Zpráva Komise Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů o provádění programu transevropských energetických sítí v období 2007–2009 podle článku 17 nařízení (ES) č. 680/2007, čl. 9 odst. 2 a článku 15 rozhodnutí č. 1364/2006/ES SEK(2010)505 final /* KOM/2010/0203 konecném znení */





[pic] | EVROPSKÁ KOMISE | V Bruselu dne 4.5.2010 KOM(2010)203 v konečném znění ZPRÁVA KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU, RADĚ, EVROPSKÉMU HOSPODÁŘSKÉMU A SOCIÁLNÍMU VÝBORU A VÝBORU REGIONŮ O PROVÁDĚNÍ PROGRAMU TRANSEVROPSKÝCH ENERGETICKÝCH SÍTÍ V OBDOBÍ 2007–2009 podle článku 17 nařízení (ES) č. 680/2007, čl. 9 odst. 2 a článku 15 rozhodnutí č. 1364/2006/ES SEK(2010)505 final ZPRÁVA KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU, RADĚ, EVROPSKÉMU HOSPODÁŘSKÉMU A SOCIÁLNÍMU VÝBORU A VÝBORU REGIONŮ O PROVÁDĚNÍ PROGRAMU TRANSEVROPSKÝCH ENERGETICKÝCH SÍTÍ V OBDOBÍ 2007–2009 podle článku 17 nařízení (ES) č. 680/2007, čl. 9 odst. 2 a článku 15 rozhodnutí č. 1364/2006/ES POLITICKÝ RÁMEC Budoucnost hospodářského růstu a stability v Evropě závisí na včasných a přiměřených investicích do energetické infrastruktury. V roce 1996 v rámci kroků EU směřujících k dotvoření jednotného trhu došlo k rozvoji transevropských energetických sítí (TEN-E). Jejich cílem bylo dát investicím do energetické infrastruktury političtější impuls. Pozornost byla zaměřena na fázi proveditelnosti projektů týkajících se plynárenských a elektrických rozvodných sítí, které přispívají k fungování jednotného trhu, zejména přeshraničních iniciativ. V té době neměla EU žádné kompetence v oblasti energetické politiky a žádný vnitřní trh s energií. Státní podniky jednotlivých zemí řídily projekty investic do sítí, jejichž hlavím cílem byla bezpečnost dodávek. Do dalších revizí TEN-E byla začleněna kritéria udržitelnosti a bezpečnosti dodávek. Po celou dobu se předpokládalo, že ve fázi provádění těchto projektů nebude intervence ze strany EU zapotřebí, neboť projekty budou kupředu pohánět obchodními zájmy. V důsledku toho zůstal rozpočet TEN-E velmi nízký – v období popsaném v této zprávě to bylo přibližně 22 milionů EUR ročně. Tato zpráva shrnuje vývoj TEN-E dosažený v letech 2007–2009 v oblasti zajišťování pomoci evropskému energetickému průmyslu při navrhování a provádění strategických projektů sítí. Období popsané v této zprávě spadá do hlavních směrů TEN-E[1] přijatých v září 2006, které nahradily hlavní směry z let 1996[2] a 2003[3]. V rámci nových hlavních směrů byla provedena revize cílů politiky a zavedena řada nových koncepcí a nástrojů, například různé úrovně priorit a evropští koordinátoři, s cílem zajistit cílenější přístup k provádění projektu a lepší koordinaci mezi členskými státy podél nadnárodních koridorů. Cílem zprávy je rovněž zhodnotit pozitivní dopady TEN-E a analyzovat nedostatky. Podrobné informace o projektech evropského zájmu a prioritních projektech jsou uvedeny v příloze[4]. Příloha obsahuje souhrnný popis projektů, popisuje pokrok jejich provádění a předkládá zdroje financování v období 2007–2009. Uvádí podrobné posouzení problémů, které se v průběhu provádění projektů objevily. V období popsaném v této zprávě došlo k podstatné přeměně rámce pro energetickou politiku v EU. Byly přijaty náročné cíle v oblasti energetiky a klimatu (cíle 20-20-20) a třetí balíček pro vnitřní trh s energií. Tyto cíle nyní tvoří ústřední část nové strategie EU do roku 2020[5], kterou vyhlásila Komise v březnu roku 2010. V průběhu tohoto období také postihla EU největší ekonomická krize v její historii. Navíc došlo ke změně geopolitiky energie s tím, jak se mezi hlavními dovozci energie objevila Čína a další