OZNÁMENÍ KOMISE

Pokyny k zajištění dodržování Listiny základních práv Evropské unie při provádění evropských strukturálních a investičních fondů („ESI fondy“)

(2016/C 269/01)

Obsah

Přílohy

1. ÚVOD

Listina základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“) se v EU stala právně závaznou se vstupem Lisabonské smlouvy v platnost v prosinci 2009 a nyní má stejnou právní sílu jako Smlouvy o EU. Dodržování základních práv zakotvených v Listině je tedy zákonnou povinností pro orgány, instituce, agentury a úřady EU při veškerých jejich činnostech a pro členské státy při provádění práva Unie.

Účelem těchto pokynů je poskytnout členským státům vysvětlení důležitosti zajištění dodržování Listiny základních práv Evropské unie při provádění evropských strukturálních a investičních fondů (dále jen „ESI fondy“) a poskytnout praktický nástroj – „kontrolní seznam základních práv“ –, který členským státům pomůže zjistit soulad prováděcích opatření ESI fondů s ustanoveními Listiny.

Tyto pokyny obsahují vysvětlení týkající se obsahu, právního postavení a použitelnosti Listiny na obecné rovině, jakož i v rámci ESI fondů. Vysvětlují také její vynucování v souvislosti s ESI fondy a možné důsledky nesouladu s Listinou. Tyto pokyny zahrnují rovněž doporučení pro příslušné subjekty ohledně toho, jak provádět posouzení souladu činností s Listinou, a určují činnosti v rámci ESI fondů, které jsou považovány za činnosti provádění práva Unie.

2. OBSAH A PRÁVNÍ POSTAVENÍ LISTINY ZÁKLADNÍCH PRÁV EVROPSKÉ UNIE

2.1 Obsah Listiny

Listina zahrnuje práva a zásady ve vztahu k šesti tématům: důstojnost, svobody, rovnost, solidarita, občanská práva a soudnictví, jak jsou shrnuty v níže uvedené tabulce:

Text Listiny se nachází zde:

http://eur-lex.europa.eu/legal-content/CS/TXT/?uri=CELEX:12012P/TXT

Vysvětlení k Listině základních práv poskytuje vodítko k významu ustanovení Listiny a nachází se zde:

http://eur-lex.europa.eu/legal-content/CS/TXT/?uri=CELEX:32007X1214(01).

S cílem přispět k většímu povědomí o základních právech vyvinula Agentura pro základní práva (FRA) uživatelsky přívětivý on-line nástroj nazvaný Charterpedia, který slučuje mezinárodní, unijní a vnitrostátní ústavní právo v oblasti základních práv související s tématy, kapitolami a články Listiny (1).

2.2 Právní postavení a použitelnost Listiny

2.2.1 Právní postavení Listiny

Lisabonská smlouva přiznala Listině stejnou právní sílu, jakou mají smlouvy o EU. Listina je právně závazná a dodržování základních práv zakotvených v Listině je zákonným požadavkem.

Podle čl. 51 odst. 1 Listiny jsou její ustanovení určena orgánům, institucím, úřadům a agenturám EU v souladu se zásadou subsidiarity a členským státům tehdy, když provádějí právo Unie. V důsledku toho musí při přijímání a provádění předpisů v souladu se svými pravomocemi respektovat práva a dodržovat zásady zakotvené v Listině a podporovat jejich uplatňování. Ustanovení čl. 6 odst. 1 Smlouvy o Evropské unii a čl. 51 odst. 2 Listiny stanoví, že ustanovení Listiny v žádném případě nerozšiřují pravomoci Unie, jak jsou vymezeny ve Smlouvách.

Požadavek dodržovat práva vymezená v Listině je závazný pro členské státy pouze tehdy, když jednají v rámci působnosti práva Unie. Pokud jde o členské státy, Listina se vztahuje na všechny „subjekty pod kontrolou státu“. Vztahuje se tedy jak na ústřední orgány, tak i na regionální, místní a jiné orgány veřejné správy při provádění práva Unie.

