Právní předpisy Unie upravující náležitou péči podniků by napomohly k lepšímu dodržování lidských práv a lepší ochraně životního prostředí, vytvořily by rovné podmínky pro společnosti působící v Unii a zabránily by roztříštěnosti vyplývající z toho, že členské státy v této otázce jednají samostatně. Vztahovaly by se i na společnosti ze třetích zemí působící na trhu Unie na základě podobného kritéria obratu.

Nezdá se, že by dobrovolně přijatá opatření vedla k výraznému zlepšení v jednotlivých odvětvích, a tak jsou v Unii i mimo ni pozorovány negativní externality vyplývající z výroby a spotřeby v EU. Některé společnosti z EU jsou spojovány s nepříznivými dopady na lidská práva a životní prostředí, a to i v rámci svých hodnotových řetězců. Nepříznivé dopady zahrnují zejména problémy související s lidskými právy, jako je nucená práce, dětská práce, nedostatečná ochrana zdraví a bezpečnosti na pracovišti, vykořisťování pracovníků, a dopady na životní prostředí, jako jsou emise skleníkových plynů, znečištění nebo úbytek biologické rozmanitosti a zhoršení stavu ekosystémů.

Chování společností ve všech odvětvích hospodářství je klíčem k úspěšnému přechodu Unie na klimaticky neutrální a zelenou ekonomiku v souladu se Zelenou dohodou pro Evropu a ke splnění cílů OSN v oblasti udržitelného rozvoje, včetně jejích cílů v oblasti lidských práv a životního prostředí. To vyžaduje zavedení komplexních postupů sloužících ke zmírňování nepříznivých dopadů na lidská práva a životní prostředí v jejich hodnotových řetězcích, začlenění udržitelnosti do systémů správy a řízení společností a formulování podnikatelských rozhodnutí s ohledem na jejich dopad na lidská práva, klima a životní prostředí a odolnost dané společnosti v dlouhodobém horizontu.

Tato směrnice doplní právní předpisy EU v oblasti klimatu, včetně evropského právního rámce pro klima, pevně stanovící cíle Unie v oblasti klimatu s dílčím cílem snížit do roku 2030 čisté emise skleníkových plynů alespoň o 55 %, aby se Evropa vydala na odpovědnou cestu k dosažení klimatické neutrality do roku 2050. Směrnice konkrétně doplní balíček „Fit for 55“ a různá klíčová opatření v rámci uvedeného balíčku, jako je stanovení ambicióznějších cílů v oblasti energetické účinnosti a energie z obnovitelných zdrojů pro členské státy, kterých má být dosaženo do roku 2030, nebo modernizace systému EU pro obchodování s emisemi , kterou je třeba podpořit širší transformací výrobních procesů, aby bylo do roku 2050 dosaženo klimatické neutrality v celém hospodářství a ve všech částech jednotlivých hodnotových řetězců. Balíček „Fit for 55“ se na některé mimounijní hodnotové řetězce společností z EU bude vztahovat pouze nepřímo prostřednictvím mechanismu uhlíkového vyrovnání na hranicích (CBAM) , jehož cílem je zamezovat „úniku uhlíku“ stanovením vyrovnávací ceny uhlíku u vybraných dovážených produktů nezatížených cenou uhlíku stanovenou na základě systému EU pro obchodování s emisemi.

Touto směrnicí není dotčeno uplatňování jiných požadavků v oblasti lidských práv, ochrany životního prostředí a změny klimatu vyplývajících z jiných legislativních aktů Unie. Jsou-li ustanovení této směrnice v rozporu s ustanovením jiného legislativního aktu Unie, který sleduje stejné cíle a stanoví širší nebo konkrétnější povinnosti, ustanovení tohoto jiného legislativního aktu Unie by měla mít v rozsahu příslušného rozporu přednost a měla by se použít na tyto konkrétní povinnosti.

Konkrétními cíli návrhu nového nařízení o bateriích předloženého Komisí je snížit dopady na životní prostředí a klima a sociální dopady ve všech fázích životního cyklu baterie, posílit fungování vnitřního trhu a zajistit rovné podmínky prostřednictvím společného souboru pravidel. Hospodářským subjektům uvádějícím na unijní trh průmyslové baterie nebo baterie do elektrických vozidel (včetně baterií do nich zabudovaných) s kapacitou vyšší než 2 kWh ukládá povinnost zavést závazné postupy týkající se náležité péče v dodavatelském řetězci. Zaměřuje se na ty suroviny, u nichž se významná část světové produkce používá k výrobě baterií a které mohou mít nepříznivé sociální nebo environmentální dopady (kobalt, přírodní grafit, lithium a nikl). Hospodářské subjekty musí předložit dokumentaci o splnění požadavků právních předpisů za účelem jejího nezávislého ověření oznámenými subjekty a podléhají kontrolám ze strany vnitrostátních orgánů dozoru nad trhem. Tato směrnice doplní nařízení o bateriích v tom ohledu, že zavede náležitou péči v hodnotovém řetězci v souvislosti se surovinami, na něž se uvedené nařízení nevztahuje, aniž by však pro účely uvádění těchto výrobků na trh EU vyžadovala certifikaci.

Návrh nařízení o dodavatelských řetězcích nepřispívajících k odlesňování , který předložila Komise, se zaměřuje na dodavatelské řetězce určitých komodit a výrobků. Má velmi specifický cíl, a to snížit dopad spotřeby a výroby v EU na odlesňování a znehodnocování lesů na celém světě. Požadavky vyplývající z uvedeného nařízení budou v některých oblastech ve srovnání s obecnými povinnostmi náležité péče vyplývajícími z této směrnice vymezeny konkrétněji. Návrh rovněž zakazuje uvádět na trh určité komodity a odvozené produkty, pokud nelze pomocí postupů náležité péče ověřit splnění požadavku, že pocházejí „z legálních zdrojů“ a „nepřispívají k odlesňování“. Tento zákaz se bude vztahovat na všechny hospodářské subjekty uvádějící příslušné produkty na unijní trh, včetně společností z EU i ze třetích zemí, a to bez ohledu na jejich právní formu a velikost. Ačkoli se tedy celkové cíle těchto dvou iniciativ vzájemně podporují, jejich konkrétní cíle se liší. Tato směrnice doplní nařízení o produktech nepřispívajících k odlesňování v tom ohledu, že zavede náležitou péči v hodnotovém řetězci v souvislosti s činnostmi, na něž se nařízení o produktech nepřispívajících k odlesňování nevztahuje, ale které mohou odlesňování přímo či nepřímo způsobovat.

Tato směrnice rovněž doplní nové nařízení o taxonomii , což je nástroj pro transparentnost, který napomáhá rozhodování o investicích a pomáhá řešit problém „lakování nazeleno“ (tzv. greenwashing) v tom ohledu, že stanoví kategorizaci environmentálně udržitelných investic do hospodářských činností, které rovněž splňují kritérium minimální sociální záruky. Podávání zpráv se vztahuje i na minimální záruky stanovené v článku 18 nařízení o taxonomii, které označují postupy, které by měly společnosti uplatňovat, aby zajistily soulad s pokyny OECD pro nadnárodní společnosti a obecnými zásadami OSN v oblasti podnikání a lidských práv, včetně zásad a práv stanovených v osmi základních úmluvách uvedených v Deklaraci Mezinárodní organizace práce o základních principech a právech v práci a v Mezinárodní listině lidských práv, při provádění hospodářské činnosti klasifikované jako „udržitelná“. Stejně jako směrnice o uvádění nefinančních informací a návrh směrnice o podávání zpráv podniků o udržitelnosti neukládá ani nařízení o taxonomii společnostem jiné hmotněprávní povinnosti než povinnosti podávat veřejné zprávy a investoři mohou tyto informace využít při přidělování kapitálu společnostem. Díky požadavku stanovenému touto směrnicí, aby společnosti zjišťovaly rizika nepříznivých dopadů všech svých činností a v rámci všech svých hodnotových řetězců, mohou mít investoři k dispozici podrobnější informace. Směrnice tudíž doplňuje nařízení o taxonomii, jelikož může ještě více napomoci investorům v tom, aby přidělovali kapitál odpovědným a udržitelným společnostem. Nařízení o taxonomii (jakožto předpis stanovící obecnou terminologii pro udržitelné hospodářské činnosti pro investiční účely) může navíc sloužit jako vodítko pro společnosti, které jim napomůže získat udržitelné financování pro své plány a strategie nápravných opatření.

