Digitalizace může posílit energetickou bezpečnost EU. Digitální technologie mohou podpořit efektivnější toky energetických nosičů a zvýšit propojení mezi trhy. Mohou poskytnout údaje potřebné k porovnání nabídky a poptávky na podrobnější úrovni a téměř v reálném čase. Prognózu výroby energie a poptávky po ní lze zlepšit pomocí digitálních technologií, nových senzorů, satelitních dat a technologie blockchain. To by inteligentním sítím umožnilo přizpůsobit spotřebu povětrnostním podmínkám, které ovlivňují výrobu variabilní energie z obnovitelných zdrojů. To umožní efektivní řízení a distribuci energie z obnovitelných zdrojů, usnadní přeshraniční výměnu a zabrání přerušení dodávek. Digitalizace posílí postavení lidí a podniků a umožní jim přesunout spotřebu na ekologické zdroje energie, upravit spotřebu nebo dokonce obchodovat s energií. „Energie jako služba“ a inovativní energetické služby založené na datech mohou změnit způsob interakce mezi dodavateli energie a spotřebiteli. Kromě toho se malé energetické sítě a samoorganizované sítě mohou stát způsobem řízení energetického systému zdola nahoru. Ke zvýšení odolnosti vůči hybridním hrozbám bude digitalizace energetických systémů vyžadovat zvýšené kapacity kybernetické bezpečnosti a bezpečné, autonomní a rozšířené komunikační systémy, jako je bezpečné satelitní připojení.

Ruská vojenská agrese vůči Ukrajině zvýšila význam geopolitických aspektů přechodu na čistou energii, přičemž zdůraznila potřebu jeho urychlení a spojení sil za účelem dosažení odolnějšího energetického systému a skutečné energetické unie. EU předložila ambiciózní možnosti, jak zmírnit dopad vysokých cen energie na spotřebitele (zejména na zranitelné spotřebitele a spotřebitele ohrožené energetickou chudobou) a průmysl a posílit bezpečnost dodávek energie v EU. Ve střednědobém horizontu je nákladově nejefektivnějším řešením pro snížení závislosti EU na fosilních palivech integrovaný systém EU založený převážně na výrobě čisté energie, diverzifikaci dodávek energie a zvýšení úspor energie a energetické účinnosti ve všech odvětvích. Například úplné provedení balíčku „Fit for 55“ by snížilo spotřebu plynu v EU do roku 2030 o 30 %. To je o to důležitější, že postupující souběžná transformace zvýší poptávku po elektřině.

Většinu snížení emisí CO2 do roku 2030 zajistí dnes dostupné technologie. Klimatickou neutralitu a oběhovost do roku 2050 však umožní vývoj nových technologií, které jsou v současné době ve fázi experimentů, demonstrací nebo prototypů. To zahrnuje různé digitální technologie, které by mohly podpořit souběžnost mezi všemi odvětvími.

Nejvíce skleníkových plynů v EU vypouštějí odvětví energetiky, dopravy, průmyslu, stavebnictví a zemědělství. Snížení jejich stopy, jak předpokládá také balíček „Fit for 55“, a posílení jejich odolnosti je proto pro úspěšnou souběžnost zásadní. Bez vhodných technologií a politik by však mohlo být obtížnější zmírnit nepříznivý dopad těchto odvětví na životní prostředí. Je tomu tak zejména na celosvětové úrovni, jelikož očekávaný počet 9,7 miliardy obyvatel do roku 2050 s vyšším průměrným příjmem bude vyžadovat více potravin, průmyslových výrobků, energie, bydlení, mobility a vody.

