DŮVODOVÁ ZPRÁVA

1. SOUVISLOSTI NÁVRHU

Zdanění energetických produktů a elektřiny v EU se řídí směrnicí Rady 2003/96/ES[1] (dále jen „směrnice o zdanění energie“ nebo „směrnice“).

Podle čl. 19 odst. 1 směrnice může Rada kromě ustanovení zejména článků 5, 15 a 17 této směrnice jednomyslně na návrh Komise povolit kterémukoli členskému státu, aby zavedl další osvobození od daně nebo snížení z důvodu některé zvláštní politiky.

Cílem tohoto návrhu je povolit Francii nadále uplatňovat v rámci stanovených mezí různé sazby daně z bezolovnatého benzínu a nafty, s výjimkou nafty používané k obchodním účelům. Tato různost má odrážet decentralizaci některých zvláštních pravomocí, které byly dříve vykonávány na ústřední úrovni.

Žádost a její obecné souvislosti

Prováděcí rozhodnutí Rady 2011/38/EU[2] (dále jen „rozhodnutí 2011/38/EU“) v návaznosti na rozhodnutí Rady 2005/767/ES[3] (dále jen „rozhodnutí 2005/767/ES“) povolilo Francii uplatňovat do 31. prosince 2012 snížené úrovně zdanění bezolovnatého benzínu a nafty na regionální úrovni pro účely správní reformy zahrnující decentralizaci některých zvláštních pravomocí, které byly dříve vykonávány na ústřední úrovni.

Na základě uvedeného rozhodnutí uplatňuje Francie v současné době režim, který francouzským správním regionům umožňuje používat sníženou sazbu daně z bezolovnatého benzínu a nafty, s výjimkou nafty používané k obchodním účelům. Předmětnou daní je taxe intérieure sur les produits pétroliers – vnitrostátní daň z ropných produktů (TIPP), což je spotřební daň.

Dopisem ze dne 10. února 2012 francouzské orgány podle článku 19 směrnice požádaly o prodloužení tohoto režimu za totožných podmínek, avšak na období šesti let, od 1. ledna 2013 do 31. prosince 2018. Dodatečné informace a vysvětlení poskytly francouzské orgány dne 24. května 2012 a 5. října 2012.

Provádění opatření

Francouzský celní kodex stanoví jedinou maximální sazbu daně z bezolovnatého benzínu a nafty.

Regiony mají možnost snížit tuto sazbu o částku, která, stejně jako dříve, nemůže přesáhnout 35,4 EUR na 1 000 litrů bezolovnatého benzínu, včetně paliva E10, a 23,0 EUR na 1 000 litrů nafty v období platnosti odchylného opatření. Tyto částky představují maximální příjem z 1 000 litrů, který plyne přímo regionům. Každý rok regionální rady hlasováním rozhodnou o výši snížení, čímž prokazují rozhodovací samostatnost regionů a dávají pobídku ke zlepšování kvality své správy, kterého nelze dosáhnout převodem prostředků ze státního rozpočtu do místních rozpočtů.

Úroveň zdanění po snížení nemůže být nikdy nižší než minimální hodnota EU stanovená ve směrnici 2003/96/ES a snížení se nevztahuje na naftu používanou k obchodním účelům.

Opatření týkající se sledování a pohybu dotyčných produktů

Ústřední vláda by si ponechala odpovědnost za výběr a kontrolu spotřební daně z nafty a bezolovnatého benzínu bez ohledu na snížení přijatá regiony.

Produkty by byly přepravovány v režimu platby daně a paliva by byla zdaněna v okamžiku propuštění ke spotřebě sazbou platnou v regionu, do kterého jsou dodávána.

K předcházení zjištěným specifickým rizikům podvodu (odklon dodávek za účelem využití rozdílů ve zdanění mezi dvěma regiony) by byl logistický řetězec podroben dozoru prostřednictvím předchozího označení příjemců ze strany dodavatelů a oznámení této informace celní správě. Z analýzy rizik vyplývá, že příjemci by měli být rozděleni do tří kategorií: koncové uživatele s dostatečnou kapacitou pro hromadné skladování, čerpací stanice a distributory zdaněného paliva. V případě vnitrostátního pohybu zdaněného paliva mohou celní orgány ověřit původ produktu a region jeho určení. V případě netypické trasy nebo nevysvětlitelně dlouhých dob přepravy mohou celní orgány provést šetření, zda byly zásilky odkloněny z regionu určení původně uvedeného v prohlášení.

