CS Úřední věstník Evropské unie C 302/12

Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ke sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu o novém právním rámci pro platby na vnitřním trhu

COM(2003) 718 final

(2004/C 302/03)

2. prosince 2003 se Komise rozhodla na základě článku 262 Smlouvy o založení Evropského společenství požádat Evropský hospodářský a sociální výbor o konzultaci ve věci sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu o novém právním rámci pro platby na vnitřním trhu.

Sekce pro jednotný trh, produkci a spotřebu, která odpovídá za přípravu aktivit Výboru v dané věci, přijala své stanovisko dne 9. června 2004. Zpravodajem byl pan Ravoet.

Evropský hospodářský a sociální výbor přijal na svém 410. plenárním zasedání ve dnech 30. června a 1. července 2004 (jednání ze dne 30 června.2004) počtem 140 hlasů pro, 0 hlasů proti a 5 členů se zdrželi hlasování toto stanovisko:

1. Obsah a působnost návrhu

1.1 Evropská komise zveřejnila 2. prosince 2003 konzultativní dokument pod názvem Sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu o novém právním rámci pro platby na vnitřním trhu.

1.1.1 Evropská komise vnímá v oblasti přeshraničních drobných („retail“) plateb v eurech nedostatky právní i technické povahy. Podle Evropské komise spočívají tyto nedostatky v neadekvátním právním rámci na evropské úrovni. I když došlo v oblasti plateb k přijetí řady právních aktů – včetně nařízení 2560/2001/ES (1) zavádějící zásadu rovných poplatků za vnitrostátní i přeshraniční platby v eurech a směrnice 97/5/ES (2) týkající se ochrany uživatelů nástrojů pro elektronické platby – neexistuje žádný soudržný právní rámec. Nezbytným předpokladem kvalitního fungování vnitřního trhu se zbožím a službami je možnost využívat levné, efektivní a bezpečné platební služby. Komise vypočítává několik řídících zásad považovaných v kontextu legislativy EU za obzvlášť důležité pro oblast plateb. Mezi ně patří: 1) efektivita jako trvalý cíl; 2) bezpečnost jako „conditione sine qua non“; 3) konkurence: přístup na trhy a rovné podmínky; 4) ochrana zákazníka (3) na vysoké úrovni; 5) právní ustanovení musí být technicky neutrální; 6) přetváření právních předpisů v oblasti plateb musí přidávat hodnotu; 7) povaha budoucího právního nástroje nebo nástrojů.

1.2 Konzultativní dokument Komise, který je výsledkem předběžných aktivit realizovaných během poměrně dlouhého časového období, byl vypracován s cílem vyvolat v r. 2004 legislativní iniciativu.

1.3 Komise zamýšlí prostřednictvím odstranění technických a právních překážek zajistit efektivitu platebních služeb, soutěž za rovných podmínek, adekvátní ochranu spotřebitelů, bezpečnost plateb a také právní jistotu pro všechny strany účastnící se platebního procesu.

1.4 Komise oceňuje snažení evropských bank (4). V červnu 2002 byla založena Evropská rada pro platby. Ta přijala obsáhlý program pro Jednotný eurový platební prostor spolu s doporučením provést zásadní změny s ohledem na organizaci platebních služeb v Evropské unii. Součástí plánu je zejména rozhodnutí prioritně vybudovat novou infrastrukturu (5) pro převody aktiv v eurech s velmi nízkými transakčními náklady a příhodnou dobou realizace ne delší než tři dny.

1.5 Komise je toho názoru, že liberalizace kapitálu umožnila přeshraniční peněžní převody v rámci EU. Zároveň však vnitřní trh není stejně efektivní jako na vnitrostátní úrovni, což platí zejména s ohledem na drobné platby. Rozdíly existují též mezi vnitrostátními právními předpisy a konvencemi s ohledem na platební služby na vnitřním trhu. Nový právní rámec by měl odstranit uvedené překážky jednotnému platebnímu prostoru tam, kde je to nutné, a zejména tehdy, když znemožňují správné fungování infrastruktury a platebních systémů v rámci celé EU, což je například případ pravidel souvisejících s revokací platebního příkazu, která se liší v závislosti na tom, kde přesně v rámci vnitřního trhu byl příkaz podán. Interoperabilita, využívání společných technických standardů a harmonizace klíčových právních pravidel jsou zásadní.