Další napětí se objeví v souvislosti s elektronickým odpadem a environmentální stopou digitálních technologií. Větší závislost na elektronice, telefonech a počítačovém vybavení urychluje celosvětovou produkci elektronického odpadu, která by do roku 2030 mohla dosáhnout 75 milionů tun. V EU je v současné době řádně zpracováno a recyklováno pouze 17,4 % tohoto odpadu, přičemž produkce elektronického odpadu ročně roste o 2,5 milionu tun. Bez vhodných politik bude každý přechod na nové normy nebo technologie vyžadovat rozsáhlou výměnu zařízení. Například sítě 5G a 6G budou vyžadovat, aby uživatelé vyměnili zařízení, aby mohli plně využívat jejich výhod, protože většina stávajících chytrých telefonů, tabletů a počítačů bude pouze zpětně kompatibilní. Pokrok v digitalizaci také zvýší spotřebu vody, např. pro chlazení datových center nebo výrobu čipů. Těžba a zpracování surovin potřebných pro transformaci vyvolává obavy o životní prostředí a etické otázky. A konečně, klimatická a environmentální rizika ovlivní životnost a fungování kritických digitálních infrastruktur. Během příštích 30 let by se náklady na škody způsobené extrémními povětrnostními událostmi v EU mohly zvýšit o 60 %.

Pokud nebudou digitální technologie energeticky účinnější, jejich široké využívání zvýší spotřebu energie. Informační a komunikační technologie (IKT) jsou odpovědné za 5–9 % celosvětové spotřeby elektřiny a přibližně 3 % emisí skleníkových plynů. Absence dohodnutého rámce pro měření dopadu digitalizace na životní prostředí, včetně možných zpětných účinků, vede ke značným rozdílům v těchto odhadech. Studie však ukazují, že spotřeba energie v oblasti informačních a komunikačních technologií bude i nadále růst, a to v důsledku rostoucího využívání a výroby spotřebitelských zařízení, poptávky ze strany sítí, datových center a kryptoaktiv. Spotřeba energie poroste také v důsledku častějšího využívání online platforem, vyhledávačů, konceptů virtuální reality, jako je metaverzum, a platforem pro streamování hudby nebo videa. Na druhou stranu by zavádění dalších generací nízkopříkonových čipů a účinnějších technologií připojení (5G a 6G, sítě poháněné umělou inteligencí) mohlo snížit celkovou stopu IKT.

Uskutečnění ekologické transformace povede také k transformaci digitálního odvětví. Obnovitelné zdroje energie, obnovitelný vodík, jaderná energie (včetně malých modulárních reaktorů) a technologie jaderné fúze budou důležité v souvislosti s rostoucími energetickými potřebami v digitálním odvětví. Podpora politik zaměřených na klimatickou neutralitu a energetickou účinnost datových center a cloudových infrastruktur do roku 2030, včetně pokrytí jejich poptávky po elektřině solární nebo větrnou energií, podpoří ekologizaci technologií založených na datech, jako je analýza dat velkého objemu, blockchain a internet věcí. Problémem však mohou být zpoždění při zavádění kapacit a infrastruktury pro výrobu energie z obnovitelných zdrojů. Lepší plánování umístění a využití vhodných technologií by mohlo umožnit opětovné využití tepla produkovaného datovými centry v terciárním sektoru. Udržitelné financování pomůže mobilizovat klimaticky neutrální investice do digitálního odvětví. Lepší design, oběhovější obchodní modely a výrobní modely mohou pomoci snížit množství elektronického odpadu. Na straně poptávky bude pro snížení spotřeby energie při používání digitálních technologií důležitá spotřeba a postupy podniků a občanů.

Digitální technologie by mohly v dosažení klimatické neutrality, snížení znečištění a obnovení biologické rozmanitosti hrát klíčovou roli. Díky měření a kontrole vstupů a zvýšené automatizaci by technologie, jako je robotika a internet věcí, mohly zlepšit účinnost zdrojů a posílit flexibilitu systémů a sítí. Energeticky účinná správa dat založená na technologii blockchain v celém životním cyklu a hodnotovém řetězci výrobků a služeb by mohla urychlit pokrok směrem k vyšší míře oběhového hospodářství a konkurenceschopné udržitelnosti. Digitální technologie by také mohly podpořit monitorování, vykazování a ověřování emisí skleníkových plynů pro účely stanovování ceny uhlíku. Digitální pasy výrobků umožňují lepší dohledatelnost materiálu, komponentů a celých výrobků a usnadňují přístup k údajům, což je pro životaschopné oběhové obchodní modely zásadní. Digitální dvojčata by mohla usnadnit inovace a navrhování udržitelnějších procesů, výrobků nebo budov. Kvantové počítače usnadní simulace, které jsou pro klasické počítače příliš složité. Vesmírné datové technologie poskytující globální informace v reálném čase monitorují pokrok směrem k udržitelnosti. Sdílení dat nebo gamifikace mohou zvýšit účast veřejnosti na řízení transformací a spoluvytváření inovací.

