Zpráva Komise Radě, Evropskému Parlamentu, Evropskému Hospodářskému a Sociálnímu Výboru a Výboru Regionů - Zpráva o pokroku při zabezpečování kvality v oblasti vysokoškolského vzdělávání /* KOM/2009/0487 konecném znení */





[pic] | KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ | V Bruselu dne 21.9.2009 KOM(2009) 487 v konečném znění ZPRÁVA KOMISE RADĚ, EVROPSKÉMU PARLAMENTU, EVROPSKÉMU HOSPODÁŘSKÉMU A SOCIÁLNÍMU VÝBORU A VÝBORU REGIONŮ Zpráva o pokroku při zabezpečování kvality v oblasti vysokoškolského vzdělávání ZPRÁVA KOMISE RADĚ, EVROPSKÉMU PARLAMENTU, EVROPSKÉMU HOSPODÁŘSKÉMU A SOCIÁLNÍMU VÝBORU A VÝBORU REGIONŮ Zpráva o pokroku při zabezpečování kvality v oblasti vysokoškolského vzdělávání (Text s významem pro EHP) 1. ÚVOD Zabezpečování kvality v oblasti vysokoškolského vzdělávání je ústředním tématem snah o vybudování soudržného, slučitelného a atraktivního Evropského prostoru vysokoškolského vzdělávání (European Higher Education Area, EHEA) v souladu s cíli celoevropského boloňského procesu. V uplynulém desetiletí vzrůstal v Evropě i na celém světě zájem o zabezpečování kvality v oblasti vysokoškolského vzdělávání. Globalizace, hospodářská integrace a zvyšující se akademická a odborná mobilita s sebou přinášejí vzrůstající potřebu uznávání kvalifikací i mimo zemi, kde byly uděleny. Na významu stále nabývá přeshraniční zabezpečování kvality v důsledku poskytování vysokoškolského vzdělávání bez hranic. Vznik tzv. „továren na diplomy” (podvodných univerzit, které na internetu prodávají zfalšované „diplomy“) podtrhuje zásadní důležitost odlišení legitimního vzdělání získaného v zahraničí od podvodně získaných titulů. Zabezpečování kvality napomáhá dosahování průhlednosti a důvěryhodnosti vysokoškolského vzdělávání jak pro evropské občany a zaměstnavatele, tak pro studenty a akademické pracovníky z jiných světadílů. Evropská komise v rámci Lisabonské strategie rovněž vyzývá k modernizaci studijních programů a k účinnějšímu financování a řízení vysokoškolského vzdělávání. Komise uznala význam boloňských reforem, včetně zabezpečování kvality[1]. Evropský parlament a Rada vydaly dvě doporučení týkající se podpory zabezpečování kultury kvality v oblasti vysokoškolského vzdělávání. První z nich, z roku 1998[2], vyzývalo k podpoře a případně k vytvoření transparentních systémů zabezpečování kvality. Druhé doporučení, z února 2006, se zabývalo další evropskou spoluprací při zabezpečování kvality v oblasti vysokoškolského vzdělávání[3]. Účelem doporučení z roku 2006 bylo podporovat vysokoškolské instituce, aby zavedly nebo vytvořily vnitřní systémy zabezpečení kvality, a podporovat agentury zabezpečující kvalitu nebo akreditace, aby při zabezpečování kvality uplatňovaly evropské normy a hlavní směry zabezpečování kvality[4] v této oblasti. Zástupci vnitrostátních orgánů, vysokoškolského odvětví a agentur zabezpečujících kvalitu a akreditace byli rovněž vyzváni, aby spolu se sociálními partnery založili evropský registr agentur zabezpečujících kvalitu, který by umožnil institucím vysokoškolského vzdělávání vybrat si v registru agentur takovou agenturu, která vyhovuje jejich potřebě a profilu. Toto doporučení rovněž vyzývalo členské státy, aby umožnily institucím vysokoškolského vzdělávání získávat akreditace od registrovaných agentur v jiných státech, dále vyzývalo ke spolupráci mezi agenturami zabezpečujícími kvalitu za účelem vybudování vzájemné důvěry a ke zpřístupnění hodnocení provedených těmito agenturami veřejnosti. Doporučení z roku 2006 vyzývalo Komisi, aby: 1) pokračovala v úzké spolupráci s členskými státy v podpoře spolupráce mezi institucemi vysokoškolského vzdělávání, agenturami zabezpečujícími kvalitu a akreditace, příslušnými orgány a jinými subjekty činnými v této oblasti; 2) předkládala každé tři roky zprávu o pokroku dosaženém v rozvíjení systémů zabezpečování kvality v jednotlivých členských státech a o činnostech v rámci spolupráce na evropské úrovni. Tato zpráva je první z uvedených zpráv o dosaženém pokroku, vypracovávaných jednou za tři roky. Zabývá se rozborem situace na vnitrostátní, evropské a mezinárodní úrovni a navrhuje oblasti dalšího rozvoje. 