Návrh SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY o energetické účinnosti a o zrušení směrnic 2004/8/ES a 2006/32/ES /* KOM/2011/0370 v konečném znění - 2011/0172 (COD) */





DŮVODOVÁ ZPRÁVA 1. SOUVISLOSTI NÁVRHU 1.1. Odůvodnění a cíle návrhu EU si vytyčila cíl dosáhnout v roce 2020 úsporu primární energie o 20 %[1] a zařadila tento cíl mezi pět hlavních cílů strategie Evropa 2020 – Strategie pro inteligentní a udržitelný růst podporující začlenění[2]. Poslední odhady provedené Komisí, které zohledňují vnitrostátní cíle zvyšování energetické účinnosti do roku 2020, jež si stanovily členské státy v souvislosti se strategií Evropa 2020, naznačují, že EU dosáhne v roce 2020 jen poloviční hodnoty tohoto 20% cíle[3]. Evropská rada[4] a Evropský parlament[5] vyzvaly Komisi, aby přijala novou ambiciózní strategii v oblasti energetické účinnosti, jež zajistí rozhodný postup k využití značného existujícího potenciálu. S cílem dát zvyšování energetické účinnosti nový podnět předložila Komise dne 8 března 2011 nový plán pro energetickou účinnost, který stanoví opatření zaměřená na dosažení dalších úspor při získávání a využívání energie. Tento legislativní návrh převádí určité aspekty plánu pro energetickou účinnost v závazná opatření. Hlavním smyslem návrhu je významně přispět ke splnění cíle EU v oblasti energetické účinnosti pro období do roku 2020. Aby mohl být úspěšný, musí být tento návrh rychle přijat a prováděn v členských státech. Návrh jde také dále za 20% cíl a snaží se vymezit společný rámec na podporu energetické účinnosti v Unii po roce 2020. Je jednou ze strategických priorit pracovního programu Komise na rok 2011. 1.2. Obecné souvislosti Na pozadí rostoucího dovozu energie do EU za stále vyšší ceny bude ve střednědobém výhledu hrát důležitou roli přístup k energetickým zdrojům, který by mohl vážně ohrozit hospodářský růst EU. To vysvětluje, proč je energetická účinnost jedním z hlavních aspektů stěžejní iniciativy strategie Evropa 2020 –Evropa účinněji využívající zdroje[6]. Energetická účinnost je nákladově nejefektivnějším a nejrychlejším způsobem, jak zvýšit bezpečnost dodávek, a efektivním způsobem snižování emisí skleníkových plynů zodpovědných za změnu klimatu. Jak bylo zdůrazněno ve sdělení Komise „Plán přechodu na konkurenceschopné nízkouhlíkové hospodářství do roku 2050”[7], může energetická účinnost napomoci EU dosáhnout a dokonce překročit její cíl v oblasti snižování emisí skleníkových plynů. Zvyšování energetické účinnosti v hospodářství EU bude mít také pozitivní dopady na hospodářský růst a vytváření pracovních míst. Úspory energie uvolní finanční zdroje, které mohou být reinvestovány jinde v hospodářství a mohou pomoci ulevit veřejným rozpočtům, které jsou pod tlakem. Pro jednotlivce znamená energetická účinnost platit nižší účty za energii. Přijetí opatření ke zvýšení energetické účinnosti umožní strategicky přikročit k řešení problém energetické chudoby. A konečně, vyrábět více s menším množstvím energie by mělo vylepšit konkurenceschopnost odvětví EU a dát jim náskok na světových trzích energeticky účinných technologií. Energetická účinnost a úspory energie jsou prospěšné pro hospodářství EU jako celek, pro veřejný sektor, podniky i fyzické osoby. Z těchto důvodů v evropské energetické strategii do roku 2020 figuruje energetická účinnost mezi hlavními prioritami energetické politiky EU pro příští léta. 1.3. Platné předpisy S tímto návrhem se překrývá oblast působnosti dvou směrnic: směrnice o kombinované výrobě tepla a elektřiny (2004/8/ES, směrnice CHP) a směrnice o energetických službách (2006/32/ES, ESD)[8]. Ani jedna nedokázala plně využít potenciálu úspor energie. Proto se navrhuje se vstupem nové směrnice v platnost obě tyto směrnice zrušit, s výjimkou čl. 4 odst. 1 až odst. 4 a příloh I, III a IV směrnice o energetických službách. Tato ustanovení se týkají dosažení orientačního cíle úspor energie do roku 2017 ve výši 9 % z konečné spotřeby energie v každém členském státě během pěti let před provedením směrnice o energetických službách. Tento cíl – třebaže se liší v rozsahu a úrovni ambicí – přispívá k dosažení 20% cíle v oblasti energetické účinnosti do roku 2020, a měl by proto zůstat platný do roku 2017. Další ustanovení překrývající se s ustanoveními nové směrnice jsou čl. 9 odst. 1 a odst. 2 směrnice 2010/30/EU o energetických štítcích[9], které budou se vstupem nové směrnice v platnost zrušeny. 1.4. Soulad s ostatními politikami a cíli Unie Tento návrh vychází ze strategie Evropa 2020 Strategie pro inteligentní a udržitelný růst podporující začlenění[10], neboť cíl zvýšit energetickou účinnost v EU o 20 % je součástí jednoho z pěti hlavních cílů této strategie. Je to jeden z návrhů, které mají být předloženy v roce 2011 v rámci jedné ze sedmi klíčových iniciativ této strategie, stěžejní iniciativy strategie Evropa 2020 – za Evropu méně náročnou na zdroje. Je v souladu s politikou EU v oblasti změny klimatu a doplňuje ji. Menší spotřeba energie, na kterou se tento návrh zaměřuje, by měla také členským státům pomoci k dosažení jejich cílů na zvýšení podílů energie z obnovitelných zdrojů stanovených směrnicí 2009/28/ES o podpoře využívání energie z obnovitelných zdrojů[11]. 2. Konzultace zúčastněných stran a posouzení dopadů 2.1. Konzultace, sběr dat a využití výsledků odborných konzultací Tento návrh byl vypracován na základě širokého okruhu příspěvků členských států a zúčastněných stran, které byly poskytnuty při různých příležitostech, včetně veřejné konzultace prostřednictvím internetu[12]. Další rozsáhlé konzultace provedly v lednu 2011 pracovní skupiny Bukurešťského fóra o udržitelné energii (jež zahrnují představitele členských států a zúčastněné strany)[13]. Byla provedena komplexní analýza dopadů navrhovaných možností s využitím výsledků tří modelů a četných studií. Analýza zkoumala hospodářský, sociální a environmentální dopad těchto možností s ohledem na zásady subsidiarity a proporcionality. 2.2. Posouzení dopadů Posouzení dopadů zkoumá některé možnosti politiky rozčleněné do tří úrovní. – Možnosti politiky na první úrovni analyzují způsoby, jak zlepšit stávající politický rámec. Tato analýza se zaměřuje především na otázky, zda by současný přístup směrnice o energetických službách k cílovým hodnotám měl být prodloužen do roku 2020, zda by měly být doplněny vnitrostátní cíle v oblasti úspor energie tak, aby dosáhly 20% cíle EU, a pokud ano, zda by měly být závazné, nebo jen orientační. Analýza dochází k závěru, že cíle směrnice o energetických službách by měly být ponechány pro odvětví konečné spotřeby až do konce jejich platnosti v roce 2016, ale k dosažení 20% cíle v oblasti energetické účinnosti musí být doplněny o ambicióznější cíle v oblasti úspor energie v rámci procesu Evropa 2020. Ukazuje, že takové cíle v současnosti nemusí být závazné a že závazná opatření mohou dosáhnout stejných nebo lepších výsledků. Tato závazná opatření spolu se stávajícím politickým rámcem by pro dosažení 20% cíle EU v roce 2020 měla postačovat. Na pokrok se však musí navázat a v případě, že pokrok bude nedostatečný, je třeba včas přijmout nápravná opatření, aby se zajistilo, že 20% cíle bude do roku 2020 dosaženo. – Možnosti politiky na druhé úrovni zkoumají různá opatření zaměřená na využití dosud nevyužitého hospodářského potenciálu na straně poptávky a nabídky. Posouzení dopadu se zabývá systémy povinných úspor energie jako jednou z možností dosažení úspor energie v odvětvích konečné spotřeby. Dochází k závěru, že povinné úspory energie jsou takového rozsahu, aby bylo dosaženo výrazných úspor, avšak stávající ustanovení směrnice o energetických službách (kde takové povinné úspory jsou jen jednou z možností poskytnutých členským státům s cílem zajistit, aby energetická zařízení dosáhla úspor v odvětvích konečné spotřeby) by měla být posílena. Dalšími zkoumanými otázkami je požadovaná úroveň úspor energie ze strany energetických zařízení a zda by konstrukce takových systémů povinností měla být plně ponechána na členských státech, nebo zda by měla existovat nějaká harmonizace klíčových konstrukčních prvků. Posouzení dopadů navrhuje zavedení vnitrostátních systémů povinného zvyšování energetické účinnosti ve všech členských státech s cílem dosáhnout snižování konečné energetické spotřeby o 1,5 % ročně. Určité klíčové prvky systémů povinných úspor by měly být harmonizovány na úrovni EU (cílová odvětví, míra ambicióznosti a výpočetní metody), ale členské státy by měly mít možnost je do značné míry přizpůsobit vnitrostátním podmínkám nebo si ponechat stávající systémy. Zvažována byla i možnost zavedení evropského systému obchodovatelných bílých certifikátů, avšak byla odmítnuta ze stejných důvodů jako možnost plně harmonizovat všechny konstrukční prvky systému. Další soubor možných politik zkoumá opatření zaměřená na veřejný sektor. Analýza dochází k závěru, že prospěšná by mohla být dvě opatření. Za prvé, každoročně by měla být renovována 3 % budov ve vlastnictví veřejných subjektů na nákladově optimální úrovně, což znamená zdvojnásobit stávající tempo renovací. Za druhé, od veřejných subjektů by mělo být požadováno, aby kupovaly výrobky a budovy o nízké energetické náročnosti na základě dostupných energetických štítků a certifikátů. Dalšími možnostmi se značným pozitivním dopadem ve srovnání s jejich náklady jsou ty, jejichž cílem je podporovat trh energetických služeb, poskytnout domácnostem a společnostem lepší a častější informace o jejich aktuální spotřebě energie pomocí účtů a inteligentních měřičů a povinné energetické audity u velkých společností. Posouzení dopadů ukazuje, že všechna tato opatření mají význam z hlediska překonání nedostatku informací, který je jednou z překážek bránících účinnosti, a mohla by přinést značné úspory energie. Jiné možnosti podpory energetické účinnosti pomocí dobrovolných opatření jsou z hlediska využití veškerého dostupného potenciálu pro úspory považovány za nedostatečné. Posouzení dopadů také analyzuje, která opatření by mohla napomoci využití potenciálu energetické účinnosti při přeměně a distribuci energie. Odmítá možnosti spojené s pokračováním ustanovení stávající směrnice o kombinované výrobě tepla a elektřiny, neboť nepodporuje energetickou účinnost v celém odvětví dodávek energie, ale pouze v oblasti kombinované výroby, aniž by zajišťovala skutečné zavádění kombinované výroby tepla a elektřiny (od členských států se pouze požaduje sbírat informace a podávat Komisi zprávy). Analýza ukazuje, že zavedení požadavků minimální energetické výkonnosti při výrobě energie (včetně požadavků týkajících se povinné kombinované výroby tepla a elektřiny a dálkového vytápění/chlazení u nových zařízení na výrobu elektrické energie a povinného připojení a prioritního přístupu kombinované výroby tepla a elektřiny s vysokou účinností k elektrické síti) by podstatně zlepšilo energetickou účinnost ve výrobě. Uložení povinností v oblasti energetické účinnosti energetickým regulačním orgánům by bylo prospěšné i při zlepšování účinnosti při přenosu a distribuci energie. Posouzení dopadů zkoumá možnosti podávání zpráv a sledování provádění na vnitrostátní úrovni. S cílem omezit administrativní zátěž a přitom zajistit řádné sledování dosahovaného pokroku navrhuje každoroční podávání zpráv ve zjednodušené podobě založených na výběru ukazatelů energetické účinnosti a ukazatelů úspor energie, které by mohly být začleněny do ročních národních programů reforem. Byly by doplňovány podrobnějšími informacemi o opatřeních a programech ke zvyšování energetické účinnosti, které by byly od členských států vyžadovány jen jednou za tři roky. – Možnosti politiky na třetí úrovni posuzují právní formu vybraných opatření na první a druhé úrovni. Dochází k závěru, že pro dosažení míry ambicióznosti odpovídající 20% cíli EU v oblasti energetické účinnosti musí politiky EU využívat potenciálu úspor energie v každém odvětví, včetně odvětví, na které se nevztahuje oblast působnosti směrnice o energetických službách. Proto se navrhuje přijmout nový legislativní návrh, který pokryje oblast působnosti obou těchto směrnic a rozšíří ji na všechna odvětví s potenciálem pro úsporu energie. Sloučení obou směrnic do jediného legislativního textu bylo považováno za nejlepší možnost, jak zjednodušit stávající právní rámec a zajistit lepší soudržnost. Pokud jde o právní formu, nedospěla analýza k tak jednoznačnému závěru. Avšak s tím, jak se jednotlivá ustanovení tohoto legislativního návrhu postupně konkretizovala, bylo stále více zřejmé, že vzhledem k obsahu a potřebě přijmout další prováděcí opatření na vnitrostátní úrovni je nejvhodnější právní formou směrnice. Provedené modelování zaměřené na zhodnocení celkového dopadu vybraných možností politik ukazuje, že čistý účinek navrhovaných opatření pro EU27 dosahuje 20% cíle v oblasti úspory primární energie. Posouzení dopadů také ukazuje, že dodatečné náklady na dosažení celkového 20% cíle prostřednictvím souboru vybraných opatření jsou v porovnání s výhodami umírněné. Celkové hospodářské, sociální a environmentální dopady těchto opatření výrazně pozitivně přispějí k politikám EU a podpoří strategii Evropa 2020. Energetická účinnost je jedním z hlavních prostředků k dosažení cílů plánu přechodu na nízkouhlíkové hospodářství do roku 2050. Cena povolenek ETS představuje důležitou pobídku ke snížení emisí skleníkových plynů. Ačkoliv modelování provedené během přípravy tohoto návrhu ukázalo, že jeho opatření jistě povedou k dalšímu snížení emisí skleníkových plynů, neposkytlo přesvědčivý důkaz o možných dopadech na cenu povolenek ETS. Aby zůstaly zachovány pobídky v systému pro obchodování s emisemi, které odměňují investice do nízkouhlíkových technologií a připravují odvětví zapojená do ETS na inovace potřebné v budoucnu, bude Komise při provádění 20% cíle v oblasti energetické účinnosti muset sledovat dopad nových opatření na směrnici 2003/87/ES, kterou se stanoví systém pro obchodování s emisemi. V této souvislosti je třeba zvážit vhodná opatření, včetně úpravy systému pro obchodování s emisemi tak, že z objemu, který se má dražit v období 2013–2020, se vyčlení odpovídající počet povolenek, pokud bude přijato odpovídající politické rozhodnutí. 