1.6 Právní nejistota je aspekt bránící poskytovatelům platebních služeb i uživatelům realizovat transakce bez mlčenlivosti anebo úplně. To je například případ inkasních transakcí, které zatím na úrovni EU neexistují (viz. příloha 16). Dále to platí pro pravidelné, opakující se platby (např. trvalý příkaz na hrazení zahraničních novin či komunálních služeb v prázdninovém domě v jiném členském státu), u nichž není možné „domicilování“. Pokud mají uživatelé včetně spotřebitelů a malých a středních podniků těžit ze všech výhod vnitřního trhu, musí být přeshraniční platební služby stejně efektivní jako odpovídající služby na vnitrostátní úrovni. Nový právní rámec by měl tudíž zacelit všechny mezery a zvýšit blahobyt a důvěru spotřebitelů v jednotný platební prostor na vnitřním trhu.

1.7 Na vnitřním trhu je důvěra spotřebitelů v platební transakce obzvlášť důležitá, jelikož přeshraniční rozměr je často přítomný a důvěra je klíčová pro využití potenciálu e-commerce v rámci trhu Evropské unie. Článek 153 Smlouvy tudíž volá po vysoké úrovni ochrany spotřebitelů, což je řídící zásada pro nový právní rámec. Je však třeba vyhodnotit náklady na tuto ochranu, protože nakonec v každém případě dopadnou právě na zákazníky.

1.8 Pro zajištění ochrany spotřebitelů je nutné stanovit srozumitelné a uživatelsky přátelské informační požadavky před a po realizaci platební transakce. Řada souvisejících ustanovení již existuje ve stávajících předpisech EU pro platby, které bude nutné přezkoumat. Jedním z nejtěžších úkolů bude nalezení správné rovnováhy s ohledem na obsah a objem informací tak, aby jim uživatel platební služby čtoucí tyto informace porozuměl, a byl si vědom svých práv a povinností.

1.9 Komise dále považuje za velmi důležité právní záruky chránící spotřebitele v případě neoprávněných, chybně autorizovaných nebo neautorizovaných platebních transakcí.

1.10 Nejdůležitější část sdělení představuje 21 příloh, z nichž každá pokrývá specifickou právní a/nebo technickou otázku týkající se efektivního fungování vnitřního trhu s platbami.

2. Obecné připomínky

2.1 Výbor se ztotožňuje s cílem iniciativy Komise vytvořit srozumitelný a všeobecný právní rámec pro Jednotný evropský platební prostor. Existující překážky na cestě k vnitřnímu trhu s platbami jsou důsledkem rozdílů mezi vnitrostátními právními předpisy. Platby na vnitřním trhu se i dnes do velké míry řídí vnitrostátními pravidly a/nebo konvencemi. Jelikož je 98 % všech evropských drobných plateb prováděno vnitrostátně (6), poptávka spotřebitelů po přeshraničních platbách v EU je samozřejmě omezená.

2.2 Řada domácích trhů s platbami v Evropě je velmi efektivní. Legislativa by se tudíž měla omezit na odstranění překážek pro přeshraniční platby s cílem zajistit jednotnou úroveň efektivity. Zkvalitnění přeshraničních platebních systémů by tedy nemělo mít žádné negativní dopady na stávající efektivní vnitrostátní platební systémy.

2.3 Komise by měla odstranit právní překážky bránící vytvoření celoevropských tržních úmluv a dohod, avšak neregulovat aspekty, jež je možné pokrýt těmito úmluvami a dohodami. Je totiž nezbytné nalézt správnou rovnováhu mezi samoregulací/koregulací a právními předpisy EU.

2.4 Podle Evropského hospodářského a sociálního výboru (7) je třeba podporovat samoregulaci a koregulaci. Nicméně ve všech oblastech, kde se opatření k samoregulaci nebo koregulaci ukáží jako nevhodná, nedostatečná či nesprávně aplikovaná, je třeba přijmout omezující právní předpisy.

2.5 Výbor tedy rozhodně podporuje zásadu vysoké a jednotné úrovně ochrany spotřebitelů na základě toho, že se jedná o jeden z prvořadých záměrů Smlouvy.

2.6 Vnitřní trh s platbami musí být mezinárodně konkurenceschopný. Jestliže nový legislativní rámec EU povede ke zvýšení nákladů souvisejících s platbami, existuje reálné nebezpečí, že obchod s platbami bude stále více kontrolován hráči vně EU a Evropu a že dané právní předpisy nepovedou k naplnění stanovených cílů.

