ZPRÁVA KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU A RADĚ o uplatňování nařízení (EU) č. 1007/2011 o názvech textilních vláken a souvisejícím označování materiálového složení textilních výrobků /* COM/2014/0633 final */





ZPRÁVA KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU A RADĚ o uplatňování nařízení (EU) č. 1007/2011 o názvech textilních vláken a souvisejícím označování materiálového složení textilních výrobků 1. ÚVOD Ustanovení článku 23 nařízení (EU) č. 1007/2011 ze dne 27. září 2011 o názvech textilních vláken a souvisejícím označování materiálového složení textilních výrobků (dále jen „nařízení o textilních vláknech“ nebo „nařízení“)[1] vyžaduje, aby Komise do 8. listopadu 2014 předložila Evropskému parlamentu a Radě zprávu o uplatňování uvedeného nařízení s důrazem na žádosti o názvy nových textilních vláken a jejich přijetí. Komise je podle tohoto článku případně také povinna předložit legislativní návrh. Tato zpráva poskytuje přehled o uplatňování nařízení o textilních vláknech v Unii v období ode dne 8. května 2012 do konce června 2014. Zpráva zahrnuje žádosti o názvy nových textilních vláken a jejich přijetí a další hlavní otázky spojené s uplatňováním, které Komisi ohlásily členské státy a příslušné zúčastněné subjekty. Jsou zde rovněž představeny názory zúčastněných subjektů na dopad nařízení. Představuje se zde i možný budoucí vývoj. Tato zpráva vznikla na základě konzultací s odborníky z členských států, výrobního odvětví a s dalšími zúčastněnými subjekty, zejména ze skupiny odborníků pro názvy a označování textilií při Komisi (dále jen „skupina odborníků pro textilie“)[2]. Ve zprávě jsou též zohledněny informace poskytnuté v reakci na dotazníky distribuované příslušným orgánům členských států a dalším zúčastněným subjektům. 2. PŘEHLED NAŘÍZENÍ 2.1. Cíle nařízení o textilních vláknech a nové prvky S účinností ode dne 8. května 2012 byly nařízením o textilních vláknech zrušeny a nahrazeny tři směrnice o textilních vláknech: směrnice 2008/121/ES o názvech textilií, směrnice 96/73/ES o některých metodách kvantitativní analýzy dvousložkových směsí textilních vláken a směrnice 73/44/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kvantitativní analýzy třísložkových směsí textilních vláken. Textilní výrobky, které jsou v souladu se směrnicí 2008/121/ES a byly uvedeny na trh před 8. květnem 2012, mohou být na trh dodávány až do konce přechodného období (9. listopadu 2014). Nařízení sleduje stejné obecné cíle jako předchozí směrnice o textilních vláknech, tj. odstranit možné překážky řádného fungování vnitřního trhu a poskytnout spotřebitelům přiměřené a náležité informace. Jeho cílem je také zavést větší flexibilitu, aby právní předpisy mohly být přizpůsobeny technologickému vývoji, který se v odvětví očekává. Kromě toho poskytlo příležitost zjednodušit a zlepšit regulační rámec pro rozvoj a využití nových vláken a zvýšit transparentnost postupu jejich doplňování na seznam názvů vláken. Nařízení revidovalo hlavní ustanovení směrnic o textilních vláknech v souladu s nedávnými legislativními normami s cílem usnadnit jejich přímou použitelnost a zajistit, aby občané, hospodářské subjekty a veřejné orgány mohly snadno zjistit svá práva a povinnosti. Většina ustanovení zůstala v podstatě beze změny, ale v některých případech bylo změněno znění či číslování článků (viz příloha IX nařízení). Nařízení však zavádí některé důležité nové prvky: · obecnou povinnost uvést úplné materiálové složení textilních výrobků a vyjasnění pravidel týkajících se označování materiálového složení, · minimální technické požadavky týkající se žádostí o názvy nových textilních vláken, · požadavek uvést přítomnost netextilních částí živočišného původu, · vyjasnění výjimky pro textilní výrobky zhotovené na zakázku samostatně výdělečně činnými krejčími a · svěření pravomoci Komisi přijímat akty v přenesené pravomoci ke změně technických příloh nařízení. 