3. Právní stránka návrhu 3.1. Shrnutí navrhovaných opatření Navrhovaná směrnice zavádí společný rámec na podporu energetické účinnosti v Unii s cílem zajistit splnění cíle 20% úspory primární energie do roku 2020 a vytvořit podmínky pro další zvyšování energetické účinnosti po tomto datu. Stanoví pravidla zaměřená na odstranění překážek a překonání některých nedostatků trhu, jež brzdí účinnost při dodávkách a využití energie. Z hlediska odvětví konečného užití se navrhovaná směrnice zaměřuje na opatření, jež stanoví požadavky vůči veřejnému sektoru jak při renovaci budov, které vlastní, tak při uplatňování vysokých norem energetické účinnosti při nákupu budov, výrobků a služeb. Návrh požaduje, aby členské státy zavedly vnitrostátní systémy povinného zvyšování energetické účinnosti. Požaduje provádění pravidelných povinných energetických auditů u velkých společností a vytyčuje řadu požadavků vůči energetickým společnostem týkajících se měření a účtování. Pokud jde o odvětví dodávek energie, návrh požaduje, aby členské státy přijaly vnitrostátní plány vytápění a chlazení zaměřené na rozvoj potenciálu vysoce energeticky účinné výroby a účinného dálkového vytápění a chlazení a na zajištění toho, aby byla nařízení o územním plánování v souladu s těmito plány. Členské státy musí přijmout kritéria pro vydání povolení, která zajistí, že zařízení budou umístěna v lokalitách v blízkosti míst spotřeby tepla a že veškerá nová zařízení na výrobu elektřiny a existující zařízení, jež projdou zásadní rekonstrukcí, budou vybaveny kogeneračními jednotkami s vysokou účinností. Členské státy by však měly být schopny stanovit podmínky pro výjimky z této povinnosti při splnění určitých podmínek. Návrh také požaduje, aby členské státy vytvořily databázi údajů o energetické účinnosti zahrnující zařízení provádějící spalování paliv nebo rafinaci ropy a plynu a stanovily požadavky pro přednostní/zaručený přístup k elektrické síti, prioritní dodávky elektřiny z kombinované výroby tepla a elektřiny s vysokou účinností a napojení nových průmyslových závodů produkujících odpadní teplo na sítě dálkového vytápění nebo chlazení. Další navrhovaná opatření zahrnují požadavky energetické účinnosti ve vztahu k vnitrostátním energetickým regulačním orgánům, informační činnost a opatření ke zvyšování informovanosti, požadavky na dostupnost certifikačních systémů, opatření na podporu rozvoje energetických služeb a povinnost členských států odstranit překážky bránící zvyšování energetické účinnosti, zejména rozdělení pobídek mezi vlastníka a pronajimatele budovy, nebo mezi vlastníky budov navzájem. A konečně, návrh předpokládá zavedení vnitrostátních cílů zvyšování energetické účinnosti pro období do roku 2020 a požaduje, aby Komise v roce 2014 posoudila, zda Unie dokáže dosáhnout svého cíle 20% úspor spotřeby primární energie do roku 2020. Od Komise se požaduje, aby předložila své hodnocení Evropskému parlamentu a Radě, po němž bude případně následovat legislativní návrh, který stanoví povinné vnitrostátní cíle. 3.2. Právní základ Tento návrh se zakládá na čl. 194 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie. Podle čl. 194 odst. 1 „v rámci vytváření a fungování vnitřního trhu a s přihlédnutím k potřebě chránit a zlepšovat životní prostředí má politika Unie v oblasti energetiky v duchu solidarity mezi členskými státy za cíl (...) c) podporovat energetickou účinnost a úspory energie jakož i rozvoj nových a obnovitelných zdrojů energie”. Cílem tohoto návrhu je právě zavést společný rámec na podporu energetické účinnosti v Unii. 3.3. Zásada subsidiarity Zásada subsidiarity se u tohoto návrhu uplatní, neboť energetická politika nespadá do výlučné pravomoci Unie. EU si vytyčila cíl dosáhnout v roce 2020 úsporu primární energie o 20 % a zařadila tento cíl mezi pět ústředních cílů své strategie Evropa 2020. Stávající rámec v oblasti energetické účinnosti, zejména směrnice o energetických službách a směrnice o kombinované výrobě tepla a elektřiny, nedokázal využít existujícího potenciálu úspor energie. Opatření až dosud přijatá na úrovni členských států také nepostačují k překonání přetrvávajících tržních a regulačních překážek. Energetické výzvy, jimiž se tento návrh zabývá (bezpečnost dodávek energie, udržitelnost a změna klimatu, jakož i konkurenceschopnost EU) jsou zájmy společné pro EU jako celek. Společná odpověď na úrovni EU je nezbytná, aby se zajistilo, že opatření budou koordinována a společných cílů dosaženo efektivněji. Opatření navrhovaná v nové směrnici pomohou zajistit, aby všechny členské státy náležitě přispívaly k úsilí, které je nezbytné pro dosažení 20% cíle a rovných podmínek pro všechny aktéry na trhu, zejména stanovením požadavků minimální energetické náročnosti (například pokud jde o přístup na veřejné trhy, povinné energetické audity pro společnosti, povinné úspory energie pro energetická zařízení a přístup k síti pro výrobce kombinovaného tepla a elektřiny. Návrh poskytuje jistotu investorům, pokud jde o dosažení cíle EU a podporu opatření zaměřených na zlepšení energetické účinnosti, jako je kombinovaná výroba tepla a elektřiny s vysokou účinností a dálkové vytápění a chlazení. 3.4. Zásada proporcionality a volba právního nástroje Návrh nepřekračuje rámec toho, co je nezbytné pro dosažení cíle v oblasti energetické účinnosti. Stanoví striktní požadavky na energetickou účinnost v některých oblastech, avšak ponechává členským státům značnou volnost rozhodování o opatřeních ke zvyšování energetické účinnosti tak, jako to bude nejlépe odpovídat jejich vnitrostátním podmínkám. Zvoleným nástrojem je směrnice, která má být provedena členskými státy ve vnitrostátním právu. Směrnice určuje konečný výsledek, kterého má být dosaženo, a obecné požadavky, přičemž ponechává členským státům dostatečnou flexibilitu, aby mohly přizpůsobit provedení svým konkrétním vnitrostátním podmínkám. V tomto konkrétním případě je směrnice dostatečným nástrojem pro dosažení cílů tohoto návrhu. Míra omezení je tedy úměrná záměru. 4. ROZPOČTOVÉ DŮSLEDKY Jak je upřesněno ve finančním výkazu přiloženém k této směrnici, bude směrnice prováděna s využitím stávajícího rozpočtu a nebude mít žádný dopad na víceletý finanční rámec. 5. Další informace 5.1. Zjednodušení „acquis“ Návrh přispívá ke zjednodušení „acquis”, i když není uveden v seznamu opatření, jež obsahuje pracovní plán pro zjednodušení. V důsledku přijetí tohoto návrhu budou směrnice o energetických službách a směrnice o kombinované výrobě tepla a elektřiny nahrazeny jedinou směrnicí, což umožní integrovanější přístup k otázkám energetické účinnosti a úspor energie. Určité administrativní zjednodušení by také mělo vyplynout z toho, že bude nutné transponovat do vnitrostátního práva jen jednu směrnici místo dvou. V obou směrnicích je v současnosti stanovena povinnost podávat zprávy. Ty budou nahrazeny jediným souborem výročních zpráv (podrobné jednou za tři roky) v návaznosti na postup podávání zpráv v rámci strategie Evropa 2020. Tento návrh dále zjednodušuje požadavky na měření úspor energie, které jsou obsaženy v platné směrnici o energetických službách. V tomto smyslu by měl napomoci výraznému snížení administrativní zátěže, které jsou v současnosti vystaveny členské státy. 5.2. Zrušení platných právních předpisů Přijetí návrhu povede ke zrušení platných právních předpisů. To se týká čl. 9 odst. 1 a 2 směrnice 2010/30/EU; směrnice 2004/8/ES a směrnice 2006/32/ES. Ustanovení čl. 4 odst. 1 až 4 a přílohy I, III a IV směrnice 2006/32/ES se zruší s účinkem ode dne 1. ledna 2017. 5.3. Přezkum/revize/ustanovení o skončení platnosti Návrh zahrnuje několik ustanovení o přezkumu. 5.4. Přepracování Přepracování není součástí návrhu. 5.5. Srovnávací tabulka Od členských států se vyžaduje, aby Komisi předaly znění vnitrostátních ustanovení, kterými se směrnice provádí do vnitrostátního práva, jakož i srovnávací tabulku mezi těmito předpisy a směrnicí. 5.6. Evropský hospodářský prostor (EHP) Návrh se týká záležitosti EHP, a proto by měl být rozšířen na Evropský hospodářský prostor. 2011/0172 (COD) Návrh SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY o energetické účinnosti a o zrušení směrnic 2004/8/ES a 2006/32/ES EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE, s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 194 odst. 2 této smlouvy, s ohledem na návrh Evropské komise[14], po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům, s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru[15], s ohledem na stanovisko Výboru regionů[16], v souladu s řádným legislativním postupem, vzhledem k těmto důvodům: (1) Unie čelí bezprecedentním výzvám, které vyplývají ze zvýšené závislosti na dovozu energie, z nedostatku zdrojů energie a z potřeby zastavit změnu klimatu a překonat hospodářskou krizi. Energetická účinnost je důležitým prostředkem, jak těmto výzvám čelit. Zlepšuje bezpečnost dodávek do Unie, neboť snižuje spotřebu primární energie a snižuje dovoz energie. Pomáhá nákladově efektivním způsobem snižovat emise skleníkových plynů, a tím zmírňovat důsledky změny klimatu. Přechod k energeticky účinnému hospodářství by měl také urychlit šíření inovativních technologických řešení a zlepšit konkurenceschopnost průmyslu v Unii, podpořit hospodářský růst a vytvářet kvalitní pracovní místa v některých odvětvích, jež s energetickou účinností souvisejí. (2) Závěry předsednictví Evropské rady ze dne 8. a 9. března 2007 zdůraznily potřebu zvýšit energetickou účinnost v Unii, a dosáhnout tak do roku 2020 úspory primární spotřeby energie v Unii o 20 % oproti prognózám. To je rovno snížení spotřeby primární energie v Unii v roce 2020 o 368 Mtoe[17]. (3) Závěry předsednictví Evropské rady ze dne 17. června 2010 potvrdily cíl v oblasti energetické účinnosti jako jeden z hlavních cílů nové strategie Unie pro pracovní místa a inteligentní a udržitelný růst podporující začlenění (strategie Evropa 2020). V rámci tohoto procesu a aby bylo zajištěno provedení tohoto cíle na vnitrostátní úrovni, se od členských států vyžaduje, aby v úzkém dialogu s Komisí stanovily vnitrostátní cíle a informovaly ve svých národních programech reforem, jak jich hodlají dosáhnout. (4) Sdělení Komise o energetice pro rok 2020[18] staví energetickou účinnost do centra energetické strategie EU pro období do roku 2020 a vytyčuje potřebu nové strategie zvyšování energetické účinnosti, která všem členským státům umožní oddělit spotřebu energie od hospodářského růstu. (5) Evropský parlament ve svém usnesení za dne 15. prosince 2010 o revizi akčního plánu pro energetickou účinnost[19] vyzval Komisi, aby do revidovaného akčního plánu pro energetickou účinnost včlenila opatření s cílem překonat překážky bránící dosažení celkového cíle EU v