl nesplní. Pro orientaci graf obsahuje také základní úroveň pro rok 2020, kterou členské státy uvedly v konečném znění svých vnitrostátních plánů v oblasti energetiky a klimatu. Graf č. 3: Očekávaný podíl OZE v roce 2020 vs. podíl OZE podle cíle směrnice o obnovitelných zdrojích energie pro rok 2020 a základní úroveň (%) podle vnitrostátních plánů v oblasti energetiky a klimatu pro rok 2020 včetně mechanismů spolupráce (zdroj: Navigant). Modelování také počítalo absolutní schodky a přebytky v členských státech včetně mechanismů spolupráce (viz tabulka č. 2). Podíl OZE v hrubé konečné poptávce po energii do roku 2020 – s dopadem spolupráce v oblasti OZE.

Očekávaný podíl OZE pro rok 2020 (scénář současné politické iniciativy)

Podíl OZE pro rok 2020 podle cíle směrnice o obnovitelných zdrojích energie

Odchylka od očekávaného podílu OZE podle cíle směrnice o obnovitelných zdrojích energie (scénář současné politické iniciativy)

Absolutní odchylka od očekávaného podílu OZE podle cíle směrnice o obnovitelných zdrojích energie (scénář současné politické iniciativy)

Min. Max. Min. Max. Min. Max. Členský stát [%] [%] [%] [%] [%] [ktoe] [ktoe] Belgie 12,0 % 12,0 % 13,0 % −7,6 % −7,3 % −321 −303 Bulharsko 23,8 % 24,0 % 16,0 % 48,9 % 50,1 % 785 790 Česko 17,6 % 17,8 % 13,0 % 35,7 % 36,6 % 1 132 1 136 Dánsko 30,9 % 35,7 % 30,0 % 3,1 % 18,9 % 140 844 Německo 19,8 % 20,0 % 18,0 % 9,8 % 11,1 % 3 643 4 041 Estonsko 33,0 % 34,9 % 25,0 % 31,8 % 39,5 % 236 289 Irsko 16,6 % 16,9 % 16,0 % 4,0 % 5,5 % 71 95 Řecko 23,4 % 23,8 % 18,0 % 30,3 % 32,2 % 831 862 Španělsko 22,0 % 22,4 % 20,0 % 9,9 % 11,8 % 1 523 1 763 Francie 20,0 % 20,3 % 23,0 % −12,9 % −11,8 % −4 033 −3 585 Chorvatsko 34,6 % 34,9 % 20,0 % 72,8 % 74,5 % 916 919 Itálie 22,3 % 22,7 % 17,0 % 31,3 % 33,4 % 5 522 5 732 Kypr 15,9 % 16,1 % 13,0 % 22,3 % 24,2 % 44 47 Lotyšsko 42,4 % 42,6 % 40,0 % 6,0 % 6,5 % 96 101 Litva 29,2 % 29,3 % 23,0 % 27,0 % 27,3 % 325 328 Lucembursko 10,1 % 11,6 % 11,0 % −8,4 % 5,1 % −34 21 Maďarsko 14,3 % 14,4 % 13,0 % 10,0 % 10,5 % 228 236 Malta 13,4 % 13,6 % 10,0 % 34,0 % 35,7 % 18 18 Nizozemsko 12,5 % 14,2 % 14,0 % −10,8 % 1,2 % −688 74 Rakousko 37,8 % 38,2 % 34,0 % 11,2 % 12,4 % 1 009 1 099 Polsko 13,7 % 13,8 % 15,0 % −8,7 % −8,3 % −918 −859 Portugalsko 35,9 % 36,4 % 31,0 % 15,8 % 17,5 % 784 847 Rumunsko 27,8 % 28,0 % 24,0 % 16,0 % 16,8 % 892 921 Slovinsko 27,7 % 27,9 % 25,0 % 10,6 % 11,6 % 121 129 Slovensko 14,7 % 14,9 % 14,0 % 5,3 % 6,4 % 71 84 Finsko 48,6 % 48,9 % 38,0 % 27,8 % 28,6 % 2 697 2 721 Švédsko 60,9 % 61,6 % 49,0 % 24,3 % 25,7 % 3 914 4 058 Spojené království 16,2 % 16,4 % 15,0 % 7,9 % 9,7 % 1 391 1 649 EU-27 22,8 % 23,1 % 20,0 % 14,2 % 15,5 % 19 751* 21 661* EU a Spojené království 22,1 % 22,4 % 20,0 % 10,4 % 11,8 % 21 142* 23 309* Tabulka č. 2: Očekávané a požadované podíly OZE v roce 2020 včetně mechanismů spolupráce Zdroj: Navigant 2020 Tabulka č. 2 ukazuje, že s očekávanou mírou zavedených OZE v EU-27 budou mít členské státy značný prostor pro uzavření dohod o statistickém převodu. Přebytek je minimálně 19,7 Mtoe (229 TWh). Na základě prognóz poptávky po energii z modelování se očekává, že v období 2018–2020 zavedené OZE vzrostou o 19,2–21,7 Mtoe. Modelování bylo