2. HLAVNÍ VÝVOJ NA VNITROSTÁTNÍ ÚROVNI Tento oddíl zprávy nastiňuje úlohu vnějšího zabezpečování kvality, současnou situaci a zkušenosti v oblasti norem zabezpečování kvality. 2.1. Úloha vnějšího zabezpečování kvality Doporučení z roku 2006 uznává, že hlavní odpovědnost za kvalitu vysokoškolského vzdělávání nesou samotné vysokoškolské instituce. Cílem vnitřních systémů zabezpečování kvality vysokoškolských institucí je sledovat a zvyšovat kvalitu a vytvářet skutečnou „kulturu kvality”. Často jim však chybí nezávislost a veřejná dostupnost, která by umožnila informovat zainteresované strany transparentním a odpovědným způsobem. Poskytování těchto informací je úlohou vnějšího zabezpečování kvality, které je ústředním tématem uvedeného doporučení a provádějí ho nezávislé agentury zabezpečující kvalitu. Vnější zabezpečování kvality může zahrnovat: - hodnocení („audit”) kvality dané vysokoškolské instituce, jejích programů nebo pracovišť, - porovnávání kvality různých vysokoškolských institucí v dané oblasti/disciplíně („referenční srovnávání”), - záruku splnění některých předem definovaných „norem” kvality („akreditace”), - udělování různých značek ověřené kvality, které obvykle signalizují vysokou kvalitu nebo „excelenci”. 2.2. Různé podoby zabezpečování kvality v Evropě Řada evropských vysokoškolských institucí si vytváří vlastní „kulturu kvality” a vnitřní systémy zabezpečování kvality, zejména na základě spolupráce mezi jednotlivými institucemi, vzájemné pomoci a referenčního srovnávání[5]. Tento pozitivní vývoj by měl být podporován i nadále. Vznik nových agentur a sítí zabezpečujících kvalitu je nejvýznamnějším vývojem na evropské scéně. Tento trend byl zahájen po přijetí doporučení z roku 1998, ale v posledních letech se šíří a zrychluje. V současné době působí agentury zabezpečující kvalitu téměř ve všech zemích EHEA, ačkoli jsou poměrně různorodé, pokud jde o velikost, rozsah, status, zaměření a mezinárodní aspekt. Mnoho těchto agentur má malý rozsah, vznikly teprve nedávno a mají pouze omezenou praxi a omezené zapojení do evropských/mezinárodních struktur. Až na několik málo výjimek jsou jejich kompetence omezeny na zemi, kde působí (někdy pouze na region): jen velmi málo z nich funguje i mimo vlastní území. Většina agentur se zaměřuje na hodnocení programů, ale stále více se jich zabývá institucionálními akreditacemi nebo audity[6]. Hodnotící zpráva boloňského procesu za rok 2009[7] potvrzuje, že vysokoškolské instituce ve většině zemí se aktivně snaží o vytvoření ucelených vnitřních systémů zabezpečování kvality a jejich uvedení do souladu s vnějšími postupy hodnocení. Hlavním úkolem většiny zemí je vytvořit postupy hodnocení schopné měřit výsledky učení. Hodnotící zpráva užívá tři ukazatele měření pokroku při zabezpečování kvality: - Stupeň vývoje vnějšího zabezpečování kvality: nejlepších výsledků dosahují země, které mají vnější systém vztahující se na všechny instituce fungující v souladu s evropskými normami a hlavními směry zabezpečování kvality. - Míra zapojení studentů: nejlepších výsledků dosahují země, v nichž se do řízení vnitrostátních orgánů zabývajících se zabezpečováním kvality, vnějšího přezkoumání vysokoškolských institucí nebo programů, vnitřních procesů zabezpečování kvality a přípravy sebehodnotících zpráv zapojují studenti. - Míra mezinárodní účasti: nejlepších výsledků dosahují země s mezinárodní účastí v oblasti vnějšího přezkumu institucí nebo programů, řízení vnitrostátních