Na tomto novém geopolitickém pozadí a na základě plnohodnotné prognózy představuje zpráva o strategickém výhledu z roku 2022 výhledovou strategickou úvahu o vzájemných vztazích ekologické a digitální transformace. Obě témata jsou na vrcholu politické agendy EU a jejich vzájemné působení bude mít obrovské důsledky pro budoucnost. Jejich úspěch bude také klíčový pro dosažení cílů udržitelného rozvoje Organizace spojených národů. Ačkoli se liší svou povahou a každé z nich podléhá specifické dynamice, jejich souběžnost – tj. jejich schopnost vzájemně se posilovat – si zaslouží bližší prozkoumání. Ekologická transformace se neobejde bez cílů a politik stanovených v Zelené dohodě pro Evropu, průřezové strategii, jejímž cílem je do roku 2050 dosáhnout klimatické neutrality a snížit zhoršování stavu životního prostředí. Až donedávna probíhala digitální transformace jen s omezeným ohledem na udržitelnost. Aby se snížily nepříznivé vedlejší účinky a plně využil potenciál digitální transformace pro zvýšení environmentální, sociální a ekonomické udržitelnosti, vyžaduje digitální transformace vhodnou koncepci politiky a správu, jak je uvedeno v Digitálním kompasu a balíčku „Fit for 55“.

Ve světě dochází k tektonickým geopolitickým změnám, které posilují megatrendy, které již ovlivňují EU. Dlouhodobé důsledky ruské vojenské agrese vůči Ukrajině, včetně dopadů na energetiku, potraviny, hospodářství, bezpečnost, obranu a geopolitiku, jasně ovlivní cestu Evropy k dosažení spravedlivé ekologické a digitální transformace. Tyto a další budoucí výzvy Evropskou unii však od jejích dlouhodobých cílů neodvrátí. Se správným souborem politik mohou sloužit jako katalyzátor, který urychlí jejich dosažení. V konečném důsledku by to mohlo posílit naši odolnost a otevřenou strategickou autonomii v různých oblastech, od energetiky, potravin, bezpečnosti a kritických dodávek – včetně surovin potřebných pro transformaci – až po špičkové technologie.

Spolu s růstem počtu obyvatel a zvyšováním životní úrovně bude poptávka po dopravě i nadále růst. Celosvětově by se osobní doprava mohla mezi lety 2015 a 2050 zvýšit téměř trojnásobně. Očekává se, že do roku 2050 osobní silniční doprava v EU vzroste přibližně o 21 % a nákladní doprava o 45 %, a to navzdory snahám o přesun většího objemu dopravy na jiné druhy dopravy, jako je železniční nebo vodní doprava. Toto odvětví ovlivní rovněž urbanizace, rostoucí informovanost spotřebitelů, vyvíjející se náklady na možnosti udržitelné dopravy (které jsou dnes stále relativně vysoké) a nové obchodní modely (včetně řízení dodavatelského řetězce). Digitalizace může kromě toho dále urychlit hybridizaci pracoviště a ovlivnit místní i přeshraniční mobilitu pracovníků.