dále provedeno konkrétně pro odvětví dopravy s cílem zhodnotit očekávaný pokrok na základě současných politik a trendech poptávky s ohledem na pandemii COVID-19. Graf č. 4: Očekávaný podíl OZE-D v roce 2020 vs. závazný vnitrostátní cíl pro odvětví OZE-D podle směrnice o obnovitelných zdrojích energie a základní úroveň podle vnitrostátního plánu v oblasti energetiky a klimatu (%) (zdroj: Navigant). Za všech hodnocených okolností se očekává, že celková úroveň EU se bude do roku 2020 pohybovat kolem 2 % nad úrovní 10 %, a očekává se, že 16 z 27 členských států splní (a překročí) svůj závazný cíl pro odvětví OZE-D podle směrnice o obnovitelných zdrojích energie. Nejvýše na seznamu je Švédsko, za kterým následují Finsko, Nizozemsko, Irsko, Malta, Chorvatsko a Portugalsko, přičemž všechny tyto země vykazují ve srovnání s cílem přebytek vyšší než 50 %. Mezi ostatní státy, které cíle OZE-D pravděpodobně dosáhnou, patří Belgie, Německo, Řecko, Francie, Itálie, Maďarsko, Rakousko, Rumunsko a Slovinsko. U zbývajících 11 členských států se očekává, že se současnými politikami svého závazného cíle pro odvětví OZE-D podle směrnice o obnovitelných zdrojích energie nedosáhnou, i když tři členské státy (Dánsko, Španělsko a Polsko) jsou od tohoto cíle vzdáleny méně než 0,5 %. Členskými státy, které jsou od cíle vzdáleny více, jsou Estonsko, Kypr, Lucembursko a Litva – a všechny se schodkem větším než 25 %. Vzhledem k tomu, že úroveň EU se pohybuje výrazně nad 10% závazným cílem pro OZE-D, měly by členské státy zvážit, že pro odvětví dopravy využijí statistické převody, jak to umožňuje směrnice o nepřímé změně ve využívání půdy. 4.Vývoj ve zjednodušování administrativních postupů Ve své 5. zprávě o pokroku v oblasti obnovitelné energie členské státy informují o opatřeních týkajících se zjednodušování správních postupů pro projekty v oblasti obnovitelné energie (podle článku 13 první směrnice). Podle externí analýzy byla v globálním měřítku velká část příslušných opatření podle první směrnice v členských státech úspěšně provedena. Tato opatření mimo jiné zahrnují: zjednodušené postupy pro projekty malého rozsahu, požadavek na provozovatele soustav, aby poskytli odhady nákladů a další nezbytné informace, požadavky na rozdělování nákladů na rozvoj sítě a připojení k síti obnovitelné energie, zvážení zahrnutí OZE-E do vnitrostátního plánu rozvoje sítě a existenci režimů podpory určených k podpoře využívání obnovitelné energie. Následující příklady pozitivního vývoje v jednotlivých členských státech patří mezi ty, které byly uvedeny v technické analýze: üDánsko

ojednotné místo pro větrné turbíny na moři zjednodušilo administrativní zátěž pro schvalování větrných elektráren na moři, okoordinaci všech příslušných orgánů při udělování licencí zajišťuje centrálně dánský energetický úřad a olicence se připravují s předstihem a lze je vydat, jakmile je u projektu vítězného uchazeče schváleno posouzení vlivů na životní prostředí, üod roku 2018 provozuje Bulharsko k podání elektronických žádostí jednotný internetový portál poskytující informace a služby, üNěmecko zjednodušilo správu a podávání zpráv zavedením komplexní databáze se všemi kmenovými údaji z trhu s elektřinou