Návrh směrnice o podávání zpráv podniků o udržitelnosti, který nedávno předložila Komise a který je revizí směrnice o uvádění nefinančních informací, by rozšířil okruh společností spadajících do působnosti směrnice na všechny velké a všechny kótované společnosti, vyžadoval by audit (ověření) oznamovaných informací a podpořil by standardizaci oznamovaných informací tím, že by Komisi zmocnil k přijetí standardů pro podávání zpráv o udržitelnosti. Tato směrnice doplní stávající směrnici o uvádění nefinančních informací a její navrhované změny (návrh směrnice o podávání zpráv podniků o udržitelnosti) v tom ohledu, že nově některým společnostem uloží hmotněprávní povinnost uplatňovat náležitou péči za účelem zjištění, prevence a zmírnění vnějších škod vyplývajících z nepříznivých dopadů na lidská práva a životní prostředí, k nimž dojde v rámci činnosti samotné společnosti, jejích dceřiných společností a v rámci hodnotového řetězce, a odpovědnosti za tyto škody. Návrh směrnice o podávání zpráv podniků o udržitelnosti je zvlášť důležitý v tom ohledu, že společnostem nařizuje, aby zveřejňovaly své plány zajišťující, že jejich obchodní modely a strategie budou slučitelné s přechodem na udržitelné hospodářství a s omezením globálního oteplování na 1,5 °C v souladu s Pařížskou dohodou. Obě iniciativy spolu úzce souvisejí a povedou k vzájemně zesíleným účinkům. Zaprvé, náležitý sběr informací pro účely podávání zpráv podle navrhované směrnice o podávání zpráv podniků o udržitelnosti vyžaduje zavedení postupů, které úzce souvisí se zjištěním nepříznivých dopadů v souladu s povinností náležité péče stanovenou touto směrnicí. Zadruhé, směrnice o podávání zpráv podniků o udržitelnosti bude zahrnovat poslední krok v rámci povinnosti náležité péče, konkrétně fázi podávání zpráv, u společností, které rovněž spadají do působnosti uvedené směrnice. Zatřetí, tato směrnice uloží společnostem povinnost zavést plán zajišťující, že jejich obchodní model a strategie budou slučitelné s přechodem na udržitelné hospodářství a s omezením globálního oteplování na 1,5 °C v souladu s Pařížskou dohodou, o čemž musí být podle směrnice o podávání zpráv podniků o udržitelnosti podávány zprávy. Díky této směrnici tak bude podávání zpráv ze strany společností úplnější a efektivnější. Vzájemné doplňování obou opatření tudíž zvýší jejich efektivitu a povede u těchto společností ke změně chování.

Zatřetí, společnosti působící na celém vnitřním trhu i mimo něj potřebují ke svému udržitelnému růstu právní jistotu a rovné podmínky. Některé členské státy nedávno přijaly právní předpisy týkající se náležité péče a další momentálně připravují příslušné právní předpisy nebo zvažují příslušná opatření. Stávající i aktuálně připravované předpisy členských států již obsahují rozdílné požadavky a tyto rozdíly by se dále prohloubily, v důsledku čehož hrozí, že uvedené předpisy budou neefektivní a povedou k vytvoření nerovných podmínek. Rozdíly v právních předpisech týkajících se náležité péče mají značné nepřímé dopady na dodavatele, kteří dodávají různým společnostem, na něž se vztahují rozdílné právní předpisy, neboť tyto povinnosti jsou v praxi promítány do smluvních ustanovení. Pokud se požadavky vztahující se k náležité péči v jednotlivých členských státech výrazně liší, vede to k právní nejistotě, roztříštěnosti jednotného trhu, dodatečným nákladům a složité situaci pro společnosti a jejich investory působící přeshraničně, jakož i pro další zúčastněné strany. Opatření přijaté na úrovni EU tomu může zabránit, a má proto přidanou hodnotu.

Zadruhé, mnoho společností působí v celé EU nebo po celém světě; hodnotové řetězce sahají i do dalších členských států Unie a ve stále větší míře i do třetích zemí. Institucionální investoři investující v zahraničí vlastní velkou část (38 %) celkové tržní kapitalizace velkých evropských kótovaných společností, a řada společností má proto zahraniční vlastníky a jejich činnost je tak ovlivněna předpisy přijatými v některých zemích nebo absencí příslušných opatření v jiných zemích. To je jedním z důvodů, proč přední společnosti pravděpodobně nejsou v současné době ochotny učinit další kroky při řešení problémů souvisejících s udržitelností, včetně těch, které se vyskytují v hodnotových řetězcích, a požadují rovné přeshraniční podmínky.

Narušení jsou důležitá i z hlediska občanskoprávní odpovědnosti v případě škody způsobené v rámci hodnotového řetězce společnosti. Některé vnitrostátní právní předpisy upravující náležitou péči výslovně stanoví občanskoprávní odpovědnost za porušení povinnosti jednat s náležitou péčí, kdežto jiné zvláštní režim občanskoprávní odpovědnosti výslovně vylučují. Proti řadě společností bylo zahájeno soudní řízení proto, že způsobily nepříznivé dopady na úrovni svých dceřiných společností nebo hodnotových řetězců nebo těmto dopadům nezabránily. O takových případech se v současnosti rozhoduje na základě odlišných pravidel. Při neexistenci společných pravidel mohou rozdílné režimy odpovědnosti v jednotlivých státech vést k rozdílným výsledkům v závislosti na tom, zda je kontrola vykonávána na základě vlastnictví (pokud jde o dceřiné společnosti), nebo se jedná o faktickou kontrolu (buď prostřednictvím přímých smluv, nebo jestliže by daná společnost mohla kontrolu vykonávat prostřednictvím systému vzájemně navazujících smluv v dodavatelském řetězci nebo jiného kontrolního mechanismu uplatňovaného v nepřímých obchodních vztazích). Tato roztříštěnost by vedla k narušení hospodářské soutěže na vnitřním trhu, jelikož společnost, která se nachází v jednom členském státě, by čelila nárokům na náhradu škody, k níž došlo v jejím hodnotovém řetězci, kdežto jiná společnost se stejným hodnotovým řetězcem by kvůli rozdílným vnitrostátním předpisům tomuto finančnímu riziku a riziku poškození pověsti vystavena nebyla.