Argumenty Francie týkající se dopadu na vnitřní trh a aspektů státní podpory

Francouzské orgány uvádějí, že opatření by nemělo žádný vliv na řádné fungování vnitřního trhu, zejména proto, že oblast působnosti tohoto opatření se omezuje pouze na pohonné hmoty používané k neobchodním účelům. Kromě toho jsou rozdíly v maloobchodních cenách pohonných hmot používaných k neobchodním účelům mezi jednotlivými distribučními sítěmi větší než rozdíly vyplývající z tohoto opatření. Francouzské orgány podle svých slov neobdržely v průběhu uplatňování opatření žádné stížnosti na jeho narušující účinky.

Pokud jde o vyloučení nafty používané k obchodním účelům z oblasti působnosti opatření, francouzští nebo unijní silniční dopravci, kteří splňují podmínky pro vrácení části spotřební daně z nafty používané k obchodním účelům, by podléhaly téže sazbě spotřební daně, bez ohledu na region, ve kterém palivo koupili. Plánovaná opatření by zachovávala současný postup vrácení daně, který zcela kompenzuje účinky snížení sazeb, o nichž by rozhodly regiony, prostřednictvím odpovídajícího snížení částky daně vracené z nafty používané k obchodním účelům. Opatření by tedy nenarušovalo hospodářskou soutěž v odvětví dopravy a neovlivňovalo obchod uvnitř EU. Podle francouzských orgánů nebudou představovat státní podporu, neboť společnosti silniční přepravy by podléhaly téže sazbě spotřební daně z nafty používané k obchodním účelům bez ohledu na to, ve kterém regionu naftu koupily.

Argumenty Francie týkající se doby uplatňování opatření

S ohledem na dobu trvání tohoto režimu Francie zdůrazňuje, že platnost odchylujícího se opatření by měla být obnovena na dobu šesti, tak aby regiony mohly uplatňovat své politiky po určitou dobu. Tříleté období stanovené v rozhodnutí 2011/38/EU se ukázalo být příliš krátkým a bylo odůvodněno pouze neobvyklou povahu opatření a obavami členských států, že by mohlo narušit hospodářskou soutěž. Dotčené opatření původně napomáhalo decentralizaci ve Francii. V této souvislosti je tříleté období uplatňování příliš krátké a nevhodné pro dosažení sledovaného cíle, neboť tento časový horizont neposkytuje regionům jasný výhled. Vzhledem k tomu, že se nevyskytl žádný z problémů spojovaných s opatřením, žádají nyní francouzské orgány o prodloužení této odchylky na dobu šesti let.

Posouzení opatření podle článku 19 směrnice 2003/96/ES

Důvody zvláštní politiky

Ustanovení čl. 19 odst. 1 prvního pododstavce směrnice zní takto:

„Kromě ustanovení předchozích článků, zejména článků 5, 15 a 17, může Rada jednomyslně na návrh Komise povolit kterémukoli členskému státu, aby zavedl další osvobození od daně nebo snížení z důvodů některé zvláštní politiky.“

Podle rozhodnutí 2011/38/EU dotčené vnitrostátní opatření tento požadavek splňuje. Z rozhodnutí vyplývá, že zvláštním politickým cílem odlišných regionálních sazeb jako součásti širší politiky decentralizace je posílení správní efektivity. Vycházelo se z toho, že možnost uplatňovat odlišnou sazbu představuje pro regiony další podnět ke zlepšování kvality jejich správy transparentním způsobem. Totéž rozhodnutí požaduje, aby snížení souvisela se socioekonomickými podmínkami regionů, ve kterých jsou uplatňována.

V tomto ohledu informace poskytnuté Francií potvrdily, že používání regionální sazby nižší, než je celostátní sazba, lze skutečně dát do souvislosti se socioekonomickými podmínkami dotčených regionů.

Během období uplatňování rozhodnutí 2011/38/EU (2010, 2011 a 2012) používaly postupně sníženou sazbu daně dva (Poitou-Charentes a Korsika), pět (Île-de-France, Poitou-Charentes, Rhône-Alpes, Provence-Alpes-Côte d'Azur a Korsika) a tři regiony (Poitou-Charentes, Rhône-Alpes a Korsika).