subjektů zabývajících se zabezpečováním kvality a vnějšího hodnocení vnitrostátních agentur zabezpečujících kvalitu. Mezi členské státy, které dosahují dobrých výsledků u všech těchto tří ukazatelů, patří například Belgie, Česká republika, Dánsko, Finsko, Irsko, Maďarsko, Německo, Nizozemsko, Norsko, Rakousko, Spojené království, Španělsko a Švédsko. Z průzkumu Evropského sdružení pro zabezpečení kvality ve vysokoškolském vzdělávání (European Association for Quality Assurance, ENQA) za rok 2008[8] vyplývá, že ačkoli většina agentur má vnitrostátní „kompetence”, není to vždy pravidlem. V některých zemích spadají jednotlivé části odvětví vysokoškolského vzdělávání pod různé agentury, např. v Německu existuje skutečný trh s celou řadou vzájemně si konkurujících agentur spadajících pod jednu akreditační radu. Většina agentur zabezpečujících kvalitu prochází obdobím změn, které určuje boloňský proces a mezinárodní souvislosti. Další významný vývoj představuje vzrůstající zapojení zainteresovaných stran v oblasti zabezpečování kvality. 2.3. Zkušenosti v oblasti norem a hlavních směrů zabezpečování kvality Evropské normy a hlavní směry zabezpečování kvality byly přijaty v roce 2005. Skládají se ze tří částí: zásady vlastních vnitřních systémů zabezpečování kvality v rámci vysokoškolských institucí; normy vnějšího hodnocení vysokoškolských institucí a jejich programů agenturami; normy vztahující se na samotné agentury zabezpečování kvality. Tyto normy jsou koncipovány jako „obecně použitelný” společný referenční rámec s určitým prostorem pro výklad v kontextu jednotlivých zemí, oborů a institucí. Povědomí o normách kvality se mezi jednotlivými zeměmi a oblastmi liší, ale existují již rozsáhlé zkušenosti s jejich uplatňováním: tisíce osob (vysokoškolský personál, odborníci, studenti, zástupci podnikatelské sféry a společnosti) se zúčastnily vlastního hodnocení, byly členy komisí pro hodnocení nebo byly dotazovány v průběhu hodnotících kontrol. V posledních letech se prosadil základní požadavek EHEA, kterým je účast studentů při zabezpečování kvality, přestože tato účast často zůstává omezena jen na určité aspekty nebo postupy[9]. Zapojení zástupců podnikatelské sféry a cizích státních příslušníků do vnitřního a vnějšího zabezpečování kvality se značně liší a obecně lze říci, že je silnější v hodnotících komisích agentur než v jejich rozhodovacích orgánech. Definice norem zabezpečování kvality se neustále vyvíjí. Příkladem jsou semináře organizované skupinou E4[10] o tématech, jakými je například využívání výsledků učení, vazba na rámce kvalifikací, zveřejňování zpráv o zabezpečování kvality, uznávání předchozího učení, mezinárodní vzdělávání, internacionalizace postupů a spolupráce a slučitelnost s ostatními regiony ve světě. Tyto normy poskytují užitečná obecná vodítka, ale jednotlivé země, agentury a vysokoškolské instituce je stále vykládají různě. Jsou vnímány jako přehled formálních požadavků, kodex osvědčených odborných postupů nebo jako neformální hlavní směry. Pojetí prosazující, aby agentury byly s těmito normami v souladu spíše obecně než jednotlivě, zní sice logicky, ale ponechává prostor pro širokou škálu různých výkladů. Zkušenosti evropských vysokoškolských institucí a agentur zabezpečujících kvalitu s normami kvality jsou dosud do značné míry omezeny na „tradiční” počáteční vysokoškolské vzdělávání, přestože v některých národních rámcích do určité míry věnují zvláštní pozornost i distančnímu vzdělávání. Celkově však lze říci, že mezinárodní vzdělávání ve všech podobách, kvalifikace v oblasti dalšího vzdělávání a celoživotního učení obecně, krátký cyklus vysokoškolského vzdělávání a distanční a internetové vzdělávání zůstávají do značné míry mimo rámec zabezpečování kvality. Za zmínku také stojí, že navzdory skutečnosti, že evropské normy a hlavní směry byly vypracovány v souvislosti s boloňským procesem, nezmiňují se o důležitosti souladu se základními požadavky EHEA (např. s požadavky týkajícími se rámce kvalifikací nebo využívání ECTS[11]) ani s hlavními prioritami (jako je například zaměstnatelnost a mobilita). 