2.2. Ustanovení o oblasti působnosti, předmětu a podávání zpráv Nařízení o textilních vláknech se vztahuje na textilní výrobky[3] a výrobky nebo textilní složky, u nichž tvoří textilní vlákna nejméně 80 % celkové hmotnosti[4]. Obsahuje pravidla týkající se: - označování materiálového složení textilních výrobků; - označování textilních výrobků obsahujících netextilní části živočišného původu a - stanovení materiálového složení textilních výrobků pomocí kvantitativní analýzy dvousložkových a třísložkových směsí textilních vláken. Nařízení neupravuje ostatní typy označování týkající se například velikosti nebo ošetřování. Článek 24 však požadoval, aby Komise do 30. září 2013 předložila Evropskému parlamentu a Radě zprávu ohledně možnosti zavést na úrovni Unie případné nové požadavky na označování textilních výrobků s cílem poskytnout spotřebitelům přesné, relevantní, srozumitelné a srovnatelné informace o vlastnostech textilních výrobků. Článek 25 navíc požadoval, aby Komise předložila studii, která vyhodnotí, zda existuje příčinná souvislost mezi alergickými reakcemi a chemickými látkami či směsmi používanými v textilních výrobcích. V souladu s tím Komise dne 25. září 2013 přijala zprávu[5] o případných nových požadavcích na označování textilních výrobků a o studii o alergenních látkách v textilních výrobcích. Došla k závěru, že současné požadavky na označování textilních výrobků jsou přiměřené. Pokud jde o požadavky na označování alergenních látek používaných při výrobě textilu, Komise považuje za důležité vyvinout další úsilí při výzkumu a využití alternativních a nealergenních látek a uvedla možné kroky v tomto směru. 2.3. Akty v přenesené pravomoci ke změně určitých příloh nařízení Článek 21 nařízení svěřuje Komisi pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci ke změně příloh II, IV, V, VI, VII, VIII a IX za účelem jejich přizpůsobení technickému pokroku. Akty v přenesené pravomoci mohou být rovněž přijaty ke změně přílohy I za účelem doplnění nových názvů na seznam textilních vláken. Při splnění technických kritérií a procesních pravidel z článku 22 mohou být akty v přenesené pravomoci přijímány v období pěti let od 7. listopadu 2011. Podle článku 22 má Komise vyhotovit zprávu o přenesené pravomoci nejpozději devět měsíců před koncem daného období, tj. do 7. února 2016. Přenesení pravomoci se automaticky prodlužuje o pět let, pokud Evropský parlament nebo Rada nevysloví námitku nejpozději tři měsíce před koncem daného období. Parlament nebo Rada mohou přenesení pravomoci kdykoli zrušit. 3. FUNGOVÁNÍ NAŘÍZENÍ 3.1. Přístup a metodika této zprávy Při přípravě zprávy Komise posoudila praktické fungování nařízení a dosažení jeho hlavních cílů. Snažila se také zjistit, kde by bylo možné uplatňování nařízení zlepšit. Byl uspořádán průzkum a byly vedeny cílené konzultace s odborníky z členských států, výrobního odvětví a maloobchodních sdružení, odborových svazů, sdružení spotřebitelů, evropských orgánů a s dalšími zúčastněnými subjekty, zejména prostřednictvím skupiny odborníků pro textilie. Průzkum Komise za účelem shromáždění strukturovaných informací od orgánů členských států a zúčastněných subjektů byl proveden na základě dvou dotazníků, jež byly zveřejněny na jejích internetových stránkách a rozeslány prostřednictvím sítě Enterprise Europe Network a sítí malých a středních podniků[6]; jeden byl určen orgánům veřejné správy a druhý ostatním zúčastněným subjektům. Odpovědi byly předloženy a projednány v rámci skupiny odborníků pro textilie[7]. Úplné nebo částečné odpovědi na první dotazník zaslalo 27 členských států a Norsko[8]. Na druhý dotazník přišlo 29 odpovědí z patnácti různých členských států (a jedna ze Švýcarska), včetně devíti odpovědí od podniků a čtrnácti od odvětvových sdružení. Míra počtu odpovědí je vzhledem k velmi specifickému předmětu považována za pozitivní. Ukázalo se, že je složité shromáždit informace o nákladech, které vznikly příslušným orgánům nebo provozovatelům při provádění právních požadavků, pravděpodobně proto, že je obtížné je kvantifikovat. Hlavní zjištění tohoto posouzení, která jsou založena na diskusích s orgány veřejné správy a zúčastněnými subjekty, a informace shromážděné prostřednictvím dvou dotazníků, včetně závěrečného