nově se rozvíjející země. Tato zpráva zdůrazňuje význam energetické infrastruktury pro dosažení celkových cílů energetické politiky EU a splnění cílů 20-20-20. Předkládá informace pro přípravu návrhu nového nástroje EU pro energetickou bezpečnost a infrastrukturu tak, jak požadovala Evropská rada v březnu 2009[6] a jak bylo zamýšleno ve sdělení o druhém strategickém přezkumu energetiky (2008)[7] a zelené knize o energetických sítích (2008)[8]. POSTUP PROVÁDěNÍ PROJEKTU TEN-E Politika TEN-E se rozvíjela a formovala v devadesátých letech 20. století prostřednictvím postupně přijatých hlavních směrů TEN-E a odpovídajícího finančního nařízení. Stávající cíle politiky TEN-E jsou 1) podporovat dotvoření vnitřního trhu EU s energií, 2) zmírnit izolovanost znevýhodněných a ostrovních regionů, 3) zabezpečit a diverzifikovat energetické dodávky EU také prostřednictvím spolupráce se třetími zeměmi, 4) přispět k udržitelnému rozvoji a ochraně životního prostředí. Stávající politický rámec TEN-E zahrnuje sítě pro přenos elektřiny, zemního plynu a olefinů. Hlavní směry pro rozvoj transevropských energetických sítí představené v roce 2006 uváděly seznam projektů způsobilých pro spolufinancování Společenstvím v souladu s výše zmíněnými cíli a prioritami. Celkem existuje přibližně 550 projektů TEN-E rozdělených do tří kategorií podle jejich vnímaného významu pro dosažení širších evropských přínosů. Projekty evropského zájmu mají přeshraniční povahu nebo mají významný dopad na přeshraniční kapacitu. Mají pro financování z rozpočtu TEN-E Společenství první prioritu. Z celkového počtu 32 projektů evropského zájmu v oblasti výstavby elektrizačních soustav a 10 projektů evropského zájmu v oblasti výstavby plynovodů bylo dokončeno 9 projektů, z toho pět v odvětví elektroenergetiky a čtyři v plynárenském odvětví. Dalších 12 projektů je od roku 2007 ve výstavbě, z toho devět v odvětví elektroenergetiky a tři v plynárenském odvětví. Pouze velmi malý počet projektů evropského zájmu vykázal větší prodlevy, jako například Yamal (nebyla zahájena fáze studie) nebo plán propojení Pobaltí (výstavba přerušena, i když příslušná oprávnění byla udělena). Jeden projekt byl odvolán (Vedení Stupava (SK) – jihovýchodní Vídeň (AT)). Prioritní projekty mají výrazný dopad na fungování vnitřního trhu, na využívání obnovitelných zdrojů energie a/nebo na bezpečnost dodávek. Projekty jsou vybírány z projektů společného zájmu a mají při poskytování finanční pomoci Společenství druhou prioritu. Prioritní projekty v odvětví elektroenergetiky dosahují počtu přibližně 140 a v plynárenském odvětví počtu přibližně 100. V letech 2007–2009 bylo dokončeno 21 projektů, z toho 9 v elektroenergetickém odvětví a 12 v plynárenském odvětví. V současné době je dalších 46 projektů ve výstavbě – z toho 33 v elektroenergetickém odvětví a 13 v plynárenském odvětví. Projekty společného zájmu splňují cíle a priority stanovené v hlavních směrech a představují potenciál hospodářské životaschopnosti tak, jak stanoví analýza nákladů a přínosů s ohledem na životní prostředí, bezpečnost dodávek a geografickou soudržnost. Hlavní směry uvádějí 164 elektroenergetických a 122 plynárenských projektů společného zájmu. V období popsaném v této zprávě došlo v důsledku změn v tržní poptávce či potíží, které se vyskytly při jejich provádění, k novému vymezení několika projektů v každé ze tří kategorií. Z toho vyplývá potřeba pružnější definice projektů TEN-E, aby lépe odpovídaly potřebám rozvoje sítě. TEN-E byl nejúčinnější u těch projektů, které byly vybrány jako první priorita pro financování, zejména projekty evropského zájmu, a které měly významnou politickou podporu i komerční