a plynem, üŠvédsko obyly zjednodušeny formuláře žádostí o investiční podporu na solární fotovoltaiku, obylo usnadněno podávání elektronických žádostí, obyl zrušen požadavek na přijímání návazných opatření a obyl zlepšen dialog mezi vládními agenturami, které podporu spravují, a üNizozemsko má za cíl: ozrychlit územní plánování zákonem o životním prostředí, který vstoupí v platnost v roce 2021, a osloučit plány a povolení do jediné agendy s cílem snížit náklady. Nicméně přetrvávají i některé bariéry. I přesto, že byl v minulosti již zaznamenán určitý pokrok, lze administrativní postupy ve všech odvětvích v mnoha členských státech zjednodušit ještě více. K dalšímu zjednodušení by mohlo dojít i v oblasti schvalovacích postupů a bylo by možné zkrátit čas potřebný ke zpracování povolení. Provedení druhé směrnice do 30. června 2021ve vnitrostátním právu si celkově vyžádá další posílení těchto postupů. V odvětví elektřiny brání pokroku v některých členských státech požadavky územního a environmentálního plánování. V odvětví vytápění a chlazení spočívají překážky hlavně v nedostatcích ovlivňujících kapacitu sítí dálkového vytápění, zatímco v odvětví dopravy překážky vyplývají hlavně z nedostatku vhodné infrastruktury pro elektrická vozidla a nejistoty trhu vytvořené změnami politiky v oblasti biopaliv. Trvalou výzvou pro většinu členských států je také integrace rostoucích kapacit OZE do sítě. Překážky spočívají hlavně ve vysokých nákladech na připojení k síti a v nedostatku jistoty ve scénářích vývoje sítě a nedostatku transparentnosti postupů připojování. 4. POSOUZENÍ UDRŽITELNOSTI BIOPALIV 1.Přehled spotřeby biopaliv v EU V roce 2018 dosáhla spotřeba udržitelných biopaliv v EU 16 597 ktoe, z čehož 3 905 ktoe (24 %) byla biopaliva uvedená v příloze IX a 12 692 ktoe (76 %) byla ostatní vyhovující biopaliva. Většinu biopaliv spotřebovávaných v EU představuje bionafta (77 %, FAME nebo HVO) nebo bioethanol (16 %). Ostatní kapalná biopaliva (6 %) nejsou uvedena. Asi 59 % surovin použitých na výrobu bionafty spotřebované v EU v roce 2018 bylo dovezeno nebo vyrobeno z dovezených surovin, zatímco 41 % pocházelo ze surovin z EU, hlavně řepky olejky (26 %), použitého kuchyňského oleje (8 %) a živočišného tuku (5 %). Hlavními zeměmi původu mimo EU jsou Indonésie (17 %) a Malajsie (8 %), jejichž palmový olej se v EU používá na výrobu bionafty, a Argentina (9 %), která vyváží bionaftu vyrobenou ze sójových bobů (viz tabulka č. 3). Řepka olejka Palmový olej Sójové boby Použitý kuchyňský olej Živočišný tuk Ostatní, borový/tálový olej, mastné kyseliny, slunečnicový olej Celkem (%) Celkem (ktoe) EU 26 % 1 % 8 % 5 % 1 % 41 % 5 871 Austrálie 2 % 2 % 308 Ukrajina 2 % 3 % 362 Kanada 1 % 96 Indonésie 15 % 2 % 17 % 2 382 Malajsie 7 % 1 % 8 % 1 082 USA 3 % 1 % 4 % 580 Brazílie 2 % 2 % 266 Čína 4 % 4 % 527 Argentina 9 % 9 % 1 342 Ostatní 1 %2) 3 %3) 1 % 5 % 707 Neznámý původ 1 %1) 4 % 5 % 671 Celkem (%) 32 % 23 % 15 % 19 % 5 % 6 % 100% Celkem (ktoe) 4 502 3 208 2 193 2 678 693 921 14 194