V kombinaci s digitálními technologiemi umožní širší využití baterií nové generace zásadní posun mobility směrem k udržitelnosti. To se týká různých druhů dopravy, včetně osobní a nákladní dopravy, těžké nákladní dopravy nebo letecké dopravy. Elektrická letadla by například mohla potenciálně propojit malá regionální letiště v celé EU. Řízení dodatečné poptávky po elektřině z dopravy, a to jak pro přímou elektrifikaci, tak pro hromadnou výrobu obnovitelných a nízkouhlíkových paliv v odvětvích, která lze těžko dekarbonizovat, jako je letectví a vodní doprava, musí být sladěno se zlepšením energetické účinnosti elektrických vozidel. To rovněž vyžaduje systémový přístup k integraci senzorů, výpočetního výkonu a pokročilého softwaru. Využití dat z vozidel a jejich okolí může optimalizovat nabíjení. Obousměrné nabíjení by mohlo zajistit flexibilitu inteligentních elektrických sítí, podpořit integraci obnovitelné energie a maximalizovat její využití. Navíc v kombinaci se službami využívajícími kosmický prostor může digitalizace podpořit spolehlivá řešení pro propojená a automatizovaná (včetně autonomních) plavidla a vozidla, což přispěje ke zvýšení efektivity řízení dopravy a snížení spotřeby paliva. Experimentální projekty, jako jsou testovací prostředí nebo živé laboratoře, které umožňují testovat řešení mobility v reálném prostředí, mohou pomoci lépe pochopit potřeby koncových uživatelů. Digitální dvojčata vozidel mohou poskytovat úplné údaje o výkonu v reálném čase, servisní historii, konfiguraci, výměně dílů nebo záruce. Inteligentní mobilita bude vyžadovat velké investice do vývoje nových technologií a infrastruktur a přístup k různým digitálním technologiím, jako jsou umělá inteligence, cloud nebo polovodiče. Aby bylo dosaženo kritického množství a zabránilo se závislosti na velkých dominantních subjektech, budou muset aktéři v tomto odvětví navázat partnerství, spojit investice a dohodnout se na společných standardech, infrastrukturách, platformách a rámcích správy. Klíčové bude také společenské přijetí samořízených vozidel a jejich dostupnost v souvislosti s náklady.

Digitalizace a umělá inteligence rovněž podpoří vznik účinnějších multimodálních řešení mobility tím, že budou kombinovat všechny druhy dopravy v jedné interoperabilní platformě, jako je „mobilita jako služba“ nebo „doprava jako služba“. To by mohlo zvýšit účinnost, výběr pro spotřebitele, přístupnost a cenovou dostupnost, zejména veřejné dopravy. Digitální platformy navíc podpoří další možnosti, jako jsou sdružování a sdílení. Digitální technologie jsou také klíčem k zajištění toho, aby ve městech a také v odlehlých a venkovských regionech vznikaly propojené multimodální služby mobility, které občanům a podnikům umožní přístup k různým možnostem osobní i nákladní dopravy a volbu mezi nimi. Nové digitální technologie a řešení založené na umělé inteligenci s nízkými emisemi, jako jsou drony, mají navíc potenciál nabídnout široké spektrum nových aplikací a služeb, od doručování zboží až po lékařskou pomoc. To bude vyžadovat další interoperabilitu mezi různými druhy dopravy, provozovateli a platformami a všudypřítomnou konektivitu. Zejména lepší a širší přístup k údajům o mobilitě pomůže orgánům veřejné správy monitorovat a plánovat dopravní činnosti, infrastrukturu a služby a lépe sladit nabídku a poptávku s nižšími náklady a nižším dopadem na životní prostředí. Přístup k údajům je také klíčem ke zlepšení řízení dopravy a k tomu, aby zákazníci a podniky měli širší výběr řešení udržitelné mobility.

3.Podpora klimatické neutrality průmyslu prostřednictvím digitálních technologií

K dosažení klimatické neutrality v roce 2050 bude muset průmysl EU již do roku 2030 snížit své emise CO2 o 23 % ve srovnání s rokem 2015. Průmysl celosvětově odpovídá za přibližně 37 % celkové konečné spotřeby energie a přibližně 20 % emisí skleníkových plynů. Čtyři energeticky náročná odvětví – výroba oceli, výroba cementu, chemický průmysl, výroba celulózy a papíru – se na celkových celosvětových emisích CO2 podílejí přibližně 70 %. Jsou také největšími průmyslovými spotřebiteli energie v EU.

