V roce 2016 existovalo v EU-27 13,5 milionu společností s ručením omezeným, které spadaly do oblasti působnosti směrnice o účetnictví. Na základě kritérií velikosti dle této směrnice patřilo 11,1 milionu (82 %) těchto podniků do kategorie mikropodniků. Obrázek 1 znázorňuje počet mikropodniků na každý členský stát.

Pokud by všechny členské státy výkaznictví plně zjednodušily a všechny společnosti by o tomto zjednodušeném režimu byly plně informovány, mohlo by 11,1 milionu mikropodniků odhadem po úhradě jednorázových počátečních nákladů ve výši 255 milionů EUR() ušetřit 1 020 milionů EUR ročně().

V období sedmi let od 1. ledna 2013 do 31. prosince 2019 dosáhla kumulovaná inflace v eurozóně 6,4 % a v zemích EU-27 7,5 % ( ).

Pokud jde o země, které patří do Evropského hospodářského prostoru (Norsko, Island a Lichtenštejnsko), tyto země by také měly zvážit úpravu svých vnitrostátních kritérií ohledně velikosti podniku.

V roce 2013 byla do směrnice o účetnictví() začleněna povinnost, aby Komise nejméně jednou za pět let přezkoumala kritéria velikosti a ve vhodných případech je pozměnila tím, že vymezí kategorie společností (mikropodniky, malé, střední a velké podniky), aby tak zohlednila vlivy inflace (prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci). Právní předpisy EU si při tom kladou za cíl zachovat stávající stav, tj. vyhnout se situaci, kdy se vlivem inflace především na mikropodniky a malé společnosti mimoděk vztahuje náročnější účetní režim, který platí pro větší společnosti.

Směrnice o účetnictví od roku 2013 významným způsobem snižuje zátěž mikropodniků. Nelze totiž od nich požadovat, aby vykazovaly více údajů než malé společnosti. V současné době je v EU za mikropodniky uznáváno 78 % mikropodniků. Díky tomu mohou využívat mnohem jednoduššího režimu výkaznictví. Tento režim umožňuje většina členských států, které využily směrnicí nabízené možnosti zjednodušení. Míra tohoto zjednodušení se však v jednotlivých členských státech může výrazně lišit. Tím lze do velké míry vysvětlit, proč úspory nákladů dosahují pouze malé části svého plného potenciálu. Dalším důvodem může být skutečnost, že samotné společnosti mnohdy o těchto změnách neví nebo se jim brání. Tím se však oslabuje účinek zjednodušení. Komise vyzývá členské státy, které dosud plně neuznaly všechny mikropodniky v EU jako mikropodniky, aby tak učinily a v co největší míře zjednodušily jejich režim výkaznictví a o možnostech jeho zjednodušení informovaly.

Přibližně 4 000 velkých podniků by se přesunulo do kategorie středních podniků(). Podle odhadů by byl dopad na jejich režim výkaznictví pouze okrajový: snad méně komentářů; možná výjimka z požadavku na sestavování konsolidované účetní závěrky; pravděpodobně žádné změny u podniků, na které se vztahuje systém podávání zpráv podle jednotlivých zemí v těžebním odvětví, stejně tak žádné změny režimu výkaznictví, který se vztahuje na subjekty veřejného zájmu, včetně nefinančního výkaznictví. Úspory nákladů, které nebyly považovány za významné, proto nebyly posuzovány.

Jak je uvedeno výše, v důsledku přesunutí středních/velkých podniků do kategorie malých podniků by se počet středních/velkých podniků snížil přibližně o 16 000, což by mělo za následek celkové snížení ročních nákladů na dodržování předpisů u těchto podniků o přibližně 63 milionů EUR().

Pokud by se 77 000 malých podniků přesunulo do kategorie mikropodniků, dosáhly by celkové úspory nákladů přibližně 7 milionů EUR(). Možné úspory nákladů pro střední společnosti jsou uvedeny níže.

Úprava o inflaci by snížila počet malých podniků v eurozóně přibližně o 61 000 především proto, že by se 77 000 z nich přesunulo do kategorie mikropodniků, což by zčásti vyvážil přesun přibližně 16 000 středních společností do kategorie malých podniků.