oblasti energetické účinnosti v roce 2020. (6) Jednou ze stěžejních iniciativ strategie Evropa 2020 je iniciativa Evropa méně náročná na zdroje přijatá Komisí 26. ledna 2011[20]. Energetickou účinnost považuje za důležitý prvek pro zajištění udržitelnosti využívání energetických zdrojů. (7) Závěry předsednictví Evropské rady ze dne 4. února 2011 uznávají, že cíl EU v oblasti energetické účinnosti není plněn a že je nezbytný rozhodný postup s cílem využít existujícího značného potenciálu pro větší úspory energie v budovách, dopravě, výrobcích a postupech. (8) Dne 8. března 2011 přijala Komise plán pro energetickou účinnost 2011[21]. Ten potvrdil, že Unie nesměřuje k dosažení svého cíle v oblasti energetické účinnosti. S cílem zjednat nápravu plán vytyčil řadu politik a opatření zaměřených na zvyšování energetické účinnosti, jež zahrnují celý energetický řetězec, včetně výroby, přenosu a distribuce energie; klíčovou úlohu veřejného sektoru při zvyšování energetické účinnosti; budovy a energetická zařízení; průmysl; a potřebu umožnit konečným zákazníkům řídit svou spotřebu energie. Souběžně byla v bílé knize o dopravě přijaté dne 28. března 2011[22] posuzována energetická účinnost v dopravě. Zejména iniciativa 26 bílé knihy vyzývá ke stanovení přiměřených norem pro emise CO2 z vozidel ve všech druzích dopravy, doplněných podle potřeby o požadavky energetické účinnosti, které se mají vztahovat na všechny typy pohonných systémů. (9) Dne 8. března 2011 Komise přijala také Plán přechodu na konkurenceschopné nízkouhlíkové hospodářství do roku 2050[23] a z tohoto pohledu poukázala na potřebu klást větší důraz na energetickou účinnost. (10) V souvislosti s tím je nezbytné aktualizovat právní rámec Unie pro energetickou účinnost směrnicí sledující celkový cíl v oblasti energetické účinnosti – uspořit 20 % spotřeby primární energie Unie do roku 2020 a energetickou účinnost po roce 2020 dále zvyšovat. Za tím účelem by měla vytvořit společný rámec podporující energetickou účinnost v Unii a realizovat konkrétní opatření zaměřená na provádění některých návrhů obsažených v plánu pro energetickou účinnost 2011 a využít významného nevyužitého potenciálu úspor energie, který specifikuje. (11) Rovněž rozhodnutí o sdíleném úsilí (č. 406/2009/ES)[24] požaduje, aby Komise nejpozději do konce roku 2012 zhodnotila pokrok dosažený Společenstvím a členskými státy při plnění cíle snížit do roku 2020 spotřebu energie o 20 % oproti prognózám, a podala o něm zprávu. Dále stanoví, aby Komise nejpozději do 31. prosince 2012 navrhla posílená nebo nová opatření k urychlení zlepšování energetické účinnosti s cílem pomoci členským států splnit závazky Společenství na snížení emisí skleníkových plynů. Tato směrnice uvedené žádosti vyhovuje. Přispívá také k plnění cílů stanovených v plánu přechodu na konkurenceschopné nízkouhlíkové hospodářství do roku 2050, zejména tím, že snižuje emise skleníkových plynů z odvětví energetiky, a k dosažení výroby elektřiny s nulovými emisemi do roku 2050. (12) Využití veškerého existujícího potenciálu úspor energie vyžaduje integrovaný přístup zahrnující úspory v odvětvích zásobování energií a konečné spotřeby. Současně by měla být posílena ustanovení směrnice 2004/8/ES o podpoře kombinované výroby tepla a elektřiny založené na poptávce po užitečném teple na vnitřním trhu s energií[25] a směrnice 2006/32/ES o energetické účinnosti u konečného uživatele a o energetických službách[26]. (13) Bylo by žádoucí, aby byl cíl zvýšit energetickou účinnost o 20 % splněn v důsledku souhrnného provádění konkrétních vnitrostátních a evropských opatření podporujících energetickou účinnost v různých oblastech. Pokud tento přístup nebude úspěšný, bylo by však nutné posílit politický rámec jeho doplněním o systém závazných cílů. V první fázi by proto od členských států mělo být vyžadováno, aby stanovily vnitrostátní cíle, systémy a programy ke zvyšování energetické účinnosti. Mělo by být ponecháno na nich, aby rozhodly, zda by tyto cíle měly být na jejich území závazné nebo orientační. Ve druhé fázi by tyto cíle a individuální úsilí každého členského státu, spolu s údaji o dosaženém pokroku, měla zhodnotit Komise, aby posoudila pravděpodobnost dosažení celkového cíle Unie a to, zda toto individuální úsilí je ke splnění společného cíle dostatečné. Komise by proto pomocí svého revidovaného legislativního rámce a v procesu realizace strategie Evropa 2020 měla provádění vnitrostátních programů energetické účinnosti pozorně sledovat. Pokud toto hodnocení ukáže, že dosažení celkového cíle EU není pravděpodobně, měla by Komise navrhnout povinné vnitropolitické cíle na rok 2020 s přihlédnutím k individuálním výchozím pozicím členských států, jejich hospodářským výsledkům a včasnosti přijímaných opatření. (14) Celková výše veřejných výdajů je rovna 19 % hrubého domácího produktu Unie. Veřejný sektor proto představuje důležitou hybnou sílu pro stimulaci přeměny trhu směrem k účinnějším výrobkům, budovám a službám, jakož i k odstartování změn v chování občanů a podniků při spotřebě energie. Snižování spotřeby energie díky opatřením zaměřeným na zlepšení energetické účinnosti dále může uvolnit veřejné zdroje pro jiné účely. Veřejné subjekty na vnitrostátní, regionální a místní úrovni by měly, pokud jde o energetickou účinnost, působit jako vzor. (15) Je nutné zvýšit tempo renovace budov, neboť stávající fond budov představuje odvětví s největším potenciálem pro úspory energie. Budovy mají také zásadní význam pro dosažení cíle EU snížit do roku 2050 emise skleníkových plynů o 80–95 % ve srovnání s rokem 1990. Budovy ve vlastnictví veřejných subjektů tvoří značnou část fondu budov a jsou velmi dobře viditelné ve veřejném životě. Je proto vhodné stanovit roční tempo renovace všech budov ve vlastnictví veřejných subjektů s cílem zlepšit jejich energetické ukazatele. Tempem renovací by neměly být dotčeny povinnosti týkající se budov se spotřebou energie blížící se nule a stanovené ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2010/31/EU ze dne 19. května 2010 o energetické náročnosti budov[27]. Povinnost renovovat veřejné budovy doplňuje ustanovení uvedené směrnice, která požaduje, aby členské státy zajistily, aby u stávajících budov, kde probíhá větší renovace, byla snížena jejich energetická náročnost tak, aby splňovaly požadavky minimální energetické náročnosti. (16) Některé obce a další veřejné subjekty v členských státech již zavedly integrované přístupy k úsporám energie a zásobování energií, například pomocí akčních plánů udržitelné energie, jako jsou plány vypracované v rámci iniciativy Pakt starostů a primátorů, a integrované městské přístupy, které přesahují rámec individuálních zásahů do budov nebo druhů dopravy. Členské státy by měly podpořit obce a jiné veřejné subjekty v přijímání integrovaných a udržitelných plánů energetické účinnosti s jasnými cíli, zapojení občanů do jejich vypracování a provádění a přiměřeně je informovat o jejich obsahu a pokroku při dosahování cílů. Takové plány mohou přinést značné úspory energie, zejména jsou-li prováděny prostřednictvím systémů pro hospodaření s energií, jež umožní příslušným veřejným subjektům lépe řídit svou spotřebu energie. Měla by být podporována výměna zkušeností mezi velkými i malými městy a dalšími veřejnými subjekty se zřetelem na zkušenosti s větší mírou inovace. (17) Pokud jde o nákup určitých výrobků a služeb a o nákup a nájem budov, měly by veřejné subjekty, které uzavírají smlouvy o veřejných pracích, dodávkách nebo službách, jít příkladem a při rozhodování o nákupech vycházet z energetické účinnosti. Neměla by tím však být dotčena ustanovení směrnic EU týkajících se veřejných dodávek. (18) Posouzení možnosti zavést na úrovni Unie systém „bílých certifikátů“ ukázalo, že za současné situace by si takový systém vyžádal příliš vysoké administrativní náklady a že existuje riziko, že úspory energie by se soustředily do několika členských států a nebyly by zaváděny v celé Unii. Posledně jmenovaného cíle lze, alespoň v této fázi, lépe dosáhnout pomocí vnitrostátních systémů povinného zvyšování energetické účinnosti nebo jiných alternativních opatření, která povedou k dosažení stejného objemu úspor energie. Komise by však měla aktem v přenesené pravomoci vymezit podmínky, za kterých by členský stát mohl v budoucnu uznávat úspory energie dosažené v jiném členském státě. Je vhodné, aby míra ambicióznosti takových plánů byla zakotvena ve společném rámci na úrovni Unie a současně poskytovala členským státům značnou flexibilitu, aby mohly plně zohlednit vnitrostátní organizaci aktérů na trhu, konkrétní podmínky odvětví energetiky a návyky konečných zákazníků. Společný rámec by měl poskytnout energetickým zařízením možnost nabízet energetické služby všem konečným zákazníkům, nejen těm, kterým prodávají energii. To posiluje hospodářskou soutěž na trhu energie, protože energetická zařízení mohou rozšířit svou nabídku o poskytování doplňkových energetických služeb. Společný rámec by měl členským státům umožnit začlenit do svých vnitrostátních systémů požadavky, jež sledují sociální cíle, aby zejména bylo možné zajistit, že přístup k výhodám vyplývajícím z vyšší energetické účinnosti budou mít i zranitelní zákazníci. Dále by členské státy měly mít možnost zprostit malé podniky povinností spojených se zvyšováním energetické účinnosti. Sdělení Komise „Small Business Act“[28] stanoví zásady, které by členské státy, jež se rozhodnou této možnosti nevyužít, měly zohlednit. (19) Aby bylo možné využít potenciálu úspor energie v určitých segmentech trhu, kde se energetické audity obchodně nevyužívají (například v domácnostech nebo malých a středních podnicích), měly by členské státy zajistit dostupnost energetických auditů. Energetické audity by měly být pro velké podniky povinné a pravidelné, neboť úspory energie mohou být značné. (20) Tyto audity by měly být prováděny nezávisle a nákladově efektivním způsobem. Požadavek na nezávislost umožňuje, aby audity vykonávali vnitropodnikoví odborníci za předpokladu, že jsou kvalifikovaní nebo akreditovaní, že se činností, která je předmětem auditu, přímo nezabývají a že členské státy zavedly režim, jehož prostřednictvím je zajištěna a ověřena jejich kvalita a v případě nutnosti se ukládají sankce. (21) Při stanovování opatření ke zvýšení energetické účinnosti by měl být zohledněn prospěch a úspory získané při širokém využití nákladově efektivních technologických inovací, například inteligentních měřičů. K dosažení co největších úspor pramenících z těchto inovací by měli mít koneční zákazníci možnost vizuální kontroly ukazatelů nákladů a spotřeby a mít k dispozici individuální vyúčtování založené na skutečné spotřebě. (22) Při navrhování opatření ke zvýšení energetické účinnosti by členské státy měly náležitě zohlednit potřebu zajištění správného fungování vnitřního trhu a jednotné uplatňování acquis v souladu s ustanoveními Smlouvy o fungování Evropské unie. (23) Kombinovaná výroba tepla a elektřiny s vysokou účinností a dálkové vytápění a chlazení mají značný potenciál z hlediska úspory primární energie, který je v Unii z velké části nevyužitý. Členské státy by měly vypracovat vnitrostátní plány rozvoje kombinované výroby tepla a elektřiny s vysokou účinností a plány dálkového vytápění a chlazení. Tyto plány by měly obsáhnout dostatečně dlouhé období, aby poskytly investorům informace týkající se vnitrostátních plánů rozvoje a přispěly ke stabilnímu prostředí podporujícímu investice. Nová zařízení na výrobu elektřiny a stávající zařízení, která procházejí rozsáhlou rekonstrukcí nebo jim jsou obnovována povolení či licence, by měla být vybavena kogeneračními jednotkami s vysokou účinností, jež umožní rekuperaci odpadního tepla uvolňovaného při výrobě elektřiny. Toto odpadní teplo by pak mohlo být dopravováno do místa určení sítěmi dálkového vytápění. Členské státy by za tím účelem měly přijmout kritéria pro vydání povolení, aby zajistily umísťování zařízení do lokalit v blízkosti míst spotřeby tepla. Členské státy by však měly být schopny stanovit podmínky pro výjimky z těchto povinností při splnění určitých podmínek. (24) Kombinovaná výroba tepla a elektřiny s vysokou účinností by měla být definovaná úsporami energie dosaženými kombinovanou výrobou ve srovnání s oddělenou výrobou tepla a elektřiny. Definicemi kombinované výroby tepla a elektřiny a kombinované výroby tepla a elektřiny s vysokou účinností používanými v této směrnici není dotčeno používání odlišných