3. HLAVNÍ VÝVOJ NA EVROPSKÉ A MEZINÁRODNÍ ÚROVNI Tento oddíl zprávy zkoumá evropský vývoj v oblasti zabezpečování kvality a zabývá se mezinárodními trendy, které určují směr práce v této oblasti. 3.1. Prudký růst evropské infrastruktury zabezpečování kvality Nárůst počtu agentur zabezpečujících kvalitu se stal základem prudkého rozvoje sítí zabezpečování kvality. Komise podporuje Evropské sdružení pro zabezpečení kvality ve vysokoškolském vzdělávání (ENQA)[12], které bylo založeno v roce 2000. Jeho členská základna rychle vzrostla na 48 řádných členů z 23 zemí. Skupina E4 navrhla evropské normy a hlavní směry zabezpečování kvality, které byly přijaty v roce 2005. Tato skupina také organizuje semináře zabývající se různými klíčovými otázkami v oblasti zabezpečování kvality. Existuje řada regionálních seskupení agentur, která působí například ve střední/východní Evropě nebo v severských zemích. Evropské konsorcium pro akreditace (European Consortium for Accreditation, ECA)[13], které má 15 členských organizací z 10 zemí, se aktivně snaží o vzájemné uznávání akreditačních rozhodnutí mezi svými členy. Osvědčené postupy Budování důvěry založené na intenzivní spolupráci v rámci konsorcia akreditačních agentur ECA vedlo k uzavření první série dvoustranných dohod týkajících se uznávání akreditačních rozhodnutí a k prvnímu experimentálnímu zpřístupnění těchto rozhodnutí na internetu prostřednictvím databáze Qrossroads, financované z prostředků Evropské komise [14]. Nejvýznamnějším novým orgánem evropské architektury zabezpečování kvality je Evropský registr zabezpečování kvality (European Quality Assurance Register, EQAR)[15]. Jako nový právní subjekt byl zřízen v roce 2008 skupinou E4 s podporou Komise v návaznosti na setkání ministrů zabývajících se boloňským procesem v roce 2007 v Londýně a v souladu se zásadami uvedenými v doporučení z roku 2006. Registr je otevřený agenturám působícím v rámci EHEA pod podmínkou, že budou prokazatelně v souladu s evropskými normami a hlavními směry. Pro řádné členy ENQA, kteří tuto podmínku již splňují, existuje zjednodušený postup přijímání, kandidující agentury však mohou rovněž žádat přímo u EQAR. O přijetí rozhoduje výbor registru, jehož členy jmenuje skupina E4 a další zainteresované strany. Vlády se mohou stát členy EQAR, ale ve výboru mohou mít pouze status pozorovatele. První dvě kola registrací v prosinci 2008 a dubnu 2009 vyústila v přijetí devíti členů ENQA do EQAR. Podle plánu by je měli brzy následovat další. Výrazný rozvoj infrastruktury zabezpečování kvality v Evropě v uplynulých několika letech je v souladu s doporučením z roku 2006 a s boloňským procesem. Různorodost subjektů účastnících se zabezpečování kvality je však značná, a může proto nastat potřeba přezkoumání některých aspektů s cílem zvýšit transparentnost tohoto systému jako celku. Zejména agentury působící v malých komunitách vysokoškolského vzdělávání musí navíc řešit problém, kterým je dosažení skutečné důvěryhodnosti za hranicemi těchto komunit. Existují určité obavy, že členství agentur v ENQA, a dokonce ani jejich zápis do EQAR nepovede k nastolení nezbytné úrovně vzájemné důvěry. Tato důvěra je však základním předpokladem transparentnosti a důvěryhodnosti v rámci EHEA jako celku. Vzhledem k mnohovrstevnatosti agentur a sítí může být obtížné se v tomto systému orientovat a využívat ho. Základním požadavkem členství v ENQA a v EQAR je soulad s evropskými normami a hlavními směry; členská základna obou těchto institucí se částečně, nikoli však úplně překrývá. Z