Režim pro mikropodniky není pro členské státy povinný. Podle odhadů by úprava kritérií velikosti neměla žádný dopad na členské státy v eurozóně, které nemají zavedenou kategorii mikropodniků ani režim pro mikropodniky (Španělsko, Kypr, Lucembursko a Malta). U ostatních členských států v eurozóně by úprava kritérií velikosti mikropodniků o inflaci vedla k tomu, že by se přibližně 77 000 společností (horní mez) přesunulo z kategorie malých společností do kategorie mikropodniků. Možné úspory nákladů jsou uvedeny níže.

Zaokrouhlení se v této fázi jeví jako nezbytné k získání funkčních, jednoduchých a smysluplných kritérií velikosti pro společnosti. Mělo by zachovat násobící faktor 2, který zavedl normotvůrce ve vztahu obratu a celkové rozvahy. Zaokrouhlování nahoru by v zájmu zajištění smysluplných výsledků mělo být upraveno u každého kritéria velikosti, aby toto kritérium i po výrazném zaokrouhlení nahoru přesně odráželo inflaci.

Obrázek 5 – Změna počtu podniků a úspory nákladů pro každou kategorii velikosti po úpravě kritérií velikosti v eurozóně

Kategorie velikosti Změny v počtu obyvatel – eurozóna

(vyšší hranice) Úspory nákladů



(vyšší hranice) Mikropodnik +77,390 – Malý podnik –61 613 7 milionů EUR Střední/ velké podniky –15 777 63 milionů EUR

Zdroj: Evropská komise.

Zvýšení kritérií velikosti vyjádřených v eurech by přineslo odlišné povinnosti týkající se případného upravování kritéria velikosti u členských států, které nepatří do eurozóny

Zvýšení kritérií velikosti vyjádřených v eurech by přineslo odlišné povinnosti týkající se případného upravování (nebo neupravování) kritéria velikosti u členských států, které nepatří do eurozóny. Vedle provedení úpravy o inflaci by musela být upravena také příslušná vnitrostátní kritéria velikosti vyjádřená v národních měnách na základě příslušných směnných kurzů vůči euru() platných v den, kdy vstoupí v platnost pozměňující právní akt EU. Tyto budoucí kurzy nelze úplně předvídat, nicméně směrnice počítá s rezervou 5 %, díky které by bylo možné stanovit zaokrouhlená kritéria velikosti v národních měnách. Tato výsada členských států nepředvídatelné potenciální dopady ještě zvyšuje, zejména proto, že se tato rezerva a míra inflace mohou sčítat nebo se vzájemně vyrušit.

Z hrubé analýzy situace k 31. červenci 2017 – bez ohledu na 5% rezervu – vyplývá, že úprava o inflaci v příslušných zemích, které nepatří do eurozóny, by obecně u jednotlivých zemí přinesla nevyvážené výsledky. Úpravy by obecně nebyly přímo úměrné příslušné míře inflace, přičemž úpravu v souladu s vlastní inflací by mohlo provést pouze několik členských států. Několik členských států by muselo zvýšit kritéria velikosti o několik procentních bodů nad úroveň souhrnného dopadu jejich vlastní inflace. Na druhou stranu by některé členské státy nemusely některá kritéria velikosti upravovat vůbec (především kritéria velikosti malých podniků).

Závěr

Vzhledem k mírné inflaci v eurozóně za posledních několik let by úprava kritérií velikosti za stávajících okolností přinesla potenciálně omezené výsledky u podniků v eurozóně a nejisté výsledky u podniků v členských státech, které do eurozóny nepatří.

Na základě toho se k datu vydání této zprávy nejeví úprava jako nezbytně nutná. Komise si nicméně vyhrazuje právo kdykoli navrhnout úpravu kritérií velikosti za účelem jejich úpravy o inflaci prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci podle směrnice o účetnictví.

Podávání zpráv o platbách vládám ze strany podniků činných v těžebním průmyslu nebo v odvětví těžby dřeva (podávání zpráv podle jednotlivých zemí)

Ustanovení o přezkumu: směrnice 2013/34/EU (směrnice o účetnictví) – článek 48

Na základě kapitoly 10, která byla do směrnice o účetnictví zavedena v roce 2013, jsou podniky v EU, jež jsou činné v těžebním průmyslu nebo v odvětví těžby dřeva, povinny každoročně podávat zprávu o platbách vládám počínaje účetním obdobím 2016. Tyto platby musí být zveřejňovány pro konkrétní projekty a vlády. Pojem „vláda“ může označovat místní, regionální nebo celostátní orgány a měl by podle definice zahrnovat jakýkoli státní podnik.