Jak bylo uvedeno výše, rozdíly mezi vnitrostátními právními předpisy, které se týkají udržitelné správy a řízení společností a povinností náležité péče, mají přímý dopad na fungování vnitřního trhu a tento dopad se v budoucnu pravděpodobně ještě zvýší. Vedle záležitostí upravených v článku 50 SFEU se tento akt týká dalších oblastí vztahujících se k vytváření a fungování vnitřního trhu. V případě nečinnosti zákonodárných orgánů Unie by došlo zejména k tomu, že by výroba a pohyb zboží a služeb byly vychýleny ve prospěch států, které žádný režim náležité péče neuplatňují nebo ve vztahu k němu stanoví mírnější požadavky, nebo ve prospěch společností usazených v těchto státech, což by zásadním způsobem ovlivnilo tok zboží a služeb. Společnosti dodávající zboží nebo služby, zejména malé a střední podniky, se navíc budou potýkat s rozdílnými pravidly a očekáváními zákazníků z různých členských států. Právní předpisy jednoho členského státu mohou například vyžadovat, aby dodavatel zajistil provádění nezávislých auditů, kdežto jiný členský stát může požadovat, aby se tentýž dodavatel účastnil uznávaných programů zavedených v rámci daného odvětví a vícestranných iniciativ. Jeden členský stát může požadovat, aby společnost uplatňovala náležitou péči v rámci zavedených obchodních partnerů, kdežto jiný členský stát může tuto povinnost stanovit pouze ve vztahu k jejím přímým dodavatelům. To by vedlo ke znásobení různých částečně neslučitelných požadavků, a narušilo tak volný pohyb zboží a služeb v Unii.

Cílem navrhovaného aktu je předcházet takovýmto překážkám volného pohybu a narušování hospodářské soutěže a odstraňovat je prostřednictvím harmonizace požadavků, které společnostem ukládají povinnost jednat s náležitou péčí v rámci své vlastní činnosti, ve vztahu ke svým dceřiným společnostem a hodnotovým řetězcům, a souvisejících povinností členů orgánů společností. Díky tomu budou nastoleny rovné podmínky, kdy společnosti podobné velikosti a členové jejich orgánů budou podléhat stejným požadavkům na začlenění udržitelné správy a řízení společností a opatření týkajících se náležité péče podniků do svých vnitřních systémů řízení, díky čemuž budou zájmy zúčastněných stran společnosti chráněny podobným způsobem. Harmonizace podmínek by byla přínosem pro přeshraniční usazování, včetně obchodních operací a také investic, neboť by díky ní bylo možné porovnat požadavky na udržitelnost uložené společnostem a účast na výše uvedených činnostech by byla snazší a méně nákladná.

Tato roztříštěnost může mít rovněž za následek, že společnosti na vnitřním trhu budou čelit nerovným podmínkám. Zaprvé, společnosti a členové jejich orgánů – zejména v případě společností, jejichž hodnotové řetězce přesahují hranice jednotlivých států – již podléhají rozdílným požadavkům a pravděpodobně budou podléhat ještě rozdílnějším požadavkům v závislosti na tom, kde se nachází jejich sídlo. Tím dochází k narušení hospodářské soutěže. Některé společnosti mohou navíc v závislosti na tom, jak strukturují svou činnost na vnitřním trhu, současně spadat do působnosti dvou nebo více odlišných vnitrostátních právních řádů upravujících problematiku udržitelné správy a řízení společností. To by mohlo vést ke zdvojení požadavků, obtížím při jejich dodržování, právní nejistotě pro společnosti, a dokonce k vzájemně neslučitelným souběžným požadavkům příslušných právních předpisů. Některé společnosti naopak nemusí spadat do působnosti žádného vnitrostátního právního řádu jen z toho důvodu, že podle vnitrostátního práva nemají příslušné vazby na jurisdikci členského státu, který zavedl pravidla týkající se náležité péče, čímž získávají výhodu nad svými konkurenty.

Tato směrnice tak doplní právní prostředí EU, v němž v současnosti chybí celounijní transparentní a předvídatelný rámec, který by pomáhal společnostem z EU ve všech odvětvích hospodářství vyhodnocovat a řídit rizika a dopady týkající se udržitelnosti ve vztahu k hlavním rizikům v oblasti lidských práv a životního prostředí, a to i ve všech částech jejich hodnotových řetězců.

Tato směrnice přispěje k naplňování evropského pilíře sociálních práv, neboť obě iniciativy prosazují práva, jako je právo na spravedlivé pracovní podmínky. Nad rámec svého vnějšího záběru se bude zabývat porušováním mezinárodních pracovních norem, pokud k němu dojde v Unii (např. případy nucené práce v zemědělství). Z hlediska vnitřního zaměření by proto rovněž posílila ochranu pracovníků v Unii spolu se stávajícím sociálním acquis a přispěla by k prevenci a řešení případů zneužívání v jednotlivých členských státech i napříč členskými státy.

Opatření vztahující se k vymáhání povinnosti náležité péče prostředky veřejného práva nepřekračují rámec toho, co je k tomuto účelu nezbytné. Tato směrnice objasňuje, že veškeré sankce uložené z důvodu nedodržení povinností náležité péče musí být přiměřené. Pokud orgány veřejné moci, které zkoumají, zda daná společnost tuto směrnici dodržuje, zjistí její porušení, měly by jí nejprve poskytnout přiměřenou lhůtu k přijetí nápravných opatření. Směrnice stanoví omezený počet sankcí, které by se měly uplatňovat ve všech členských státech, ponechává však na členských státech, aby zajistily přiměřený postup jejich vymáhání v souladu se svým vnitrostátním právem. Jsou-li ukládány peněžité sankce, musí vycházet z výše obratu dané společnosti, aby byla zajištěna jejich přiměřenost.

Pokud jde o vymáhání ustanovení směrnice soukromoprávními prostředky na základě občanskoprávní odpovědnosti, používá se odlišný přístup k vlastní činnosti společnosti a jejím dceřiným společnostem na straně jedné a k obchodním vztahům na straně druhé. Občanskoprávní odpovědnost se konkrétně týká pouze zavedených obchodních vztahů, u nichž daná společnost vzhledem k intenzitě nebo trvání vzájemných obchodních styků očekává, že budou trvalé, které nepředstavují zanedbatelnou nebo pouze okrajovou část hodnotového řetězce společnosti. Společnost by neměla nést odpovědnost za to, že na úrovni nepřímých obchodních vztahů nezabránila škodě nebo ji nezastavila, jestliže využila systém vzájemně navazujících smluv v dodavatelském řetězci a smluvní záruky a zavedla opatření sloužící k ověření jejich dodržování, ledaže za okolností daného případu nebylo možné důvodně očekávat, že fakticky přijatá opatření, včetně opatření k ověření jejich dodržování, by postačovala k prevenci, zmírnění či odstranění nepříznivého dopadu nebo minimalizaci jeho rozsahu. Při posuzování existence a rozsahu odpovědnosti je navíc třeba náležitě zohlednit snahu společnosti splnit veškerá nápravná opatření, která jí uložil příslušný orgán dohledu, pokud se tato snaha přímo vztahuje k předmětné škodě, veškeré vynaložené investice a veškerou cílenou pomoc, kterou společnost poskytla, a dále veškerou spolupráci s jinými subjekty při řešení nepříznivých dopadů v jejích hodnotových řetězcích.

–Zvolené řešení používající u společností z EU jak kritérium počtu zaměstnanců, tak kritérium obratu by zajistilo lepší soulad s návrhem směrnice o podávání zpráv podniků o udržitelnosti, na jejímž základě by měly společnosti z EU podávat právy o opatřeních a závazných postupech v oblasti náležité péče.