2.7 Co se týká oblasti plateb pokrývaných tímto novým nástrojem, Výbor se nedomnívá, že by bylo vhodné vyloučit šeky, poněvadž v některých členských státech je tento platební prostředek ještě běžně používán.

2.8 Rovněž by bylo třeba prostřednictvím samoregulace zajistit, aby kreditní nebo debetní karty, vydávané či povolené jakýmkoliv finančním ústavem uznaným v členském státě, byly v novém systému přijímány v jakémkoliv bankomatu (ATM) ve všech ostatních členských státech.

3. Specifické připomínky

3.1 Právo na poskytování platebních služeb veřejnosti (příloha 1)

Ošetření této otázky v rámci nové právní úpravy pro platby je z hlediska bezpečnosti finančního systému zcela nezbytné. Protože systémy plateb jsou základním kamenem celé ekonomiky, platební služby musí být regulovány ve všech členských státech. Zásada vzájemného uznání by neměla být použita bez předchozího nastavení harmonizovaných minimálních licenčních požadavků pro poskytování platebních služeb. Uvedená zásada nezaručuje ani dostatečné bezpečí pro spotřebitele, ani rovné podmínky. Pouze závazný a přímo použitelný právní nástroj (nařízení) implementující druhou možnost Komise (speciální licence na platební služby) by zajistil bezpečný právní rámec pro tuto aktivitu. Je třeba jasně stanovit, že pokud bude poskytovateli platebních služeb dovoleno vybírat vklady, musí se na něj vztahovat povinnost vlastnit bankovní licenci (požadavky na solventnost, atd.). Obecně vzato chápeme, že jakékoliv nařízení připravené v této oblasti bude platit i pro neevropské poskytovatele platebních služeb operující v rámci EU.

3.2 Informační požadavky (příloha 2)

Úvěrové instituce jsou povinny dodržovat směrnici 97/5/ES o přeshraničních převodech aktiv, nařízení 2560/2001/ES o přeshraničních platbách v eurech a doporučení 97/489/ES o nástrojích elektronických plateb. Některé členské státy mohou mít vlastní vnitrostátní právní předpisy a dále existují pravidla EU, která se specificky zabývají otázkami informování spotřebitelů, jako např. směrnice 2002/65/ES o prodeji spotřebitelských finančních služeb na dálku a směrnice 2000/31/ES („e-commerce směrnice“). Tyto působností a obsahem dostatečné požadavky implementují banky. Výbor plně podporuje iniciativu Komise zaměřenou na konsolidaci stávajících právních předpisů s cílem vytvořit jediný jasný právní předpis, jenž pokryje celou oblast informačních požadavků. Informační požadavky musí být tak obecné, aby to umožňovalo jejich aplikování na dnes ještě neexistující platební nástroje.

3.3 Nerezidentské účty (příloha 3)

Tato otázka zasahuje daleko za hranice plateb, a proto je třeba se jí zabývat na jiném místě.

3.4 Hodnoty ke dni (příloha 4)

3.4.1 Stanovování hodnot k určitému dni není jen otázkou související s platbami. Hodnoty ke dni totiž často konkrétně nesouvisejí s platební transakcí – mohou vyplývat z jakékoliv účetní operace.

3.4.2 Jak Komise připouští, stanovení hodnoty ke dni je především otázkou cenovou (tzn. řízení produktů nebo vztahů se zákazníky). Jako otázka řízení produktů jsou hodnoty ke dni nezávislé na zaúčtování, které se využívá pro výpočet pohybů na účtu.

3.4.3 Stanovování hodnoty ke dni se mohou lišit mezi jednotlivými bankami, mezi zákazníky stejné banky, a dokonce i mezi jednotlivými operacemi jednoho zákazníka u stejné banky.

3.4.4 Výbor vítá myšlenku požadavku transparentnosti pro poskytovatele platebních služeb s ohledem na využívání hodnoty ke dni. Finanční dopad stanovování hodnoty ke dni na spotřebitele musí být zmírněn. Také je třeba uvažovat o sblížení systému hodnot ke dni v celé Evropě; i když se vnitrostátní systémy v jednotlivých členských státech značně liší, toto sblížení je třeba považovat za cíl na střední období.