potenciál. TEN-E se však musí soustředit na omezený počet strategických projektů představujících evropské priority. Zároveň je třeba projekty definovat pružně, aby dokázaly lépe reagovat na vývoj trhu. FINANCOVÁNI INFRASTRUKTURY TEN-E V EU je energetická infrastruktura financována převážně provozovateli přenosových systémů (PPS) prostřednictvím tarifů (podle zásady „uživatel platí“). Vlastní zdroje provozovatelů přenosového systému dosahují výše přibližně 20–100 % z celkových požadovaných investic v závislosti na rozsahu celkových investic. Zbytek je zpravidla hrazen z úvěrů od mezinárodních finančních institucí nebo komerčních bank. Další kapitál mohou někdy přinést partnerství s jinými společnostmi než provozovateli přenosových systémů, které působí v plynárenském a energetickém odvětví. Členské státy se ve většině případů financování projektů TEN-E přímo neúčastní, neboť ty jsou zpravidla prováděny a financovány provozovateli přenosových systémů. Finanční podpora EU projektů TEN-E prochází řadou nástrojů: - Finanční nařízení TEN [9] revidované v červnu 2007 doplňuje hlavní směry TEN-E. Rozpočet programu financování TEN-E dosahuje 155 milionů EUR na rozpočtové období 2007–2013, z toho přibližně 70 milionů EUR na období 2007–2009. I když maximální míra spolufinancování je 50 % na studie a 10 % způsobilých nákladů na práci, zřídka překročí 0,01–1 % z celkových investičních nákladů na projekt. - Evropská investiční banka hraje při provádění projektů TEN-E významnou roli. V letech 2007–2009 dosáhly finanční rámce 2,561 miliardy EUR pro plynárenské projekty a 3,407 miliardy EUR pro elektroenergetické projekty. - Pro svůj společenský a ekonomický význam získaly projekty zaměřené na energetickou infrastrukturu větší prioritu u jiných finančních zdrojů EU, včetně strukturálních fondů, nástrojů předvstupní pomoci (IPA) a evropské politiky sousedství (ENPI[10]/NIF[11]) a rámcového programu pro výzkum a technologický rozvoj . Tyto programy mají na opatření týkající se energetiky výrazně vyšší rozpočet než TEN-E. S výjimkou strukturálních fondů, kde podpora projektům TEN-E dosáhla téměř 700 milionů EUR, však absolutní částky zůstaly nízké. - V roce 2009 schválila Rada mimořádné vyčlenění částky 3,98 miliard EUR na energetickou infrastrukturu a technologii v rámci Evropského energetického programu pro hospodářské oživení (EEPR) . Hospodářská krize v roce 2009 měla velký dopad na projekty zaměřené na komerční infrastrukturu. Tyto finanční prostředky se zaměřily na projekty, kde by prodlevy způsobené odnětím úvěrů ohrozily bezpečnost dodávek v EU, a tudíž budoucí hospodářský růst, a měly by tak vážný dopad na zaměstnanost a kvalifikaci v energetickém a stavebním odvětví a zpomalily zavádění obnovitelných a nízkouhlíkových technologií do energetických sítí. Velká část finančních prostředků EEPR bude podporovat projekty, které jsou prioritami TEN-E. Rozpočet TEN-E se využívá účinněji díky lepší koordinaci s dalšími činnostmi a nástroji energetické infrastruktury v EU. Potenciál účinnější koordinace, včetně vnitrostátních opatření, by mohl být lépe strukturován, aby došlo k posílení synergií a dosažení výsledků nejen ve finanční oblasti, ale aby se rovněž zajistila celková soudržnost opatření a politik EU. Je třeba lepší koordinace mezi nástroji IPA/ENPI, která přinese více možností v oblasti sítí a integrace trhu a lépe zohlední otázky, jako je rozvoj inteligentních sítí a lepší propojení nových členských států (strukturální fondy a EIB) a třetích zemí (IPA, ENPI/NIF). Posílením tohoto přístupu by bylo možné výrazně zvýšit dopad TEN-E. ZVÝšENÍ POLITICKÉHO DOPADU Hlavní směry TEN-E z roku 2006 znovu zopakovaly