tohoto důvodu bude EHEA nucena vynaložit ještě mnohem více úsilí na vytvoření systémů zabezpečování kvality, které by byly srozumitelné a vstřícné k uživatelům. V mnoha případech není dosud zřejmé, jak určité země akceptují akreditace provedené v jiné zemi, přestože jsou provedeny registrovanými agenturami. Není také zřejmé, jak by bylo možno předejít zneužívání těchto akreditací, například v případě vysokoškolské instituce, která působí ve více zemích, avšak neposkytuje ve všech stejné záruky, které byly základem původní akreditace. Řešením by mohly být solidnější záruky, neboť důvěryhodnost evropského systému zabezpečování kvality může záviset na nejméně důvěryhodné agentuře, která byla přijata do registru nebo je v něm vedena, a na nejslabší vysokoškolské instituci s akreditací od registrované agentury. Osvědčené postupy Spojení sil: NVAO je společná agentura zabezpečování kvality v Nizozemsku a ve Vlámsku (Belgie). Tyto oblasti mají společný jazyk, ale jejich systémy vysokoškolského vzdělávání a diplomy se od sebe výrazně liší. Tato jediná agentura pomáhá rozšiřovat zdroje hodnocení a posilovat důvěryhodnost značek ověřené kvality NVAO[16]. Zvyšování objektivity: Rakouská akreditační rada užívá téměř výlučně zahraniční hodnotitele a Rakušané netvoří většinu rozhodovacího sboru. Tato skutečnost zvyšuje mezinárodní důvěryhodnost, neboť předchází podezření, že by akreditační rozhodnutí mohly zkreslit nezadatelné zájmy[17]. 3.2. Zabezpečování kvality má stále omezený evropský rozměr Doporučení z roku 2006 podporuje členské státy v tom, aby umožňovaly vysokoškolským institucím ucházet se o získání akreditace (nebo jiných značek ověřené kvality) od registrovaných agentur mimo svou vlastní zem. Toho lze dosáhnout pouze při současném splnění několika podmínek: - aby mohly žádat o značku ověřené kvality v zahraničí, musí být vysokoškolské instituce dostatečně nezávislé, - agentury musí být schopné, ochotné a oprávněné působit mimo hranice vlastního státu, - vnitrostátní vlády a agentury zabezpečující kvalitu musí uznávat registrované agentury z jiných zemí a respektovat jejich závěry. Stále existuje jen několik málo příkladů vysokoškolských institucí, které se snaží získat hodnocení nebo akreditaci od zahraničních agentur, s výjimkou případů agentur specializovaných na určitý obor a některých programů zaměřených na získání společných diplomů. Zatím jen málo vlád umožňuje zabezpečování kvality ve svých zemích jiným registrovaným agenturám (jedním z mála příkladů je Nizozemsko). Univerzity v rámci EHEA, které se snaží získat značku ověřené kvality v určité oblasti, mají stále tendenci obracet se na agentury v USA, jako je například ABET[18] nebo AACSB[19]. Zdá se však, že stále více agentur se připravuje na činnosti související se zabezpečováním kvality mimo svůj vnitrostátní rámec. Osvědčené postupy Odborné školy zaměřené na inženýrské obory a vysoké školy technického zaměření z více zemí získaly akreditaci francouzské Commission du Titre d’Ingénieur (CTI). CTI rovněž vypracovala společná hodnocení/akreditace s jinými agenturami. Obchodní školy/fakulty v různých zemích získaly „akreditaci” od německé agentury ACQUIN. Německé vysokoškolské instituce projevily zájem o audit kvality, který provádí švýcarská agentura (OAQ). V Evropě existovaly dvě úspěšné evropské značky ověřené kvality již před rokem 1998: EQUIS, která se zabývá otázkami řízení,[20] a program hodnocení institucí Evropské asociace univerzit (European University Association’s Institutional Evaluation Programme, IEP)[21]. Přístup obou těchto značek je založen spíše na institucích než na programu; obě při svém hodnocení využívají skutečně mezinárodních komisí a v současné době jsou předmětem zájmu i mimo Evropu. V nedávné době se z tematických sítí v oblasti chemie a inženýrských oborů