definic ve vnitrostátních právních předpisech vydaných pro jiné účely, než jsou účely uvedené v této směrnici. Ke zvyšování úspor energie a k zamezení jejich ztrátám musí být věnována největší pozornost provozním podmínkám kogeneračních jednotek. (25) Ke zvýšení transparentnosti z hlediska konečného spotřebitele, aby si mohl vybrat mezi elektřinou vyráběnou kombinovanou výrobou a elektřinou vyráběnou pomocí jiných technologií, by na základě harmonizovaných referenčních hodnot účinnosti měl být zaručen původ kombinované výroby tepla a elektřiny s vysokou účinností. Pouhé záruky původu nezakládají právo na čerpání výhod z vnitrostátních mechanismů podpory. Je důležité, aby na všechny formy elektřiny vyrobené vysoce účinnou kombinovanou výrobou mohly být vydávány záruky původu. Záruky původu by měly být odlišitelné od výměnných certifikátů. (26) Je třeba brát v úvahu konkrétní strukturu odvětví kombinované výroby tepla a elektřiny, které zahrnuje mnoho malých a středních výrobců, zejména při přezkumu správních postupů pro udělování povolení k výstavbě nové kapacity pro kombinovanou výrobu nebo s ním spojených sítí, podle zásady „zelenou malým a středním podnikům“. (27) Většinu podniků v EU tvoří malé a střední podniky. Pro EU představují obrovský potenciál úspor energie. Aby se jim pomohlo se zaváděním opatření ke zvyšování energetické účinnosti, měly by členské státy vytvořit příznivý rámec zaměřený na poskytování technické pomoci a cílených informací malým a středním podnikům. (28) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/75/EU ze dne 24. listopadu 2010 o průmyslových emisích[29] zahrnuje energetickou účinnost mezi kritéria pro určení nejlepších dostupných technik, které by měly sloužit jako vodítko pro stanovení podmínek povolení pro zařízení v jeho oblasti působnosti, včetně spalovacích zařízení s celkovým jmenovitým tepelným příkonem 50 MW nebo více. Tato směrnice však dává členským státům možnost nevztahovat požadavky týkající se energetické účinnosti na spalovací jednotky nebo jiné jednotky vylučující oxid uhličitý na místě v případě činností uvedených v příloze I směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES ze dne 13. října 2003 o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství[30]. Aby se zajistilo významné zvýšení energetické účinnosti v zařízeních na výrobu elektřiny a tepla na rafinaci ropy a plynu, měly by být aktuální hodnoty energetické účinnosti sledovány a porovnávány s příslušnými hodnotami energetické účinnosti spojenými s využitím nejlepších dostupných technik. Komise by měla porovnávat úrovně energetické účinnosti a pokud se vyskytnou výrazné rozdíly mezi aktuálními hodnotami energetické účinnosti a úrovněmi spojenými s využitím nejlepších dostupných technik, zvážit navržení dalších opatření. Získané informace týkající se aktuálních hodnot energetické účinnosti by také měly být využity při přezkumu harmonizovaných referenčních hodnot účinnosti pro oddělenou výrobu tepla a elektřiny, jak to stanoví rozhodnutí Komise 2007/74/ES ze dne 21. prosince 2006[31]. (29) Členské státy by na základě objektivních, transparentních a nediskriminačních kritérií měly stanovit pravidla pro hrazení a sdílení nákladů spojených s připojením k síti posílením distribuční soustavy a technickými přizpůsobeními, která jsou nezbytná pro integraci nových výrobců elektřiny vyráběné vysoce účinnou kombinovanou výrobou tepla, s přihlédnutím ke směrnicím a kodexům vypracovaným v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 714/2009 ze dne 13. července 2009 o podmínkách přístupu do sítě pro přeshraniční obchod s elektřinou a o zrušení nařízení (ES) č. 1228/2003[32] a nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 715/2009 o podmínkách přístupu k plynárenským přepravním soustavám a o zrušení nařízení (ES) č. 1775/2005[33]. Výrobcům elektřiny vyráběné vysoce účinnou kombinovanou výrobou by mělo být povoleno vypsat veřejnou soutěž na práce související s připojením. Měl by být usnadněn přístup k rozvodné a přenosové síti elektřiny vyráběné vysoce účinnou kombinovanou výrobou, zvláště kogeneračním jednotkám malého výkonu a mikrokogeneračním jednotkám. (30) Měl by být k dispozici dostatečný počet spolehlivých profesionálů specializovaných v oblasti energetické účinnosti, aby se zajistilo efektivní a včasné provádění této směrnice, například pokud jde o soulad s požadavky na provádění energetických auditů a provádění systémů povinného zvyšování energetické účinnosti. Členské státy by proto měly zavést systémy certifikace pro poskytovatele energetických služeb, energetické audity a další opatření ke zvyšování energetické účinnosti. (31) Je nezbytné pokračovat v rozvoji trhu energetických služeb, aby byla zajištěna dostupnost jak na straně poptávky, tak na straně nabídky energetických služeb. Tomu může napomoci transparentnost, například v podobě seznamů poskytovatelů energetických služeb. Nabídku mohou stimulovat také vzorové smlouvy a pokyny, zejména pro uzavírání smluv o energetické náročnosti. Stejně jako u jiných forem finančních ujednání s třetí stranou, také ve smlouvě o energetické náročnosti se příjemce energetické služby vyhne investičním výdajům tím, že využije část finanční hodnoty úspory energie k tomu, aby uhradil investice vynaložené zcela nebo částečně třetí stranou. (32) Je třeba identifikovat a odstranit regulační i neregulační překážky bránící využívání smluv o energetické náročnosti a dalších finančních ujednání s třetí stranou zaměřených na úspory energie. Sem patří účetní pravidla a postupy, jež brání tomu, aby kapitálové investice a roční finanční úspory plynoucí z opatření ke zvýšení energetické účinnosti se přiměřeně odrážely v účetnictví po celou dobu trvání investice. Na vnitrostátní úrovni by měly být řešeny také překážky bránící renovaci stávajícího fondu budov na základě rozdělení pobídek mezi různé zainteresované aktéry. (33) Členské státy a regiony by měly být podporovány v tom, aby plně využívaly strukturálních fondů a Fondu soudržnosti ke stimulaci investic do opatření zaměřených na zvyšování energetické účinnosti. Investice do energetické účinnosti mohou přispívat k hospodářskému růstu, zaměstnanosti, inovaci a boji proti energetické chudobě v domácnostech, a mají proto pozitivní dopad na hospodářskou, sociální a územní soudržnost. Možnými oblasti pro financování jsou například opatření energetické účinnosti ve veřejných budovách a bydlení a zajišťování nových kvalifikací, jež podpoří zaměstnanost v odvětví energetické účinnosti. (34) Aby zůstaly zachovány pobídky v systému pro obchodování s emisemi, které odměňují investice do nízkouhlíkových technologií a připravují odvětví zapojená do ETS na inovace potřebné v budoucnu, bude Komise při provádění 20% cíle v oblasti energetické účinnosti muset sledovat dopad nových opatření na směrnici 2003/87/ES, kterou se stanoví systém pro obchodování s emisemi. (35) Směrnice 2006/32/ES požaduje, aby členské státy přijaly celkový vnitrostátní orientační cíl úspor energie ve výši 9 % do roku 2016 , dosažitelný díky energetickým službám a jiným opatřením ke zvýšení energetické účinnosti, a usilovaly o jeho splnění. Uvedená směrnice stanoví, že druhý plán energetické účinnosti přijatý členskými státy se případně tam, kde je to vhodné nebo nutné, doplní o návrhy dalších opatření předložené Komisí, včetně prodloužení doby platnosti cílů. Pokud zpráva dospěje k závěru, že nebyl učiněn dostatečný pokrok k dosažení vnitrostátních orientačních cílů stanovených uvedenou směrnicí, mají se návrhy dalších opatření zaměřit na úroveň a povahu těchto cílů. Posouzení dopadů doprovázející tuto směrnici shledává, že členské státy směřují k dosažení 9% cíle, což je podstatně méně ambiciózní než následně přijatý cíl 20% úspory energie do roku 2020, a proto není nutné se úrovní těchto cílů zabývat. (36) Ačkoli tato směrnice směrnici 2006/32/ES zrušuje, měl by článek 4 směrnice 2006/32/ES zůstat v platnosti až do stanovené lhůty pro dosažení 9% cíle. (37) Vzhledem k tomu, že cíl této směrnice, kterým je dosažení cíle Unie v oblasti energetické účinnosti úsporou primární energie o 20 % do roku 2020 a vytvoření podmínek pro další zvyšování energetické účinnosti v období po roce 2020, pravděpodobně bez přijetí dalších opatření energetické účinnosti nebude členskými státy dosažen a může být lépe dosažen na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nevychází tato směrnice za rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle. (38) Komisi by měla být s cílem umožnit přizpůsobení se technickému pokroku a změnám v distribuci energetických zdrojů svěřena pravomoc přijímat k některým záležitostem akty v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování Evropské unie. Zvláště důležité bude, aby Komise v rámci přípravné činnosti vedla konzultace, a to i na odborné úrovni. (39) Veškerá hmotněprávní ustanovení směrnice 2004/8/ES a směrnice 2006/32/ES vyjma čl. 4 odst. 1 až odst. 4 a přílohy I, III a IV směrnice 2006/32/ES by měla být okamžitě zrušena. Zrušeny by měly být také čl. 9 odst. 1 a odst. 2 směrnice 2010/30/EU ze dne 19. května 2010 o uvádění spotřeby energie a jiných zdrojů na energetických štítcích výrobků spojených se spotřebou energie a v normalizovaných informacích o výrobku[34], jež členským státům ukládá povinnost snažit se pořizovat pouze výrobky, které patří do třídy s nejvyšší energetickou účinností. (40) Povinnost provést tuto směrnici ve vnitrostátním právu by se měla omezit na ustanovení, která ve srovnání se směrnicemi 2004/8/ES a 2006/32/ES představují podstatnou změnu. Povinnost provést ve vnitrostátním právu nezměněná ustanovení totiž vyplývá z těchto směrnic. (41) Touto směrnicí by neměly být dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení směrnic 2004/8/ES a 2006/32/ES ve vnitrostátním právu, PŘIJALY TUTO SMĚRNICI: KAPITOLA I Předmět, oblast působnosti, definice a cíle energetické účinnosti Článek 1 Předmět a oblast působnosti 1. Tato směrnice zavádí společný rámec na podporu energetické účinnosti v Unii s cílem zajistit splnění cíle Unie dosáhnout do roku 2020 úspory primární energie o 20 % a vytvořit podmínky pro další zvyšování energetické účinnosti i po tomto datu. Stanoví pravidla zaměřená na odstranění překážek na trhu energií a překonání některých nedostatků trhu, jež brzdí zvyšování účinnosti při dodávkách a využívání energie, a stanoví zavedení vnitrostátních cílů energetické účinnosti do roku 2020. 2. Požadavky stanovené touto směrnicí jsou minimálními požadavky a nebrání členským státům v přijetí nebo zavedení přísnějších opatření. Tato opatření musí být slučitelná s právními předpisy Unie. Vnitrostátní právní předpisy stanovující přísnější opatření musí být oznámeny Komisi. Článek 2 Definice Pro účely této směrnice se rozumí: 1. „energií“ všechny formy energetických produktů definovaných v nařízení (ES) č. 1099/2008[35]; 2. „spotřebou primární energie“ hrubá domácí spotřeba, vyjma neenergetických účelů; 3. „energetickou službou“ fyzický prospěch, užitek nebo dobro získané kombinací energie s energeticky účinnými technologiemi nebo činnostmi, které mohou zahrnovat provozní činnosti, údržbu a kontrolu nezbytnou pro dodání služby, jež je dodávána na základě smlouvy a u níž bylo prokázáno, že za normálních okolností vede k ověřitelnému a měřitelnému či odhadnutelnému zvýšení energetické účinnosti nebo k úsporám primární energie; 4. „veřejnými subjekty“ „veřejní zadavatelé“ podle definice ve směrnici 2004/18/ES; 5. „systémem pro hospodaření s energií“ soubor vzájemně souvisejících nebo vzájemně působících prvků plánu, který stanoví cíl v oblasti energetické účinnosti a strategii k dosažení tohoto cíle; 6. „odpovědnými stranami“ distributoři energie nebo společnosti zabývající se maloobchodním prodejem energie, na které se vztahují vnitrostátní systémy povinného zvyšování energetické účinnosti podle článku 6; 7. „distributorem energie“ fyzická nebo právnická osoba, včetně provozovatelů distribučního systému, jež odpovídá za dopravu energie s ohledem na její dodání konečným zákazníkům nebo distribučním místům, která energii konečným zákazníkům prodávají; 8. „provozovatelem distribuční soustavy“ „provozovatel distribuční soustavy“ podle definice ve směrnici 2009/72/ES a ve směrnici 2009/73/ES; 9. „maloobchodním prodejcem energie“ fyzická nebo právnická osoba, která se zabývá prodejem energie konečným zákazníkům; 10. „konečným zákazníkem“ fyzická nebo právnická osoba, jež nakupuje energii