dlouhodobé cíle TEN-E, zejména podporu efektivního fungování a rozvoje vnitřního trhu s energií a zmírnění izolovanosti znevýhodněných a ostrovních regionů. Rovněž zdůraznily nutnost posílit bezpečnost dodávek energie a potvrdily nový cíl přispět k udržitelnému rozvoji a ochraně životního prostředí. Ve vykazovaném období přispěl program TEN-E k rozvoji a fungování vnitřního trhu s energií. Zejména jedenáct dokončených přeshraničních elektroenergetických projektů urychlených díky politickému rámci TEN-E umožnilo zlepšit obchod s energií a posílit hospodářskou soutěž, což přispělo ke sbližování průměrných cen za energii a povzbudilo integraci trhu a tím i rozvoj skutečného vnitřního trhu s energií. Zvýšení přenosové kapacity mezi členskými státy i v rámci jednotlivých členských států v oblasti elektřiny i plynu, i u třech projektů týkajících se terminálů zkapalněného zemního plynu a skladování plynu, rovněž přispělo ke zvýšení bezpečnosti dodávek. V tomto ohledu přispěl TEN-E k větší různorodosti dodávek plynu. Nicméně významné investice do technologie zpětného toku plynu pro nová a/nebo stávající propojení plynárenských soustav, a tudíž do zvyšování bezpečnosti dodávek jsou vynakládány pouze prostřednictvím EEPR. K většímu zpomalení vývoje došlo u cílů zaměřených na zmírnění izolovanosti okrajových regionů a ostrovů. Čtyři z devíti projektů jsou ve výstavbě. Nejistota spojená s budoucí skladbou zdrojů výroby elektřiny (dovoz plynu versus obnovitelné zdroje) brzdí na izolovaných trzích rozvoj infrastruktury. V posledních letech došlo k posílení rámce TEN-E tím, že cíle zaměřené původně na propojení trhů byly rozšířeny o zajištění bezpečnosti a diverzifikace dodávek a cíle v oblasti udržitelnosti. Plnění programu je však i nadále nejúčinnější u nejvýznamnějších projektů propojení, které jsou z velké části poháněny nabídkou. Dopad TEN-E hraje menší úlohu při řešení nedávných úkolů týkajících se strategických cílů energetické politiky EU. POSILOVÁNÍ KOORDINACE A SPOLUPRÁCE Hlavní směry TEN-E stanovily rámec pro užší spolupráci, a to i pomocí lepší výměny informací a koordinace mezi členskými státy. V tomto vykazovaném období byl TEN-E poprvé použit ke jmenování evropských koordinátorů a v září 2007 byli jmenováni čtyři koordinátoři na čtyři roky[12]. Úlohou koordinátorů bylo působit jako prostředníci u strategických přeshraničních projektů a řešit praktické obtíže, které tyto projekty zdržují. O dva roky později dva koordinátoři úspěšně ukončili svůj mandát, dva jsou stále činní. Koordinátoři byli nejefektivnější v případech, kdy dokázali přivést k jednomu stolu nejvyšší zastupitele členských států, aby urovnali politické či administrativní problémy. To se podařilo díky jejich nestrannosti a politickým zkušenostem, jasně vymezenému mandátu, pevně stanovenému časovému rámci a úzké komunikaci s Komisí a členskými státy na nejvyšší úrovni. Nevýhodou je riziko špatného vyjasnění vzájemných rolí mezi koordinátory a Komisí, zejména pokud jejich mandát zahrnuje projekty překračující hranice EU. Komise zároveň sehrála aktivní roli při sbližování zainteresovaných stran s cílem dosáhnout shody o budoucnosti politicky citlivých a komplexních regionálních projektů. Mezi ně patří zejména plán propojení baltského trhu s energií (BEMIP), jižní koridor zahrnující Nabucco i podpora regionálních iniciativ, jako je pentalaterální fórum (plyn a elektřina) a nové heptalaterální fórum (v oblasti elektřiny), nyní podporované Německem a Polskem. Koordinace mezi členskými státy a vnitrostátními regulačními orgány získala na důležitosti, neboť práce na dokončení plně propojené evropské elektrizační a plynárenské soustavy se