3.4.5 V procesu sbližování by se měl přijmout řídící postup, kdy hodnota platební operace ke dni by se měla shodovat s datem, kdy dojde k příslušnému peněžnímu pohybu na platební příkaz provedený u poskytovatele služeb.

3.5 Přenositelnost čísel bankovních účtů (příloha 5)

3.5.1 Současně platné nařízení (ES) 2560/2001 odkazuje na čísla IBAN (8) a BIC (9), která jsou propagována a podporována evropskými úřady včetně ESCB (Evropského systému centrálních bank). Standard číslování IBAN je přijímán a dobře funguje napříč EU, což dokládá jeho úspěch. Tento systém označování však neumožňuje přenositelnost. Banky by měly zákazníkům alespoň zaručit, že si budou moci ponechat číslo svého účtu v případě, že přechází k jiné pobočce stejné banky.

3.6 Mobilita zákazníků (příloha 6)

Obecně platí, že konkurence na trhu zajistí přirozený tlak na vyšší mobilitu zákazníků. Banky musí co nejvíce podporovat „stěhování“ či pohyb účtů tím, že sdělí zákazníkům veškeré nezbytné informace. Výbor plně podporuje samoregulaci zaměřenou na zvyšování mobility zákazníků. Výbor dále podporuje transparentnost poplatků za zrušení účtu; tyto poplatky musí být přiměřené a musí být stanoveny na základě skutečných administrativních nákladů spojených se zrušením nebo s převodem účtu. Mimo to by tyto poplatky měly být zákazníkovi oznámeny ještě předtím, než si založí účet v některé bance.

3.7 Hodnocení bezpečnosti platebních nástrojů a komponent (příloha 7)

Protože legislativním iniciativám hrozí riziko zakonzervování zastaralých technologických řešení (bezpečností komponenty jsou ze své podstaty neustále inovovány), měla by být standardizace pokud možno pod vedením odvětví jako celku v rámci samoregulace navrhované Komisí jako první možnost. Výbor se domnívá, že bezpečnostní certifikace pod vedením odvětví by měla být v souladu se společnými zásadami EU, jež je třeba vypracovat s cílem vyhnout se zmatkům.

3.8 Informace o původci platby (zvláštní doporučení VII ze strany FATF) (příloha 8)

FATF je mezivládní orgán, jenž stanovuje standardy a vytváří strategii boje proti praní špinavých peněz a financování terorismu na mezinárodní úrovni. Zvláštní doporučení VII v oblasti financování terorismu s odkazem na bankovní převody uvádí, že „státy musí přijmout opatření zavazující finanční instituce včetně zasilatelství peněz k tomu, aby uvedly přesné a smysluplné údaje (jméno, adresa a číslo účtu) o původci s ohledem na převody prostředků a zprávy zasílané v jejich souvislosti, a aby tyto údaje setrvaly s převodem či související zprávou v průběhu celého řetězce platby. Státy musí přijmout opatření s cílem zajistit, aby finanční instituce včetně zasilatelství peněz prováděly zvýšenou kontrolu a monitorovaly podezřelé převody neobsahující kompletní údaje o původci (jméno, adresa a číslo účtu)“. Výbor doporučuje implementovat zvláštní doporučení VII plně harmonizovaným způsobem formou nařízení napříč vnitřním trhem s cílem zajistit jeho důslednou a jednotnou aplikaci. Kritické je v této souvislosti respektování požadavků na ochranu soukromí. Vhodné by bylo zahrnout pokud možno také země Evropského hospodářského prostoru. Údaje o plátci by konkrétně měly namísto jména plátce obsahovat jméno majitele účtu, protože tato jména se od sebe mohou lišit; údaje o majiteli účtu jsou uschovávány a snadno dostupné poskytovateli platebních služeb.

3.9 Alternativní řešení sporů (ADR) (příloha 9)

Výbor ve svém stanovisku k Zelené knize o „alternativním řešení sporů v občanském i obchodním právu“ (10) podporuje FIN-NET od jeho založení Komisí. Ukazuje totiž, že přeshraniční smírčí systémy mohou fungovat efektivně a bez byrokracie prostřednictvím již existujících mechanismů. FIN-NET vděčí za svůj úspěch skutečnosti, že pokrýval tehdy ještě úplně novou oblast ADR přeshraničních plateb a zároveň stavěl na již existujících, nikoliv přeshraničních systémech. V oblasti plateb je pro spotřebitele obzvlášť důležitá rychlost procedury.