Tabulka č. 3: Původ surovin pro výrobu bionafty spotřebované v EU (2018, % a ktoe). Zdroj: analýza společnosti Navigant Ethanol spotřebovávaný v EU se vyrábí hlavně ze surovin pocházejících z EU (73 %), které zahrnují pšenici (34 %), kukuřici (24 %) a cukrovou řepu (14 %), a jen malé množství pochází z celulózového ethanolu. Suroviny pocházející ze zemí mimo EU se na trhu EU s bioethanolem podílejí asi z 27 %; jedná se hlavně o kukuřici pocházející z Ukrajiny, Brazílie a Spojených států a Kanady (viz tabulka č. 4). Pšenice Kukuřice Ječmen Žito Tritikale Cukrová řepa Cukrová třtina Celulóza Neznámý původ / ostatní Celkem (%) Celkem (ktoe) EU 34 % 24 % 14 % 0 % 73 % 2 199 Ukrajina 0 % 4 % 0 % 4,5 % 134 Brazílie 2 % 1 % 2,6 % 79 Kanada 0 % 1 % 0,8 % 24 USA 0 % 2 % 2,2 % 68 Rusko 1 % 0 % 1,6 % 50 Pákistán 2 % 1,6 % 49 Ostatní 0 % 1 % 1 % 2 % 4,0 % 119 Neznámý původ 2 % 3 % 5 % 9 % 285 Celkem (%) 37 % 34 % 2 % 3 % 5 % 14 % 4 % 0 % 2 % 100 % Celkem (ktoe) 1 101 1 016 70 79 136 425 116 8 54 3 006 Tabulka č. 4: Původ surovin pro výrobu bioethanolu spotřebovaného v EU (2018, % a ktoe). Zdroj: analýza společnosti Navigant Kromě bionafty a bioethanolu se v silniční dopravě spotřebuje malé množství bioplynu ve Švédsku (118 ktoe) a Německu (33 ktoe). Pevná biopaliva Bioplyn Biobenzin Bionafta Ostatní kapalná biopaliva Letecký biopetrolej Kapalná biopaliva celkem Celkem Silniční doprava — 153,8 2 997,2 13 629,9 0,7 — 16 627,8 16 781,7 Železniční doprava 0,0 0,0 0,0 26,3 0,0 — 26,3 26,3 Vnitrostátní letecká doprava — — 0,0 0,0 0,0 0,0 0,0 0,0 Vnitrostátní lodní doprava2) — 0,0 2,0 5,0 0,0 — 6,9 6,9 Nespecifikovaná doprava — 0,0 0,0 5,6 0,0 0,0 5,6 5,6 Celkem 0,0 153,8 2 999,2 13 666,7 0,7 0,0 16 666,6 16 820,5 1) Kategorie Eurostatu „dřevěné uhlí“ a „pevný komunální odpad“ jsou z tabulky vyňaty, jelikož se podle zdroje Eurostat nrg_bal_c v dopravě nespotřebovávají. V rámci kategorie Eurostatu „spotřeba v potrubní dopravě“ se nespotřebovávají žádná biopaliva, a proto byla kategorie z tabulky vyňata. Kapalná biopaliva celkem označují celkové množství biobenzinu, bionafty, ostatních kapalných biopaliv a leteckého biopetroleje. U nepravděpodobných kombinací (např. pevná biopaliva v letectví) je uvedeno „—“. 2) Vnitrostátní lodní doprava zahrnuje všechna množství dodaná do plavidel plujících pod všemi vlajkami Evropy a také vnitrozemskou plavbu a jachting. Tabulka č. 5: Celková konečná spotřeba bioenergie v odvětvích dopravy EU (2018, ktoe). Zdroj: [Eurostat nrg_bal_c]1) 2.Dopady biopaliv spotřebovaných v EU Odhaduje se, že na produkci plodin určených na výrobu biopaliv spotřebovaných v EU v roce 2018 bylo třeba 7,4 Mha půdy. Z toho se 3,4 Mha (46 %) nachází na území EU a 3,8 Mha (51 %) na území třetích zemí. Zbývající 0,2 Mha (3 %) připadly na ječmen, žito a tritikale dodávané z neznámých zemí. Celková plocha orné půdy vyhrazená pro výrobu biopaliv představovala v EU 3 % (na základě odhadu celkové plochy orné půdy EU 117 Mha), přičemž 72 % celkové plochy půdy využité pro výrobu biopaliv tvoří řepka olejka. V roce 2018 tvořila půda využitá pro výrobu biopaliv spotřebovaných v EU 0,5 % celosvětové půdy využité pro produkci plodin používaných k výrobě biopaliv. Půda využitá pro výrobu biopaliv spotřebovaných v EU představuje 8,5 % celosvětové půdy využité pro produkci řepky olejky a 5,2 % pro produkci palmového oleje. U většiny zemí mimo EU se odhaduje, že pro získání surovin použitých k výrobě biopaliv vyprodukovaných nebo spotřebovaných v EU bylo využito méně než jen 1 % celkové plochy jejich orné půdy.