V souvislosti s prováděním ESI fondů spadají do působnosti práva Unie veškeré kroky učiněné členským státem v zájmu provádění platných předpisů. Listina se může vztahovat na ty příjemce ESI fondů, bez ohledu na jejich právní formu, kteří byli na základě opatření přijatého členským státem určeni jako odpovědní za poskytování veřejné služby pod kontrolou státu a kteří mají k tomuto účelu zvláštní pravomoci mimo ty, které vyplývají z běžných předpisů použitelných pro vztahy mezi jednotlivci.

Zatímco dodržování základních práv zakotvených v Listině je zákonným požadavkem, žádná zákonná povinnost přijmout aktivní opatření na podporu práv zakotvených v Listině z ní nevyplývá. Členské státy jsou nicméně vedeny k tomu, aby tato opatření přijaly, pokud si to přejí.

2.2.2 Použitelnost Listiny

Podle ustanovení čl. 51 odst. 1 je Listina určena členským státům výhradně tehdy, když uplatňují právo Unie.

V souladu s ustálenou judikaturou Soudního dvora, která tato ustanovení vykládá, pojem „členské státy provádějící právo Unie“ neznamená, že členské státy automaticky provádějí právo Unie, když poskytují podporu v rámci ESI fondů, a to bez ohledu na to, jaká jsou „vnitrostátní opatření“ či „vnitrostátní právní předpisy“ v pozadí aktu napadeného stěžovatelem či žadatelem.

Aby bylo možné určit, zda určité vnitrostátní opatření spadá pod uplatňování práva Unie, je podle Soudního dvora „třeba kromě dalších skutečností ověřit:

Výše uvedené odůvodnění se použije obdobně na jakákoli vnitrostátní opatření provádějící právo Unie, ať už jsou legislativní, nebo ne.

Soudní dvůr dále potvrdil, že jak v rámci politiky soudržnosti, tak v jiných oblastech vyžaduje pojem „provádění práva Unie“ určitý stupeň souvislosti, která jde nad rámec příbuznosti dotyčných oblastí nebo nepřímého dopadu jedné oblasti na druhou.

Důsledkem této judikatury je nutnost přezkoumat, zda je v praxi vnitrostátní opatření určeno k provádění ustanovení práva Unie.

Provádění práva Unie v souvislosti s prováděním ESI fondů je vysvětleno níže v oddílu 3 a v příloze I.

3. PROVÁDĚNÍ EVROPSKÝCH STRUKTURÁLNÍCH A INVESTIČNÍCH FONDŮ A LISTINA

V souvislosti s prováděním politiky soudržnosti se ustanovení Listiny základních práv Evropské unie použijí za níže uvedených podmínek.

Zásada zákazu diskriminace (nebo také nediskriminace) byla v nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1303/2013 (2) (dále jen „nařízení o společných ustanoveních“) posílena zavedením předběžné kontroly existence opatření k zajištění jejího dodržování.

Podle článku 7 nařízení (EU) č. 1303/2013 musí členské státy a Komise zajistit dodržování zásady rovnosti žen a mužů a nediskriminace po celou dobu přípravy a provádění programů.

Pokud jde o zásadu zákazu diskriminace na základě zdravotního postižení a zásadu začlenění osob se zdravotním postižením, je třeba poznamenat, že EU je smluvní stranou Úmluvy o právech osob se zdravotním postižením (UNCRPD) (3). Právní důsledky, které ratifikace UNCRPD Unií má na řízení ESI fondů, jsou popsány níže v příloze II.

Ustanovení čl. 4 odst. 2 nařízení (EU) č. 1303/2013 vyžaduje, aby Komise a členské státy zajistily, aby podpora z ESI fondů byla v souladu s příslušnými politikami a horizontálními zásadami, mimo jiné podle článku 7 nařízení (EU) č. 1303/2013, a prioritami Unie.

Právní rámec použitelný pro politiku soudržnosti byl dále posílen tak, aby zajistil, že členské státy mají zavedený systém pro vyřizování stížností, včetně stížností týkajících se údajných porušení Listiny základních práv.