zintenzivňují. Evropští koordinátoři se při své činnosti zabývali některými nedostatky stávajícího rámce TEN-E. Díky jejich práci příslušné projekty výrazně pokročily, zejména ty, které čelí jasně definovaným překážkám a zahrnují několik zemí a společností. Úloha Komise usnadnit provádění komplexních regionálních projektů, které zahrnují několik zemí a společností a vyžadují přístup ze strany více odvětví, se ukázala jako zásadní. SCHVALOVACÍ POSTUPY Z povahy věci vyplývá, že téměř všechny projekty TEN-E narazí během provádění na nějaké překážky. Ty se týkají hlavně finančních a technických omezení, zejména problémů spojených se zvoleným směrem a právním a politickým rámcem. Jedna z největších překážek je však spojena se schvalovacími postupy. TEN-E nemá žádné pravomoci tuto otázku řešit. Hlavní směry TEN-E požadují, aby členské státy přijaly potřebná opatření ke zkrácení prodlev u projektů (zejména u projektů evropského zájmu) a zároveň dodržovaly postupy v oblasti životního prostředí. To se podle smlouvy k Energetické chartě vztahuje i na zúčastněné třetí země. Nepředvídatelná délka schvalovacích postupů, která někdy dosahuje několik let či dokonce desetiletí, je však rostoucím problémem. Ve venkovských oblastech to může být ještě horší v důsledku požadavků v oblasti životního prostředí a odporu ze strany veřejnosti vůči velkým stavebním projektům. U projektů zahrnujících velké vzdálenosti, což je často případ projektů TEN-E, se mohou problémy násobit s každou obcí, regionem a zemí, kterých se projekt týká. Většina členských států, ne-li všechny, si tento problém uvědomuje, a některé ho začaly řešit prostřednictvím nových vnitrostátních zákonů, jejichž cílem je urychlit či zjednodušit schvalovací postupy. Jelikož je tato legislativa zcela nová, nebyla ještě vyzkoušena její zranitelnost vůči právním otázkám a dalším praktickým problémům. Některé členské státy mohou v zájmu získání potřebné podpory na vnitrostátní úrovni vyhlásit určité projekty za projekty národního zájmu. Tak se lze vyhnout prodlevám v průběhu schvalovacího řízení a urychlit provádění projektů v oblasti infrastruktury. Tyto kroky se však neuskutečnily ve všech členských státech a koordinace přeshraničních projektů často neprobíhá na širší regionální či evropské úrovni. V současné době navíc v hlavních směrech TEN-E neexistuje mechanismus, který by u energetických infrastruktur zajistil soulad mezi evropskými i vnitrostátními prioritami. Zřetelně vyvstává potřeba sjednotit plánovací a schvalovací postupy v případě projektů, které zahrnují několik jurisdikcí. V posledních dvou letech došlo v členských státech k určitému posunu ve zjednodušování schvalovacích postupů u významných projektů týkajících se energetické infrastruktury. Je však třeba podniknout kroky k zajištění lepší koordinace a důslednosti na úrovni EU. ZÁVěRY A VYHLÍDKY Program TEN-E měl značný přínos pro vybrané projekty, neboť je politicky zviditelnil a přispěl k získání financí z finančního trhu. K dosažení těchto výsledků vedla „značka TEN-E“, kterou obdržely projekty nejvyššího evropského zájmu, a ustavení evropských koordinátorů. Evropský politický rámec pro energetiku prošel v posledních letech dramatickými změnami, které si vyžádaly důkladnou revizi koncepce i zdůvodnění rámce TEN-E. Již v roce 2008 zkoumala zelená kniha o energetických sítích vhodnost TEN-E pro dosažení cílů 20-20-20 a cílů v oblasti bezpečnosti dodávek. Zelená kniha navrhla, aby rostoucí problémy v oblasti energetické bezpečnosti a investic do sítí v EU řešil nový nástroj. Evropská rada uvedené závěry schválila v březnu 2009. Tato zpráva uvedené argumenty dále zdůvodňuje. Shoduje se rovněž se