V posledních letech nebyla pozorována žádná souvztažnost cen potravin a poptávky po biopalivech. Jakýkoliv dopad na ceny potravin je ve srovnání s ostatní dynamikou na světovém potravinovém trhu malý. Většina členských států v rámci svých zemí žádný dopad na ceny kvůli zvýšené poptávce po bioenergii nepozorovala. Naposledy ceny potravin značně vzrostly v období 2006 až 2008 a v roce 2011. Od roku 2011 celosvětové ceny potravin klesly zpět na úroveň roku 2010. V literatuře byly pro prudký nárůst cen potravin v období 2006–2008 a v roce 2011 uvedeny jiné příčiny než výroba biopaliv. Je však třeba poznamenat, že v období 2008 až 2016 vyžadovala rostoucí celosvětová poptávka po potravinářských a krmných plodinách, aby zemědělské odvětví neustále zvyšovalo produkci, čehož se dosáhlo zvýšením výnosnosti i rozšířením zemědělské plochy. Odhaduje se, že v roce 2018 průmysl biopaliv zaměstnával 208 000 lidí, čímž se po větrné energii (314 000) a pevné biomase (387 000) stal třetím největším odvětvím vytvářejícím pracovní místa v oblasti obnovitelné energie. Zeměmi s největší zaměstnaností jsou díky svým rozsáhlým plochám zemědělské půdy Rumunsko (40 000 pracovních míst) a Polsko (41 200 pracovních míst). Francie je třetí (29 100 pracovních míst), neboť má zařízení na výrobu biopaliv a zároveň je producentem surovin. Pěstování surovin, které se používají pro výrobu biopaliv spotřebovávaných v EU, může případně vyústit v negativní dopady na životní prostředí. Kromě nepřímých dopadů jsou tyto následky obvykle specifické pro danou lokalitu a odvíjejí se od zemědělských postupů a jsou srovnatelné s dopadem plodin produkovaných pro jiná použití. Mezi tyto negativní dopady na životní prostředí patří eutrofizace vodních útvarů, nedostatek vody, eroze půdy, zhutňování půdy, znečištění ovzduší, ztráta přírodních stanovišť a úbytek biologické rozmanitosti. Kritéria udržitelnosti zakazují dopady, jako je přeměna půdy s velkou zásobou uhlíku a půdy s vysokou hodnotou biologické rozmanitosti. Ve svých zprávách o pokroku poukazuje většina členských států na to, že pěstování surovin, které se používají pro výrobu biopaliv, je ve srovnání s celkovou zemědělskou činností omezené, a proto se členské státy domnívají, že související dopady na životní prostředí jsou nízké. Několik členských států poukazuje na to, že veškerá zemědělská produkce je s ohledem na dopady na životní prostředí regulována, a proto se domnívají, že by se v souvislosti s produkcí plodin pro výrobu biopaliv nemělo očekávat více dopadů než v souvislosti s produkcí ostatních plodin. Podle informací podaných členskými státy došlo v roce 2018 díky použití obnovitelných zdrojů energie v dopravě v EU k celkovým úsporám emisí ve výši 45,6 Mt ekvivalentu CO2. Zprávy členských států hovoří o celkovém snížení emisí skleníkových plynů z dopravy, ale nevysvětlují roli elektřiny z obnovitelných zdrojů energie a (různých typů) biopaliv. Nicméně vzhledem k převažujícímu podílu biopaliv v OZE-D (89 %) lze logicky předpokládat, že úspory emisí vyplývají