V souvislosti s ESI fondy mohou být ustanovení práva Unie, která odůvodňují použití Listiny, nalezena v těchto nařízeních a směrnicích EU:

V oblasti ESI fondů členské státy provádějí právo Unie při stanovování intervenční strategie ESI fondů a vypracovávání programových dokumentů (1), při zřizování systémů řízení, monitorování a kontroly (2), při provádění programů (3) na základě souboru právních předpisů zmíněných výše v bodech 1 až 3. Členské státy by tedy měly zajistit soulad s Listinou v těchto fázích (4):

3.1 Stanovování intervenční strategie ESI fondů a vypracovávání programových dokumentů (příprava strategického rámce politik, dohod o partnerství, programů atd.)

Má se za to, že členské státy jednají v rámci práva Unie, pokud přijímají zákony nebo vypracovávají dokumenty vyplývající z povinnosti obsažené v nařízení o společných ustanoveních nebo některém ze souvisejících aktů v přenesené pravomoci či prováděcích aktů. To zahrnuje například vypracovávání dohody o partnerství či operačních programů.

Při vypracovávání takovýchto dokumentů je třeba, aby členské státy s pomocí „kontrolního seznamu základních práv“ zajistily, že obsah těchto dokumentů je v souladu s ustanoveními Listiny. Obsah dokumentů by měl dodržovat práva chráněná Listinou a zásady v ní obsažené.

Nejvýznamnějšími právy a zásadami v tomto ohledu jsou rovnost před zákonem, zákaz diskriminace, rovnost žen a mužů, začlenění osob se zdravotním postižením, právo na vlastnictví a ochrana životního prostředí.

3.2 Zřizování systémů řízení, monitorování a kontroly

Má se za to, že členské státy jednají v rámci práva Unie, pokud zřizují struktury a postupy vyžadované nařízením o společných ustanoveních pro řízení, monitorování a kontrolu ESI fondů, nebo když to není výslovně vyžadováno, pokud zavádějí takovéto struktury v zájmu provádění nařízení o společných ustanoveních, předpisů specifických pro jednotlivé fondy nebo souvisejících aktů v přenesené pravomoci či prováděcích aktů. To zahrnuje určení orgánů a zprostředkujících subjektů, pracovních ujednání mezi nimi, zřízení monitorovacího výboru a přijetí příslušných příruček s postupy.

Při tom by orgány členských států měly zajistit dodržování práv a zásad zakotvených v Listině. Nejvýznamnějšími ustanoveními jsou v tomto ohledu zejména články 7, 8, 41 a 47 Listiny.

Článek 47 přiznává právo na účinnou právní ochranu a spravedlivý proces včetně práva každého být vyslechnut. Článek 7 se týká respektování soukromého a rodinného života. Článek 8 se zabývá ochranou osobních údajů a článek 41 se týká povinností správních orgánů odůvodňovat svá rozhodnutí.

Právo na účinnou právní ochranu a spravedlivý proces musí být zaručeno v průběhu všech postupů, které jsou zavedeny k uplatnění ustanovení nařízení o společných ustanoveních, předpisů specifických pro jednotlivé fondy nebo souvisejících aktů v přenesené pravomoci či prováděcích aktů.

Například předmětem věci Soudního dvora Evropské unie C-562/12 Liivimaa Lihaveis MTÜ v. Eesti-Läti programmi 2007–2013 Seirekomitee bylo následující nastavení v rámci estonsko-lotyšského programu přeshraniční spolupráce: Seirekomitee, orgán složený ze zástupců obou členských států, přijal konečné rozhodnutí o kvalitativním hodnocení projektových žádostí v rámci tohoto programu. Tento výbor rovněž přijal programovou příručku, která stanoví, že rozhodnutí výboru nelze napadnout před vnitrostátním soudem. Ačkoliv přijetí programové příručky nebylo výslovně uvedeno ani v příslušných právních předpisech pro programové období 2007 – 2013, ani v prováděcích předpisech EU, Soudní dvůr dospěl k závěru, že příručka byla zjevně přijata s úmyslem provádět právní předpisy EU a že byla závazná pro jakoukoli osobu, která chtěla získat podporu v rámci zmíněného programu. Z toho důvodu byla v tomto případě Listina, včetně článku 47, považována za použitelnou. Soudní dvůr rozhodl, že vyloučení rozhodnutí o zamítnutí grantu ze soudního přezkumu před vnitrostátním soudem, jak to provedla programová příručka, je v rozporu s článkem 47.