Většina regionů, které uplatňovaly snížení, vykazovala HDP na obyvatele pod celostátním průměrem. Jeden z regionů kromě toho vykazoval vyšší míru nezaměstnanosti ve srovnání s celostátní průměrnou mírou nezaměstnanosti.

Lze proto dojít k závěru, že možnost upravit celostátní sazbu směrem dolů zřejmě dala regionálním orgánům možnost přizpůsobit použití uvedené daně tak, aby zohledňovalo socioekonomickou situaci převládající na jejich území.

Soulad s ostatními politikami a cíli Unie

Podle čl. 19 odst. 1 třetího pododstavce směrnice se každá žádost posoudí, přičemž bude přihlédnuto zejména k řádnému fungování vnitřního trhu, potřebě zajistit poctivou hospodářskou soutěž a zdravotní, energetickou a dopravní politiku Společenství, jakož i politiku životního prostředí.

Toto posouzení již bylo provedeno v rámci předchozích žádostí Francie, které vedly k přijetí rozhodnutí 2005/767/ES a rozhodnutí 2011/38/EU. Jak je v těchto rozhodnutích uvedeno, nebylo shledáno, že by obecné fungování opatření bránilo obchodu uvnitř EU. Současně byla stanovena řada podmínek k tomu, aby se zajistilo, že uplatňování výjimky nezpůsobí žádné problémy ve fungování vnitřního trhu a nebude bránit dosahování politických cílů EU, zejména v oblasti energetiky, změn klimatu a životního prostředí.

Aby bylo případně možné režim požadovaný Francií prodloužit, musí Komise posoudit, zda byl režim s ohledem na podmínky stanovené v čl. 1 odst. 2 a 3 předchozího rozhodnutí uplatňován v souladu s cíly a politikami uvedenými v čl. 19 odst. 1 třetím pododstavci směrnice, aby se to samé dalo v zásadě předpokládat i pro období od 1. ledna 2013.

V této souvislosti je také nutno ověřit, zda byl kontext politiky EU od přijetí rozhodnutí 2011/38/EU významným způsobem změněn nebo zda by v budoucnu mohl projít změnou, která by byla pro účely tohoto posouzení zásadní.

Vnitřní trh a poctivá hospodářská soutěž

Riziko narušení hospodářské soutěže bylo považováno za nízké, jelikož rozhodnutí 2005/767/ES i rozhodnutí 2011/38/EU stanovovala nízkou maximální výši snížení. Proto zůstává rozdíl v sazbách daně mezi regiony malý a nemusí dokonce přesahovat rozdíly v cenách mezi jednotlivými distribučními sítěmi. Nafta používaná pro obchodní účely je navíc z použití opatření vyloučena.

Pokud se jedná o míru odlišnosti, byl stanoven přísný limit, který výslovně nedovoluje, aby snížení přesáhlo 35,4 EUR na 1 000 litrů bezolovnatého benzínu nebo 23,0 EUR na 1 000 litrů nafty. Tuto podmínku Francie dodržela.

Nezdá se, že by zkušenosti získané s uplatňováním výjimky zpochybňovaly posouzení provedená v roce 2005 a 2011. Komise si není vědoma žádných stížností na to, že by opatření narušovalo vnitrounijní obchod.

Nebyly oznámeny žádné překážky bránící řádnému fungování vnitřního trhu, ani pokud jde konkrétněji o oběh dotčených produktů jakožto produktů podléhajících spotřební dani.

Pokud jde o hledisko státní podpory, mělo by být především zopakováno, že opatření se nevztahuje na naftu používanou k obchodním účelům. Nicméně s přihlédnutím k tomu, že se týká i jiných komerčních uživatelů, kteří nespadají do definice čl. 7 odst. 3 směrnice o zdanění energie a těží ze snížených sazeb, nebo že je ovlivněna hospodářská soutěž na úrovni výrobců ropných produktů, by opatření mohlo představovat státní podporu podle čl. 107 odst. 1 SFEU. Pokud snížené sazby převyšují minimální hodnoty EU, představovalo-li by opatření státní podporu, vztahoval by se na něj článek 25 nařízení č. 800/2008/ES[4] (dále jen „obecné nařízení o blokových výjimkách“) a mělo by být tak považováno za slučitelné s vnitřním trhem. Protože však platnost obecného nařízení o blokových výjimkách skončí dne 31. prosince 2013, pokud by Komise nepřijala nové nařízení srovnatelné s tímto nařízením nebo pokud by takové nové nařízení neobsahovalo pravidlo rovnocenné pravidlu uvedenému v článku 25, musela by být jakákoli podpora vyplývající z daného opatření oznámena Komisi v souladu s pravidly pro státní podporu.