převážně z použití biopaliv. Zohlednění prozatímních odhadovaných faktorů emisí z nepřímé změny ve využívání půdy stanovených ve směrnici o obnovitelných zdrojích energie má za následek celkové úspory emisí z používání biopaliv v dopravě ve výši 24 Mt ekvivalentu CO2 (v rozmezí od 18,8 do 33,8 Mt). Zatímco úroveň emisí z nepřímé změny ve využívání půdy závisí na různých faktorech a nemůže být přesně měřena, výsledky ukazují, že příspěvek biopaliv z potravinářských a krmných plodin k dekarbonizaci je omezený a jejich použití k výrobě energie – ať už vyrobené v EU nebo dovezené – by mělo být minimalizováno. S ohledem na tuto skutečnost druhá směrnice omezuje množství biopaliv vyrobených z potravinářských a krmných plodin, které lze započítat do celkového podílu obnovitelných zdrojů energie a podílu obnovitelných zdrojů energie v dopravě, a předpokládá postupné ukončení používání biopaliv s vysokým rizikem nepřímé změny ve využívání půdy. Směrnice však umožňuje z požadavku na postupné ukončení používání vyjmout paliva certifikovaná jako paliva s nízkým rizikem nepřímé změny ve využívání půdy. Za účelem zavedení tohoto přístupu Komise dne 13. března 2019 přijala akt v přenesené pravomoci, kterým vymezila pravidla pro stanovení biopaliv s vysokým rizikem nepřímé změny ve využívání půdy a certifikaci biopaliv s nízkým rizikem nepřímé změny ve využívání půdy a v němž je palmový olej označen za surovinu s vysokým rizikem nepřímé změny ve využívání půdy. Pokud by tedy biopaliva vyrobená z palmového oleje nesplňovala přísná kritéria pro paliva s nízkým rizikem změny ve využívání půdy, podléhala by požadavku na postupné ukončení používání. V roce 2021 přezkoumá Komise údaje o biopalivech s vysokým rizikem změny ve využívání půdy a stanoví trajektorii pro postupné ukončení jejich používání do roku 2030. Obecně se EU rozhodla minimalizovat používání biopaliv na bázi potravinářských a krmných plodin a do budoucna se zaměřit na podporu pokročilých biopaliv a dalších nízkouhlíkových paliv, jako jsou elektřina z obnovitelných zdrojů, recyklovaná uhlíková paliva a kapalná a plynná paliva z obnovitelných zdrojů nebiologického původu používaná v odvětví dopravy. V roce 2018 představovala pokročilá biopaliva 828 ktoe (21 %) z 3 905 ktoe biopaliv uvedených v příloze IX, což odpovídá podílu na trhu s biopalivy ve výši 5 % (z 16 597 ktoe). Tento podíl se v poslední době značně zvýšil a očekává se, že v budoucnosti dále poroste. Komise bude nadále podporovat vývoj pokročilých biopaliv, mimo jiné zkoumáním zdrojů potenciálních nových surovin a podporou komercializace technologií k přeměně široce dostupných surovin, zejména odpadů a zbytků. 3.Fungování nepovinných režimů uznávaných Komisí První směrnice a od července 2021 také druhá směrnice zmocňují Komisi k uznávání režimů certifikace, označovaných jako nepovinné režimy, které mohou provozovatelé použít k prokázání souladu s kritérii těchto směrnic týkajícími se udržitelnosti a úspory emisí skleníkových plynů. Do současnosti bylo pro tento účel uznáno třináct nepovinných režimů. Na základě těchto režimů jsou členské státy povinny přijmout důkazy podporující kritéria udržitelnosti získané provozovateli, kteří se těchto