pro své vlastní konečné využití; 11. „poskytovatelem energetických služeb“ fyzická nebo právnická osoba, která dodává energetické služby nebo jiná opatření ke zvýšení energetické účinnosti zařízení konečného zákazníka či v rámci jeho budovy; 12. „energetickým auditem“ systematický postup získávání dostatečných informací o stávajícím profilu energetické náročnosti stavby či skupiny staveb, průmyslového nebo obchodního postupu nebo zařízení a soukromých nebo veřejných služeb, který identifikuje a kvantifikuje možnosti nákladově efektivních úspor energie a podává zprávy o zjištěních; 13. „smlouvou o energetické náročnosti“ smluvní ujednání mezi příjemcem a poskytovatelem o opatření ke zvýšení energetické účinnosti, podle kterého úhrada za investice vložené poskytovatelem je ve vztahu ke smluvně stanovené míře zvýšení energetické účinnosti nebo k jinému stanovenému kritériu energetické účinnosti, například finančním úsporám; 14. „provozovatelem přenosové soustavy“ „provozovatel přenosové soustavy“, podle definice ve směrnici 2009/72/ES[36] a ve směrnici 2009/73/ES[37]; 15. „kombinovanou výrobou tepla a elektřiny“ současná výroba tepelné energie a elektrické nebo mechanické energie v jednom procesu; 16. „ekonomicky odůvodněnou poptávkou“ poptávka, která nepřekračuje potřeby tepla nebo chlazení a která by byla jinak uspokojována za tržních podmínek jinými procesy výroby energie než kombinovanou výrobou tepla a elektřiny; 17. „užitečným teplem“ teplo vyrobené v procesu kombinované výroby tepla a elektřiny k uspokojování ekonomicky odůvodněné poptávky po vytápění a chlazení; 18. „elektřinou vyráběnou kombinovanou výrobou“ elektřina vyrobená procesem spojeným s výrobou užitečného tepla a vypočítaná podle metodiky stanovené v příloze I; 19. „kombinovanou výrobou tepla a elektřiny s vysokou účinností“ kombinovaná výroba tepla a elektřiny splňující kritéria stanovená v příloze II; 20. „celkovou účinností“ roční objem výroby elektrické a mechanické energie a užitečného tepla dělený spotřebou paliva použitého k výrobě tepla v procesu kombinované výroby tepla a elektřiny a hrubé výroby elektrické a mechanické energie; 21. „poměrem elektřiny a tepla“ poměr mezi elektřinou vyráběnou kombinovanou výrobou a užitečným teplem při plném kombinovaném režimu na základě provozních dat konkrétní jednotky; 22. „kogenerační jednotkou“ jednotka, která může pracovat v režimu kombinované výroby tepla a elektřiny; 23. „kogenerační jednotkou malého výkonu“ kogenerační jednotka s instalovanou kapacitou nižší než 1MWe; 24. „mikrokogenerační jednotkou“ kogenerační jednotka s maximální kapacitou nižší než 50 kWe; 25. „koeficientem zastavěnosti“ poměr mezi výměrou půdy a podlahovou plochou budov na daném území; 26. „účinným dálkovým vytápěním a chlazením“ systém dálkového vytápění nebo chlazení, který používá alespoň 50 % tepla z obnovitelných zdrojů, odpadů, kombinované výroby nebo z kombinace těchto možností a jehož primární energetický faktor podle směrnice 2010/31/EU je alespoň 0,8; 27. „rozsáhlou rekonstrukcí“ rekonstrukce, jejíž náklady přesáhnou 50 % investičních nákladů na novou srovnatelnou jednotku v souladu s rozhodnutím 2007/74/ES nebo která vyžaduje aktualizaci povolení uděleného podle směrnice 2010/75/EU. Článek 3 Cíle energetické účinnosti 1. Členské státy stanoví vnitrostátní cíl energetické účinnosti vyjádřený jako absolutní míra spotřeby primární energie v roce 2020. Při stanovení těchto cílů zohlední cíl Unie dosáhnout úspory energie o 20 %, opatření stanovená touto směrnicí, opatření k dosažení vnitrostátních cílů úspory energie přijatá podle čl. 4 odst. 1 směrnice 2006/32/ES a další opatření na podporu energetické účinnosti v členských státech a na úrovni Unie. 2. Komise nejpozději do 30. června 2014 posoudí, zda je pravděpodobné, aby Unie dosáhla svého cíle 20% úspor primární energie do roku 2020, vyžadující snížení spotřeby primární energie v EU o 368 Mtoe v roce 2020, s ohledem na součet vnitrostátních cílů podle odstavce 1 a hodnocení podle čl. 19 odst. 4. KAPITOLA II Účinnost při využití energie Článek 4 Veřejné subjekty 1. Aniž by byl dotčen článek 7 směrnice 2010/31/EU, členské státy zajistí, aby počínaje 1. lednem 2014 byly každoročně renovovány 3 % celkové podlahové plochy budov ve vlastnictví jejich veřejných subjektů, s cílem splnit požadavky na minimální energetickou náročnost stanovené příslušným členským státem podle článku 4 směrnice 2010/31/EU. Tento 3% podíl se vypočítává z celkové podlahové plochy budov s celkovou užitkovou podlahovou plochou nad 250 m2 ve vlastnictví veřejných subjektů příslušného členského státu, která k 1. lednu každého roku nesplňuje vnitrostátní požadavky na minimální energetickou náročnost stanovené podle článku 4 směrnice 2010/31/EU. 2. Členské státy mohou svým veřejným subjektům povolit, aby ke svému ročnímu tempu renovace započítali nadbytek renovované podlahové plochy budov v daném roce tak, jako by byl renovován v jakémkoliv ze dvou předchozích nebo následujících let. 3. Pro účely stanovené odstavcem 1 členské státy nejpozději do 1. ledna 2014 vypracují a zpřístupní veřejnosti soupis budov ve vlastnictví jejich veřejných subjektů, ve kterém bude uvedeno: a) podlahová plocha v m2 a b) energetická náročnost každé budovy. 4. Členské státy podpoří veřejné subjekty v tom, aby: a) přijaly plán pro energetickou účinnost, samostatný nebo jako součást širšího klimatického nebo environmentálního plánu, který bude obsahovat konkrétní cíle energetické účinnosti s ohledem na trvalé zvyšování energetické účinnosti u tohoto subjektu; b) v rámci provádění tohoto plánu zavedly systém pro hospodaření s energií. Článek 5 Nakupování veřejnými subjekty Členské státy zajistí, aby veřejné subjekty nakupovaly pouze výrobky, služby a budovy s vysokou energetickou účinností, jak je uvedeno v příloze III. Článek 6 Systémy povinného zvyšování energetické účinnosti 1. Každý členský stát vytvoří systém povinného zvyšování energetické účinnosti. Tento program zajistí, aby všichni distributoři energie nebo všechny společnosti zabývající se maloobchodním prodejem energie operující na území členského státu dosáhli ročních úspor energie odpovídajících 1,5 % jejich objemu prodeje energie v tomto členském státě za předchozí rok vyjma energie používané v odvětví dopravy. Tohoto objemu úspor energie musí být odpovědnými stranami dosaženo u konečných zákazníků. 2. Objem úspor energie vyžadovaných od každé odpovědné strany vyjádří členské státy v ukazatelích konečné spotřeby nebo spotřeby primární energie. Metoda zvolená pro vyjádření požadovaného objemu úspor energie se používá také pro výpočet úspor hlášených odpovědnými stranami. Použijí se přepočítávací koeficienty uvedené v příloze IV. 3. Opatření zaměřená na krátkodobé úspory, která jsou definována v příloze V, bodu 1, se na objemu úspor energie vyžadovaném od každé odpovědné strany nesmí podílet více než 10 % a lze je započíst do plnění povinnosti stanovené v odstavci 1 jen v kombinaci s opatřeními, s nimiž jsou spojovány dlouhodobé úspory. 4. Členské státy zajistí, aby úspory ohlášené odpovědnými stranami byly vypočteny v souladu s přílohou V bodem 2. Zavedou kontrolní systémy, v rámci kterých se nezávisle ověří alespoň statisticky významná část opatření ke zvyšování energetické účinnosti zavedených odpovědnými stranami. 5. V rámci systému povinného zvyšování energetické účinnosti členské státy mohou: a) zahrnout do povinných úspor, jež stanoví, požadavky v sociální oblasti, například tím, že budou vyžadovat, aby opatření byla prováděna v domácnostech postižených energetickou chudobou nebo v oblasti sociálního bydlení; b) povolit odpovědným stranám, aby započetly do svého povinného plnění certifikované úspory energie dosažené poskytovateli energetických služeb nebo jinými třetími stranami; v tomto případě zavedou akreditační postupy, které budou jasné, transparentní a otevřené všem aktérům na trhu a zaměří se na snížení nákladů spojených s certifikací; c) povolit odpovědným stranám započítávat úspory dosažené v daném roce tak, jako by byly místo toho dosaženy v kterémkoli ze dvou předchozích nebo dvou následujících let. 6. Členské státy zveřejní úspory energie dosažené každou z odpovědných stran a údaje vystihující roční trend úspor energie v rámci tohoto systému. Pro účely publikace a ověřování dosažených úspor energie členské státy vyžadují od odpovědných stran předkládání alespoň těchto údajů: a) dosažené úspory energie; b) souhrnné statistické údaje o jejich konečných zákaznících (signalizující významné změny oproti dříve předloženým údajům); a c) aktuální údaje o spotřebě konečného uživatele, pokud možno i odpovídající údaje týkající se minulosti, případně včetně profilů zatížení, segmentace zákazníků a zeměpisné polohy zákazníků, přičemž musí být zachována integrita a důvěrnost informací soukromého rázu či informací obchodně citlivých, v souladu s platnými právními předpisy Evropské unie. 7. Členské státy zajistí, aby se aktéři na trhu zdrželi všech činností, které mohou bránit poptávce po energetických službách a dalších opatřeních zaměřených na zvyšování energetické účinnosti anebo jejich poskytování nebo které by mohly brzdit rozvoj trhů s energetickými službami a dalšími opatřeními zaměřenými na zvyšování energetické účinnosti, včetně uzavírání trhu před konkurencí nebo zneužívání dominantního postavení. 8. Členské státy mohou vyjmout z působnosti tohoto článku malé distributory energie a malé maloobchodní prodejce energie, konkrétně ty, kteří ročně distribuují nebo prodají menší množství energie, než které odpovídá 75 GWh, kteří zaměstnávají méně než deset osob nebo jejichž roční obrat nebo roční rozvaha nepřesahuje 2 000 000 EUR. Energie vyrobená pro vlastní potřebu se do těchto limitů nezapočítá. 9. Alternativně k odstavci 1 se mohou členské státy za účelem dosažení úspor energie mezi konečnými zákazníky rozhodnout k přijetí jiných opatření. Roční objem úspor energie dosažený prostřednictvím tohoto přístupu musí odpovídat objemu úspor energie požadovanému v odstavci 1. Členské státy, které zvolí tuto možnost, oznámí Komisi nejpozději do 1. ledna 2013, jaká alternativní opatření plánují přijmout, včetně pravidel o sankcích uvedených v článku 9, a dokázat, jakým způsobem by požadovaného objemu úspor dosáhly. Komise může tato opatření zamítnout nebo navrhnout jejich změnu do třech měsíců od data oznámení. V takových případech dotyčný členský stát alternativní přístup neuplatní, dokud Komise znovu předložený nebo upravený návrh opatření výslovně nepřijme. 10. Komise aktem v přenesené pravomoci v souladu s článkem 18 případně zavede systém vzájemného uznávání úspor energie dosažených v rámci vnitrostátních systémů povinného zvyšování energetické účinnosti. Takový systém umožní odpovědným stranám započítávat úspory energie dosažené a certifikované v daném členském státě do plnění svých povinností v jiném členském státě. Článek 7 Energetické audity a systémy pro hospodaření s energií 1. Členské státy podpoří dostupnost energetických auditů, které jsou cenově dostupné a jsou prováděny nezávisle kvalifikovanými nebo schválenými odborníky, pro všechny konečné zákazníky. Členské státy vyvinou programy, které podpoří domácnosti a malé a střední podniky, aby energetické audity absolvovaly. Členské státy seznámí malé a střední podniky s konkrétními příklady toho, jak by systémy pro hospodaření s energií mohly napomoci jejich podnikání. 2. Členské státy zajistí, aby podniky, kterých se netýká ustanovení druhého pododstavce odstavce 1, musely absolvovat energetický audit provedený nezávisle a nákladově efektivním způsobem kvalifikovanými nebo schválenými odborníky nejpozději do 30. června 2014 a každé tři roky od data předchozího energetického auditu. 3. Nezávisle prováděné energetické audity vyplývající ze systémů pro hospodaření s energií nebo prováděné na základě dobrovolných dohod uzavřených mezi organizacemi zainteresovaných stran a pověřeným orgánem a podléhajících dohledu příslušného členského státu nebo Komise, se považují za splnění požadavků odstavce 2. 