Pokud jde o organizování partnerství, mezi nejvýznamnější práva a zásady zakotvené v Listině patří: zákaz diskriminace, jazyková rozmanitost, rovnost žen a mužů a začlenění osob se zdravotním postižením, zatímco v souvislosti s formulováním například pravidel členství by bylo nezbytné věnovat pozornost zejména právům a zásadám, jako jsou zákaz diskriminace, jazyková rozmanitost a rovnost žen a mužů.

Pokud jde o funkce a povinnosti monitorovacího výboru v rámci systémů řízení, monitorování a kontroly, nejvýznamnější práva a zásady zakotvené v Listině by zahrnovaly ochranu osobních údajů, zákaz diskriminace, jazykovou rozmanitost, rovnost žen a mužů, začlenění osob se zdravotním postižením, rovnost před zákonem a právo na účinnou právní ochranu a spravedlivý proces.

3.3 Provádění programů a realizace konkrétních opatření uvedených v popisu projektu pro práce uskutečňované při provádění ESI fondů

Provádění programů vyžaduje, aby řídicí orgány či zprostředkující subjekty (5) podnikly určité kroky. Tyto kroky, například zveřejnění výzvy k předkládání návrhů, výběr operací, podpis grantových dohod, sledování provádění, kontrola žádostí příjemců o platby, provádění ověřování na místě, dozor nad prací zprostředkujících subjektů, zasílání žádostí o platbu, vypracovávání a předkládání zpráv, jsou činnostmi při provádění práva Unie.

Odpovědnost certifikačních orgánů stanovená v článku 126 nařízení o společných ustanoveních rovněž představuje přijímání opatření k provádění práva Unie. Totéž platí i pro auditní orgány při vypracovávání auditní strategie, provádění auditu, vypracovávání výroku auditora a kontrolních zpráv.

Navíc jak je vysvětleno v kapitole 2.2, Právní postavení Listiny, se Listina může vztahovat na určité příjemce, jsou-li naplněny podmínky uvedené v kapitole 2.2 (Členský stát přijme opatření, na jehož základě se tito příjemci, bez ohledu na svou právní formu, stanou odpovědnými za poskytování veřejné služby pod kontrolou státu. K tomuto konkrétnímu účelu mají zvláštní pravomoci mimo ty, které vyplývají z běžných předpisů použitelných pro vztahy mezi jednotlivci) (6).

Při plnění svých úkolů by měly vnitrostátní orgány zajistit, aby práva a zásady zakotvené v Listině byly dodržovány, přičemž nejvýznamnějšími právy a zásadami zakotvenými v Listině v tomto ohledu jsou právo na účinnou právní ochranu a spravedlivý proces, ochrana osobních údajů, rovnost před zákonem a rovnost žen a mužů, zákaz diskriminace a práva dítěte, začlenění osob se zdravotním postižením a vysoká úroveň ochrany životního prostředí, jazyková rozmanitost, bezpečné pracovní podmínky, svoboda projevu a informací, svoboda shromažďování a sdružování, právo na vzdělání, svoboda podnikání, právo na vlastnictví, ochrana v případě vystěhování, vyhoštění nebo vydání, respektování soukromého a rodinného života.

3.4 Použitelnost Listiny v souvislosti s politikou soudržnosti: proč je Listina významná pro státní orgány spravující ESI fondy?

Porušení základního práva zakotveného v Listině je předmětem soudního přezkumu před soudy členských států a Soudním dvorem Evropské unie.

Ustanovení práva EU a vnitrostátního práva založeného na právu Unie musí být vykládána v souvislosti se závazky vyplývajícími z Listiny tak, aby byla uplatněna Listinou zaručená práva. V případě, že má vnitrostátní soud pochybnosti o použitelnosti Listiny nebo o správném výkladu jejích ustanovení, může – a v případě, že se jedná o vnitrostátní soud poslední instance, musí – požádat Soudní dvůr Evropské unie o vydání rozhodnutí o předběžné otázce. Odpověď Soudního dvora Evropské unie pak umožní vnitrostátnímu soudu vydat rozhodnutí v dané věci. Vnitrostátní soudy tohoto postupu pravidelně využívají. Napomáhá to rozvoji judikatury související s Listinou a posiluje úlohu vnitrostátních soudů při jejím prosazování.