Pokud jde o „osobní působnost“ povinností vztahujících se k náležité péči (tj. na které kategorie podniků se směrnice vztahuje), povinnost náležité péče se nevztahuje na malé a střední podniky, k nimž patří i mikropodniky a které celkově představují přibližně 99 % všech společností v Unii. Pro tuto kategorii společností by byla finanční a administrativní zátěž spojená se zavedením a prováděním postupů náležité péče poměrně vysoká. Většina těchto společností dosud nezavedla mechanismy vztahující se k náležité péči, nemá příslušné know-how ani specializované pracovníky a náklady na provádění náležité péče by měly na tyto společnosti nepřiměřený dopad. Dopadne na ně však část nákladů a zátěže prostřednictvím obchodních vztahů se společnostmi, na něž se tato směrnice vztahuje, jelikož se očekává, že velké společnosti přenesou příslušné požadavky na své dodavatele. Proto bude třeba přijmout podpůrná opatření, která malým a středním podnikům pomohou vybudovat příslušné provozní a finanční kapacity. Společnosti, jejichž obchodním partnerem je malý nebo střední podnik, jsou rovněž povinny tomuto podniku napomáhat při plnění požadavků vztahujících se k náležité péči, pokud by tyto požadavky ohrožovaly jeho životaschopnost. Hodnotový řetězec finančního sektoru navíc nezahrnuje malé a střední podniky, které jsou příjemcem půjčky, úvěru, financování, pojištění nebo zajištění. Jednotlivé malé a střední podniky se přitom budou potýkat s nepříznivými dopady v oblasti udržitelnosti zpravidla v nižší míře než větší společnosti. Na velmi velké společnosti se tedy povinnost náležité péče bude vztahovat v plném rozsahu, a to i z toho důvodu, že řada z nich již určité postupy zavedla například kvůli oznamovacím povinnostem. Zvolená kritéria založená na obratu zachytí především ty subjekty, které mají největší dopad na hospodářství Unie. Tato směrnice navíc stanoví opatření, která mají omezit přenášení zátěže z těchto velkých společností na menší dodavatele v hodnotovém řetězci a zajistit, aby se na malé a střední podniky vztahovaly spravedlivé, odpovídající, nediskriminační a přiměřené požadavky.

Velká většina respondentů oslovených v rámci otevřené veřejné konzultace, včetně většiny zúčastněných členských států, se vyslovila pro to, aby byl při úpravě náležité péče uplatněn horizontální, a nikoli odvětvový či tematický přístup. Společnosti vyjádřily obavu, že se ocitnou v konkurenční nevýhodě oproti společnostem ze třetích zemí, které nemají stejné povinnosti. Většina respondentů se tudíž shodla na tom, že předpisy upravující náležitou péči by se měly vztahovat i na společnosti ze třetích zemí, které nejsou usazeny v EU, ale v určité míře na území EU působí.

Komise může vydat pokyny, aby společnostem a orgánům členských států pomohla objasnit, jakým způsobem by měly společnosti plnit své povinnosti vztahující se k náležité péči, a to případně po poradě s příslušnými evropskými orgány, mezinárodními subjekty disponujícími odbornými znalostmi v oblasti provádění náležité péče a dalšími subjekty. V pokynech mohou být vymezeny i nezávazné vzorové smluvní doložky, které mohou společnosti použít k tomu, aby zajistily dodržení těchto povinností i ve všech ostatních částech svého hodnotového řetězce.

Výbor dále uvedl, že posouzení dopadů se nevyjadřuje dostatečně jasně ohledně potřeby upravit povinnosti členů orgánů společností vedle povinností vztahujících se k náležité péči. Komise se proto rozhodla tento problém řešit tak, že se odchýlila od souboru upřednostňovaných možností předloženého v posouzení dopadů a zaměřila se na prvek povinností členů orgánů společností (a to i s ohledem na stávající mezinárodní normy), náležitou péči a povinnost řádné péče. To zahrnuje povinnosti členů orgánů společností vztahující se k zavádění postupů a opatření souvisejících s náležitou péčí ze strany společností a dohledu nad jejich prováděním, vypracování kodexu chování k tomuto účelu a začlenění náležité péče do firemní strategie. S cílem plně vyjádřit úlohu členů orgánů společností s ohledem na povinnosti společností vztahující se k náležité péči návrh směrnice rovněž vyjasňuje jejich obecnou povinnost jednat s řádnou péčí, která je obsažena v právu obchodních společností všech členských států, přičemž stanoví, že při plnění své povinnosti jednat v nejlepším zájmu společnosti by členové orgánů společností měli zohledňovat otázky udržitelnosti uvedené v návrhu směrnice o podávání zpráv podniků o udržitelnosti, včetně případných důsledků pro lidská práva, změnu klimatu a životní prostředí, a to v krátkodobém, střednědobém i dlouhodobém horizontu. Rozsáhlejší konkrétní povinnosti členů orgánů společností, které byly navrženy v posouzení dopadů, zachovány nebyly. To zajistí, že návrh splní svůj cíl a zároveň zůstane přiměřený.

Pokud jde o věcnou působnost (tj. co je předmětem úpravy), byl zachován průřezový nástroj, který se zaměřuje na dopady na lidská práva a životní prostředí. To odráží výraznou shodu jednotlivých skupin zúčastněných stran na tom, že k řešení zjištěných problémů je zapotřebí horizontální rámec.

Ve směrnici se rovněž uvádí, že je společnostem, zejména malým a středním podnikům v hodnotovém řetězci, třeba poskytnout dostupnou a praktickou pomoc, aby se na tyto povinnosti (nebo na následné požadavky, které na ně mohou být nepřímo přeneseny) připravily. Tato pomoc by mohla zahrnovat praktické návody a podpůrné nástroje, například poradenské linky, databáze nebo odborná příprava, jakož i zřízení střediska pro sledování, které by společnostem pomáhalo s prováděním směrnice. Ustanovení o přezkumu směrnice navíc výslovně odkazuje na osobní působnost směrnice (tj. na které kategorie společností se směrnice vztahuje), která by měla být přezkoumána s ohledem na praktické zkušenosti získané v souvislosti s jejím uplatňováním. Součástí povinností společností, na něž se tato směrnice vztahuje, jsou další opatření sloužící ke zmírnění nepřímého dopadu na malé a střední podniky.

Stručně řečeno, „osobní působnost“, tj. na které kategorie společností se má směrnice vztahovat, byla výrazně omezena v důsledku úvah vycházejících z připomínek Výboru vztahujících se k popisu problému, zejména pokud jde o malé a střední podniky, a proporcionalitě upřednostňované možnosti. Konkrétně byly z působnosti směrnice zcela vyňaty malé a střední podniky a společnosti působící v odvětvích s velkým dopadem budou do oblasti působnosti směrnice spadat jen v případě, že mají více než 250 zaměstnanců a celosvětový čistý obrat nad 40 milionů EUR (přičemž velké společnosti, které mají více než 500 zaměstnanců a zároveň celosvětový čistý obrat nad 150 milionů EUR, spadají do oblasti působnosti směrnice bez ohledu na odvětví hospodářské činnosti, v němž působí). Odvětví s velkým dopadem jsou vymezena přímo v textu návrhu, což rovněž odráží připomínky Výboru týkající se legislativní techniky. Jako odvětví s velkým dopadem byla vymezena jen odvětví, u nichž existuje vysoké riziko nepříznivých dopadů a ve vztahu k nimž vydala OECD příslušné pokyny. Pro společnosti se střední tržní kapitalizací působící v odvětvích s velkým dopadem začnou pravidla platit po uplynutí dvouletého přechodného období, aby měly více času se těmto pravidlům přizpůsobit. Povinnosti těchto společností vztahující se k náležité péči se navíc omezují jen na závažné dopady, které se v příslušném odvětví vyskytují.