posouzení Komise, jsou předloženy níže. 3.2. Přizpůsobení se novému právnímu rámci 3.2.1. Přizpůsobení vnitrostátních právních předpisů Protože je nařízení o textilních vláknech přímo použitelné, jeho ustanovení nemusí být prováděna do vnitrostátních právních předpisů. Členské státy však musí zajistit, aby jejich vnitrostátní právní systémy byly v souladu s novým právním předpisem, například tím, že zruší vnitrostátní opatření provádějící předchozí směrnice o textilních vláknech. Podle poskytnutých informací podnikly členské státy, které zaslaly příspěvky k této zprávě, kroky k zajištění správného uplatňování nařízení. To obecně zahrnovalo zrušení nebo změnu stávajících vnitrostátních nařízení, vyhlášek a rozhodnutí a/nebo přijetí nových právních aktů. Cílem změn bylo především zmocnění příslušných orgánů, včetně orgánů dozoru nad trhem, a stanovení sankcí za poskytnutí zavádějících nebo neúplných informací v reakci na požadavky nařízení. Většina členských států dokončila nezbytné úpravy včas, ale některé tak učinily až po vstupu nařízení v platnost (8. května 2012). V čase vypracovávání této zprávy některé členské státy stále upravovaly své vnitrostátní právní předpisy nebo zamýšlely zavést změny v blízké budoucnosti. 3.2.2. Šíření informací o nařízení o textilních vláknech Ačkoli nařízení nepožaduje žádné informační kampaně, ve většině členských států byla přijata opatření za účelem informování příslušných hospodářských subjektů a zúčastněných subjektů o jeho dopadu. Kampaně uspořádaly buď orgány veřejné správy, nebo profesní organizace, obchodní komory a spotřebitelské organizace, často ve spolupráci s orgány veřejné správy. Informace byly často předávány z ministerstev profesním sdružením a poté jejich členům. Informace byly šířeny prostřednictvím seminářů a oběžníků, podkladových materiálů, informací na internetových stránkách, článků v obchodních věstnících a vnitrostátním tisku a rozhlasových rozhovorů. Několik zúčastněných subjektů mělo za to, že jsou nutná další opatření ke zlepšení povědomí o nařízení, zejména mezi malými a středními podniky. Na úrovni EU nebyly uspořádány žádné informační kampaně. Většina respondentů z členských států po přijetí nařízení zaznamenala zvýšený počet žádostí o informace, v zásadě od podniků[9]. Ustanovením, které vyvolalo zdaleka nejvíc dotazů, byl článek 12, který zavedl požadavek uvádět netextilní části živočišného původu. Dotazy se týkaly nejen nových ustanovení, ale také ustanovení původních, což může být důsledek informačních kampaní, toho, že se zúčastněné subjekty (z nichž některé si dosud nebyly zcela vědomy stávajícího právního předpisu) nově začaly zajímat o označování textilních výrobků, nebo toho, že původní ustanovení měla jiná znění a číslování a vypadala tedy jinak. Může to také odrážet skutečnost, že na trh vstoupily nové subjekty, že existují nové typy produktů nebo nové obchodní modely a distribuční či prodejní strategie, včetně internetového maloobchodního prodeje fungujícího pouze v podobě elektronického obchodu. Bylo také zaznamenáno, že každá změna legislativy vede ke zvýšení počtu dotazů, bez ohledu na to, kolik ustanovení bylo změněno. Několik měsíců poté, co se nařízení stalo použitelným, konstatovala Komise a některé členské státy pokles počtu žádostí o informace. 3.3. Hlavní zjištěné dopady Přímá použitelnost nařízení o textilních vláknech pomohla zajistit, že jsou podniky (výrobci, dovozci, maloobchodníci atd.) konfrontovány s harmonizovanými a transparentními požadavky a že jsou spotřebitelé řádně informováni, a jsou si tedy při rozhodování jistější. Členské státy a zúčastněné subjekty se shodly na tom, že přímá použitelnost ve všech členských státech také zefektivnila často dlouhý a těžkopádný postup provádění právních předpisů Unie. Většina orgánů členských států neinformovala o žádných větších obtížích nebo zvláštních problémech, možná z toho důvodu, že se nařízení stalo použitelným teprve nedávno. Další členské státy a zúčastněné subjekty vyjádřily několik obav, z nichž některé se týkaly nezměněných ustanovení. Některé členské státy a mnoho zúčastněných