Digitální technologie budou důležité pro řízení nabídky a poptávky velkých průmyslových uživatelů energie v systému s různými zdroji a surovinami. Inteligentní měřiče, včetně dílčích měřičů, a senzory by mohly zvýšit energetickou účinnost tím, že by poskytovaly informace o spotřebě v reálném čase a předávaly je nástrojům pro řízení spotřeby energie. Systémy dohledu, analýzy dat velkého objemu a sběru dat zlepší efektivitu průmyslových procesů a také procesních dat, čímž umožní chytřejší rozhodování. Digitální dvojčata pomohou zlepšit návrhy systémů, testovat nové výrobky, sledovat a zajišťovat preventivní údržbu, posuzovat životní cyklus výrobků a vybírat optimální materiály. Optimalizace založená na datech pomůže zlepšit stávající materiály, vyvinout ekologičtější alternativy a prodloužit jejich životnost. Monitorování a sledování poskytuje informace o materiálech nebo součástech použitých ve výrobcích, což by mohlo podpořit oběhový charakter díky lepší údržbě a vysoce kvalitní recyklaci v uzavřeném systému. Významnou roli bude rovněž hrát integrace výrobních, digitálních a dalších pokročilých technologií, jako je robotika nebo tisk ve 3D a 4D. Zavádění digitálních řešení v průmyslovém odvětví vyžaduje vyšší úroveň technologické připravenosti a kybernetické bezpečnosti, aby byla chráněna data průmyslových procesů a integrita jejich fungování.

4.Ekologizace budov pomocí digitalizace

Demografické trendy a urbanizace budou hnacím motorem změn v poptávce po budovách. Rostoucí městská populace do roku 2060 zdvojnásobí objem celosvětového fondu budov. V EU může počet lidí žijících v převážně městských a přechodných regionech do roku 2050 dosáhnout 80 %. Bude také více malých domácností, které pravděpodobně spotřebují více energie na osobu než větší domácnosti. Tyto trendy spolu s používáním digitálních zařízení pro práci na dálku, vzdělávání, inteligentní nebo nezávislé bydlení zvýší spotřebu energie v budovách. V EU toto odvětví v současnosti spotřebovává 40 % energie, přičemž 75 % fondu budov je energeticky neefektivních.

Aby bylo dosaženo klimatické neutrality a významných přínosů z hlediska nulového znečištění, budou nové budovy muset mít do roku 2030 nulové emise a pětina stávajících budov bude muset být modernizována. Dosažení klimatické neutrality v tomto odvětví by vyžadovalo nahrazení vytápění fosilními palivy udržitelnými alternativami, jako jsou tepelná čerpadla, snížení uhlíkové stopy způsobené spotřebou vody a zlepšení celkové energetické účinnosti při současném zajištění dostupnosti řešení pro všechny. To přispěje k cíli EU do roku 2030 renovovat 35 milionů energeticky nehospodárných budov. K dosažení těchto cílů a řešení energetické chudoby by mohly přispět inteligentní budovy a měřiče. Do roku 2030 by informační modelování budov mohlo dále zvýšit energetickou účinnost a hospodárné využívání vody v tomto odvětví a poskytnout dlouhodobou analýzu konstrukčních rozhodnutí při výstavbě a užívání budov. Dostupnost anonymizovaných dat, chytrých zařízení a chování spotřebitelů umožní cílené investice do renovací. Digitální deníky a analýza životního cyklu budou nezbytné pro vyhodnocování, vykazování, ukládání a sledování informací o emisích po celou dobu životnosti a pomohou snížit dopad materiálů na životní prostředí a předcházet využívání toxických materiálů. Digitální dvojčata by mohla změnit způsob plánování, monitorování a správy městských prostor. To by se mohlo projevit snížením emisí ve městech, zvýšením účinnosti zdrojů a kvality života a lepším využíváním stavebních prostor a mohlo by to zvýšit odolnost budov vůči nebezpečným událostem.