Po pečlivé analýze závěrů Výboru a s ohledem na to, co bylo uvedeno ohledně doplňujících vysvětlení a dodatečně uvedených skutečností, se Komise domnívá, že předmětný návrh, který byl v porovnání se souborem možností politiky předloženým v rámci posouzení dopadů výrazně přepracován, i tak umožňuje učinit rozhodný posun směrem k celkovému cíli, tj. lépe využívat potenciál jednotného trhu, a přispět tak k přechodu na udržitelné hospodářství a podporovat dlouhodobě udržitelné a odpovědné chování společností. Směrnice je oproti upřednostňované možnosti vymezené v návrhu posouzení dopadů cílenější a adresnější. Jejím jádrem je povinnost náležité péče, přičemž povinnosti členů orgánů společností jsou výrazně omezeny tím, že jsou na tuto povinnost těsně navázány. Kromě toho byl upraven rozsah náležité péče. Úpravy, které byly provedeny ve vztahu k souboru upřednostňovaných možností předloženému v posouzení dopadů, jsou podrobně popsány v průvodním pracovním dokumentu útvarů Komise, v němž jsou popsána opatření přijatá v návaznosti na stanovisko Výboru pro kontrolu regulace a uvedeny doplňující informace.

Pokud jde o význam a naléhavou potřebu této iniciativy, Komise rovněž poukázala na to, že ji Evropský parlament, Rada a Komise zahrnuly do společných politických priorit pro rok 2022.

Aby mohl určitý dokument pokročit do fáze schvalování, je k tomu podle pravidel Komise pro zlepšení právní úpravy třeba kladného stanoviska Výboru pro kontrolu regulace. Místopředseda pro interinstitucionální vztahy a strategický výhled však může dovolit, aby se pokračovalo v přípravách iniciativy, k níž Výbor pro kontrolu regulace vydal již druhé záporné stanovisko. Je důležité upozornit na to, že stanoviska Výboru pro kontrolu regulace hodnotí kvalitu posouzení dopadů, a nikoli související legislativní návrh.

Návrh posouzení dopadů byl dne 9. dubna 2021 předložen Výboru Komise pro kontrolu regulace. V návaznosti na jeho záporné stanovisko bylo Výboru dne 8. listopadu 2021 předloženo přepracované posouzení dopadů k vydání druhého stanoviska. Ačkoli Výbor zaznamenal, že zpráva byla v reakci na první stanovisko Výboru výrazně přepracována, vydal přesto dne 26. listopadu 2021 druhé záporné stanovisko, v němž zdůraznil, že musí být vydány politické pokyny ohledně toho, zda a za jakých podmínek by bylo možné pokračovat v iniciativě týkající se udržitelné správy a řízení společností. Výbor setrval na svém záporném stanovisku, neboť měl za to, že zpráva o posouzení dopadů dostatečně 1) nepopisovala problémy a neuváděla přesvědčivé skutečnosti dokládající, že společnosti z EU, zejména malé a střední podniky, dosud dostatečně nezohledňují hlediska udržitelnosti nebo k tomu nejsou dostatečně motivovány, 2) nepředstavila různé možnosti politiky a neidentifikovala či v plném rozsahu nevyhodnotila hlavní možné podoby výběru politiky, 3) neposoudila dopady úplným, vyváženým a nestranným způsobem a nezohlednila nejistotu související s tím, zda bude dosaženo přínosů uvedeného opatření, ani 4) neprokázala proporcionalitu upřednostňované možnosti.

Analýza v posouzení dopadů se v širokém smyslu zabývala problémem vyplývajícím z potřeby posílit udržitelnost v systémech správy a řízení společností, a to ve dvou ohledech: 1) zájmy zúčastněných stran a rizika pro společnosti (vztahující se k udržitelnosti) související se zúčastněnými stranami nejsou v systémech řízení podnikových rizik a příslušných rozhodnutích dostatečně zohledňovány; 2) společnosti dostatečně nezmírňují své nepříznivé dopady na lidská práva a životní prostředí, nezavedly odpovídající správu a řízení, systémy řízení a opatření, která by jejich škodlivé dopady zmírnila.

Článek 5 ukládá členským státům povinnost zajistit, aby společnosti začlenily náležitou péči do všech svých podnikových politik a zavedly politiku náležité péče, která bude každoročně aktualizována. Uvedené ustanovení stanoví, že tato politika by měla zahrnovat popis přístupu společnosti k náležité péči, kodex chování, kterým se budou řídit zaměstnanci společnosti a její dceřiné společnosti, a postupy zavedené za účelem uplatňování náležité péče.

(16)Proces náležité péče stanovený v této směrnici by měl zahrnovat šest kroků definovaných v pokynech OECD pro náležitou péči na podporu odpovědného chování podniků, které zahrnují opatření týkající se náležité péče společností s cílem identifikovat a řešit nepříznivé dopady na lidská práva a životní prostředí. Mezi tyto kroky patří: 1) začlenění náležité péče do politik a systémů správy a řízení, 2) identifikace a posuzování nepříznivých dopadů na lidská práva a životní prostředí, 3) prevence, odstranění nebo minimalizace skutečných a potenciálních nepříznivých dopadů na lidská práva a životní prostředí, 4) posouzení účinnosti opatření, 5) komunikace, 6) zajištění nápravy.

(15)Společnosti by měly podniknout vhodné kroky k zavedení a provádění opatření náležité péče v souladu s ustanoveními této směrnice, pokud jde o jejich vlastní činnosti, dceřiné společnosti, jakož i existující přímé a nepřímé obchodní vztahy v rámci jejich hodnotových řetězců. Tato směrnice by neměla od společností vyžadovat, aby zaručovaly, že k nepříznivým dopadům za žádných okolností nikdy nedojde nebo že vždy dojde k jejich odstranění. Pokud jde například o obchodní vztahy, u nichž nepříznivý dopad vznikne v důsledku zásahu státu, nemusí být společnost schopna takových výsledků dosáhnout. Hlavními povinnostmi vyplývajícími z této směrnice by proto měly být „závazky konat“. Společnost by měla přijmout vhodná opatření, u nichž lze důvodně očekávat, že za okolností daných v konkrétním případě povedou k prevenci nebo minimalizaci nepříznivého dopadu. Je třeba vzít v úvahu specifika hodnotového řetězce společnosti, odvětví nebo zeměpisné oblasti, v níž působí její partneři v hodnotovém řetězci, schopnost společnosti ovlivňovat své přímé a nepřímé obchodní vztahy a to, zda by společnost mohla svůj vliv zvýšit.

(10)Podle sdělení Komise nazvaného Vytvoření Unie odolné vůči změně klimatu, které představuje strategii Unie pro přizpůsobení se změně klimatu, by nová investiční a politická rozhodnutí měla vycházet z informací o klimatu a měla by obstát i v budoucnu, a to i v případě větších podniků, které řídí hodnotové řetězce. Tato směrnice by měla být v souladu s uvedenou strategií. Podobně by měl být zajištěn soulad se směrnicí Komise […], kterou se mění směrnice 2013/36/EU, pokud jde o pravomoci dohledu, sankce, pobočky ze třetích zemí a environmentální, sociální a správní rizika (směrnice o kapitálových požadavcích), která stanoví jasné požadavky na pravidla správy a řízení bank, včetně povědomí o environmentálních, sociálních a správních rizicích na úrovni správní rady.

(9)V evropském právním rámci pro klima se Unie rovněž právně zavázala, že se do roku 2050 stane klimaticky neutrální a do roku 2030 sníží emise alespoň o 55 %. Oba tyto závazky vyžadují, aby společnosti změnily způsob, jakým vyrábějí a nakupují. Plán Komise pro dosažení cíle v oblasti klimatu do roku 2030 modeluje různé stupně snížení emisí vyžadované v různých hospodářských odvětvích, avšak podle všech scénářů je vždy třeba vykázat značné snížení, aby Unie své cíle v oblasti klimatu splnila. Plán rovněž zdůrazňuje, že „změny pravidel a postupů správy a řízení společností, včetně udržitelného financování, přimějí vlastníky a vedoucí pracovníky společností k upřednostňování cílů v oblasti udržitelnosti v jejich opatřeních a strategiích“. Ve sdělení Zelená dohoda pro Evropu z roku 2019 je uvedeno, že všechny činnosti a politiky Unie by měly vést k tomu, aby Unie pomohla dosáhnout úspěšného a spravedlivého přechodu k udržitelné budoucnosti. Stanoví rovněž, že udržitelnost by měla být dále začleněna do rámce správy a řízení společností.

(5)Stávající mezinárodní normy pro odpovědné chování podniků stanoví, že společnosti by měly chránit lidská práva, a vymezují, jak by měly společnosti přistupovat k ochraně životního prostředí v rámci všech svých činností a hodnotových řetězců. Obecné zásady OSN v oblasti podnikání a lidských práv uznávají odpovědnost společností za uplatňování náležité péče v oblasti lidských práv tím, že identifikují nepříznivé dopady svých činností na lidská práva, snaží se jim předcházet a usilují o jejich zmírnění, a za to, jak tyto dopady řeší. Tyto obecné zásady stanoví, že podniky by se měly vyvarovat porušování lidských práv a měly by se zabývat nepříznivými dopady na lidská práva, které způsobily, k nimž přispěly nebo se kterými je pojí jejich vlastní činnosti, dceřiné společnosti nebo přímé či nepřímé obchodní vztahy.

(18)Hodnotový řetězec by měl zahrnovat činnosti související s výrobou zboží nebo poskytováním služeb společností, včetně vývoje výrobku nebo služby, používání a likvidace výrobku, jakož i se souvisejícími činnostmi v rámci zavedených obchodních vztahů společnosti. Měl by zahrnovat přímé a nepřímé zavedené obchodní vztahy na začátku hodnotového řetězce, v jejichž rámci se navrhují, těží, vyrábějí, přepravují, skladují a dodávají suroviny, výrobky a části výrobků nebo se společnosti poskytují služby, které jsou nezbytné pro výkon jejích činností, jakož i vztahy na konci hodnotového řetězce včetně zavedených přímých a nepřímých obchodních vztahů, v jejichž rámci se používají nebo přijímají výrobky, části výrobků nebo služby od společnosti až do konce životnosti výrobku, mimo jiné včetně distribuce výrobku maloobchodníkům, přepravy a skladování výrobku, demontáže výrobku, jeho recyklace, kompostování nebo skládkování.

(19)Pokud jde o regulované finanční podniky poskytující půjčky, úvěry nebo jiné finanční služby, měl by být „hodnotový řetězec“ ve vztahu k poskytování těchto služeb omezen na činnosti klientů, kteří jsou příjemci těchto služeb, a jejich dceřiných společností, jejichž činnosti s dotčenou smlouvou souvisejí. Klienti, kteří jsou domácnostmi a fyzickými osobami, které nejednají v rámci profesní nebo podnikatelské činnosti, a malé a střední podniky by neměli být považováni za součást hodnotového řetězce. Činnosti společností nebo jiných právnických osob, které jsou součástí hodnotového řetězce takového klienta, by zahrnuty být neměly.

(20)Aby společnosti mohly řádně identifikovat nepříznivé dopady ve svém hodnotovém řetězci a aby mohly uplatňovat přiměřený pákový efekt, měly by být povinnosti náležité péče v této směrnici omezeny na zavedené obchodní vztahy. Pro účely této směrnice by se zavedenými obchodními vztahy měly rozumět takové přímé a nepřímé obchodní vztahy, které vzhledem ke své intenzitě a trvání jsou trvalé nebo se očekává, že budou trvalé, a které nepředstavují zanedbatelnou nebo doplňkovou část hodnotového řetězce. Povaha obchodních vztahů jakožto „zavedených“ by měla být opakovaně posuzována, a to pravidelně a nejméně jednou za 12 měsíců. Je-li přímý obchodní vztah společnosti zavedený, měly by být za zavedené považovány rovněž všechny související nepřímé obchodní vztahy této společnosti.

(21)Podle této směrnice by se povinnost postupovat s náležitou péčí měla vztahovat na společnosti ze zemí EU, které měly v účetním období předcházejícím poslednímu účetnímu období v průměru více než 500 zaměstnanců a celosvětový čistý obrat vyšší než 150 milionů EUR. Pokud jde o společnosti, které tato kritéria nesplňují, ale které měly v účetním období předcházejícím poslednímu účetnímu období v průměru více než 250 zaměstnanců a celosvětový čistý obrat vyšší než 40 milionů EUR a které působí v jednom nebo více odvětvích s velkým dopadem, měla by se náležitá péče začít uplatňovat dva roky po skončení lhůty k provedení této směrnice ve vnitrostátním právu, což společnostem zajistí více času k adaptaci. V zájmu zajištění přiměřené zátěže by společnosti působící v těchto odvětvích s velkým dopadem měly mít povinnost dodržovat konkrétněji cílenou náležitou péči zaměřenou na závažné nepříznivé dopady. Do počtu zaměstnanců uživatelské společnosti by měli být zahrnuti zaměstnanci agentur práce, včetně těch, kteří byli vysláni podle čl. 1 odst. 3 písm. c) směrnice 96/71/ES ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/957. Vyslaní pracovníci podle čl. 1 odst. 3 písm. a) a b) směrnice 96/71/ES ve znění směrnice (EU) 2018/957 by měli být zahrnuti pouze do počtu zaměstnanců vysílající společnosti.

(22)S cílem zohlednit prioritní oblasti mezinárodních opatření zaměřených na řešení otázek lidských práv a životního prostředí by výběr odvětví s velkým dopadem pro účely této směrnice měl být založen na stávajících odvětvových pokynech OECD pro náležitou péči. Za odvětví s velkým dopadem by pro účely této směrnice měla být považována tato odvětví: výroba textilií, usní a souvisejících výrobků (včetně obuvi) a velkoobchod s textilem, oděvy a obuví; zemědělství, lesnictví, rybolov (včetně akvakultury), výroba potravinářských výrobků a velkoobchod se zemědělskými surovinami, živými zvířaty, dřevem, potravinami a nápoji; těžba nerostných surovin bez ohledu na místo jejich těžby (včetně ropy, zemního plynu, uhlí, lignitu, kovů a kovových rud, jakož i všech ostatních nekovových nerostů a produktů lomů), výroba výrobků ze základních kovů, ostatních nekovových minerálních výrobků a kovodělných výrobků (kromě strojů a zařízení) a velkoobchod s nerostnými surovinami, základními minerálními výrobky a meziprodukty (včetně kovů a kovových rud, stavebních materiálů, paliv, chemických látek a jiných meziproduktů). Finanční sektor by vzhledem ke své specifické povaze, zejména pokud jde o hodnotový řetězec a nabízené služby, neměl být zařazen mezi odvětví s velkým dopadem, která jsou předmětem této směrnice, i když se na něj vztahují odvětvové pokyny OECD. Zároveň by v tomto odvětví mělo být zajištěno širší pokrytí skutečných a potenciálních nepříznivých dopadů tím, že budou do oblasti působnosti zahrnuty i velmi velké společnosti, které jsou regulovanými finančními podniky, a to i v případě, že nemají právní formu s ručením omezeným.

(23)Aby bylo možné plně dosáhnout cílů této směrnice týkajících se lidských práv a nepříznivých dopadů na životní prostředí, pokud jde o činnost společností, dceřiné společnosti a hodnotové řetězce, měly by do její působnosti spadat i společnosti ze třetích zemí s významnou činností v EU. Konkrétně by se směrnice měla vztahovat na společnosti ze třetích zemí, které v účetním období předcházejícím poslednímu účetnímu období dosáhly v Unii čistého obratu přes 150 milionů EUR, nebo které v účetním období předcházejícím poslednímu účetnímu období dosáhly v jednom nebo více odvětvích s velkým dopadem čistého obratu přes 40 milionů EUR, avšak méně než 150 milionů EUR; to platí pro uvedené společnosti po dvou letech od skončení lhůty k provedení této směrnice ve vnitrostátním právu.

(24)Pro vymezení oblasti působnosti ve vztahu ke společnostem ze zemí mimo EU by mělo být použito popsané kritérium obratu, neboť vytváří územní vazbu mezi společnostmi ze třetích zemí a společnostmi z Unie. Obrat je zástupným ukazatelem účinků, které by činnosti těchto společností mohly mít na vnitřní trh. V souladu s mezinárodním právem tyto účinky odůvodňují použití práva Unie na společnosti ze třetích zemí. Pro určení příslušného obratu dotčených společností by se měly použít metody výpočtu čistého obratu společností ze zemí mimo EU stanovené ve směrnici (EU) 2013/34 ve znění směrnice (EU) 2021/2101. Aby bylo zajištěno účinné prosazování této směrnice, společnosti ze třetích zemí, na které se má tato směrnice vztahovat, by naopak neměly být určeny pomocí prahové hodnoty pro počet zaměstnanců, neboť pojem „zaměstnanci“ ponechaný pro účely této směrnice je založen na právu Unie a nelze jej snadno provést mimo Unii. Vzhledem k tomu, že ani v účetních rámcích neexistuje jasná a jednotná metodika pro určení počtu zaměstnanců společností ze třetích zemí, by použití této prahové hodnoty vedlo k právní nejistotě a pro orgány dohledu by bylo obtížné ji uplatňovat. Definice obratu by měla vycházet ze směrnice 2013/34/EU, v níž jsou již stanoveny metody výpočtu čistého obratu společností mimo Unii, neboť definice obratu a výnosů jsou podobné i v mezinárodních účetních rámcích. S cílem zajistit, aby orgán dohledu měl informace o tom, které společnosti ze třetích zemí dosahují v Unii takového obratu, aby spadaly do oblasti působnosti této směrnice, by tato směrnice měla vyžadovat, aby byl orgán dohledu v členském státě, v němž má sídlo nebo kde je usazen zplnomocněný zástupce společnosti ze třetí země – a pokud se jedná o dva odlišné členské státy, pak orgán dohledu v členském státě, v němž společnost dosáhla většiny svého čistého obratu v Unii za účetní období předcházející poslednímu účetnímu období – informován o tom, že daná společnost je společností spadající do oblasti působnosti této směrnice.

(25)V zájmu dosažení smysluplného přispění k přechodu k udržitelnosti by měla být podle této směrnice prováděna náležitá péče s ohledem na nepříznivý dopad na lidská práva chráněných osob v důsledku porušení některého z práv a zákazů zakotvených v mezinárodních úmluvách uvedených v příloze této směrnice. Aby bylo zajištěno komplexní pokrytí lidských práv, mělo by být porušení zákazu nebo práva, které není výslovně uvedeno ve zmíněné příloze a které přímo poškozuje právní zájem chráněný uvedenými úmluvami, chápáno jako součást nepříznivého dopadu na lidská práva, na něž se vztahuje tato směrnice, za předpokladu, že dotčená společnost mohla přiměřeně určit riziko takového porušení a přijmout veškerá vhodná opatření za účelem splnění povinností náležité péče podle této směrnice s přihlédnutím ke všem relevantním okolnostem své činnosti, jako je odvětvový a provozní kontext. Náležitá péče by měla dále zahrnovat nepříznivé dopady na životní prostředí vyplývající z porušení některého ze zákazů a povinností podle mezinárodních úmluv o životním prostředí uvedených v příloze této směrnice.

(26)Společnosti mají k dispozici pokyny, které ilustrují, jak mohou jejich činnosti ovlivnit lidská práva a jaké chování společností je v souladu s mezinárodně uznávanými lidskými právy zakázáno. Tyto pokyny jsou obsaženy například v rámci pro podávání zpráv obecných zásad OSN a ve výkladové příručce obecných zásad OSN. Na základě příslušných mezinárodních pokynů a norem by Komise měla být schopna vydat dodatečné pokyny, které budou společnostem sloužit jako praktický nástroj.

(27)Za účelem provádění náležité péče v oblasti lidských práv a ochrany životního prostředí, pokud jde o jejich činnost, jejich dceřiné společnosti a jejich hodnotové řetězce, by společnosti, na něž se vztahuje tato směrnice, měly začlenit náležitou péči do podnikových politik, zajistit identifikaci, prevenci, zmírňování, odstranění a minimalizaci rozsahu potenciálních a skutečných nepříznivých dopadů na lidská práva a životní prostředí, zavést a udržovat postup pro podávání stížností, monitorovat účinnost přijatých opatření v souladu s požadavky stanovenými v této směrnici a veřejně o své náležité péči informovat. V zájmu zajištění jasnosti pro potřeby společností by v této směrnici měly být jasně odlišeny zejména kroky směřující k prevenci a zmírňování potenciálních nepříznivých dopadů a odstranění skutečných nepříznivých dopadů nebo jejich minimalizaci, není-li odstranění možné.

(28)Aby se zajistilo, že náležitá péče bude součástí podnikových politik společností a že bude v souladu s příslušným mezinárodním rámcem, měly by společnosti začlenit náležitou péči do všech svých podnikových politik a zavést politiku náležité péče. Politika náležité péče by měla obsahovat popis přístupu společnosti k náležité péči, a to i v dlouhodobém horizontu, kodex chování popisující pravidla a zásady, jimiž se mají řídit zaměstnanci společnosti a její dceřiné společnosti, a popis postupů zavedených za účelem provádění náležité péče, včetně opatření přijatých k ověření souladu s kodexem chování a k rozšíření jeho uplatňování na zavedené obchodní vztahy. Kodex chování by se měl vztahovat na všechny příslušné podnikové funkce a operace, včetně rozhodnutí o zadávání zakázek a nákupu. Společnosti by zároveň měly svou politiku náležité péče každoročně aktualizovat.

(29)Aby společnosti splnily povinnosti náležité péče, musí přijmout vhodná opatření, pokud jde o identifikaci, prevenci a odstranění nepříznivých dopadů. „Vhodnými opatřeními“ se rozumí opatření, která mohou dosáhnout cílů náležité péče, jsou úměrná stupni závažnosti a pravděpodobnosti nepříznivého dopadu a daná společnost je schopna je přiměřeně schopna provést s přihlédnutím k okolnostem daného případu, včetně charakteristik daného hospodářského odvětví a konkrétního obchodního vztahu a vlivu dané společnosti na tento vztah, a k potřebě určit priority opatření. V této souvislosti by v souladu s mezinárodními rámci měl vliv společnosti na obchodní vztah zahrnovat na jedné straně její schopnost přesvědčit obchodního partnera, aby přijal opatření k odstranění nepříznivých dopadů nebo jejich předcházení (například prostřednictvím ověření vlastnictví nebo faktické kontroly, tržní síly, požadavků předběžného výběru, propojení obchodních pobídek s lidskými právy a environmentální výkonností), a na druhé straně míru vlivu nebo pákového efektu, které by společnost mohla přiměřeně uplatňovat, například prostřednictvím spolupráce s dotyčným obchodním partnerem nebo prostřednictvím spolupráce s jinou společností, která je přímým obchodním partnerem v obchodním vztahu souvisejícím s nepříznivým dopadem.