Komise, jakožto strážkyně Smluv, má pravomoc pokusit se o zastavení porušování Listiny. Může zahájit řízení o nesplnění povinnosti proti členským státům, které nedodržují ustanovení Listiny.

Jelikož se Listina vztahuje na členské státy výhradně tehdy, když uplatňují právo Unie, Komise nemůže zahájit řízení o nesplnění povinnosti pro nesoulad vnitrostátních právních předpisů s Listinou, pokud dané vnitrostátní právní předpisy neprovádějí právo EU. V případech, na které se Listina nevztahuje, jsou základní práva nadále zaručena na vnitrostátní úrovni, a to na základě ústav či ústavních tradic členských států a mezinárodních úmluv, které členské státy ratifikovaly a jejichž dodržování je zaručeno vnitrostátními soudy.

V souvislosti s ESI fondy navíc článek 6 nařízení (EU) č. 1303/2013 vyžaduje, aby byly operace podporované z ESI fondů v souladu s platným právem Unie a členských států týkajícím se jeho uplatňování. Pokud některý členský stát nedodržuje správně Listinu při podnikání kroků či opatření k provádění práva Unie, mohlo by dojít k nesrovnalosti způsobené hospodářským subjektem (čl. 2 bod 36 nařízení o společných ustanoveních). Komise proto v případě potřeby použije prostředky, které má k dispozici, aby zajistila, že využívání finančních prostředků EU je v souladu s Listinou tam, kde se použije, a to včetně přerušení platebních lhůt, pozastavení plateb a finančních oprav, jakož i řízení o nesplnění povinnosti podle článku 258 Smlouvy o fungování Evropské unie.

Povinnost vnitrostátních orgánů zajistit dodržování a ochranu základních práv je obzvláště důležitá s ohledem na stížnosti, které mohou členské státy obdržet ve vztahu k možnému porušení Listiny. K otázce monitorování používání a provádění Listiny v členských státech se vztahuje povinnost členských států vyplývající z čl. 74 odst. 3 nařízení o společných ustanoveních, aby existovala účinná opatření pro přezkum stížností týkajících se ESI fondů předložených právnickými či fyzickými osobami. Stížnosti týkající se ESI fondů lze rovněž zaslat přímo Komisi.

4. JAK HODNOTIT DODRŽOVÁNÍ LISTINY – KONTROLNÍ SEZNAM K ZÁKLADNÍM PRÁVŮM

Vnitrostátní orgány odpovědné za provádění ESI fondů jsou vyzvány k pečlivému posouzení toho, zda kroky a opatření (jimi plánované nebo již přijaté) spadají do působnosti práva Unie, a k zjištění toho, jestli mohou mít nějaký vliv na základní práva zakotvená v Listině.

Tento kontrolní seznam je navržen jako praktický nástroj napomáhající k provedení tohoto posouzení, jeho použití nicméně není povinné.

I. ZKONTROLOVAT – zda je předpokládaný vnitrostátní krok či opatření opatřením, které spadá pod provádění práva Unie, a tedy i do oblasti použitelnosti Listiny

Poznámka: tato kontrola není nezbytná pro kroky a dokumenty uvedené v těchto pokynech jako provádějící právo Unie.

II. ZKONTROLOVAT – zda nedochází k porušení základních práv

Pokud je učiněn závěr, že zkoumaný krok či opatření omezuje absolutní právo, měl by být vyřazen již v této fázi, neboť absolutní práva nesmí být omezována, a další analýza podle bodů 3 – 6 není zapotřebí.

Pokud analýza ukáže, že plánovaný krok či opatření nebude mít žádný významný dopad na základní práva nebo bude mít pouze pozitivní dopad na základní práva, není třeba pokračovat v analýze podle bodů 5 a 6. Pokud identifikujete negativní dopady, zvažte následující:

Byly by omezení či negativní dopad na základní práva stanoveny právními předpisy, a to jasným a předvídatelným způsobem?

je nezbytné k dosažení požadovaného cíle? (Tento krok by měl přezkoumat, zda je dané opatření vhodné a účinné k dosažení sledovaného cíle, aniž by překračovalo rámec toho, co je nezbytné k jeho dosažení. Proč není k dispozici stejně účinné, ale méně narušující opatření?),

Je-li možné odpovědět na všechny tyto otázky kladně, pak lze omezení dotčeného základního práva považovat za oprávněné.