vyvinulo několik novějších iniciativ zaměřených na určitý předmět (v obou případech s finanční podporou Komise) a další jsou stále ve fázi plánování (např. hudební vzdělávání). Osvědčené postupy Značka Eurochemistry byla nejprve udělována na bakalářské úrovni, nyní však existuje již i pro magisterské a doktorské diplomy Uděluje ji přímo síť Eurochemistry programům, které splňují dohodnuté normy[22]. Značka EUR-ACE v oblasti inženýrských oborů existuje na bakalářské a magisterské úrovni. Příslušné normy byly vymezeny na evropské úrovni, ale uplatňují se prostřednictvím vnitrostátních agentur zabezpečujících kvalitu, které jsou kromě své vnitrostátní akreditace oprávněny vydávat i „ značky” EUR-ACE. Bylo již uděleno několik set značek, ale získat je lze stále jen od sedmi vnitrostátních agentur[23]. Celkové přeshraniční zabezpečování kvality je však stále omezené. V důsledku toho mají zainteresované strany, zejména studenti, k dispozici jen málo srovnatelných informací, které by jim umožnily rozhodování o tom, kde a co studovat, na základě znalosti věci. 3.3. Mezinárodní trendy: vzrůstající snaha o transparentnost V různých regionech světa vznikla řada nových sítí zabezpečování kvality, které někdy užívají Evropu jako referenční vzor. Celosvětový dialog v oblasti zabezpečování kvality se zintenzívnil v rámci Mezinárodní sítě pro agentury zajišťující kvalitu v oblasti vysokoškolského vzdělávání (International Network for Quality Assurance Agencies in Higher Education, INQAAHE)[24]. Dalším významným pokrokem na evropské i celosvětové úrovni je vzrůstající počet mezinárodních žebříčků univerzit. Tato hodnocení jsou ve světě vysokoškolského vzdělávání často kritizována z důvodu jejich metodických nedostatků a jednostranného přístupu (tj. zaměření na úspěchy v exaktních vědách a podceňování výsledků univerzit v oblastech, jako jsou například humanitní a společenské vědy, výuka a vnější dopad). Bez ohledu na tyto nedostatky však žebříčky mohou být užitečným nástrojem porovnávání a kontrastu mezi vysokoškolskými institucemi a jejich programy. Evropská komise v nedávné době zahájila studii proveditelnosti s cílem vyvinout nový, vícerozměrný a uživatelsky upravený přístup ke globálnímu označování kvality univerzit[25]. Vývoj nástrojů transparentnosti, který byl podrobně konzultován se zainteresovanými stranami, podpořila i konference na úrovni ministrů o boloňském procesu v roce 2009[26]. Hlavní vývoj v oblasti zabezpečování kvality v Evropě by měl být vnímán ve světle těchto trendů. 4. ZÁVěRY A NÁVRHY TÝKAJÍCÍ SE DALšÍHO ROZVOJE ZABEZPEčOVÁNÍ KVALITY V EVROPě V uplynulých několika letech zaznamenaly evropské systémy zabezpečování kvality prudký rozvoj jak v oblasti vnitřního zabezpečování kvality evropských institucí vysokoškolského vzdělávání, tak v oblasti vnějšího hodnocení a akreditace institucí a programů[27]. Bylo vytvořeno mnoho nových agentur a sítí zabezpečujících kvalitu, zvýšila se informovanost o evropských normách a hlavních směrech zabezpečování kvality a stále vzrůstá počet agentur, které se připravují na zabezpečování kvality mimo svůj vnitrostátní rámec. Bez ohledu na tento celkově příznivý vývoj však vše nasvědčuje tomu, že plné uplatňování doporučení z roku 2006 si zřejmě vyžádá další úsilí v celé řadě oblastí. 