režimů účastní. Toto velkou měrou usnadňuje provádění kritérií udržitelnosti, protože provozovatelům umožňuje požadované důkazy poskytovat na základě jediného postupu ve všech členských státech. Každý nepovinný režim, o kterém bylo přijato rozhodnutí a který fungoval po dobu posledních dvanácti měsíců, má povinnost předkládat každoroční zprávy Komisi. Během několika posledních let se nepovinné režimy staly hlavním nástrojem prokázání souladu s kritérii EU týkajícími se udržitelnosti biopaliv. V roce 2019 získalo 21 876 kilotun (kt) kapalných biopaliv (včetně čistého rostlinného oleje), 147 357 tisíc m3 biomethanu (odpovídající přibližně 106 kt) a 219 266 kt surovin certifikaci prokazující soulad s kritérii udržitelnosti EU stanovenými v čl. 17 odst. 2 až 5 směrnice o energii z obnovitelných zdrojů. Z podrobnějšího pohledu na certifikovaná kapalná biopaliva vyplývá, že 12 099 kt (55 % celkového množství) představovala bionafta a 6 340 kt (29 %) bioethanol. Zbytek sestával z biopaliv vyrobených z hydrogenačně upraveného rostlinného oleje (2 671 kt, 12 %), čistého rostlinného oleje (380 kt, 1,7 %) a dalších paliv (385 kt, 1,8 %). Hlavní certifikované suroviny použité k výrobě biopaliv pocházely z řepky olejky (24 %), palmového oleje (16 %), použitého kuchyňského oleje (13 %), cukrové třtiny (12 %) a kukuřice (10 %). Komise uznává jen ty režimy, které splňují přiměřené normy spolehlivosti, transparentnosti a nezávislého auditu. Pro tento účel podrobuje nepovinné režimy žádající o uznání důkladnému posouzení. Tím je mimo jiné zajištěno, že výrobci surovin splňují kritéria udržitelnosti podle směrnice, informace o parametrech udržitelnosti jsou zpětně dohledatelné k původu surovin, společnosti jsou před tím, než zahájí účast na režimu, prověřovány auditory, jsou pravidelně prováděny zpětné audity a auditoři jsou externí a nezávislí. V posledních letech byla správa nepovinných režimů vystavena zesílené kontrole, například ze strany Evropského účetního dvora. Za účelem řešení této problematiky a zaručení důsledného provádění stanoví článek 30 druhé směrnice přísnější pravidla pro ověřování plnění kritérií udržitelnosti bioenergie, včetně posíleného vnitrostátního dohledu a dohledu EU nad nepovinnými režimy a audity prováděnými třetími stranami. Kromě toho Komise v roce 2021 přijme podrobná prováděcí pravidla týkající se přiměřených norem spolehlivosti, transparentnosti a nezávislého auditu a bude požadovat, aby je všechny uznané nepovinné režimy uplatňovaly. V současné době na těchto normách pracuje: kromě jiného zharmonizují zavedení systému hmotnostní bilance a ještě více posílí požadavky na správu režimů, transparentnost a audity. Komise také zřídí evropskou databázi, aby se zlepšila zpětná sledovatelnost udržitelných biopaliv. Nepovinný režim Oblast působnosti Název Typ suroviny Původ suroviny Pokrytý dodavatelský řetězec International Sustainability and Carbon Certification (ISCC) Široká škála surovin Celosvětový Celý dodavatelský řetězec Bonsucro EU Cukrová třtina Celosvětový Celý dodavatelský řetězec Roundtable on Sustainable Biomaterial EU RED (RSB EU RED) Široká škála surovin Celosvětový Celý dodavatelský řetězec RTRS EU RED Sója Celosvětový