Pro ilustraci použití tohoto kontrolního seznamu viz níže konkrétní příklad jeho použití na základě skutečností z věci C-401/11 Blanka Soukupová v. Ministerstvo zemědělství a posouzení Soudního dvora Evropské unie v rozsudku ze dne 11. dubna 2013.

Dotčený členský stát zřídil program podpory z titulu předčasného odchodu do důchodu pro zemědělce spolufinancovaný Evropským zemědělským orientačním a záručním fondem (EZOZF). Pojem „důchodový věk“, na základě kterého je možné se do programu zapojit, byl vymezený ve vnitrostátním právu. Vnitrostátní právní úprava stanovila důchodový věk, který se lišil v závislosti na pohlaví žadatele, a v případě žen také na počtu vychovaných dětí.

Při použití kontrolního seznamu pro tento konkrétní případ je třeba analyzovat tyto otázky:

Vzhledem k tomu, že se „obvyklý věk odchodu do důchodu“ stanoví rozdílně v závislosti na pohlaví žadatele o podporu z titulu předčasného odchodu do důchodu v zemědělství, a v případě žadatelek též v závislosti na počtu dětí, které dotyčná vychovala, má program podpory z titulu předčasného odchodu do důchodu negativní dopad na zásadu rovného zacházení s muži a ženami a staví ženy-zemědělkyně určitým způsobem do nevýhodné pozice vůči mužům-zemědělcům.

Plánovaný krok má výhradně negativní dopad na dané právo, a to zejména pro ženy, které vychovaly více dětí. Ženy, které vychovaly více dětí, mají objektivně kratší dobu na podání žádosti o registraci do programu podpory z titulu předčasného odchodu do důchodu, než jakou mají muži nebo ženy, které vychovaly méně dětí.

Byly by omezení či negativní dopad na základní práva stanoveny právními předpisy, a to jasným a předvídatelným způsobem?

Ne, toto opatření není nezbytné k dosažení požadovaného cíle, kterým je podporovat tyto zemědělce bez ohledu na jejich pohlaví a počet vychovaných dětí, aby ukončili zemědělskou činnost předčasně as konečnou platností, s cílem lépe zajistit životaschopnost zemědělských podniků. Tito zemědělci, muži i ženy, mají nárok na tuto podporu, pokud s konečnou platností ukončili veškerou obchodní zemědělskou činnost poté, co se zemědělství věnovali po dobu 10 let před ukončením činnosti, a v době ukončení byli starší 55 let, ale nedosáhli obvyklého věku pro odchod do důchodu. Požadovaného cíle lze dosáhnout rovněž bez rozlišování na základě pohlaví či počtu vychovaných dětí.

je nezbytné k dosažení požadovaného cíle? (Tento krok by měl přezkoumat, zda je dané opatření vhodné a účinné k dosažení sledovaného cíle, aniž by překračovalo rámec toho, co je nezbytné k jeho dosažení. Proč není k dispozici stejně účinné, ale méně narušující opatření?)

(1) https://infoportal.fra.europa.eu/InfoPortal/infobaseFrontEndCountryHome.do?btnCountryLinkHome_1

(2) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1303/2013 ze dne 17. prosince 2013 o společných ustanoveních o Evropském fondu pro regionální rozvoj, Evropském sociálním fondu, Fondu soudržnosti, Evropském zemědělském fondu pro rozvoj venkova a Evropském námořním a rybářském fondu, o obecných ustanoveních o Evropském fondu pro regionální rozvoj, Evropském sociálním fondu, Fondu soudržnosti a Evropském námořním a rybářském fondu a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 1083/2006 (Úř. věst. L 347, 20.12.2013, s. 320).