5.Inteligentnější a ekologičtější zemědělství

Klimatické a environmentální krize, demografické změny a geopolitická nestabilita budou představovat výzvu pro odolnost zemědělství EU a jeho cestu k udržitelnosti. Bez politických opatření by se celosvětové emise ze zemědělství mohly do roku 2050 zvýšit o 15–20 %. Předpokládá se, že do té doby bude 10 % celosvětové plochy, která je v současnosti vhodná pro pěstování plodin a chov hospodářských zvířat, z klimatického hlediska nevhodných. Další hrozby se objeví pro biosféru, vodu, půdu nebo biologickou rozmanitost. V novém geopolitickém kontextu musí EU snížit svou závislost na dovozu krmiv, hnojiv a dalších vstupů. K tomu musí dojít, aniž by byla ohrožena produktivita, potravinové zabezpečení nebo ekologizace odvětví, a zároveň se musí řešit nedostatek potravin v partnerských zemích s nízkými příjmy.

Pokud budou digitální technologie správně zavedeny, mohou umožnit inteligentní a ekologičtější zemědělství. Hojnější využívání digitálního snímání in situ (s cílem přizpůsobit ošetření konkrétním podmínkám) a služeb EU využívajících kosmický prostor by mohlo snížit spotřebu vody, pesticidů, hnojiv a energie, což také prospěje zdraví lidí a zvířat. Digitální dvojčata poskytnou data pro řízení diverzifikace produktů a využijí funkční biodiverzitu k přepracování ochrany proti škodlivým organismům. Kvantová výpočetní technika v kombinaci s bioinformatikou a genomikou rostlin může zlepšit porozumění biologickým a chemickým procesům, které jsou potřebné k redukci pesticidů a hnojiv. Digitální platformy usnadňující místní distribuci a zamezující plýtvání potravinami by mohly podpořit místní produkci a zkrátit spotřební okruhy. Satelitní data, senzory, technologie blockchain a data z celého hodnotového řetězce by mohly zvýšit sledovatelnost a transparentnost. Otevřené zemědělské digitální platformy poskytující základ pro bezpečné a důvěryhodné sdílení dat a digitální služby, jako je přesné zemědělství, by mohly posílit spravedlivou spolupráci v hodnotovém řetězci a vytvořit efektivní tržiště. Širší využívání těchto technologií bude vyžadovat nižší náklady na instalaci a údržbu a vyšší konektivitu v okrajových a venkovských oblastech. Digitální řešení vyvinutá pro standardizované procesy budou navíc muset podporovat diverzifikovanější modely zemědělství. O využívání technologií souvisejících se souběžností budou rozhodovat důvěra, vysoká úroveň bezpečnosti a odpovídající dovednosti.

IV. Geopolitické, hospodářské, sociální a regulační faktory určující souběžnost

Současné geopolitické změny potvrzují potřebu urychlit souběžnou transformaci, posílit odolnost a otevřenou strategickou autonomii EU. Důsledky ruské vojenské agrese vůči Ukrajině geopolitickou a ekonomickou realitu již změnily. To zahrnuje různé faktory důležité pro souběžnost: prudký růst cen energií a potravin a související sociální dopady, potenciální potřebu dočasně zvýšit využívání uhlí, další tlak na veřejné finance, vyšší míru inflace, vyšší kybernetická rizika, problémy s dodavatelskými řetězci a zhoršený přístup ke kritickým surovinám a technologiím. Nový pocit naléhavosti urychlit přechod od fosilních paliv by se mohl stát zlomovým bodem pro ekologickou transformaci. Geopolitická situace bude rovněž podněcovat transformaci dodavatelských řetězců v důsledku změn v globálních nákladech na pracovní sílu a výrobu, jakož i dopadů pandemie COVID-19. To zvýší tlak na přechod k méně zranitelným, diverzifikovanějším a spolehlivějším dodavatelským řetězcům a případně tzv. „friend-shoring“. To by v některých případech také mohlo snížit uhlíkovou stopu a podpořit oběhové hospodářství. V této souvislosti partneři EU, jako jsou Jižní Korea, Spojené státy a Japonsko, například také zavedli nebo nedávno začali budovat systémy monitorování dodavatelského řetězce a vnitrostátní kapacity.