subjektů zmiňovalo jako prvek způsobující nejvíce problémů (nejasnosti, zbytečnou složitost a náklady) požadavek uvádět netextilní části živočišného původu (článek 12) a požadavek označovat textilní výrobky v jazycích členských států, ve kterých jsou výrobky uváděny na trh (čl. 16 odst. 3). Podle článku 12 musí být přítomnost netextilních částí živočišného původu v textilních výrobcích uvedena souslovím „obsahuje netextilní části živočišného původu“ na označení etiketou nebo na jiném označení dotčených výrobků. Jak Komise, tak příslušné orgány v členských státech obdržely několik dotazů od podniků požadujících objasnění toho, zda musí být uvedeny i velmi malé části živočišného původu, jako jsou kosti, perleť či rohy (nebo jejich části). (Tyto části rovněž musí být uvedeny). Ustanovení čl. 16 odst. 3 požaduje, aby označení bylo poskytnuto v úředním jazyce či jazycích členského státu, na jehož území jsou textilní výrobky dodávány spotřebitelům, nerozhodne-li dotyčný členský stát jinak. Několik zúčastněných subjektů uvedlo, že toto ustanovení zvýšilo náklady, ale názory se lišily ohledně rozsahu: některé tvrdily, že náklady byly značné, jiné je považovaly za spíše omezené. Obtíže byly uváděny také v souvislosti s uplatňováním nebo chápáním jiných ustanovení, jako jsou: čl. 14 odst. 2, který umožňuje hospodářským subjektům v rámci dodavatelského řetězce nahradit označení průvodními obchodními doklady, odkaz na přílohu VII v článku 19 (položky, ke kterým se nepřihlíží při stanovování materiálového složení), „výjimky“ podle přílohy V (výrobky, pro které není označení povinné) a zvláštní ustanovení týkající se určitých textilních výrobků stanovená v příloze IV. Přestože byla některá nová ustanovení, zejména článek 12 a čl. 16 odst. 3 považována za nejednoznačná, zatěžující a nákladná pro zúčastněné subjekty, byla zároveň považována za ustanovení, která nejvíce přispěla k větší informovanosti spotřebitelů. Je rovněž odůvodněné zajistit, aby spotřebitelé byli informováni ve svém vlastním jazyce. Podniky dále mohou poskytnout jakékoli dodatečné informace, které považují za užitečné, za předpokladu, že nejsou pro spotřebitele zavádějící. 3.4. Činnosti v oblasti dozoru nad trhem Dozor nad trhem týkající se textilií vychází ze stejných zásad jako dozor týkající se všech ostatních typů výrobků. Nařízení o textilních vláknech nezahrnuje žádný mechanismus dozoru nad trhem, který by přesahoval obecné mechanismy použitelné v členských státech. Za účelem co nejúčinnějšího využití zaměstnanců, vybavení, dopravy a testovacích zdrojů připravují orgány podklady pro výroční inspekční programy oznámené Komisi, přičemž tyto programy zohledňují předchozí zkušenosti a závěry, výrobky, na něž je často upozorňováno prostřednictvím systému RAPEX[10], a stížnosti spotřebitelů. Programy stanovují prioritní skupiny spotřebních výrobků s často se vyskytujícími riziky pro zdraví a bezpečnost spotřebitelů, často na základě informací, které poskytli spotřebitelé, podniky a další zdroje. Priority se mohou měnit každý rok nebo v případě výskytu nových problematických oblastí. Kromě toho orgány členských států, pokud je to požadováno (např. při mimořádných událostech), provádějí kontroly a testy, které nutně nemusí být součástí jejich programu. Pouze několik zemí[11] výslovně zahrnulo textilie do svých vnitrostátních programů dozoru nad trhem. Obecně platí, že kontroly dozoru nad trhem i v případě, že odkazují výslovně na textilní výrobky, zahrnují kontroly dodržení souladu v oblastech, které nepatří do působnosti nařízení, např. v oblasti otázek bezpečnosti, jako je délka tkaniček, knoflíky a uvolnění malých částí, které mohou způsobit udušení. Kromě orgánů pro obecný dozor nad trhem existují další orgány, jejichž cílem je chránit společnosti a spotřebitele před nekalou hospodářskou soutěží a klamavou reklamou[12]. Tyto orgány může přímo kontaktovat kdokoli, kdo se domnívá, že dochází k takovýmto praktikám. Neexistuje jednotný přístup k různým typům inspekcí ve vztahu k nařízení o textilních vláknech, neboť váha, kterou členské státy přikládají jednotlivým