Politiky Unie v oblasti energetiky, změn klimatu a životního prostředí

Daně z energetických produktů mají za následek snižování poptávky po těchto produktech, a tím snižují i emise spojené s jejich spotřebou. Komise proto musí posoudit, zda snížení sazeb uplatňované v některých regionech nevede ke zvýšení spotřeby pohonných látek (a tím i ke zvýšení emisí), které by bylo v rozporu s výše uvedenými cíly.

Rozhodnutí 2011/38/ES poukázalo na to, že zavedení možnosti snížení sazeb je ve Francii doprovázeno zvýšením základní celostátní sazby. Došlo k závěru, že je nepravděpodobné, že by nový režim měl ve svém důsledku za následek oslabení motivace k efektivnímu využívání pohonných hmot, jelikož uplatňování odchylného opatření regionům nepovolovalo před zavedením uvedeného režimu snižovat výši sazby pod úroveň platnou na celostátní úrovni. Rozhodnutí 2011/38/ES také usoudilo, že existuje pouze malé riziko, že by regionální rozdíly vedly k rozdílům v maloobchodních cenách, které by způsobily odklony dopravy, jelikož úroveň rozdílů je nízká a tyto rozdíly jsou vykompenzovány rozdíly v maloobchodních cenách mezi jednotlivými distribučními sítěmi. Z tohoto důvodu se předpokládalo, že opatření v zásadě nebude v rozporu s politikou EU v oblasti energetiky, změn klimatu a životního prostředí.

Komise nebyla v této oblasti upozorněna na žádné poznatky a uvedené posouzení zůstává v platnosti.

Doba uplatňování opatření a vývoj rámcových předpisů EU o zdanění energie

Návrh Komise ze dne 13. dubna 2011 na změnu směrnice o zdanění energie[5] stanoví trvalou odchylku, která by Francii umožňovala uplatňovat v rámci určitých mezí různé sazby daně na regionální úrovni. Komise proto zastává názor, že doba použitelnosti nového rozhodnutí Rady by měla být omezena na tři roky a v každém případě by měla skončit dnem, k němuž se stanou použitelnými tato pozměněná pravidla.

Nezávisle na výše uvedeném by mělo být rovněž připomenuto, že podle výše uvedeného návrhu by bylo zdanění energie rozděleno do dvou složek. Tento systém by se lišil od systému zavedeného směrnicí 2003/96/ES v současném znění, na němž je současné povolení založeno. Je důležité, aby nedošlo k ohrožení takového budoucího obecného vývoje stávajícího právního rámce. V důsledku toho je rovněž vhodné stanovit, že pokud by Rada na základě článku 113 Smlouvy pozměnila obecný systém zdanění energetických produktů tak, že by mu toto povolení neodpovídalo, pozbude toto rozhodnutí platnosti dnem, k němuž se upravená pravidla tohoto systému stanou použitelnými.

2. VÝSLEDKY KONZULTACÍ SE ZÚČASTNĚNÝMI STRANAMI A POSOUZENÍ DOPADŮ

Konzultace zúčastněných stran

Tento návrh vychází z žádosti Francie a týká se pouze tohoto členského státu.

Sběr a využití výsledků odborných konzultací

Nebylo třeba využít externích odborných konzultací.

Posouzení dopadů

Tento návrh se týká povolení uděleného jednotlivému členskému státu na základě jeho žádosti.

3. PRÁVNÍ STRÁNKA NÁVRHU

Cílem návrhu je povolit Francii odchýlit se od obecných ustanovení směrnice Rady 2003/96/ES a uplatňovat ve stanovených mezích různou úroveň zdanění nafty a bezolovnatého benzínu.

Právní základ

Článek 19 směrnice Rady 2003/96/ES.