4.1. Pohled na infrastrukturu zabezpečování kvality Některé rysy evropské infrastruktury zabezpečování kvality bude zřejmě nutno dále prodiskutovat, aby bylo možno zajistit vyšší úroveň důvěry mezi agenturami a z ní vyplývající dostatečnou transparentnost pro uživatele i pro společnost. Agentury zabezpečující kvalitu jsou v rámci EHEA stále relativně novým prvkem. Pro získání důvěry zainteresovaných stran budou ještě muset prokázat svou nezávislost a profesionalitu. Budou také muset přesvědčit své evropské protějšky, že poskytují dostatečnou úroveň porovnatelnosti, která je důležitá jako podmínka vzájemného uznávání diplomů a podpora mobility studentů. Komise si uvědomuje riziko přílišného nárůstu počtu agentur, zatímco jejich velikost zůstává relativně malá. Z tohoto důvodu by mohlo být vhodné zvážit možnost slučování agentur v rámci stávajících evropských sítí zabezpečování kvality (ENQA, ECA), např. přeskupením agentur na základě regionální nebo jazykové blízkosti. Agentury by mohly rovněž zvážit rozšíření rozsahu svých aktivit tak, aby byly schopny lépe řešit problematiku celoživotního učení, distančního, internetového, odborného, mezinárodního a soukromého vysokoškolského vzdělávání. Zřetelnější rozlišování rolí mezi ENQA, EQAR a Evropským konsorciem pro akreditace (ECA) s větším důrazem na prospěch uživatelů zabezpečování kvality by mohlo zvýšit účinnost evropské infrastruktury zabezpečování kvality. Jako jedna z priorit EQAR by mohlo být projednáno poskytování snadného přístupu na celoevropský seznam hodnocených institucí a programů na internetu. Užitečným výchozím bodem databáze v mnohem větším měřítku by se mohl stát experiment Qrossroads, který zahájila ECA s podporou Evropské komise. Těsná spolupráce se sítí NARIC-ENIC[28] pravděpodobně posílí potenciál této databáze přispět k uznávání kvalifikací a podpořit mobilitu. 4.2. Přezkoumání evropských norem a hlavních směrů Evropské normy a hlavní směry by bylo možno dále rozvíjet, a uvést tak zabezpečování kvality do většího souladu s rozvojem EHEA, jak bylo uvedeno v doporučení z roku 2006. Uskutečnění této vize by vyžadovalo účast agentur a dalších stran zainteresovaných na zabezpečování kvality v rámci boloňského procesu. Tento vývoj by mohl zohlednit následující tři aspekty: 1) Dodržení hlavního členění (tři cykly) jako základní požadavek kvality v rámci EHEA. Tento postup by byl v souladu s evropským rámcem kvalifikací (European Qualifications Framework, EQF) a rámcem kvalifikací EHEA přijatým v roce 2005[29]. Hlavní směry by měly obsahovat jasnější zmínky o dodatku k diplomu a o ECTS vzhledem k tomu, že tyto nástroje nejsou ve většině zemí plně uplatňovány. 2) Normy kvality v rámci EHEA by zahrnovaly takové priority, jako je například zaměstnatelnost a mobilita (v souladu s cílem stanoveným pro mobilitu v komuniké přijatém na konferenci na úrovni ministrů o boloňském procesu v roce 2009). 3) Normy interních systémů zabezpečování kvality v rámci vysokoškolských institucí by mohly ovlivnit rovněž další klíčové rozměry, jako je například celková kvalita služeb pro studenty[30], poradenství studentům a absolventům v oblasti výběru kariéry/zaměstnání[31], rozvoj schopnosti řízení správy financí a uplatňování Evropské charty pro výzkumné pracovníky a Kodexu chování pro přijímání výzkumných pracovníků[32]. 4.3. Silnější evropský rozměr zabezpečování kvality Možnost, aby si vysokoškolské instituce vybíraly z registrovaných agentur, která je zdůrazněna v doporučení z roku 2006, je závislá na vývoji většího počtu evropských značek ověřené kvality. Mohou být založeny na širokých disciplinárních oblastech (spíše než na úzkých oblastech odborné specializace) a udělovány buď jednotlivými specializovanými agenturami, nebo v souladu s vnitrostátními hodnoceními v příslušné oblasti. Komise podporuje rozvoj iniciativ tohoto typu[33]. Vnitrostátní agentury zabezpečující kvalitu by měly být podporovány v tom, aby vyvíjely činnost mimo hranice daného státu a aby se snažily získat uznání svých rozhodnutí v jiných zemích, např. prostřednictvím úmluv o vzájemném uznávání. Vysokoškolské instituce by mohly být podněcovány k využívání služeb registrovaných agentur mimo zemi, v níž působí. Může nastat potřeba vyjasnění přenositelnosti vnitrostátních akreditací v rámci EHEA a rovněž problematiky zabezpečování kvality přeshraničního