(3) Úmluva o právech osob se zdravotním postižením (přijata usnesením Valného shromáždění OSN 61/106 ze dne 13. prosince 2006. V platnost vstoupila dne 3. května 2008 po dvacáté ratifikaci) – https://www.un.org/development/desa/disabilities/conference-of-states-parties-to-the-convention-on-the-rights-of-persons-with-disabilities-2.html

(4) Příklady činností členských států, které spadají pod provádění práva Unie, jsou uvedeny v kontextu právního rámce pro programové období 2014 – 2020. Nicméně od roku 2009 musí být ustanovení Listiny použita mimo jiné v souvislosti s prováděním ESI fondů za podmínek uvedených v těchto pokynech.

(5) Například místní akční skupiny uvedené v čl. 34 odst. 1 a článku 125 nařízení o společných ustanoveních jednající jako zprostředkující subjekty.

(6) Kontrolní seznam uvedený v kapitole 4 těchto pokynů může být použit k posouzení, zda určité činnosti těchto příjemců představují činnosti spadající pod provádění práva Unie.

Příslušné opatření: informování potenciálních příjemců o možnostech financování (čl. 115 odst. 1 písm. c) nařízení o společných ustanoveních): článek 7, EFRR, ESF, FS: čl. 115 odst. 1 písm. c) nařízení o společných ustanoveních, EZFRV: čl. 66 odst. 1 písm. i) nařízení (EU) č. 1305/2013 (17)

PŘÍLOHA II

Základní práva v EU mimo rámec Listiny

Listina je v souladu s Evropskou úmluvou o lidských právech přijatou v rámci Rady Evropy. Pokud Listina obsahuje práva, která vyplývají z této úmluvy, jejich význam a rozsah jsou stejné (čl. 52 odst. 3 Listiny) (1).

Pokud jde o začlenění osob se zdravotním postižením (článek 26 Listiny), EU v prosinci 2010 ratifikovala Úmluvu OSN o právech osob se zdravotním postižením. Úmluva OSN o právech osob se zdravotním postižením proto tvoří „nedílnou součást právního řádu Evropské unie“ (2). Mezinárodní dohody uzavřené Evropskou unií jsou navíc nadřazeny nástrojům sekundárního práva. Toto právo musí být tedy vykládáno způsobem, který je v souladu s Úmluvou OSN o právech osob se zdravotním postižením (3). Vzhledem k tomu, že EU i její členské státy jsou samostatnými smluvními stranami a každá z nich má pravomoc v oblastech spadajících do působnosti Úmluvy OSN o právech osob se zdravotním postižením, je tato úmluva v rámci Evropské unie „smíšenou“ dohodou. Všechna ustanovení Úmluvy OSN o právech osob se zdravotním postižením, která spadají do působnosti EU, jsou pro instituce EU závazná. Právo EU navíc zavazuje členské státy, aby prováděly tuto úmluvu v rozsahu, v němž její ustanovení spadají do působnosti EU. Provádění této úmluvy v oblastech, které do působnosti EU nespadají, je výlučně záležitostí členských států. Navzdory tomu, že mají odlišné pravomoci, podléhají Evropská unie i její členské státy povinnosti loajální spolupráce při plnění povinností stanovených v těchto „smíšených“ dohodách. Ve svém prohlášení při ratifikaci poskytla EU OSN seznam aktů Unie, které „dokládají rozsah oblasti pravomocí Společenství v souladu s ustanoveními Smlouvy o založení Evropského společenství. (…)“ V tomto prohlášení je výslovně zmíněno nařízení Rady (ES) č. 1083/2006 ze dne 11. července 2006 o obecných ustanoveních o Evropském fondu pro regionální rozvoj, Evropském sociálním fondu a Fondu soudržnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1260/1999 (4). Aby pomohly členským státům při dodržování jejich povinností v rámci Úmluvy OSN o právech osob se zdravotním postižením, vytvořily útvary Evropské komise dva dokumenty obsahující pokyny (5) a soubor nástrojů týkajících se deinstitucionalizace (6).

Pokud jde o zákaz diskriminace založené zejména na rase, barvě pleti a etnickém nebo sociálním původu (článek 21 Listiny), vydala Komise dokument s pokyny k odstranění segregace marginalizovaných skupin obyvatel v bydlení a vzdělávání (7).