Celý dodavatelský řetězec U.S. Soybean Sustainability Assurance Protocol (SSAP) Sója USA Od místa vypěstování po místo vývozu Biomass Biofuels voluntary scheme (2BSvs) Široká škála surovin Celosvětový Celý dodavatelský řetězec Red Tractor Farm Assurance Combinable Crops & Sugar Beet (Red Tractor) Obiloviny, olejniny, cukrová řepa Spojené království Po první místo dodání surovin REDcert Široká škála surovin Evropa Celý dodavatelský řetězec Better Biomass Široká škála surovin Celosvětový Celý dodavatelský řetězec KZR INiG System Široká škála surovin Evropa Celý dodavatelský řetězec Trade Assurance Scheme for Combinable Crops (TASC) Kombinovatelné plodiny, jako jsou obiloviny, olejniny a cukrová řepa Spojené království Spotřebitelský řetězec od brány zemědělského podniku k prvnímu zpracovateli Universal Feed Assurance Scheme (UFAS) Složky krmiv a krmné směsi, jakož i kombinovatelné plodiny Spojené království Spotřebitelský řetězec od brány zemědělského podniku k prvnímu zpracovateli Roundtable on Sustainable Palm Oil RED (RSPO RED) Palma olejná Celosvětový Celý dodavatelský řetězec Tabulka č. 6: Nepovinné režimy v současnosti uznávané Komisí 5. ZÁVĚRY Cíle obnovitelné energie pro rok 2020 budou muset být splněny v kontextu pandemie COVID-19, kdy na energetické odvětví i na celou společnost dopadá nejvážnější zdravotní a ekonomická krize za posledních několik desetiletí. Tato zpráva potvrzuje, že EU je ke splnění svých cílů v oblasti obnovitelné energie do roku 2020 na dobré cestě. V roce 2018 dosáhl podíl obnovitelné energie ve skladbě zdrojů energie EU 18 % (18,9 % v EU-27). Investice do obnovitelné energie jsou stále více motivovány trhem a podíl veřejných dotací zejména v případě nových projektů klesá. To bylo vyvoláno značným snížením nákladů na technologie v oblasti obnovitelné energie, snížením dotací prostřednictvím konkurenceschopnějších režimů podpory a doloženo četnými nulovými nebo nízkonákladovými výsledky aukce v několika evropských zemích. V roce 2018 již dosáhlo dvanáct členských států vyššího podílu obnovitelné energie, než jaký byl stanoven v jejich cílech do roku 2020. Jedenáct dalších států splnilo nebo překonalo své průměrné orientační trajektorie stanovené v první směrnici pro období 2017–2018. Nicméně pěti členským státům (Francii, Irsku, Nizozemsku, Polsku a Slovinsku) se to nepodařilo. Co se týče výhledů na dosažení cíle v oblasti obnovitelné energie pro rok 2020, nedávné modelování předpokládá, že EU-27 dosáhne podílu obnovitelné energie v rozmezí od 22,8 do 23,1 %. To odpovídá očekávanému absolutnímu nárůstu zavedených OZE v rozmezí 19,2–21,7 Mtoe v období 2018 až 2020. Dopad pandemie COVID-19 na poptávku po energii je značný a tato mimořádná situace má za následek to, že se předpokládané podíly obnovitelné energie pro rok 2020 celkově zvýší. Nicméně po úplném oživení hospodářské činnosti se některé z těchto nárůstů nemusí v průběhu času udržet. Převážná většina členských států své cíle splní, ale třem členským státům (Belgii, Francii a Polsku) hrozí vážné riziko, že se jim to nepodaří. Kromě toho, dvěma členským státům (Nizozemsku a Lucembursku) hrozí mírné riziko, že cíl nesplní. S ohledem na analýzu v této zprávě: