Toto nařízení je v souladu s ostatními politikami Unie, neboť má za cíl je doplnit a rozšířit tím, že bude řešit potřeby, které by jinak zůstaly do značné míry nenaplněny.

Na základě čl. 122 odst. 1 SFEU nebylo dříve přijato žádné opatření, které by se týkalo týchž základních potřeb; proto by neměly vyvstat žádné otázky týkající se souladu.

Ustanovení Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU) týkající se humanitární pomoci (článek 214) lze uplatnit pouze pro účely přijetí opatření na pomoc postiženému obyvatelstvu v třetích zemích; je proto třeba zjistit, zda by stávající nástroje Unie, které jsou použitelné v rámci EU, umožnily naplnění výše uvedených mimořádných potřeb, a pokud by tomu tak nebylo, jaká alternativní řešení by se v oblasti opatření Unie nabízela.

Dopad přírodních nebo člověkem způsobených katastrof uvnitř Unie je čím dál tím závažnější a je spojen s řadou faktorů, jako je změna klimatu, k nimž mohou přímo a ve velké míře přispívat vnější faktory a okolnosti v sousedství Unie a dalších zemích světa. Výše uvedené katastrofy mohou být takového rozsahu a mít takový dopad, že mohou vést v jednom nebo v několika členských státech k závažným hospodářským obtížím; mohou nastat rovněž v jednom nebo v několika členských státech, které vážným hospodářským obtížím již čelí z jiných důvodů, což v těchto státech může vést k dalšímu zhoršení a ztížení celkové hospodářské situace. V obou případech by to nepříznivě ovlivnilo schopnost reakce dotčeného členského státu, což by se zase negativně odrazilo na pomoci poskytované lidem v nouzi.

Článek 2 stanoví, která opatření by byla způsobilá pro mimořádnou podporu podle navrhovaného nařízení. Mimořádná podpora, jež má být poskytnuta, by v podstatě spočívala v reakci založené na potřebách, která doplňuje a rozšiřuje reakci dotčených členských států, přičemž jejím cílem je ochrana životů, předcházení lidskému utrpení a jeho zmírňování a zachování lidské důstojnosti; měla by podobu jakéhokoli z opatření, které může být provedeno podle nařízení Rady (ES) č. 1257/96 o humanitární pomoci. Stanoví také, které subjekty by byly pověřeny prováděním těchto opatření (ve skutečnosti Komise nebo partnerské organizace, což mohou být buď nevládní organizace, mezinárodní organizace nebo specializované služby členských států, pokud mají relevantní zkušenosti, jež by jim umožnily provádět podpůrná opatření podle navrhovaného nařízení).

s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 122 odst. 1 této smlouvy,

s ohledem na návrh Evropské komise,

vzhledem k těmto důvodům:

(1)Vzájemná pomoc a podpora poskytovaná v souvislosti s katastrofami je základním projevem univerzální hodnoty solidarity mezi lidmi a morální imperativ, neboť uvedené katastrofy mohou vést k situaci, kdy značný počet lidí není schopen naplnit své základní potřeby, což může mít závažné nepříznivé účinky na jejich zdraví a život.

(2)Dopad přírodních nebo člověkem způsobených katastrof uvnitř Unie je čím dál tím závažnější. To je spojeno s řadou faktorů, jako je změna klimatu, ale také s jinými vnějšími faktory a okolnostmi, které k tomu přispívají a jež lze zaznamenat v sousedství Unie. Situace, s níž se v současnosti Unie potýká, pokud jde o uprchlíky a migraci, je zářným příkladem jevu, kdy může být hospodářská situace členských států přímo ovlivněna navzdory úsilí, které Unie při řešení základních příčin v třetích zemích vyvinula. Tato situace vedla k tomu, že Evropská rada dne 19. února 2016 vyzvala Komisi, aby zavedla kapacity, jež umožní interně poskytovat humanitární pomoc a podporu zemím, které se potýkají s přílivem velkého počtu uprchlíků a migrantů.

(3)Přírodní nebo člověkem způsobené katastrofy mohou být takového rozsahu a mít takový dopad, že mohou vést v jednom nebo v několika členských státech k závažným hospodářským obtížím. Mohou nastat rovněž v jednom nebo v několika členských státech, které vážným hospodářským obtížím již čelí z jiných důvodů, což v dotčených členských státech může vést k dalšímu zhoršení a ztížení celkové hospodářské situace. V každém případě by to nepříznivě ovlivnilo schopnost reakce dotčeného členského státu, což by zase negativně ovlivnilo pomoc a podporu poskytovanou lidem v nouzi.