4. Energetické audity mohou probíhat samostatně nebo mohou být součástí širšího environmentálního auditu. Článek 8 Měření a informativní vyúčtování 1. Členské státy zajistí, aby konečným uživatelům elektřiny, zemního plynu, dálkového vytápění nebo chlazení a dálkově dodávané místní teplé vody byly poskytnuty individuální měřiče, které přesně změří a zpřístupní jim jejich skutečnou spotřebu energie a poskytnou údaje o skutečném čase spotřeby, v souladu s přílohou VI. Při zavádění inteligentních měřičů podle směrnic 2009/72/ES a 2009/73/ES týkajících se trhů s elektřinou a s plynem a při stanovení minimálních funkčních požadavků na měřiče a povinností pro účastníky trhu členské státy zajistí, aby byly plně zohledněny cíle energetické účinnosti a přínosy pro konečné zákazníky. V případě elektřiny a na žádost konečného zákazníka provozovatelé měřičů zajistí, aby měřidlo mohlo započítávat elektřinu vyrobenou v budově konečného zákazníka a dodanou do elektrické sítě. Pokud o to koneční zákazníci požádají, členské státy zajistí, aby byly údaje měření jejich výroby nebo spotřeby v reálném čase zpřístupněny třetí straně, která jedná jménem konečného zákazníka. V případě vytápění a chlazení, pokud je budova zásobována ze sítě dálkového vytápění, musí být na vstupu do budovy instalován měřič tepla. Také v budovách s více bytovými jednotkami musí být nainstalovány individuální měřiče spotřeby tepla, aby bylo možné měřit spotřebu tepla nebo chlazení u každého bytu. Pokud použití individuálních měřičů spotřeby tepla není technicky možné, použijí se individuální indikátory pro rozdělování nákladů na vytápění v souladu se specifikacemi uvedenými v příloze VI bodu 1.2 pro měření spotřeby tepla na každém radiátoru. Členské státy stanoví pravidla pro rozdělování nákladů na spotřebu tepla v budovách s více bytovými jednotkami zásobovanými dálkovým vytápěním nebo chlazením. Taková pravidla musí zahrnovat pokyny týkající se opravných koeficientů, jež mohou zohlednit vlastnosti budov, například přenos tepla mezi bytovými jednotkami. 2. Kromě povinností vyplývajících ze směrnice 2009/72/ES a směrnice 2009/73/ES týkajících se vyúčtování členské státy nejpozději do 1. ledna 2015 zajistí, aby vyúčtování bylo přesné a aby bylo založeno na skutečné spotřebě, pro všechna odvětví, na která se vztahuje tato směrnice, včetně distributorů energie, provozovatelů distribučních soustav a maloobchodních prodejců energie, při zajištění minimální četnosti stanovené v příloze VI bodu 2.1. Spolu s vyúčtováním obdrží koneční zákazníci rovněž vhodné informace se zevrubným přehledem stávajících cen energie v souladu s přílohou VI bodem 2.2. Členské státy zajistí, aby konečným zákazníkům byl nabídnut výběr mezi elektronickým nebo písemným vyúčtováním a možnost snadného přístupu k doplňujícím údajům, jež umožňují podrobnou vlastní kontrolu historické spotřeby, jak je stanoveno v příloze VI bodu 1.1. Členské státy musí vyžadovat, aby na žádost konečných zákazníků byly údaje o jejich vyúčtování za elektřinu a historické spotřebě byly zpřístupněny poskytovateli energetických služeb určenému konečným zákazníkem. 3. Údaje z měření nebo vyúčtování individuální spotřeby energie, jakož i ostatní údaje uvedené v článcích 1, 2, 3 a příloze VI se poskytují konečným zákazníkům bezplatně. Článek 9 Sankce Členské státy stanoví sankce za porušení vnitrostátních předpisů přijatých podle článků 6 až 8 a přijmou opatření nezbytná k jejich uplatňování. Stanovené sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující. Členské státy oznámí tato ustanovení Komisi nejpozději do [dvanáct měsíců po vstupu této směrnice v platnost] a neprodleně ji uvědomí o jakékoliv následné změně, kterou by byly tyto sankce dotčeny. KAPITOLA III Účinnost při dodávce energie Článek 10 Podpora účinnosti při vytápění a chlazení 1. Členské státy nejpozději do 1. ledna 2014 stanoví vnitrostátní plán vytápění a chlazení zaměřený na využití potenciálu kombinované výroby tepla a elektřiny s vysokou účinností a účinného dálkového vytápění a chlazení, který bude obsahovat údaje stanovené v příloze VII, a uvědomí o nich Komisi. Tyto plány budou aktualizovány a Komise o nich bude informována jednou za pět let. Členské státy prostřednictvím svého regulačního rámce zajistí, aby vnitrostátní plány vytápění a chlazení byly zohledňovány v plánech místního a regionálního rozvoje, včetně územních plánů měst a obcí, a aby splňovaly strukturální kritéria podle přílohy VII. 2. Členské státy přijmou nezbytná opatření pro rozvoj infrastruktury pro účinné dálkové vytápění a chlazení, aby ji přizpůsobily rozvoji kombinované výroby tepla a elektřiny s vysokou účinností a využití vytápění a chlazení z odpadního tepla a obnovitelných zdrojů energie v souladu s odstavci 1, 3, 6 a 7. Při rozvoji dálkového vytápění a chlazení upřednostní v co největší míře kombinovanou výrobu tepla a elektřiny s vysokou účinností před výrobou pouze tepla. 3. Členské státy zajistí, aby veškerá nová zařízení pro výrobu elektřiny o celkovém tepelném příkonu nad 20 MW: a) byla vybavena zařízením umožňujícím rekuperaci odpadního tepla pomocí vysoce účinné kogenerační jednotky a b) byla umístěna v lokalitě, kde může být odpadní teplo využíváno místy spotřeby tepla. Aby zajistily splnění ustanovení prvního pododstavce, přijmou členské státy kritéria pro vydání povolení podle článku 7 směrnice 2009/72/ES. Zajistí zejména, aby umístění nových zařízení bralo v úvahu dostupnost odpovídajícího tepelného zatížení pro kombinovanou výrobu tepla a elektřiny v souladu s přílohou VIII. 4. Členské státy mohou stanovit podmínky pro vyjmutí z působnosti ustanovení odstavce 3, když: a) nebyla splněna kritéria prahových hodnot související s dostupností tepelného zatížení stanovená v bodě 1 přílohy VIII; b) požadavek uvedený v odst. 3 písm. b) související s umístěním zařízení nemůže být splněn vzhledem k potřebě umístit zařízení do blízkosti geologického úložiště povoleného podle směrnice 2009/31/ES; nebo c) analýza nákladů a přínosů ukáže, že náklady včetně investic do infrastruktury převyšují přínosy ve srovnání s náklady na poskytování stejného množství elektřiny a tepla pomocí odděleného vytápění nebo chlazení. O takových podmínkách pro vyjmutí členské státy uvědomí Komisi nejpozději do 1. ledna 2014. Komise může tyto podmínky zamítnout nebo navrhnout jejich změnu do 6 měsíců od data uvědomení. V takových případech členský stát podmínky pro vyjmutí neuplatní, dokud Komise výslovně nepřijme znovu předložené nebo upravené podmínky. 5. Členské státy zajistí, aby vnitrostátní nařízení týkající se územního plánování měst a obcí byla přizpůsobena kritériím pro vydání povolení uvedených v odstavci 3 a byla v souladu s vnitrostátními plány vytápění a chlazení podle odstavce 1. 6. Členské státy zajistí, aby při každé rozsáhlé rekonstrukci stávajícího zařízení pro výrobu elektřiny o celkovém jmenovitém tepelném příkonu nad 20 MW nebo při aktualizaci jeho povolení v souladu s článkem 21 směrnice 2010/75/ES bylo v novém nebo aktualizovaném povolení či licenci stanoveno jako podmínka provedení výpočtů, které umožní jeho provozování jako vysoce účinného kogenerační zařízení, pod podmínkou, že toto zařízení je umístěno v lokalitě, kde může být odpadní teplo využito místem odběru tepla v souladu s bodem 1 přílohy VIII. Vybavení zařízení na výrobu elektřiny lapačem uhlíku nebo skladovacími zařízeními pro účely těchto ustanovení není považováno za rekonstrukci. 7. Členské státy mohou stanovit podmínky pro vyjmutí z působnosti ustanovení odstavce 6, když: a) nebyla splněna kritéria prahových hodnot související s dostupností tepelného zatížení stanovená v bodě 1 přílohy VIII; nebo b) analýza nákladů a přínosů ukáže, že náklady včetně investic do infrastruktury převyšují přínosy ve srovnání s náklady na poskytování stejného množství elektřiny a tepla pomocí odděleného vytápění nebo chlazení. O takových podmínkách pro vyjmutí členské státy uvědomí Komisi nejpozději do 1. ledna 2014. Komise může tyto podmínky zamítnout nebo navrhnout jejich změnu do šesti měsíců od data uvědomení. V takových případech členský stát podmínky pro vyjmutí neuplatní, dokud Komise výslovně nepřijme znovu předložené nebo upravené podmínky. 8. Členské státy přijmou kritéria pro vydání povolení nebo rovnocenného dokladu, aby zajistily, že průmyslová zařízení o celkovém tepelném příkonu nad 20 MW produkující odpadní teplo, která budou vybudována nebo projdou rozsáhlou rekonstrukcí po datu [vstupu této směrnice v platnost], budou jejich odpadní teplo zachycovat a využívat. Členské státy zavedou mechanismy, které zajistí připojení těchto zařízení k sítím dálkového vytápění a chlazení. Mohou vyžadovat, aby tato zařízení uhradila poplatky za připojení a náklady spojené s rozvojem sítí dálkového vytápění a chlazení nezbytné pro dopravu jejich odpadního tepla k zákazníkům. Členské státy mohou stanovit podmínky pro vyjmutí z působnosti ustanovení prvního pododstavce, když: a) nebyla splněna kritéria prahových hodnot související s dostupností tepelného zatížení stanovená v bodě 2 přílohy VIII; nebo b) analýza nákladů a přínosů ukáže, že náklady včetně investic do infrastruktury převyšují přínosy ve srovnání s náklady na poskytování stejného množství elektřiny a tepla pomocí odděleného vytápění nebo chlazení po celou dobu životnosti zařízení. O takových podmínkách pro vyjmutí členské státy uvědomí Komisi nejpozději do 1. ledna 2014. Komise může tyto podmínky zamítnout nebo navrhnout jejich změnu do šesti měsíců od data uvědomení. V takových případech členský stát podmínky pro vyjmutí neuplatní, dokud Komise výslovně nepřijme znovu předložené nebo upravené podmínky. 9. Komise nejpozději do 1. ledna 2013 stanoví aktem v přenesené pravomoci v souladu s článkem 18 metodiku analýzy nákladů a přínosů uvedené v odst. 4 písm. c), odst. 7 písm. b) a odst. 8 písm. b). 10. Na základě harmonizovaných referenčních hodnot účinnosti podle přílohy II bodu f) členské státy zajistí, aby podle objektivních, transparentních a nediskriminačních kritérií stanovených každým členským státem mohl být zaručen původ elektřiny vyrobené vysoce účinnou kombinovanou výrobou. Zajistí, aby tato záruka původu splňovala požadavky a obsahovala alespoň údaje specifikované v příloze IX. Členské státy si vzájemně uznají svá osvědčení o původu, výlučně jako důkaz o údajích uvedených v tomto odstavci. Každé odmítnutí uznat záruku původu jako důkaz, zejména z důvodů spojených se zamezení podvodům, musí být založeno na objektivních, transparentních a nediskriminačních kritériích. O každém takovém odmítnutí a jeho důvodech uvědomí členské státy Komisi. V případě odmítnutí uznat záruku o původu může Komise přinutit odmítající stranu, aby záruku uznala, zejména s ohledem na objektivní, transparentní a nediskriminační kritéria, na nichž se toto uznání zakládá. Komise je oprávněna aktem v přenesené pravomoci v souladu s článkem 18 harmonizovat referenční hodnoty účinnosti stanovené v rozhodnutí Komise [číslo rozhodnutí] na základě směrnice 2004/80ES poprvé nejpozději do 1. ledna 2015 a poté každých deset let. 11. Členské státy zajistí, aby veškerá dostupná podpora pro kombinovanou výrobu tepla a elektřiny byla postavena na elektřině vyrobené vysoce účinnou kombinovanou výrobou a z odpadního tepla účinně využívaného k dosažení úspor primární energie. Nerozlišují mezi elektřinou spotřebovanou na místě a elektřinou dodávanou do sítě. Veřejná podpora kombinované výroby tepla a elektřiny a výroby a sítí ústředního vytápění podléhá tam, kde je to možné, pravidlům pro poskytování státní pomoci. Článek 11 Přeměna energie Členské státy vypracují přehled údajů v souladu s přílohou X za všechna zařízení provádějící spalování paliv o celkovém jmenovitém tepelném příkonu 50 MW nebo více a zařízení provádějící rafinaci ropy a plynu na svém území. Tento přehled se každé tři roky aktualizuje. Konkrétní údaje o přehledech jednotlivých zařízeních, které jsou každoročně v těchto přehledech obsaženy, se na požádání zpřístupní Komisi. Ke zprávám uvedeným v čl. 19 odst. 2 členské státy přiloží shrnutí bez důvěrných údajů obsahující souhrnné údaje z těchto přehledů. Článek 12 Přenos a distribuce energie 1. Členské státy zajistí, aby vnitrostátní energetické regulační orgány při svém rozhodování týkajícím se provozování infrastruktury v oblasti plynu a elektřiny věnovaly náležitou pozornost energetické účinnosti. Zajistí zejména, aby sazby a regulační předpisy související s užíváním sítí obsahovaly pobídky pro provozovatele sítí tak, aby nabízeli uživatelům sítí systémové služby umožňující jim zavádět opatření ke zvyšování energetické účinnosti v souvislosti s pokračujícím zaváděním inteligentních sítí. Členské státy zajistí, aby regulace sítí a síťové sazby stanovené nebo schválené energetické regulační orgány splňovaly kritéria uvedená v příloze XI s přihlédnutím k pokynům a kodexům vypracovaným podle nařízení 714/2009 a nařízení 715/2009. 