3.10 Zrušitelnost příkazu k platbě (příloha 10)

3.10.1 Pro zajištění právní jistoty zákazníků by bylo v rámci této přílohy vhodnější hovořit o definování a informování o „bodu nezrušitelnosti“ podle využitého platebního nástroje. Výbor podporuje praxi, kdy by zákazníci měli být informováni o podmínkách nezrušitelnosti s ohledem na různé systémy plateb a platební nástroje.

3.10.2 Je třeba vzít v úvahu skutečnost, že zákazníci platby přijímají, ale také odesílají. Příliš dlouhé období zrušitelnosti by tudíž měly opačný účinek v tom, že by poškozovaly zákazníky očekávající platbu.

3.10.3 Dále je důležité rozlišit mezi zrušitelností ze strany zákazníka a zrušitelností ze strany systému. Z důvodů jasnosti a právní jistoty by obecně vzato nemělo být možné zrušit zúčtování příkazu k platbě jakmile došlo k jeho vložení do systému tak, jak to definuje směrnice o neodvolatelnosti zúčtování.

3.10.4 Výbor je toho názoru, že otázka zrušitelnosti je složitá a vyžaduje další diskusi. I přesto by však měl poskytovatel platebních služeb na požádání informovat svého zákazníka o bodu nezrušitelnosti s ohledem na konkrétní platbu.

3.11 Role poskytovatele platebních služeb v případě sporu mezi zákazníkem a prodejcem obchodujícím na dálku (příloha 11)

Výbor se domnívá, že je třeba rozlišit mezi prvotní transakcí a realizací platby: platební transakce jako taková je zcela neutrální. Ani odesílající ani přijímající banka nemohou žádným způsobem ovlivnit prvotní transakci mezi původcem (zákazníkem obchodníka) a příjemcem (obchodníkem). Výbor uznává, že otázky plynoucí z této přílohy jsou velmi složité a vyžadují další diskusi.

3.12 Nerealizace či chybná realizace (příloha 12)

3.12.1 Výbor souhlasí s tím, že poskytovatel platebních služeb by měl nést odpovědnost za správné provedení příkazu k platbě a za prokázání toho, že daná transakce byla přesně zaznamenána, realizována a připsána na účet příjemce. Poskytovatel odpovídá za tu část platebního systému (v technickém slova smyslu), která je pod jeho kontrolou. Zároveň je jasné, že poskytovatel platebních služeb nemůže nést odpovědnost přesahující jeho občanskou odpovědnost, a to zajisté tehdy, pokud nedošlo k zanedbání z jeho strany, anebo v případě zásahu „vyšší moci“. Je tedy na poskytovateli služeb, aby prokázal, že platební operace byla správně zaznamenána, provedena a zaúčtována v souladu se stanovenými pravidly, a tuto povinnost nelze omezit ani obejít smluvním způsobem.

3.12.2 Výbor se domnívá, že poskytovatelé platebních služeb by mohli zákazníkům nabídnout převzetí odpovědnosti za pohledávky plynoucí z událostí mimo kontrolu těchto poskytovatelů ve formě služby s přidanou hodnotou. To by bylo výhodné pro spotřebitele a zároveň vedlo ke zvýšení konkurence.

3.13 Závazky a odpovědnost smluvních stran v souvislosti s neautorizovanými transakcemi (příloha 13)

3.13.1 S ohledem na platby kartami mají již dnes úvěrové instituce povinnost řídit se ustanoveními doporučení 97/489/ES, a to zejména co se týče: — omezení peněžní odpovědnosti držitele karty (pokud nedošlo z jeho strany k závažnému pochybení) na 150 euro za transakce realizované se ztracenou či odcizenou kartou před oznámením o blokaci plateb; a — refundace dlužných položek (debetů) zpochybněných v dobré víře (a všech souvisejících nákladů banky na takové dlužné položky) a plynoucích z podvodných transakcí realizovaných na dálku bez fyzického použití karty anebo z transakcí s padělanou kartou.

3.13.2 Na podvodných transakcích se podílí i organizovaný zločin. Limit 150 euro by potenciálně mohl vyzývat k podvodům. Výbor se proto domnívá, že je třeba zavést limit odrážející riziko. Odpovědnost držitele karty ve výše uvedeném případě by měla být percentuální částí celkového úvěrového limitu jeho karty, s nímž souhlasí ve smlouvě. Takový spravedlivý přístup by odrážel skutečné riziko a náklady, a zároveň efektivněji odrazoval od podvodů, čímž by došlo ke snížení společných nákladů.