(30)V rámci povinností náležité péče stanovených touto směrnicí by společnost měla identifikovat skutečné nebo potenciální nepříznivé dopady na lidská práva a životní prostředí. Aby mohla být identifikace nepříznivých dopadů komplexní, měla by se zakládat na kvantitativních a kvalitativních informacích. Pokud jde například o nepříznivé dopady na životní prostředí, společnost by měla získat informace o výchozích podmínkách v rizikovějších lokalitách nebo zařízeních v hodnotových řetězcích. Identifikace nepříznivých dopadů by měla zahrnovat dynamické a pravidelné posuzování kontextu lidských práv a životního prostředí: před zahájením nové činnosti, uzavřením nového vztahu, před zásadními rozhodnutími nebo změnami provozu, v reakci na změny v provozním prostředí nebo v očekávání těchto změn a pravidelně, nejméně jednou za 12 měsíců, v průběhu celé doby trvání činnosti nebo vztahu. Regulované finanční podniky poskytující půjčky, úvěry nebo jiné finanční služby by měly identifikovat nepříznivé dopady pouze při uzavření smlouvy. Při určování nepříznivých dopadů by společnosti měly rovněž identifikovat a posoudit dopad obchodního modelu a strategií obchodního vztahu, včetně obchodních a cenových praktik a postupů při zadávání zakázek. Pokud společnost nemůže všem nepříznivým dopadům současně předejít, odstranit je nebo je minimalizovat, měla by být schopna určit prioritu svých činností za předpokladu, že přijme taková opatření, která má s přihlédnutím ke konkrétním okolnostem přiměřeně k dispozici.

(31)Aby se předešlo nepřiměřené zátěži pro menší společnosti působící v odvětvích s velkým dopadem, na něž se vztahuje tato směrnice, měly by mít tyto společnosti povinnost identifikovat pouze ty skutečné nebo potenciální závažné nepříznivé dopady, které jsou pro příslušné odvětví relevantní.

(32)V souladu s mezinárodními normami by prevence, zmírňování, odstranění i minimalizace nepříznivých dopadů měly zohledňovat zájmy těch, kterých se nepříznivé dopady dotýkají. Aby bylo možné trvale spolupracovat s obchodním partnerem v hodnotovém řetězci namísto rozvázání obchodních vztahů (ukončení spolupráce) a případného zhoršení nepříznivých dopadů, měla by tato směrnice zajistit, aby ukončení spolupráce bylo krajním opatřením v souladu s politikou Unie nulové tolerance k dětské práci. Ukončení obchodního vztahu, v němž byla zjištěna dětská práce, by mohlo dítě vystavit ještě závažnějším nepříznivým dopadům na lidská práva. To by proto mělo být zohledněno při rozhodování o přijetí vhodných opatření.

(33)Pokud společnost zjistí potenciální nepříznivé dopady na lidská práva nebo životní prostředí, měla by v rámci povinností náležité péče podle této směrnice přijmout vhodná opatření, aby těmto dopadům předcházela a odpovídajícím způsobem je zmírnila. S cílem poskytnout společnostem právní jasnost a jistotu by tato směrnice měla stanovit opatření, která by společnosti měly v závislosti na okolnostech případně přijmout za účelem prevence a zmírňování potenciálních nepříznivých dopadů.

(34)Za účelem splnění povinnost prevence a zmírňování dopadů podle této směrnice by společnosti měly být povinny přijmout v relevantních případech následující opatření. Je-li to vzhledem ke složitosti preventivních opatření nezbytné, měly by společnosti vypracovat a provádět plán preventivních opatření. Společnosti by měly usilovat o získání smluvních záruk od přímého partnera, s nímž mají zavedený obchodní vztah, že zajistí dodržování kodexu chování nebo plánu preventivních opatření, a to i tím, že si od svých partnerů vyžádají odpovídající smluvní záruky v rozsahu, v jakém jsou činnosti těchto partnerů součástí hodnotového řetězce společností. Smluvní záruky by měla doplňovat vhodná opatření k ověření jejich dodržování. Aby byla zajištěna komplexní prevence skutečných a potenciálních nepříznivých dopadů, měly by společnosti rovněž provádět investice, jejichž cílem je předcházet nepříznivým dopadům, poskytovat cílenou a přiměřenou podporu malým a středním podnikům, s nimiž mají zavedený obchodní vztah, jako je financování – například prostřednictvím přímého financování, nízkoúročených půjček, záruk nepřerušení dodávek a pomoci při zajišťování financování s cílem podpořit provádění kodexu chování nebo plánu preventivních opatření – anebo poskytovat technickou pomoc, například formou odborné přípravy a modernizace systémů řízení, a spolupracovat s jinými společnostmi.

(35)Aby byla zohledněna celá škála možností společnosti v případech, kdy nebylo možné potenciální dopady řešit pomocí popsaných preventivních nebo minimalizačních opatření, měla by tato směrnice rovněž odkazovat na možnost společnosti usilovat o uzavření smlouvy s nepřímým obchodním partnerem s cílem dosáhnout souladu s kodexem chování společnosti nebo plánem preventivních opatření a přijmout vhodná opatření k ověření souladu nepřímého obchodního vztahu se smlouvou.

(36)Aby bylo zajištěno, že prevence a zmírňování potenciálních nepříznivých dopadů jsou účinné, měly by společnosti upřednostňovat zapojení v rámci obchodních vztahů v hodnotovém řetězci namísto ukončení obchodního vztahu, které by mělo být až poslední možností po neúspěšném pokusu o prevenci a zmírnění potenciálních nepříznivých dopadů. Směrnice by však měla rovněž v případech, kdy by potenciální nepříznivé dopady nebylo možné řešit pomocí popsaných preventivních nebo zmírňujících opatření, odkazovat na povinnost společností zdržet se navazování nových nebo rozšiřování stávajících vztahů s dotyčným partnerem, a pokud je k tomu právo, kterým se řídí jejich vztahy, opravňuje, buď dočasně pozastavit obchodní vztahy s dotyčným partnerem a současně usilovat o prevenci a minimalizaci dopadů, pokud lze důvodně očekávat, že toto úsilí bude v krátkodobém horizontu úspěšné, nebo s ohledem na dotčené činnosti obchodní vztah ukončit, pokud je potenciální nepříznivý dopad závažný. Aby společnosti mohly tuto povinnost splnit, měly by členské státy umožnit, aby smlouvy, které se řídí jejich právem, mohly stanovit možnost ukončení obchodního vztahu. Předcházení nepříznivým dopadům na úrovni nepřímých obchodních vztahů může vyžadovat spolupráci s jinou společností, například se společností, která má přímý smluvní vztah s dodavatelem. V některých případech by taková spolupráce mohla být jediným realistickým způsobem, jak předcházet nepříznivým dopadům, zejména pokud partner v rámci nepřímého obchodního vztahu není připraven uzavřít se společností smlouvu. V těchto případech by společnost měla spolupracovat se subjektem, který může nejúčinněji předcházet nepříznivým dopadům na úrovni nepřímého obchodního vztahu nebo je zmírnit, při dodržení právních předpisů v oblasti hospodářské soutěže.

(37)Pokud jde o přímé a nepřímé obchodní vztahy, spolupráce a programy v rámci daného odvětví a vícestranné iniciativy mohou pomoci vytvořit další pákový efekt pro identifikaci, zmírňování a prevenci nepříznivých dopadů. Společnosti by proto měly mít možnost se na tyto iniciativy spoléhat a podpořit tak plnění svých povinností náležité péče stanovených v této směrnici v rozsahu, v jakém jsou tyto programy a iniciativy na podporu plnění těchto povinností vhodné. Společnosti by mohly z vlastního podnětu posoudit soulad těchto programů a iniciativ s povinnostmi vyplývajícími z této směrnice. S cílem zajistit dostupnost úplných informací o těchto iniciativách by směrnice měla rovněž odkazovat na možnosti Komise a členských států usnadnit šíření informací o těchto programech nebo iniciativách a jejich výsledcích. Komise může ve spolupráci s členskými státy vydat pokyny pro posuzování vhodnosti programů v daném odvětví a vícestranných iniciativ.