2. Členské státy nejpozději do 30. června 2013 přijmou tyto plány: a) posouzení potenciálu jejich infrastruktury v oblasti plynu, elektřiny a dálkového vytápění a chlazení z hlediska energetické účinnosti, zejména pokud jde o přeměnu, distribuci, řízení zátěžového provozu a interoperability a připojení k zařízením vyrábějícím energii; b) vymezení konkrétních opatření a investic pro zavedení nákladově efektivních zlepšení energetické účinnosti infrastruktury sítí s podrobným harmonogramem jejich zavádění. 3. Členské státy mohou povolit sociálně orientované složky programů a struktur sazeb za přenos a distribuci energie po síti, pokud jsou veškeré rušivé účinky na přenosovou a distribuční soustavu omezeny na to, co je nezbytně nutné, a pokud nejsou nepřiměřené dotyčnému sociálnímu cíli. 4. Členské státy zajistí odstranění pobídek v sazbách za přenos a distribuci energie, které zbytečně zvyšují množství přenášené či distribuované energie. K tomuto účelu mohou členské státy uložit povinnosti veřejné služby týkající se energetické účinnosti podnikům působícím v elektroenergetice v souladu s čl. 3 odst. 2 směrnice 2009/72/ES a podnikům působícím v odvětví zemního plynu v souladu s čl. 3 odst. 2 směrnice 2009/73/ES. 5. Členské státy zajistí, aby v souladu s požadavky týkajícími se zachování spolehlivosti a bezpečnosti sítě, na základě transparentních a nediskriminačních kritérií definovaných příslušnými vnitrostátními orgány, provozovatelé přenosových soustav a provozovatelé distribučních soustav na jejich území: a) zaručili přenos a distribuci elektřiny pocházející z kombinované výroby tepla a elektřiny s vysokou účinností; b) poskytovali přednostní nebo zaručený přístup k elektrické síti pro elektřinu vyráběnou vysoce účinnou kombinovanou výrobou; c) při dispečinku zařízení pro výrobu elektřiny přednostně uvolňovali elektřinu vyráběnou vysoce účinnou kombinovanou výrobou. Kromě povinností stanovených v prvním pododstavci provozovatelé přenosové soustavy a provozovatelé distribučních systémů musí splňovat požadavky stanovené v příloze XII. Členské státy zejména mohou usnadnit připojení k systému přenosové a distribuční sítě u elektrické energie vyráběné vysoce účinnou kombinovanou výrobou v kogeneračních jednotkách malého výkonu a v mikrokogeneračních jednotkách. 6. Členské státy přijmou vhodná opatření, aby zajistily, že tam, kde je to slučitelné se způsobem provozu zařízení na vysoce účinnou kombinovanou výrobu tepla a elektřiny, budou provozovatelé kombinované výroby tepla a elektřiny s vysokou účinností moci nabízet vyrovnávací služby a další provozní služby na úrovni provozovatelů přenosových soustav nebo provozovatelů distribučních soustav. Provozovatelé přenosových soustav a provozovatelé distribučních soustav zajistí, aby takové služby byly součástí jejich nabídky služeb, která musí být transparentní a přístupná kontrole. Tam, kde je to vhodné, mohou členské státy od provozovatelů přenosových soustav a provozovatelů distribučních soustav vyžadovat, aby podpořili umístění kombinované výroby tepla a elektřiny s vysokou účinností do blízkosti oblastí spotřeby pomocí snížení poplatků za připojení a využívání soustavy. 7. Členské státy mohou povolit výrobcům elektřiny vysoce účinnou kombinovanou výrobou, kteří se chtějí připojit k elektrické síti, aby vypsali veřejnou soutěž na práce související s připojením. KAPITOLA IV Horizontální ustanovení Článek 13 Dostupnost systémů certifikace 1. S cílem dosáhnout vysoké úrovně technické způsobilosti, objektivity a spolehlivosti zajistí členské státy, aby nejpozději do 1. ledna 2014 byly poskytovatelům energetických služeb, včetně osob zajišťujících instalaci stavebních prvků definovaných v čl. 2 odst. 9 směrnice 2010/31/EU, zpřístupněny systémy certifikace nebo rovnocenné kvalifikační systémy, energetické audity a opatření ke zvýšení energetické účinnosti. 2. Členské státy zveřejní systémy certifikace nebo rovnocenné kvalifikační systémy uvedené v odstavci 1 a spolupracují mezi sebou navzájem a s Komisí při porovnávání těchto režimů a jejich uznávání. Článek 14 Energetické služby Členské státy podporují trh energetických služeb a přístup malých a středních podniků na tento trh tím, že: a) zveřejňují, ověřují a pravidelně aktualizují přehled dostupných poskytovatelů energetických služeb a energetických služeb, které nabízejí; b) poskytují vzorové smlouvy pro uzavírání smluv o energetické náročnosti ve veřejném sektoru, které musí obsahovat alespoň body, jejichž seznam je uveden v příloze XIII; c) šíří informace o dostupných smlouvách a doložkách v oblasti energetických služeb, které by měly být v takových smlouvách obsaženy, aby byly zaručeny úspory energie a práva konečných zákazníků; d) podporují rozvoj dobrovolných štítků kvality; e) šíří informace o finančních nástrojích, pobídkách, grantech a půjčkách na podporu projektů v oblasti energetických služeb. Článek 15 Další opatření na podporu energetické účinnosti 1. Členské státy vyhodnotí regulační a neregulační překážky bránící zvyšování energetické účinnosti a přijmou vhodná opatření, týkající se zejména: a) rozdělení pobídek mezi vlastníka a nájemce budovy nebo mezi vlastníky navzájem s cílem zajistit, aby tyto strany nebyly odrazovány od investic do zvyšování účinnosti, které by jinak vynaložily, tím, že nezískají plný prospěch individuálně nebo v důsledku chybějících pravidel pro rozdělování nákladů a prospěchu mezi ně navzájem; b) právních a regulačních předpisů a administrativních postupů v oblasti nákupů, sestavování ročních rozpočtů a účtování s cílem zajistit, aby jednotlivé veřejné subjekty nebyly odrazovány od investování do zvyšování účinnosti. Tato opatření zaměřená na odstranění překážek mohou zahrnovat poskytování pobídek, zrušování nebo změnu právních nebo regulačních předpisů nebo přijímání pokynů a výkladových sdělení. Tato opatření mohou být spojena s poskytováním školení, odborné přípravy, konkrétních informací a technické pomoci v oblasti energetické účinnosti. 2. O hodnocení překážek a opatřeních uvedených v odstavci 1 bude Komise informována v první doplňující zprávě uvedené v čl. 19 odst. 2. Článek 16 Přepočítávací koeficienty Pro účel srovnání úspor energie a přepočtu na srovnatelnou jednotku se použijí přepočítávací koeficienty uvedené v příloze IV, pokud nelze oprávněně použít jiné přepočítávací koeficienty. KAPITOLA V Závěrečná ustanovení Článek 17 Akty v přenesené pravomoci a přizpůsobení příloh 1. Komise je oprávněna přijmout akt v přenesené pravomoci v souladu s článkem 18, kterým se zavede systém vzájemného uznávání úspor energie dosažených v rámci vnitrostátních systémů povinností při zvyšování energetické účinnosti uvedených v čl. 6 odst. 9. Komise je oprávněna přijmout akt v přenesené pravomoci v souladu s článkem 18, kterým se zavede metodika analýzy nákladů a přínosů uvedená v čl. 10 odst. 9. Komise je oprávněna přijmout akt v přenesené pravomoci v souladu s článkem 18, kterým se přezkoumají harmonizované referenční hodnoty účinnosti uvedené v čl. 10 odst. 10 třetím pododstavci. 2. Komise je oprávněna přijmout akt v přenesené pravomoci v souladu s článkem 18, kterým se hodnoty, výpočetní metody, standardní koeficient primární energie a požadavky stanovené v přílohách I až XV přizpůsobí technickému pokroku a kterým se požadavky na minimální energetickou náročnost stanovené v příloze III přizpůsobí podmínkám hospodářské soutěže. . Článek 18 Výkon přenesené pravomoci 1. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci svěřená Komisi podléhá podmínkám stanoveným v tomto článku. 2. Přenesení pravomoci uvedené v článku 17 na Komisi platí na dobu neurčitou od [datum vstupu této směrnice v platnost]. 3. Evropský parlament nebo Rada mohou přenesení pravomoci uvedené v článku 17 kdykoli zrušit. Rozhodnutím o zrušení se ukončuje přenesení pravomoci v něm blíže určené. Nabývá účinku dnem následujícím po zveřejnění tohoto rozhodnutí v Úředním věstníku Evropské unie nebo k pozdějšímu dni, který je v něm upřesněn. Nedotýká se platnosti již platných aktů v přenesené pravomoci. 4 Přijetí aktu v přenesené pravomoci Komise neprodleně oznámí současně Evropskému parlamentu a Radě. 5. Akt v přenesené pravomoci přijatý podle článku 17 vstoupí v platnost, pouze pokud Evropský parlament a Rada nevysloví ve lhůtě dvou měsíců od oznámení aktu Evropskému parlamentu a Radě námitky, nebo pokud Evropský parlament a Rada před uplynutím této lhůty Komisi informují, že námitky nevysloví. Z podnětu Evropského parlamentu nebo Rady se tato lhůta prodlouží o dva měsíce. Článek 19 Přezkum a sledování provádění 1. Členské státy nejpozději do 30. dubna každého roku podají zprávu o pokroku dosaženém při plnění vnitrostátních cílů energetické účinnosti, v souladu s přílohou XIV částí 1. 2. Nejpozději do 30. dubna 2014 a poté vždy jednou za tři roky členské státy předloží doplňující zprávy s informacemi o vnitrostátních politikách v oblasti energetické účinnosti, akčních plánech, programech a opatřeních ke zvyšování energetické účinnosti prováděných nebo plánovaných na vnitrostátní, regionální a místní úrovni s cílem dosáhnout vnitrostátních cílů energetické účinnosti podle čl. 3 odst. 1. Zprávy budou doplněny o aktualizované odhady očekávané celkové spotřeby primární energie do roku 2020, jakož i odhadovanou úrovní spotřeby primární energie v odvětvích uvedených v příloze XIV části 1. Komise nejpozději do 1. ledna 2014 poskytne šablonu sloužící jako vzor doplňující zprávy. Tato šablona se přijímá v souladu s poradním postupem uvedeným v čl. 20 odst. 2. Doplňující zprávy musí v každém případě obsahovat údaje specifikované v příloze XIV. 3. Zprávy podle odstavce 1 mohou tvořit součást národních programů reforem uvedených v doporučení Rady 2010/410/EU. 4. Komise zhodnotí výroční zprávy a doplňující zprávy a posoudí, jakého pokroku členské státy dosáhly při plnění vnitrostátních plánů pro energetickou účinnost, jež vyžaduje čl. 3 odst. 1, a při provádění této směrnice. Své hodnocení zašle Komise Evropskému parlamentu a Radě. Na základě posouzení těchto zpráv může Komise vydat doporučení pro členské státy. 5. Hodnocení první doplňující zprávy Komisí obsahuje posouzení úrovně energetické účinnosti u stávajících a nových zařízení provádějících spalování paliv o celkovém jmenovitém tepelném příkonu 50 MW nebo více a zařízení provádějících rafinaci ropy a plynu s ohledem na příslušné nejlepší dostupné techniky vyvinuté v souladu se směrnicí 2010/75/EU a směrnicí 2008/1/ES. Pokud posouzení zjistí značné rozdíly mezi skutečnou úrovní energetické účinnosti takových zařízení a úrovní energetické účinnosti spojenou s využitím příslušných nejlepších dostupných technik, Komise předloží, bude-li to vhodné, požadavky na zvýšení úrovně energetické účinnosti dosažené takovými zařízeními, nebo aby využití takových technik bylo v budoucnu podmínkou pro vydání povolení pro nová zařízení a při periodickém přezkumu povolení pro zařízení stávající. Komise bude rovněž sledovat dopad provádění této směrnice na směrnici 2003/87/ES, směrnici 2009/28/ES a směrnici 2010/31/ES. 6. Členské státy do 30. listopadu každého roku předají Komisi statistické údaje týkající se vnitrostátní výroby elektřiny a tepla vyráběných vysoce účinnou kombinovanou výrobou, v souladu s metodikou uvedenou v příloze I, v poměru k celkovým kapacitám pro výrobu tepla a elektřiny. Předají rovněž výroční statistické údaje o kapacitách kombinované výroby tepla a elektřiny, o palivu pro kombinovanou výrobu a o výrobě a kapacitách ústředního vytápění a chlazení v poměru k celkovým kapacitám pro výrobu tepla a elektřiny. Členské státy předají statistické údaje o úsporách primární energie dosažených uplatňováním kombinované výroby tepla a elektřiny v souladu s metodikou uvedenou v příloze II. 7. Od Komise se požaduje, aby do 30. června 2014 předložila hodnocení uvedené v čl. 3 odst. 2 Evropskému parlamentu a Radě, následované případně legislativním návrhem, který stanoví povinné vnitrostátní cíle. 8. Do 30. června 2018 předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o provádění článku 6. Tuto zprávu bude případně doprovázet legislativní návrh sledující jeden nebo více těchto cílů: a) změnit tempo úspor stanovené v čl. 6 odst. 1; b) stanovit dodatečné společné požadavky, zejména v souvislosti se záležitostmi uvedenými v čl. 6 odst. 5; 9. Nejpozději do 30. června 2018 Komise posoudí pokrok dosažený členskými státy při odstraňování regulačních a neregulačních překážek podle článku 15 odst. 1; toto hodnocení bude případně doprovázeno legislativním návrhem. 