3.13.3 Omezená aktualizace doporučení 97/489/ES v souladu s novým právním rámcem znamená pozitivní krok vpřed. Výbor se domnívá, že tato příloha by měla být vnímána v souvislosti s příležitostmi k využívání elektronického podpisu ve spojitosti se směrnicí o elektronických podpisech.

3.13.4 Je otázkou, zda poskytovatel platebních služeb má průkazně dokázat – či vůbec dokázat – zda jistý zákazník inicioval či nikoliv transakci provedenou technicky bezpečným nástrojem pro elektronické platby. Zvláště v případě online bankovních transakcí se zdá, že poskytovatelé platebních služeb mají problémy s poskytováním podobných důkazů, protože tyto transakce lze realizovat na soukromých počítačích, které se nacházejí mimo jejich sféru kontroly.

3.14 Používání „OUR“, „BEN“ a „SHARE“ (11) (příloha 14)

3.14.1 Středem této přílohy je zásada převést na příjemce úplnou částku. Tato zásada je již pevně zakotvena na základě nařízení 2560/2001 s ohledem na platby, které lze kompletně zpracovat v souladu s metodou STP („Straight-Through-Processing“) potud, pokud jsou odpovídající domácí platby realizovány úplně a bez srážek na straně příjemce.

3.14.2 Dále existuje samoregulační nástroj ve formě ICP (Mezibankovní platební úmluvy) (12), která dnes omezuje převody aktiv v eurech. ICP prosazuje zrušení možnosti zprostředkující banky srážet z převáděné částky poplatky v případech, kdy byla taková banka využita.

3.14.3 Jakýkoliv právní rámec by se měl zříci technických termínů používaných v rámci speciálních formátů zpráv a systémů (jako např. SHARE, BEN, OUR), protože tyto jsou často v domácím kontextu nevhodné. Výbor se domnívá, že proto není nutné vypracovat žádná dodatečná ustanovení, která by nahradila směrnici 97/5/ES. Stávající možnosti účtování poplatků dávají zákazníkům příležitost volby, která je součástí smluvních podmínek sjednaných mezi zákazníkem a bankou. Je nutné se vyhnout riziku přílišného zjednodušení a omezení možnosti volby s tím, že uvedené možnosti účtování poplatků jsou odpovědí na potřeby trhu přesahující základní nástroj(e) pro převody aktiv uvnitř EU, a že jsou potřebné pro podporu různých typů plateb i obchodu na dálku. Výbor by uvítal, kdyby celé odvětví zvýšilo transparentnost využívané metody účtování poplatků.

3.14.4 Výbor vyzývá Komisi, aby odstranila nesoulad mezi standardní (implicitní) možností „OUR“ stanovenou v uvedené směrnici – mechanismem zpoplatnění, který ve většině členských států neexistuje – a možností „SHA“, kterou upřednostňuje nařízení.

3.15 Doba realizace převodu aktiv (příloha 15)

3.15.1 Výbor připomíná, že evropské banky v rámci Evropské rady pro platby („European Payments Council“) souhlasily prostřednictvím samoregulace podle úmluvy CREDEURO s tím, že standardní doba realizace převodu aktiv bude 3 bankovní pracovní dny (po datu přijetí). 3 dny jsou však standardní dobou, kterou jednotlivé banky dokáží dále zkrátit. Protože je doba realizace klíčovým aspektem poskytované služby, mělo by být zlepšování kvality dílem konkurenčních sil.

3.15.2 Nezbytnost dodatečných právních předpisů je třeba zvážit pouze v případě, že iniciativa odvětví neuspěje.

3.16 Inkaso (příloha 16)

3.16.1 Právní předpisy, které je třeba přijmout, a/nebo právní překážky, které je nutné odstranit, budou přesně určeny Evropskou radou pro platby (EPC) a sděleny Komisi, jakmile dojde k formálnímu schválení systému celoevropského inkasa („Pan-European Direct Debit“) ze strany EPC. Podoba právního rámce nutného k podpoře systému celoevropského inkasa bude do velké míry záviset na zvoleném modelu. Výbor je proto přesvědčen, že je nutné počítat s úzkou součinností odvětví a zákonodárce (EK).