Zajištění přístupu ke kritickým surovinám bude mít pro souběžnou transformaci EU zásadní význam. V současné době je závislost EU na třetích zemích, včetně Číny, s ohledem na řadu kritických surovin ještě větší než závislost na Rusku u fosilních paliv. Vlastní produkce EU tvoří pouze 4 % celosvětového dodavatelského řetězce kritických surovin používaných při výrobě digitálních zařízení, jako jsou palladium, tantal nebo neodym. V EU také chybí dostatečně rozvinutý těžební, zpracovatelský a recyklační průmysl. Pokrok v rozvoji domácích ložisek, včetně ložisek strategického významu pro ekonomiku, je zatím nedostatečný, zejména proto, že projekty stále narážejí na značné překážky. Dosažení našich cílů v oblasti čisté energie bude zároveň vyžadovat zvýšené množství různých surovin, např. 3 500% nárůst využití lithia, klíčové složky pro elektromobilitu. V Chile se v současné době nachází 40 % ložisek lithia, zatímco v Číně se nachází 45 % zařízení na jeho rafinaci na celém světě. Kromě toho se očekává 330% nárůst používání kobaltu a 30–35% nárůst používání hliníku a mědi. Obchod, spolupráce a partnerství s rozmanitými zeměmi bohatými na nerostné suroviny a podobně smýšlejícími zeměmi mají i nadále zvláštní význam. Globální nárůst poptávky zvyšuje konkurenci v oblasti zdrojů a pravděpodobně zhorší koncentraci výroby, čímž pro nabídku vzniknou další geopolitická rizika. Kromě přístupu ke kritickým surovinám bude v novém geopolitickém kontextu klíčová schopnost stanovit environmentální a sociální standardy, které zajistí udržitelnost těžby, rafinace a recyklace, a výroba energie.

Ve spojení s dostatečnými investicemi by zvýšená oběhovost a přesnost výroby mohly pomoci tyto strategické závislosti snížit. Digitalizace by mohla dále urychlit oběhovost tím, že zlepší design, zvýší přesnost výroby a zlepší procesy oprav, renovací a recyklace. Například po roce 2040 by recyklace mohla být hlavním zdrojem dodávek většiny přechodných kovů v EU, a to spolu s pokračující potřebou primárních kovů. Recyklace bude ještě důležitější, protože například výroba oceli nebo hliníku ze šrotu je energeticky podstatně méně náročná než výroba ze surovin. Relevantní je objem i kvalita recyklace. Například kontaminace oceli a hliníku mědí vede k velkým ztrátám hodnoty a následnému vyššímu využívání energie a emisím.

Geopolitika technologií bude nabývat na významu. Přístup ke kritickým technologiím poskytne konkurenční výhodu a sníží strategické závislosti. Pozici EU oslabuje i to, že má v současné době v některých horizontálních technologiích omezenou kapacitu. Hospodářská soutěž v oblasti technologií by se mohla rychle zvýšit, což by vedlo k roztříštění globálních inovačních ekosystémů. To může zvýšit náklady a rizika kybernetické bezpečnosti zejména u technologií dvojího užití, např. infrastruktury 5G a 6G nebo digitálních technologií v zemědělství. To je o to důležitější, že množství shromážděných údajů, včetně údajů o zvycích a vzorcích chování spotřebitelů, a počet připojených zařízení se budou masivně zvyšovat. Kromě toho se očekává, že poroste i rivalita založená na hodnotách a společenských modelech. To se již projevuje v různých přístupech k internetu. Například omezení přístupu k určitému obsahu (např. Čína, Rusko), prosazování přístupu založeného na hodnotách (např. zaměření EU na ochranu osobních údajů a důvěryhodnou umělou inteligenci) nebo prosazování specifických modelů správy (např. z velké části privatizovaných, jako je tomu v USA, nebo řízených státem, jako je tomu v případě čínské kybernetické suverenity). Rostou obavy ohledně vazeb mezi nepřátelskou kybernetickou činností a dezinformacemi, které ohrožují demokracii, prohlubují rozpory a ztěžují přístup k přesným informacím. To je důležité, protože posledních 30 let demokratického pokroku bylo zlikvidováno: průměrná úroveň světové demokracie v roce 2021 klesla na úroveň roku 1989. Současný geopolitický kontext by navíc mohl ovlivnit projekty související se souběžnou transformací v partnerských zemích, které se již nyní potýkají s finančními a dodavatelskými omezeními v důsledku dopadů pandemie COVID-19. Tato výzva se stává ještě důležitější, protože byl poprvé při plnění cílů udržitelného rozvoje OSN zvrácen pokrok na celosvětové úrovni.