10. Komise zpřístupní zprávy uvedené v odstavcích 1 a 2 veřejnosti. Článek 20 Postup projednávání ve výborech 1. Komisi je nápomocen výbor. 2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 3, 4 a 9 nařízení 182/2011/EU s ohledem na článek 11 uvedeného nařízení. Článek 21 Zrušení Směrnice 2006/32/ES se zrušuje s účinkem od [datum lhůty pro provedení této směrnice], kromě čl. 4 odst. 1 až 4 a příloh I, III a IV uvedené směrnice, aniž jsou dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůty pro provedení uvedené směrnice ve vnitrostátním právu. Ustanovení čl. 4 odst. 1 až 4 a přílohy I, III a IV směrnice 2006/32/ES se zruší s účinkem ode dne 1. ledna 2017. Směrnice 2004/8/ES se zrušuje s účinkem od [datum lhůty pro provedení této směrnice], aniž jsou dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůty pro provedení uvedené směrnice ve vnitrostátním právu. Ustanovení čl. 9 odst. 1 a 2 směrnice 2010/30/EU se zrušují s účinkem od [datum lhůty pro provedení této směrnice]. Odkazy na směrnici 2006/32/ES a směrnici 2004/8/ES se považují za odkazy na tuto směrnici v souladu se srovnávací tabulkou stanovenou v příloze XV. Článek 22 Provedení 1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do [dvanáct měsíců po vstupu této směrnice v platnost]. Neprodleně sdělí Komisi jejich znění a srovnávací tabulku mezi těmito předpisy a touto směrnicí. Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy. 2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice. Článek 23 Vstup v platnost Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie. Článek 24 Určení Tato směrnice je určena členským státům. V Bruselu dne . Za Evropský parlament Za Radu předseda/předsedkyně předseda/předsedkyně PŘÍLOHA I Obecné zásady pro výpočet elektřiny z kombinované výroby ČÁST I. Obecné zásady Hodnoty pro výpočet elektřiny vyráběné kombinovanou výrobou se určují na základě očekávaného nebo skutečného provozu dané jednotky za běžných provozních podmínek. U mikrokogeneračních jednotek může být výpočet založen na ověřených hodnotách. a) Výroba elektřiny kombinovanou výrobou se považuje za rovnou celkové roční výrobě elektřiny měřené na výstupních svorkách hlavních transformátorů; i) u kogeneračních jednotek typů b), d), e), f), g) a h) uvedených v části II s celkovou roční účinností stanovenou členskými státy na úrovni alespoň 75 % a ii) u kogeneračních jednotek typů a) a c) uvedených v části II s celkovou roční účinností stanovenou členskými státy na úrovni alespoň 80 %. b) U kogeneračních jednotek s celkovou roční účinností vyjádřenou hodnotou nižší než je hodnota uvedená v písm. a) bodu i) (kogenerační jednotky typů b), d), e), f), g) a h) uvedené v části II) nebo s roční celkovou účinností vyjádřenou hodnotou nižší než je hodnota uvedená v písm. a) bodu ii) (kogenerační jednotky typů a) a c) uvedené v části II) se vypočte podle tohoto vzorce: ECHP=HCHP*C kde: ECHP je množství elektřiny vyráběné kombinovanou výrobou; C je poměr elektřiny a tepla; HCHP je množství užitečného tepla pocházejícího z kombinované výroby (vypočtené pro tento účel jako celková výroba tepla minus veškeré teplo vyrobené v oddělených kotlích nebo odběrem činné páry z parního generátoru před turbínou). Výpočet elektřiny vyráběné kombinovanou výrobou musí být založen na skutečném poměru elektřiny a tepla. Pokud skutečný poměr elektřiny a teplu kogenerační jednotky není znám, je možno použít následující předpokládané hodnoty, zejména pro statistické účely, u jednotek typů a), b), c), d) a e) uvedených v části II, pokud vypočtená elektřina vyráběná kombinovanou výrobou nepřekročí celkovou výrobu elektřiny dané jednotky: Typ jednotky || Předpokládaný poměr elektřiny a teplu, C paroplynové zařízení s rekuperací tepla || 0,95 parní protitlaková turbína || 0,45 parní kondenzační odběrová turbína || 0,45 plynová turbína s rekuperací tepla; || 0,55 motor s vnitřním spalováním || 0,75 Pokud členské státy uvedou předpokládané hodnoty pro poměr elektřiny a tepla za jednotky typů f), g), h), i), j) a k) uvedené v části II, tyto předpokládané hodnoty musí být zveřejněny a oznámeny Komisi. d) Pokud je určitý podíl energetického obsahu spotřeby paliva v procesu kombinované výroby rekuperován v chemikáliích a recyklován, lze jej odečíst od spotřeby paliva před výpočtem celkové účinnosti uvedeným v písmenech a) a b). e) Členské státy mohou určit poměr elektřiny a tepla jako poměr mezi elektřinou a užitečným teplem při kombinovaném provozu při nižší kapacitě pomocí provozních údajů konkrétní jednotky. f) Členské státy mohou používat pro účel výpočtů podle odstavců a) a b) jiná období než jeden rok. ČÁST II. Technologie kombinované výroby, na které se vztahuje tato směrnice a) paroplynové zařízení s rekuperací tepla; b) parní protitlaková turbína; c) parní kondenzační odběrová turbína; d) plynová turbína s rekuperací tepla; e) motor s vnitřním spalováním; f) mikroturbíny; g) Stirlingovy motory; h) palivové články; i) parní stroje; j) organický Rankinův cyklus; k) jakýkoli jiný typ technologie nebo její kombinace spadající pod definici uvedenou v čl. 2 odst. 19. ČÁST III. Podrobné zásady Při provádění a uplatňování obecných zásad pro výpočet elektřiny vyráběné kombinovanou výrobou členské státy použijí podrobné pokyny stanovené rozhodnutím 2008/952/ES[38]. PŘÍLOHA II Metodika určování účinnosti procesu kombinované výroby tepla a elektřiny Hodnoty pro výpočet účinnosti kombinované výroby a úspor primární energie se určují na základě očekávaného nebo skutečného provozování dané jednotky za běžných provozních podmínek. a) Kombinovaná výroba tepla a elektřiny s vysokou účinností Pro účely této směrnice musí kombinovaná výroba tepla a elektřiny s vysokou účinností splňovat tato kritéria: – kombinovaná výroba kogeneračních jednotek musí zajišťovat úspory primární energie vypočtené podle písmene b) ve výši alespoň 10 % ve srovnání s referenčními údaji za oddělenou výrobu tepla a elektřiny, – výrobu kogeneračních jednotek malého výkonu a mikrokogeneračních jednotek, která zajišťuje úspory primární energie, je možno kvalifikovat jako kombinovanou výrobu s vysokou účinností. b) Výpočet úspor primární energie Výše úspor primární energie zajišťovaných kombinovanou výrobou tepla a elektřiny podle přílohy I se vypočte na základě tohoto vzorce: kde: PES představuje úspory primární energie; CHP Hη je účinnost tepla pocházejícího z kombinované výroby určená jako roční výstup užitečného tepla dělená spotřebou paliva použitého k výrobě objemu výstupu užitečného tepla a elektřiny pocházejících z kombinované výroby; Ref Hη je referenční hodnota účinnosti oddělené výroby tepla; CHP Eη je elektrická účinnost kombinované výroby určená jako roční výroba elektřiny vyráběné kombinovanou výrobou dělená spotřebou paliva použitého k výrobě objemu výroby užitečného tepla i elektřiny pocházejících z kombinované výroby. Pokud kogenerační jednotka vyrábí mechanickou energii, roční výroba elektřiny vyráběné kombinovanou výrobou může být zvýšena o dodatečný prvek, který představuje množství elektřiny rovnající se této mechanické energii. Tento dodatečný prvek nezakládá právo na vydání záruk původu podle čl. 10 odst. 10. Ref Eη je referenční hodnota účinnosti pro oddělenou výrobu elektřiny. c) Výpočty úspor energie pomocí alternativního výpočtu Členské státy mohou vypočítat úspory primární energie z výroby tepla a elektrické a mechanické energie níže uvedeným způsobem, aniž by použily přílohu I, k vyloučení částí tepla a elektřiny u stejného procesu, které nepocházejí z kombinované výroby. Tuto výrobu lze považovat za kombinovanou výrobu tepla a elektřiny s vysokou účinností, pokud splňuje kritéria účinnosti uvedená v písmeni a) této přílohy a pokud u kogenerační jednotky s kapacitou elektrické energie vyšší než 25 MW je celková účinnost vyšší než 70 %. Specifikace množství elektřiny vyráběné kombinovanou výrobou v rámci takové výroby se však pro účely vydání záruky původu a pro statistické účely určuje podle přílohy I. Pokud se úspory primární energie na výrobní proces vypočítávají způsobem uvedeným výše, úspory primární energie se vypočtou pomocí vzorce uvedeného v bodě b) této přílohy, s tím, že místo „CHP Hη“ se dosadí „Hη“ a místo „CHP Eη“ se dosadí „Eη“, kde: Hη je tepelná účinnost výrobního procesu určená jako roční výroba tepla dělená spotřebou paliva použitého k výrobě objemu výstupu tepla a elektřiny; Eη je elektrická účinnost výrobního procesu definovaná jako roční výroba elektřiny dělená spotřebou paliva použitého k výrobě objemu výstupu tepla i elektřiny. Pokud kogenerační jednotka vyrábí mechanickou energii, roční výroba elektřiny vyráběné kombinovanou výrobou může být zvýšena o dodatečný prvek, který představuje množství elektřiny rovnající se této mechanické energii. Tento dodatečný prvek nezakládá právo na vydání záruk původu podle čl. 10 odst. 10. d) Členské státy mohou používat pro účely výpočtů podle bodů b) a c) této přílohy jiná období než jeden rok. e) Výpočet úspor primární energie pro mikrokogenerační jednotky může být založen na ověřených údajích. f) Referenční hodnoty účinnosti pro oddělenou výrobu tepla a elektřiny Tyto harmonizované referenční hodnoty účinnosti se skládají z matricových hodnot odlišených podle zohledňovaných faktorů, včetně roku výstavby a druhů paliva, a musí se zakládat na řádně zdokumentovaném rozboru, který mimo jiné hodnotí provozní údaje za běžných provozních podmínek, palivové směsi a klimatické podmínky, jakož i použité technologie kombinované výroby. Referenční hodnoty účinnosti pro oddělenou výrobu tepla a elektřiny uvedené ve vzorci uvedeném v písmeni b) stanoví provozní účinnost oddělené výroby tepla a elektřiny, která má být nahrazena kombinovanou výrobou. Referenční hodnoty účinnosti se vypočtou podle těchto zásad: 1. U kogeneračních jednotek definovaných v čl. 2 odst. 24 vychází srovnání s oddělenou výrobou ze zásady, že se srovnávají tytéž kategorie paliva. 2. Každá kogenerační jednotka se srovnává s nejlepší dostupnou a ekonomicky odůvodněnou technologií oddělené výroby tepla a elektřiny na trhu v roce výstavby kogenerační jednotky. 3. Referenční hodnoty účinnosti kogeneračních jednotek starších deseti let se stanoví ve výši referenčních hodnot jednotek starých 10 let. 4. Referenční hodnoty účinnosti oddělené výroby elektřiny a výroby tepla musí odrážet klimatické rozdíly existující mezi členskými státy. PŘÍLOHA III Požadavky na energetickou účinnost pro nákup výrobků, služeb a budov veřejnými subjekty Veřejné subjekty, které nakupují výrobky, služby nebo budovy, musí: a) pokud výrobek spadá do působnosti aktu v přenesené pravomoci přijatého podle směrnice 2010/30/EU nebo prováděcí směrnice Komise ke směrnici 92/75/EHS, nakupovat pouze výrobky splňující kritérium nejvyšší třídy energetické účinnosti a zohledňovat při tom nákladovou efektivnost, ekonomickou proveditelnost a technickou způsobilost, jakož i dostatečnou konkurenci; b) pokud výrobek, který nespadá do bodu a), spadá do působnosti prováděcího opatření v rámci směrnice 2009/125/ES přijatého po vstupu této směrnice v platnost, nakupovat pouze výrobky splňující kritéria energetické účinnosti stanovená v uvedeném prováděcím opatření; c) nakupovat výrobky pro vybavení kanceláří spadající do působnosti rozhodnutí Rady [2006/1005/EC[39]], jež splňují požadavky energetické účinnosti neustupující v náročnosti požadavkům uvedeným v příloze C dohody tvořící přílohu uvedeného rozhodnutí; d) nakupovat pouze pneumatiky, jež splňují kritérium nejvyšší třídy energetické účinnosti paliv definované nařízením (ES) č. 1222/2009[40]. Tento požadavek nebrání veřejným subjektům, aby v případech odůvodněných bezpečností nebo důvody veřejného zdraví nakupovaly pneumatiky v nejvyšší třídě přilnavosti za mokra nebo nejvyšší třídě vnějšího hluku odvalování; e) při vypisování veřejných soutěží na dodávky služeb vyžadovat, aby poskytovatelé služeb při poskytování dotyčných služeb používali pouze výrobky, jež splňují požadavky uvedené v písmenech a) až d); f) nakupovat nebo najímat pouze budovy, jež splňují alespoň minimální požadavky energetické náročnosti podle čl. 4 odst. 1. Plnění těchto požadavků se ověří pomocí certifikátů energetické náročnosti podle článku 11 směrnice 2010/31/EU. PŘÍLOHA IV Energetický obsah vybraných paliv pro konečnou spotřebu – převodní tabulka[41] Energetické komodity || kJ (NCV) || k