Pokud jde o ochranu životního prostředí a procesní základní práva, podepsalo Společenství Úmluvu EHK OSN o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí (Aarhuská úmluva), která byla následně schválena rozhodnutím Rady 2005/370/ES (8). Ustanovení této úmluvy tudíž tvoří nedílnou součást právního řádu Evropské unie (9). Kromě toho jsou nadřazena sekundárním právním předpisům EU, a tyto předpisy je proto třeba vykládat způsobem, který je v souladu s Aarhuskou úmluvou (10).

Kromě toho lze uplatnit článek 7 SEU v případě rizika závažného porušení hodnot Unie uvedených v článku 2 členským státem; ty zahrnují mimo jiné dodržování lidských práv a rovnost před zákonem. Tento postup může mít za následek pozastavení určitých práv, která vyplývají z uplatňování Smluv, vůči danému členskému státu.

Na závěr je třeba připomenout, že obecné zásady práva EU stanovené v judikatuře Soudního dvora EU představují zdroj dalších základních práv v primárním právu EU. V souladu s článkem 6 SEU a s judikaturou Soudního dvora Evropské unie mají vedle Listiny trvalý význam pro ochranu základních práv v právním systému EU.

Tyto obecné zásady platí společně s Listinou vždy, když členské státy jednají v rámci působnosti práva EU. Například článek 41 Listiny, který obsahuje právo na řádnou správu, není určena členským státům, ale pouze Unii. Obecná zásada řádné správy by se však mohla přesto uplatnit v případech, kdy členské státy jednají v rámci působnosti práva Unie.

(1) Tisková služba Evropského soudu pro lidská práva sestavila informační přehledy judikatury a projednávaných věcí podle témat. Tyto informační přehledy jsou velmi užitečné v případě pochybností o výkladu některých základních práv. Jsou k dispozici na této adrese:

http://www.echr.coe.int/Pages/home.aspx?p=press/factsheets&c=#n1347890855564_pointer

Viz zejména nedávný informační přehled o životním prostředí a Evropské úmluvě o lidských právech (EÚLP) s přehledem otázek souvisejících mimo jiné s obtěžováním (pachy, hluk a znečišťující kouř), které v některých případech představovaly porušení článku 8 EÚLP o právu na respektování soukromého a rodinného života, které je zakotveno v článku 7 Listiny (znění článku 8 EÚLP a článku 7 Listiny je obdobné):

http://www.echr.coe.int/Documents/FS_Environment_ENG.pdf

(2) Viz například: Soudní dvůr Evropské unie, spojené věci C-335/11 a C-337/11 HK Danmark, rozsudek ze dne 11. dubna 2013, bod 30.

(3) Viz například: Soudní dvůr Evropské unie, spojené věci C-335/11 a C-337/11 HK Danmark, rozsudek ze dne 11. dubna 2013, bod 29.

(4) Úř. věst. L 210, 31.7.2006, s. 25.

(5) Common European Guidelines on the Transition from Institutional to Community Based Care (Společné evropské pokyny k přechodu od ústavní péče k péči probíhající v rámci komunity), http://www.deinstitutionalisationguide.eu/wp-content/uploads/2016/04/GUIDELINES-Final-English.pdf; a Thematic guidance note on Transition from Institutional to Community-based Care (Deinstitutionalisation) (Tematické pokyny k přechodu od ústavní péče k péči probíhající v rámci komunity (deinstitucionalizace)) http://ec.europa.eu/regional_policy/sources/docgener/informat/2014/guidance_deinstitutionalistion.pdf

(6) Toolkit on the Use of European Union Funds for the Transition from Institutional to Community Based Care (Nástroj na využívání fondů Evropské unie k přechodu od ústavní péče k péči probíhající v rámci komunity), http://www.deinstitutionalisationguide.eu/wp-content/uploads/2016/04/Toolkit-07-17-2014-update-WEB.pdf

(7) http://ec.europa.eu/regional_policy/sources/docgener/informat/2014/thematic_guidance_fiche_segregation_en.pdf

(8) Úř. věst. L 124, 17.5.2005, s. 1.

(9) Věc C-240/09 Lesoochranárske zoskupenie [2011] Sb. rozh. I-01255, bod 30.

(10) Viz poznámka pod čarou 3.