vysokoškolského vzdělávání v rámci EHEA. Vzhledem k rostoucímu významu kursů umožňujících získání společného a dvojnásobného titulu v Evropě by existence jasných zásad mohla zabránit potřebě několikanásobných akreditací. Komise podporuje rozvoj nástrojů transparentnosti doplňujících zabezpečování kvality, zejména takových, které poskytují metodu porovnání kvality vysokoškolských institucí a jejich programů. Tyto nástroje zahrnují výše zmíněnou studii proveditelnosti vícerozměrného a uživatelsky upraveného hodnocení univerzit[34]. Mezinárodní dosah a důvěryhodnost EHEA lze dále podpořit spoluprací s jinými regiony světa v oblasti zabezpečování kvality. Tento bod byl zdůrazněn v prohlášení prvního boloňského politického fóra o boloňském procesu v Louvain-la-Neuve, které se výslovně zmiňovalo o zabezpečování kvality jako o oblasti konkrétní spolupráce mezi 46 zeměmi boloňského procesu a zeměmi z celého světa.[35] V této zprávě Komise zdůraznila příznivý vývoj zabezpečování kvality v oblasti vysokoškolského vzdělávání, avšak předložila i určité návrhy, které mají být dále prodiskutovávány a rozvíjeny. Komise by ráda vyzvala všechny zainteresované strany, aby o této zprávě uvažovaly a aby zajistily vhodné navazující kroky na doporučení z roku 2006. Komise uvítá možnost podat zprávu o dalším pokroku v roce 2012. [1] KOM(2005) 152 v konečném znění ze dne 20. dubna 2005. [2] Doporučení 98/561/ΕS ze dne 24. září 1998 (Úř. věst. L 270, 7.10.1998). [3] Doporučení 2006/143/ΕS ze dne 15. února 2006 (Úř. věst. L 64, 4.3.2006). [4] Přijaty na konferenci na úrovni ministrů týkající se boloňského procesu v Bergenu v roce 2005, viz http://www.enqa.eu/pubs_esg.lasso [5] Trends V, Universities shaping the EHEA (Trendy V, Univerzity utvářející EHEA), EUA, 2007. [6] Quality Procedures in the EHEA and Beyond, 2nd ENQA Survey (Postupy kontroly kvality v rámci EHEA i mimo něj, 2. průzkum ENQA), ENQA, 2008. [7] http://www.ond.vlaanderen.be/hogeronderwijs/bologna/conference/documents/ Stocktaking_report_2009_FINAL.pdf [8] Quality Procedures in the EHEA and Beyond – Second ENQA Survey (2008) (Postupy kontroly kvality v rámci EHEA i mimo něj, 2. průzkum ENQA (2008)). [9] Bologna with Student eyes (Bologna očima studentů), ESU, 2009. [10] Jejími členy jsou ENQA, Evropská asociace univerzit (European University Association, EUA, www.eua.be), Evropská studentská unie (European Student Unions, ESU, www.esib.org) a Evropská asociace institucí terciárního vzdělávání (European Association of Institutions of Higher Education, EURASHE, www.eurashe.eu). [11] Evropský systém pro přenos a shromažďování kreditů (European Credit Transfer and Accumulation System). [12] www.enqa.eu [13] www.ecaconsortium.net [14] www.qrossroads.eu [15] www.eqar.eu [16] www.nvao.net [17] www.akkreditierungsrat.at [18] http://www.abet.org/the_basics.shtml [19] http://www.aacsb.edu/ [20] http://www.efmd.org [21] http://www.eua.be/events/institutional-evaluation-programme/home [22] http://ectn-assoc.cpe.fr/chemistry-eurolabels/default.htm [23] http://www.enaee.eu [24] http://www.inqaahe.org [25] http://ec.europa.eu/education/lifelong-learning-policy/doc62_en.htm [26] Komuniké z Leuven – Louvain-la-Neuve, duben 2009. http://www.ond.vlaanderen.be/hogeronderwijs/bologna/conference/ [27] Trends V (Trendy V), op.cit. [28] http://www.enic-naric.net [29] http://www.ond.vlaanderen.be/hogeronderwijs/bologna/qf/overarching.asp [30] Bologna with Student eyes (Bologna očima studentů), ESU, 2009. [31] Komuniké z Leuven-LLN, op.cit. [32] http://ec.europa.eu/eracareers/pdf/am509774CEE_EN_E4.pdf [33] http://ec.europa.eu/education/erasmus/doc910_en.htm [34] http://ec.europa.eu/education/lifelong-learning-policy/doc62_en.htm [35] http://www.ond.vlaanderen.be/hogeronderwijs/bologna/forum/ Bologna_Policy_Forum_Statement_29April2009.pdf