Klíčem k dosažení souběžné transformace bude přizpůsobení našich politik novému ekonomickému modelu. To znamená přeorientovat tradiční pohled na ekonomický pokrok na kvalitativnější pokrok, který se bude vyvíjet v oblasti blahobytu, účinného využívání zdrojů, oběhovosti a obnovy. Dosažení klimatické neutrality, udržitelné využívání zdrojů, nulové znečištění a zastavení úbytku biologické rozmanitosti v konečném důsledku znamená zásadní změnu hospodářské a sociální politiky, která bude probíhat prostřednictvím vhodné kombinace tržních nástrojů (např. ceny uhlíku) a investic do udržitelných projektů, a to ze strany veřejného i soukromého sektoru. Podnětem k tomuto posunu je rovněž růst sociálních podniků a společensky odpovědné investování.

Souběžná transformace bude spravedlivá, nebo nebude vůbec: její úspěšnost podmiňují inkluzivnost a cenová dostupnost. Lidé s nízkými a středními příjmy jsou zranitelnější vůči dopadům a nákladům souběžné transformace, např. automatizaci pracovních míst, přístupu k digitálním řešením a digitálním veřejným službám, vyšším cenám energií a potravin, financování zlepšení energetické účinnosti budov nebo chudobě v dopravě. Existuje také propast mezi technologicky vyspělými a technologicky zaostalými firmami. Regionální rozdíly v úrovni hospodářského rozvoje a sociální prosperity mohou tyto dichotomie dále prohloubit. Napětí na trhu práce a kapitálovém trhu by je mohla prodlužovat a prodražovat. V této souvislosti bude dosažení klimatické neutrality a udržitelnosti životního prostředí možné pouze tehdy, pokud budou opatření na podporu těchto skupin doprovázena opatřeními, která jim pomohou nést související finanční zátěž, a pokud dojde k překonání rozdílů. K odstranění těchto nedostatků bude zásadní dosáhnout cílů digitální dekády EU a evropského pilíře sociálních práv, ale může být zapotřebí dalších opatření. To je ještě přesvědčivější s ohledem na skutečnost, že ti, pro něž je transformace nejobtížnější, se nacházejí na nejnižší hranici emisí. V současné době vypouští 10 % nejbohatších Evropanů v přepočtu na obyvatele více než třikrát více emisí než zbytek evropských občanů .

Souběžná transformace povede k zásadním změnám na trhu práce v EU a v souvisejících dovednostech. Odvětví a regiony, které jsou silně závislé na těžbě uhlí, těžbě fosilních paliv a souvisejících zpracovatelských a dodavatelských řetězcích, zaznamenají úbytek pracovních míst. Na druhé straně budou v důsledku ekologické transformace vytvořena nová pracovní místa, např. v oblasti čisté energie, renovace a oběhového hospodářství . Podobně digitální transformace pravděpodobně vytvoří nové pracovní a obchodní příležitosti, např. v pokročilých technologiích, a zároveň povede ke ztrátě jiných pracovních míst, která budou plně nebo částečně automatizována. Další digitalizace, kterou urychlila pandemie COVID-19, ovlivní také podmínky a modely práce a rovněž přístup k sociální ochraně. Tyto procesy nebudou nutně probíhat současně a jejich dopad na různé podniky, odvětví a regiony bude nerovnoměrný, což znamená možnou nerovnováhu v hospodářství a na trhu práce. Transformovaný obsah pracovních míst a přerozdělení pracovních míst bude vyžadovat jiné soubory dovedností. Celkově lze říci, že účinky souběžné transformace na trhu práce se potenciálně doplňují a že se jejich účinky zesilují a ruší, což si zaslouží další výzkum.