Zásada subsidiarity

Oblast nepřímých daní, na niž se vztahuje článek 113 Smlouvy o fungování EU, nespadá sama o sobě do výlučné pravomoci Společenství ve smyslu článku 3 SFEU.

Výkon souběžných pravomocí členských států v této oblasti je však stávajícím právem EU přísně vymezen a omezen. Podle článku 19 směrnice 2003/96/ES může zavedení dalších osvobození od daně nebo snížení ve smyslu uvedeného ustanovení povolit členskému státu pouze Rada. Členské státy nemohou Radu nahradit.

Návrh je proto v souladu se zásadou subsidiarity.

Zásada proporcionality

Návrh je v souladu se zásadou proporcionality. Snížení daně nepřekračuje rámec toho, co je nezbytné k dosažení daného cíle.

Volba nástrojů

Navrhovaný nástroj: rozhodnutí Rady.

Článek 19 směrnice 2003/96 stanoví pouze tento druh opatření.

4. ROZPOČTOVÉ DŮSLEDKY

Tímto opatřením nevzniká EU žádná finanční ani administrativní zátěž. Návrh proto nemá dopad na rozpočet EU.

2013/0018 (NLE)

Návrh

ROZHODNUTÍ RADY,

kterým se v souladu s článkem 19 směrnice 2003/96/ES Francii povoluje uplatňovat snížené sazby daně z benzínu a nafty používaných jako pohonné hmoty

RADA EVROPSKÉ UNIE,

s ohledem na směrnici Rady 2003/96/ES ze dne 27. října 2003, kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny[6], a zejména na čl. 19 odst. 1 uvedené směrnice,

s ohledem na návrh Evropské komise,

vzhledem k těmto důvodům:

(1) Prováděcí rozhodnutí Rady 2011/38/EU (dále jen „rozhodnutí 2011/38/EU“) povoluje Francii uplatňovat po dobu tří let různé sazby daně z nafty a bezolovnatého benzínu pro účely správní reformy zahrnující decentralizaci některých zvláštních pravomocí, které byly dříve vykonávány na ústřední úrovni. Platnost rozhodnutí 2011/38/ES končí dnem 31. prosince 2012.

(2) Dopisem ze dne 10. února 2012 požádala Francie o povolení pokračovat v uplatňování různých sazeb daně za stejných podmínek po dobu dalších šesti let po 31. prosinci 2012.

(3) Rozhodnutí 2011/38/ES bylo přijato na základě skutečnosti, že opatření požadované Francií splňovalo požadavky uvedené v článku 19 směrnice 2003/96/ES, který umožňuje osvobození od daně nebo její snížení, ovšem nikoliv zvýšení, z důvodů některé zvláštní politiky. Zejména bylo konstatováno, že uvedené opatření nebude bránit řádnému fungování vnitřního trhu. Rovněž bylo konstatováno, že opatření je v souladu s příslušnými politikami Společenství.

(4) Vnitrostátní opatření tvoří součást politiky zaměřené na posílení správní efektivity zvýšením kvality veřejných služeb a snížením jejich nákladů, jakož i součást politiky subsidiarity. Poskytuje regionům další podnět ke zlepšování kvality jejich správy transparentním způsobem. V tomto ohledu rozhodnutí rady 2011/38/EU požaduje, aby snížení souvisela se socioekonomickou situací v jednotlivých regionech, ve kterých jsou uplatňována. V důsledku toho řada regionů s nižším než průměrným HDP nebo s vyšší než průměrnou nezaměstnaností uplatňovala nižší sazby. Vnitrostátní opatření se celkově opírá o zvláštní politické důvody.

(5) Z přísných omezení pro snížení sazeb v jednotlivých regionech a ze skutečnosti, že z opatření je vyloučena nafta používaná k obchodním účelům, vyplývá, že nebezpečí narušení hospodářské soutěže na vnitřním trhu je velmi malé. Kromě toho dosavadní uplatňování opatření ukázalo, že regiony mají tendenci uplatňovat maximální dovolenou sazbu, což nadále snižuje jakoukoli možnost narušení hospodářské soutěže.

(6) Nebyly oznámeny žádné překážky bránící řádnému fungování vnitřního trhu, ani pokud jde konkrétněji o oběh uvedených produktů jakožto produktů podléhajících spotřební dani.