3.17 Odstranění překážek při převážení finanční hotovosti (příloha 17) (13)

3.17.1 Tato příloha nesouvisí s otázkou plateb, a je tudíž mimo pole působnosti nového právního rámce pro platby.

3.17.2 S ohledem na předpisy upravující hotovostní a bezhotovostní platby by neměla existovat žádná diskriminace. Řada legislativních a technických překážek brání rozvoji přeshraniční přepravy hotovosti v eurozóně, především mezi pobočkami národních centrálních bank v jedné zemi a pobočkami finančních institucí v jiné zemi.

3.17.3 Přístup k přeshraničním službám národní centrální banky (NCB) je součástí přirozeného rozvoje využívání jednotné měny v rámci eurozóny.

3.17.4 Konkurenci v odvětví přepravy hotovosti je třeba v eurozóny podporovat s cílem maximalizovat efektivitu, avšak Výbor se zároveň vyslovuje pro nutnost vytvořit licenci na přeshraniční přepravu hotovosti a zavést dostatečnou kontrolu jejího využívání.

3.18 Otázky související s ochranou údajů (příloha 18)

Komisí navržená možnost zahrnout do nařízení ustanovení odpovídající čl. 13 písm. d) stávající směrnice 95/46/ES (14) o ochraně údajů dává největší šanci na rychlou harmonizaci způsobů výměny informací za účelem prevence podvodů v platebních systémech (mezi provozovateli a úřady i mezi jednotlivými provozovateli prostřednictvím výjimky ze směrnice na ochranu údajů, např. databáze podvodných obchodníků s ohledem na transakce realizované kartou).

3.19 Digitální podpisy (příloha 19)

Výbor doporučuje, aby Komise ze všeho nejdříve postoupila svou zprávu o implementaci směrnice 1999/93/ES (15) o elektronických podpisech. Návrhy Komise na nová opatření jsou vítány. Výbor by chtěl obecně zdůraznit, že digitální certifikace spadá do oblasti řízení produktů, v níž platí zásady technické neutrality i konkurence.

3.20 Bezpečnost sítí (příloha 20)

Výbor vítá aktivity a iniciativy, jejichž cílem je učinit z počítačové zločinnosti závažnější trestný čin a dále zkoumat s tím související harmonizaci napříč EU ve spolupráci s jinými jurisdikcemi (např. USA). Pozitivním aspektem je využití odrazujících sankcí s cílem potrestat neoprávněný přístup do automatizovaných systémů na zpracování dat za účelem podvodu, zničení nebo úpravy dat a změny fungování systému. Dále je nutné aplikovat sankce na osoby zpřístupňující data, programy, hardware nebo informace vytvořené či upravené specificky s cílem umožnit neoprávněný přístup do automatizovaných systémů na zpracování dat za účelem podvodu. Je tudíž nutné rozlišit mezi kriminalizací podvodných aktivit v platebních sítích, pro které by byla vhodná další harmonizace EU prostřednictvím právních předpisů, a preventivními opatřeními, jejichž cílem je zabezpečení platebních sítí, a jež by měla být ponechána v rukou odvětví tak, aby zahrnula veškerý technologický vývoj.

3.21 Porucha platební sítě (příloha 21)

3.21.1 Výbor se domnívá, že otázka řešená v příloze 21 je podotázkou přílohy 12 (nerealizace či chybná realizace). Je skutečně známo, že: — poruchy platebních sítí nejsou obvyklým jevem; — poruchy platebních sítí mohou mít vliv na systémy a přístroje, které jsou mimo přímou kontrolu dané úvěrové instituce (síťové externality); — úvěrové instituce musí splňovat podmínky s ohledem na pružnost a obchodní kontinuitu stanovené příslušnými regulačními orgány.

3.21.2 Poskytovatelé platebních služeb by neměli nést žádnou odpovědnost za platby, které nebyly zadány do systému v době vzniku poruchy. Poskytovatel platebních služeb má částečné závazky z titulu jeho zákonné odpovědnosti za škodu a měl by dále prokázat, že přijal všechna opatření s cílem zabránit vzniku poruchy.