(4)Ačkoli je Unie již schopna členským státům poskytnout podporu makrofinanční povahy a vyjádřit evropskou solidaritu regionům postiženým katastrofou prostřednictvím Fondu solidarity Evropské unie, v současné době neexistuje na úrovni Unie žádný vhodný nástroj, kterým by bylo možno řešit – dostatečně předvídatelně a nezávisle – humanitární potřeby (jako je potravinová pomoc, neodkladná zdravotní péče, přístřeší, voda, sanitární a hygienická zařízení, ochrana a vzdělávání) osob postižených katastrofou uvnitř Unie. Vzájemná pomoc může být nabízena v rámci mechanismu civilní ochrany Unie, ale fungování tohoto mechanismu je založeno na dobrovolných příspěvcích členských států. Pomoc a podpora mohou být rovněž poskytovány prostřednictvím stávajících politik a finančních nástrojů Unie, mezi něž patří například ty, které jsou zaměřeny na vytvoření prostoru svobody, bezpečnosti a práva v Unii. Pro dosažení hlavních politických cílů uvedených nástrojů by nicméně jakákoli taková pomoc a podpora byla doplňková či dodatečná, a tudíž omezená, pokud jde o působnost a rozsah. Zdá se proto vhodné, aby Unie jednala v duchu solidarity s cílem řešit základní potřeby osob postižených katastrofou uvnitř Unie a přispěla ke snížení hospodářského dopadu těchto katastrof na dotčené členské státy.

(5)Vzhledem k tomu, že jsou způsoby řešení základních potřeb osob postižených katastrofou uvnitř Unie prostřednictvím mimořádné podpory a způsob poskytování humanitární pomoci osobám postiženým přírodní nebo člověkem způsobenou katastrofou v třetích zemích podobné, je vhodné, aby všechny operace podle tohoto nařízení probíhaly v souladu s mezinárodně schválenými humanitárními zásadami. Tyto činnosti představují opatření, jež jsou přiměřená hospodářské situaci členských států, které čelí vážným hospodářským obtížím.

(6)Poskytování mimořádné podpory podle tohoto nařízení by mělo být vzhledem k potřebě jednat v duchu solidarity financováno ze souhrnného rozpočtu Unie, jakož i z příspěvků, které mohou poskytnout jiní veřejní nebo soukromí dárci.

(7)Úhrada výdajů, zadávání veřejných zakázek a udělování grantů podle tohoto nařízení by měly být prováděny v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 966/2012 s přihlédnutím ke specifické povaze mimořádné podpory. Je proto vhodné stanovit, že granty mohou být udělovány a veřejné zakázky zadávány přímo či nepřímo a že granty mohou financovat až 100 % způsobilých nákladů a lze je udělovat se zpětným účinkem. Komise by měla být schopna financovat operace související s poskytováním mimořádné podpory prováděné jakoukoli organizací, která má bez ohledu na svou právní povahu, soukromého či veřejného subjektu, požadované zkušenosti, a za tímto účelem využívat přímého, případně nepřímého řízení.

(8)Dále je vhodné počítat s organizacemi, s nimiž Komise uzavřela podle nařízení Rady (ES) č. 1257/96 rámcové dohody o partnerství, a to vzhledem k relevantním zkušenostem, které tyto organizace získaly při poskytování humanitární pomoci v úzké koordinaci s Komisí.

(9)Finanční zájmy Unie by měly být chráněny prostřednictvím přiměřených opatření v rámci celého výdajového cyklu, včetně předcházení nesrovnalostem, jejich odhalování a vyšetřování, zpětného získávání ztracených, neoprávněně vyplacených nebo nesprávně použitých finančních prostředků a případných správních a finančních sankcí v souladu s nařízením (EU, Euratom) č. 966/2012.

(10)Toto nařízení by mělo stanovit základ pro poskytování finanční podpory v případě přírodních nebo člověkem způsobených katastrof, v souvislosti se kterými by se Unie v duchu solidarity nacházela v pozici, jež by jí lépe než členským státům – jednajícím samostatně a nekoordinovaným způsobem – umožňovala mobilizovat přiměřené finanční prostředky a používat tyto prostředky pro provádění operací, které mohou hospodárným, efektivním a účinným způsobem přispívat k záchraně životů, což by vzhledem k jejich rozsahu a doplňkovosti umožnilo přijímání účinnějších opatření.

(11)Jelikož cílů tohoto nařízení nemůže být uspokojivě dosaženo členskými státy, ale spíše jich, z důvodu rozsahu nebo účinků, může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.

(12)Je vhodné, aby bylo poskytování mimořádné pomoci podle tohoto nařízení odpovídajícím způsobem monitorováno, přičemž by se v případě potřeby vycházelo z nejdůležitějších poznatků dostupných na úrovni Unie. Je rovněž vhodné, aby bylo celkové provádění tohoto nařízení vyhodnoceno.

(13)Vzhledem k naléhavosti potřebné podpory by toto nařízení mělo vstoupit v platnost okamžitě,

PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:

Článek 1

Předmět a oblast působnosti

Toto nařízení stanoví rámec, v němž může být mimořádná podpora Unie poskytnuta v případě probíhajících či potenciálních přírodních nebo člověkem způsobených katastrof uvnitř Unie, pokud je výjimečný rozsah a dopad katastrofy takový, že vede k závažným dalekosáhlým humanitárním důsledkům.