závěry Evropské rady z března 2009, které vyzývají Komisi, aby vytvořila nový nástroj EU pro energetickou bezpečnost a infrastrukturu. Dohoda o energetické politice EU [13] v roce 2007 stanovila náročné úkoly a závazné cíle pro emise skleníkových plynů[14] i pro energii z obnovitelných zdrojů[15] s cílem bojovat proti změně klimatu, zlepšit konkurenceschopnost a zajistit bezpečnost dodávek energie pro evropské spotřebitele. Ke splnění těchto cílů je nezbytný rozvoj energetické infrastruktury, což se týká zejména začlenění obnovitelných zdrojů energie do elektrizační soustavy, zmírnění zvýšených technologických rizik u nízkouhlíkových technologií, integrace evropských energetických trhů a zajištění bezpečnosti dodávek. Regulační rámec plynárenské a elektrizační infrastruktury zaznamenal výrazný rozvoj: v létě roku 2009 byl přijat 3. balíček pro vnitřní trh s energií [16] a jeho provádění probíhá. Balíček poskytuje nové nástroje pro lepší spolupráci mezi provozovateli přenosových systémů a regulačními orgány. V roce 2011 zahájí činnost Agentura pro spolupráci energetických regulačních orgánů (ACER) s cílem zajistit koordinaci pravidel pro přístup k soustavě a přeshraniční investice. Úkolem Evropské sítě provozovatelů přepravních plynárenských soustav (ENTSO-G) a elektroenergetických přenosových soustav (ENTSO-E) je uskutečnit integraci trhu zajištěním evropského hlediska v přístupu k soustavě a k investicím do ní. Jedním z jejich klíčových úkolů je vypracování desetiletých plánů rozvoje sítě. První návrh pro plyn byl zveřejněn v prosinci 2009 a pro elektřinu v březnu 2010. V červenci roku 2009 v návaznosti na druhý strategický přezkum energetiky z listopadu 2008 a výzvy Rady a Parlamentu umocněné plynovou krizí z ledna 2009 navrhla Evropská komise nové nařízení týkající se opatření k zajištění bezpečnosti dodávek plynu. I když nařízení klade hlavní důraz na vnitřní trh jako nejlepší záruku bezpečnosti dodávek, stanovuje pro bezpečnost dodávek společné normy – normu pro infrastrukturu (n-1) a normy pro dodávky pro chráněné odběratele. Nařízení také vyžaduje zavedení zpětných toků u všech propojení do 2 let od doby, kdy vstoupí v platnost (až na několik výjimek). S cílem podpořit hospodářské oživení přidělil Evropský program oživení energetiky téměř 4 miliardy EUR na podporu získání soukromých financí do projektů zaměřených na plynárenské a energetické infrastruktury, energie pobřežního větru a zachycování a ukládání uhlíku. Ukazuje tak výhody širší spolupráce a strategického zapojení členských států na nejvyšší úrovni. Vývoj v letech 2007–2009 přispěl k tomu, že se projevily nedostatky TEN-E. Program reaguje na hlavní náročné úkoly, které se v posledních letech objevily, příliš pomalu, a je nedostatečně vybaven pro řešení rostoucích náročných úkolů, které vyplynou z cílů stanovených pro období do roku 2020 a 2050. Pro TEN-E, který nemá zdroje ani flexibilitu, aby mohl plně přispívat ke splnění náročných cílů v oblasti energetiky a klimatu, představuje nové politické prostředí problém. V průběhu roku 2010 bude Komise zkoumat potřebu nového nástroje, který by plně odrážel význam infrastruktury pro dosažení politických cílů. Ze zjištění této zprávy vyplývají následující priority, které budou dále rozpracovány a analyzovány v rámci nadcházející revize TEN-E a doprovodném posouzení dopadů. Zaprvé je třeba lépe definovat strategické priority energetické infrastruktury EU. Energetické sítě se musí modernizovat, aby byla Evropa schopna dosáhnout cílů energetické politiky, včetně cílů 20-20-20. Sítě musí získat celoevropské měřítko, aby umožnily rozvoj a správné fungování vnitřního trhu s energií, posílily