3.21.3 Při nedávných útocích prostřednictvím elektronické pošty známých jako „phishing“ – v tomto případě namířených proti britským bankám – považoval jeden z poskytovatelů online služeb za nejlepší reakci na takový útok zastavení poskytování online služeb. Podobné útoky jsou mimo přímou kontrolu poskytovatele kvůli přímému emailovému kontaktu mezi útočníkem a zákazníkem. Poskytovatelé platebních služeb by měli pokud možno informovat své zákazníky ještě předtím, než přistoupí k vypnutí systémů z bezpečnostních důvodů. Výbor se domnívá, že není vhodné penalizovat poskytovatele za přijetí podobných opatření na ochranu jeho zákazníků. Výbor dále vyzývá poskytovatele platebních služeb k tomu, aby byli v rámci prevence podobných podvodů proaktivní.

4. Závěr

4.1 Nový právní rámec musí být v souladu s Evropskou strategií spotřebitelské politiky („European Consumer Policy Strategy“), jejímž klíčovým cílem je zajištění vysoké a společné úrovně ochrany spotřebitelů.

4.1.1 Výbor podporuje snahu Evropské komise zvýšit důvěru spotřebitelů, právní jistotu a tržní efektivitu plateb na vnitřním trhu. Pozitivním přístupem je i zvažování samoregulace a koregulace jako možné cesty vpřed v oblastech pokrytých uvedenými 21 přílohami.

4.2 Přednost musí dostat legislativní opatření pokrývající přílohy 1, 2, 8, 12, 13, 18 a 19. Okamžitou pozornost je nutné věnovat zvláště přílohám o informačních požadavcích (2), o původci platby (8) a o otázkách souvisejících s ochranou údajů (18).

4.3 Zvýšená spolupráce mezi Komisí a bankovním odvětvím bude záhodná s ohledem na zřízení evropského inkasního systému (příloha 16), rozhodování o tom, kdo je oprávněn poskytovat platební služby (příloha 01), a dále v oblasti bezpečnostní certifikace platebních nástrojů a komponent (příloha 07).

4.4 S ohledem na ostatní přílohy se Výbor domnívá, že samoregulace nebo koregulace jsou vhodnější cestou k naplnění cíle Komise, jímž je efektivní vnitřní trh s platbami. Je jasné, že pokud samoregulační opatření nepřinesou úspěch, je třeba uvažovat o evropském nařízení.

4.5 V této souvislosti Výbor navrhuje, aby se obecný rámec soustředil na zajišťovaní transparentnosti pro spotřebitele a na snahu stavět co možná nejvíce na stávající praxi a samoregulačních pravidlech. Není například nutné dále regulovat tam, kde již trh zajistil naplnění záměrů zákonodárce (neexistuje například okamžitá potřeba aktualizovat směrnici o převodech aktiv s cílem zkrátit dobu realizace). Přesto je společný postup v některých oblastech vhodným řešením.

4.6 Pole působnosti sdělení je často mnohem širší než samotné platby a Komise musí mnohem zřetelněji zvýraznit rozdíl mezi komerčními službami a platebními systémy. Žádná legislativní opatření související s platbami by neměla zahrnovat otázky související s naplňováním jiných závazků než jsou platby jako takové.

Brusel, 30. června 2004. Prezident Evropského hospodářského a sociálního výboru Roger BRIESCH

(1) Úř. věst. L 344, 28.12.2001.

(2) Úř. věst. L 43, 14.2.1997.

(3) Zákazníkem je míněn spotřebitel a další osoby, jako například maloobchodníci a malé a střední podniky, využívající platební služby.

(4) Např. systém EURO 1 a STEP1 Evropské bankovní asociace (EBA).

(5) EBA realizovala první transakce dne 28.4.2003.

(6) Úhrnná hodnota z různých zdrojů v procentech (Swift, EBA, karetní plány) zkompilovaná Fédération Bancaire Européenne (2003).

(7) CESE 500/2004, zpravodaj pan Retureau.

(8) Mezinárodní číslo bankovního účtu („International Bank Account Number“).

(9) Identifikační kód banky („Bank Identifier Code“).

(10) Úř. věst. C 85, 8.4.2003.

(11) „OUR“, „BENEFICIARY“ a „SHARE“ jsou tři možnosti účtování poplatků při převodech peněžních aktiv.

(12) Mezibankovní platební úmluva upravující základní převody spadající pod nařízení 2560/2001.

(13) Je třeba věnovat zvláštní pozornost přesnosti překladů. Například v italštině by měl tento název kapitoly znít spíše „Rimozióne delle barriere al trasporto di fondi“, abychom se přiblížili smyslu původní verze.

(14) Úř. věst. L 281, 23.11.1995.

(15) Úř. věst. L 13, 19.1.2000.