typům inspekcí, se do určité míry liší. Výsledky průzkumu mezi vnitrostátními orgány ukázaly, že nejčastější formou inspekce ve většině členských států jsou pravidelné inspekce a kontroly ad hoc. Přímý kontakt s výrobci a dalšími hospodářskými subjekty je méně důležitý. Průzkum upozornil na dva druhy problémů v souvislosti s uplatňováním nařízení, o nichž podaly zprávu orgány pro dozor nad trhem. Jednalo se o: - nedodržení souladu ze strany podniků, konkrétně: použití názvů textilních vláken, které nejsou uvedeny v příloze I, neuvedení materiálového složení v úředním jazyce země, v níž je výrobek uváděn na trh, nesprávné uvedení materiálového složení na označení a chybějící označení; a - prostředky a nástroje: dozor nad trhem ze strany vnitrostátních orgánů je ovlivněn omezenou dostupností zdrojů, jak lidských, tak finančních, což vede ke snížení počtu vzorků, které mohou být testovány. Ačkoli neexistují statistiky na úrovni Unie týkající se souladu textilních výrobků s nařízením, obecně se zdá, že orgán pro dozor nad trhem ani celní orgány nezaznamenaly vážné problémy, možná proto, že nepovažují materiálové složení textilií za vysoce rizikovou prioritu. Zdá se však, že míra dodržení souladu není vždy uspokojivá[13]. Pokud navíc chybí dostatečné kontroly materiálového složení textilních výrobků, existuje riziko, že si spotřebitelé zakoupí výrobky, které podle označení obsahují drahá vlákna (např. kašmír, hedvábí), ale ve skutečnosti jsou vyrobeny z méně drahých vláken. Komise proto vybízí členské státy, aby zvýšily svou účast na společné činnosti v oblasti prosazování práva, která umožní vnitrostátním orgánům sdílet zdroje, odborné znalosti a výsledky a současně zajistit koordinovaný a harmonizovaný přístup k prosazování. Na financování takovýchto společných činností, a to i v oblasti materiálového složení textilií[14], se Komise může spolupodílet. 3.4.1. Sankce za porušení nařízení o textilních vláknech Členské státy stanovily za porušení nařízení o textilních vláknech širokou škálu sankcí, včetně správních a soudních. Nejpřísnější sankcí je zřejmě stažení nevyhovujícího výrobku z trhu, ale to se patrně používá pouze ve výjimečných případech. Úroveň sankcí se napříč členskými státy značně liší a některé zúčastněné subjekty navrhly, že by měl být na základě nařízení zaveden harmonizovaný evropský systém. (Ve sdělení Vize pro vnitřní trh[15] Komise naznačila, že má v úmyslu zvážit legislativní návrh zahrnující harmonizovaný přístup k hospodářským sankcím na vnitřním trhu s průmyslovými výrobky). Podle průzkumů Komise mají zúčastněné subjekty o sankcích spíše omezené znalosti a informace. Někteří se domnívají, že sankce nejsou dostatečně přísné, neboť pokuty nepůsobí jako odrazující prvek. 3.5. Pokyny Komise Jako doplněk k nařízení Komise vypracovala seznam často kladených otázek, které poskytují podnikům odpovědi na otázky související s jeho uplatňováním. Seznam je pravidelně aktualizován a je zveřejněn na internetových stránkách Komise[16]. Odpovědi však neposkytují výklad ustanovení nařízení, protože závazný výklad právních předpisů EU je ve výlučné pravomoci Soudního dvora Evropské unie. Zkušenosti s často kladenými otázkami a konzultace zúčastněných subjektů a členských států vedly ke všeobecnému názoru, že seznam často kladených otázek by mohl být nahrazen nebo doplněn strukturovanějšími a komplexnějšími pokyny, které by poskytly přehled hlavních otázek, jež mají vliv na pochopení nařízení. Nebyly by však výkladem ustanovení nařízení, neboť, jak bylo uvedeno výše, závazný výklad právních předpisů EU je ve výlučné pravomoci Soudního dvora Evropské unie. Tento dokument by mohl být projednán a vypracován za pomoci skupiny odborníků pro textilie. Skupina odborníků pro textilie hraje při uplatňování nařízení důležitou úlohu. Pokračuje v úkolech předchozí pracovní skupiny s výjimkou těch, které souvisejí s prováděním a již se nevztahují na (přímo použitelné) nařízení. Skupina odborníků pro textilie projednává uplatňování nařízení a vyměňuje si názory na něj, přičemž shromažďuje informace potřebné k lepšímu pochopení obtíží a nalezení společného výkladu jeho ustanovení. Je složena ze zástupců členských států a jejích schůzí se případně jako pozorovatelé účastní odborníci z řad zainteresovaných zúčastněných subjektů. 