bezpečnost dodávek, ale také umožnily využití nových technologií. Musí být rovněž flexibilní, aby umožnily různorodost obnovitelných zdrojů, decentralizovanější výrobu energie se zavedením inteligentních technologií energetické poptávky, včetně celoevropské koncepce „supersítě“ pro elektřinu i plyn, jakož i sítí pro zachycování a ukládání uhlíku (CCS). Rovněž je třeba zvážit vnější rozměr infrastruktury a diverzifikaci zásobovacích tras a zdrojů, zejména v plynárenském odvětví, ale případně též pro ropu. Zadruhé je třeba zavést nový přístup k definici projektu. Stávající kategorizace je matoucí a neposkytuje jasný přehled cílů. Bylo by možné použít přístup přijatý Komisí ve druhém strategickém přezkumu energetiky, podle něhož se více projektů slučuje do regionální iniciativy, jako například jižní koridor pro dovoz plynu z Kaspického moře nebo plán propojení Pobaltí. Rozhodnutím o budoucích prioritách evropské infrastruktury musí předcházet řádné politické diskuse. Zatřetí je třeba lépe využít potenciál spolupráce mezi členskými státy zapojenými do jednotlivých projektů . To platí jak pro úroveň plánování, tak pro úroveň politické koordinace. Situace, kdy projekty evropského zájmu nezískají vnitrostátní prioritní statut nebo rovnocennou podporu od všech členských států, jsou neudržitelné. V zájmu rychlejšího provádění alespoň přeshraničních projektů by se měla zvážit možnost ustavení jednoho (ústředního) schvalovacího orgánu v rámci každého členského státu. Začtvrté je třeba, aby přesvědčivější strategie infrastruktury EU přilákala investice na úrovni odpovídající náročným úkolům. Financovat investice do sítí ze sazeb hrazených uživateli soustav je v Evropě ustálený postup. To zůstane hlavním rysem i v budoucnosti. Mohou však nastat případy, kdy bude financování z veřejných prostředků motivováno všeobecnými evropskými přínosy a jasně prokázanými selháními trhu, které budou bránit realizaci investic. Je třeba lépe využívat stávající prostředky dostupné v rámci jiných nástrojů než nástrojů EU a koordinovat je s činnostmi v oblasti energetické politiky. Současně s touto zprávou předkládá Komise první úvahy týkající se budoucího akčního plánu pro energetiku, jednou z jehož hlavních priorit by měl být rozvoj silnější a flexibilnější energetické infrastruktury, což je plně v souladu s politickými úkoly naší doby. [1] Rozhodnutí č. 1364/2006/ES. [2] Rozhodnutí č. 96/391/ES. [3] Rozhodnutí č. 1229/2003/ES. [4] SEK(2010) xxx. [5] Evropa 2020 – Strategie pro inteligentní a udržitelný růst podporující začlenění, 3. března 2010. [6] Zasedání Evropské rady v Bruselu ve dnech 19. – 20. března 2009, závěry předsednictví 7880/1/09. [7] KOM(2008) 781. [8] KOM(2008) 782. [9] Nařízení (ES) č. 680/2007. [10] Evropský nástroj sousedství a partnerství. [11] Investiční facilita sousedství. [12] Pan Mario Monti, pan Josiaz van Aartsen, pan Georg Wilhelm Adamowitsch a prof. Wladyslaw Mielczarski. Viz výroční zprávy a další příslušné dokumenty evropských koordinátorů na: http://ec.europa.eu/energy/infrastructure/tent_e/coordinators_en.htm. [13] KOM (2007) 1 schválené v závěrech Rady na jaře 2007. [14] Směrnice č. 2009/29/ES, kterou se mění směrnice č. 2003/87/ES s cílem zlepšit a rozšířit systém obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství, rozhodnutí č. 406/2009/ES o úsilí členských států snížit emise skleníkových plynů, aby byly splněny závazky Společenství v oblasti snížení emisí skleníkových plynů do roku 2020. [15] Směrnice č. 2009/28/ES o podpoře využívání energie z obnovitelných zdrojů („Směrnice RES“). [16] Směrnice č. 2009/72/ES a č. 2009/73/ES, nařízení č. (ES) 713/2009, č. 714/2009 a č. 715/2009.