Větší transparentnost plateb vládám

Všechny členské státy provedly tuto politiku ve vnitrostátních právních předpisech v letech 2014 až 2017. Většina z nich zajistila, aby podniky, jež jsou činné v těžebním průmyslu nebo v odvětví těžby dřeva, zahájily proces podávání zpráv podle jednotlivých zemí od účetního období 2016, jak to vyžadují právní předpisy EU, nebo dříve (Francie, Spojené království). Ve třech členských státech začalo podávání zpráv až od účetního období 2017 a s ohledem na počet dotčených podniků pouze s omezenými výsledky. Nebyl zjištěn žádný závažný případ nesouladu, nicméně Komise v současné době vyšetřuje několik případů týkajících se nedodržování předpisů v některých členských státech.

Podle studie týkající se dodržování předpisů, kterou vypracovala poradenská společnost VVA(), se v těžebním odvětví podává značné množství zpráv, nebyly však shromážděny žádné důkazy o široce rozšířeném nedodržování předpisů. V některých případech se však poradenské společnosti nepodařilo od řady podniků získat zprávy v rámci procesu podávání zpráv podle jednotlivých zemí, což odůvodnila především ranou fázi provádění, nestejným přístupem k internetovým stránkám společností či k obchodním rejstříkům nebo zpožděným podáním.

V odvětví těžby dřeva v původních lesích nalezla společnost VVA v EU pouze dva podniky, které podávají zprávy – což je mnohem méně než očekávaná stovka podniků. Lze to odůvodnit specifickými odvětvovými rysy (velikost, činnost podniku) a problémy souvisejícími s restriktivní definicí původních lesů podle směrnice. Vzhledem k malému množství podávaných zpráv o platbách vládám ze strany podniků v odvětví těžby dřeva patří mezi hlavní mechanismy pro zvýšení transparentnosti v odvětví těžby dřeva nařízení EU o dřevu() a akční plán EU pro prosazování práva, správu a obchod v oblasti lesnictví (FLEGT)(), ačkoli ani nařízení EU o dřevě ani akční plán FLEGT nepožadují, aby hospodářské subjekty podávaly zprávy o účinnosti svého systému náležité péče nebo o porušování platných právních předpisů dodavateli.

Ve vzorku zpráv, které společnost VVA zkoumala, většina podniků požadované informace poskytla. Bylo určeno několik oblastí, ve kterých by bylo možné zlepšení. Tyto oblasti, které spíše souvisejí se slabými stránkami nebo flexibilitou standardu pro podávání zpráv než s dodržováním předpisů, jsou uvedeny níže.

·Uvádění názvů vlád – ve zprávách nejsou vždy jasně uváděny názvy vládních subjektů, které obdržely platbu. Mnoho podniků uvádí pouze název země a/nebo označení „národní vláda“, „regionální/místní samospráva“ nebo „obecní samospráva“. Na základě těchto údajů nelze jasně identifikovat správné vládní subjekty a přiřadit je k přijatým platbám.

·Definice projektu – právní důsledky formulace: pojem „zásadním způsobem provázané dohody“, který definuje projekt, si mohou podniky vykládat různým způsobem. Zprávy podávané o jednotlivých projektech se v důsledku toho u různých podniků liší a je obtížné získat úplný a ucelený přehled o projektech, které zahrnují několik podniků.

·Společné podniky – společné podniky se v těžebním odvětví vyskytují často. Podniky se obvykle spojují s dalšími podniky, včetně státních podniků, s cílem sdílet investice a činnosti. Jeden z podniků bývá obvykle odpovědný za vedení záznamů o činnostech všech podniků. Jelikož v právních předpisech EU nejsou pokyny jasně stanoveny, jsou zprávy o platbách podávány různými způsoby: i) úměrně podílu podniku ve společném podniku; ii) zprávy o 100 % plateb společného podniku podává odpovědný podnik (v tomto případě se mohou další podniky rozhodnout zprávy nepodávat, přestože k jejich podávání mají zákonnou povinnost) nebo iii) jinými způsoby. Výsledky podávání zpráv tudíž nejsou plně srovnatelné nebo nejsou k dispozici.