(7) Vnitrostátnímu opatření v době podání původní žádosti předcházelo zvýšení daně odpovídající rozpětí pro regionální snížení. Na základě těchto skutečností a s ohledem na podmínky pro povolení, jakož i na získané zkušenosti se v této fázi nezdá, že by vnitrostátní opatření bylo v rozporu s politikami EU v oblasti energetiky a změn klimatu.

(8) Z ustanovení čl. 19 odst. 2 směrnice 2003/96/ES vyplývá, že každé povolení udělené na základě uvedeného článku musí být přesně časově omezené. Kromě toho návrh Komise týkající se směrnice Rady, kterou se mění směrnice 2003/96/ES, kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny[7], stanoví trvalé pravidlo, které by Francii umožňovalo uplatňovat v rámci určitých mezí různé sazby daně na regionální úrovni. Je proto vhodné omezit dobu použitelnosti tohoto rozhodnutí na tři roky a stanovit, že toto rozhodnutí každopádně pozbude platnosti dnem, k němuž se uvedené trvalé pravidlo stane použitelným. Krom toho, aby nebyl narušen budoucí obecný vývoj stávajícího právního rámce, je důležité rovněž stanovit, že pokud by Rada pozměnila obecný systém zdanění energetických produktů tak, že by mu toto povolení neodpovídalo, pozbude toto rozhodnutí platnosti dnem, k němuž se upravená pravidla tohoto systému stanou použitelnými.

(9) Mělo by být zajištěno, aby Francie mohla specifické snížení, jehož se toto rozhodnutí týká, uplatňovat v přímé návaznosti na situaci existující před 1. lednem 2013 na základě rozhodnutí 2011/38/EU. Proto by požadované povolení mělo být uděleno s účinností od 1. ledna 2013.

(10) Tímto rozhodnutím není dotčeno uplatňování pravidel Unie týkajících se státní podpory,

PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:

Článek 1

1. Francii se povoluje uplatňovat snížené sazby daně z bezolovnatého benzínu a z nafty používaných jako pohonné hmoty. Na naftu používanou k obchodním účelům ve smyslu čl. 7 odst. 2 směrnice 2003/96/ES se tato snížení nevztahují.

2. Správním regionům lze povolit používání různých snížených sazeb, pokud jsou splněny tyto podmínky:

a) snížení nepřesahují 35,4 EUR na 1 000 litrů bezolovnatého benzínu a 23,0 EUR na 1 000 litrů nafty;

b) snížení nepřesahují rozdíl mezi úrovněmi zdanění nafty k neobchodním účelům a nafty k obchodním účelům;

c) snížení se odvíjejí od objektivních socioekonomických podmínek regionů, v nichž se uplatňují;

d) uplatňováním regionálních snížení nevzniká některému regionu konkurenční výhoda při obchodu uvnitř Unie.

3. Snížené sazby musí být v souladu s požadavky směrnice 2003/96/ES, a zejména s minimálními sazbami stanovenými v článku 7.

Článek 2

Toto rozhodnutí se použije od 1. ledna 2013 a jeho platnost končí 31. prosince 2015.

Platnost tohoto rozhodnutí však skončí dnem, kterým nabude účinnosti jedna z následujících změn směrnice 2003/96/ES:

- změna obecného systému zdanění energetických produktů způsobem, kterému by toto povolení neodpovídalo,

- povolení, aby Francie mohla uplatňovat různé sazby daně na regionální úrovni.

Článek 3

Toto rozhodnutí je určeno Francouzské republice.

V Bruselu dne

Za Radu

předseda

[1] Směrnice Rady 2003/96/ES ze dne 27. října 2003, kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny (Úř. věst. L 283, 31.10.2003, s. 51).

[2] Úř. věst. L 19, 22.1.2011, s. 13.

[3] Úř. věst. L 290, 4.11.2005, s. 25.

[4] Nařízení Komise (ES) č. 800/2008/ES ze dne 6. srpna 2008, kterým se v souladu s články 87 a 88 Smlouvy o ES prohlašují určité kategorie podpory za slučitelné se společným trhem (Úř. věst. L 214, 9.8.2008, s. 3).

[5] KOM(2011) 169.

[6] Úř. věst. L 283, 31.10.2003, s. 51.

[7] KOM(2011) 169 ze dne 13. dubna 2011.