3.6. Normalizace Článek 19 nařízení požaduje, aby kontroly pro účely stanovení materiálového složení textilních výrobků byly prováděny v souladu s metodami pro kvantitativní analýzu dvousložkových a třísložkových směsí textilních vláken stanovenými v příloze VIII nebo v souladu s harmonizovanými normami. Pokud jde o možné použití harmonizovaných norem, Komise zvažuje, že předloží žádost o normalizaci Evropskému výboru pro normalizaci (CEN). Tato žádost může předběžně zahrnovat: - kontrolu metod kvantifikace (z přílohy VIII a norem EN ISO), - určení rozdílů v požadavcích a možná nápravná opatření a - vytvoření harmonizovaných norem pro analýzu textilních výrobků složených z dvousložkových a třísložkových směsí vláken. Několik členských států poukázalo na to, že neexistuje jednotná zavedená metoda pro určování vláken. Názory na výhody a nevýhody optických, chemických a infračervených metod určování vláken se liší. 4. NÁZVY NOVÝCH TEXTILNÍCH VLÁKEN 4.1. Ustanovení nařízení Doplnění nových vláken do příloh předchozích směrnic o textilních vláknech vyžadovalo zdlouhavý postup od počáteční žádosti o nové vlákno po jeho právní přijetí na evropské úrovni[17], přičemž bylo nutné, aby členské státy EU následně přizpůsobily své vnitrostátní právo. To vedlo k administrativní zátěži pro orgány veřejné správy, ztrátám zisků podniků a zpožděním při uvádění nových vláken na trh, zejména pro podniky, které jej vyvinuly. Tato zpoždění byla vnímána jako omezení s negativními dopady na inovace. Podle nového nařízení o textilních vláknech mohou být názvy nových textilních vláken doplňovány Komisí prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci, které jsou přímo použitelné a nevyžadují ze strany členského státu žádný prováděcí postup. Podle článku 5 tohoto nařízení se pro údaje o materiálovém složení na označeních textilních výrobků používají pouze názvy textilních vláken uvedené v příloze I. Příloha I v současnosti stanoví dvě skupiny názvů vláken: tabulka 1 obsahuje přírodní vlákna (položky 1 až 18), jako je vlna, hedvábí, bavlna a len, a tabulka 2 obsahuje uměle vyrobená vlákna (položky 19 až 49)[18], jako je viskóza, nylon, polyester a elastan. U každého názvu vlákna je uveden popis. Nařízení o textilních vláknech také zavedlo nové ustanovení (článek 6), podle kterého může každý výrobce nebo jakákoli osoba jednající na účet výrobce požádat Komisi o doplnění názvu nového textilního vlákna do přílohy I. Žádost musí obsahovat technickou dokumentaci[19] obsahující alespoň: - informace o navrhovaném názvu a definici textilního vlákna, - metody identifikace a kvantifikace, - určité parametry a vlastnosti vlákna a - výrobní postup a význam pro spotřebitele. Žadatel musí poskytnout útvarům Komise reprezentativní vzorky nového vlákna, jak čistého, tak příslušných textilních vlákenných směsí, pro účely jeho validace a kvantifikační analýzy. 4.2. Názvy nových vláken Pro účely této zprávy jsou vzaty v úvahu tři žádosti o přijetí názvů nových vláken. Dvě byly předloženy před vstupem nařízení o textilních vláknech v platnost, ale posouzení příslušných technických dokumentací bylo dokončeno v momentě, kdy bylo nařízení již použitelné. Míra informací uvedených v těchto složkách však byla považována za dostačující k tomu, aby umožnila o žádosti rozhodnout na základě požadavků stanovených nařízením. První žádost se týkala „bikomponentního vlákna z polypropylenu a polyamidu“ a byla předložena Komisi v roce 2005 podle původní směrnice o textilních vláknech. Název byl doplněn na seznam uvedený v příloze I podle nově přijatého nařízení o textilních vláknech v souladu s nařízením Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 286/2012[20]. Druhá žádost, která se týkala generického názvu „triexta“ (typ polyesterového vlákna), byla předložena Komisi počátkem roku 2011. Po přezkoumání technické dokumentace ve spolupráci se skupinou odborníků pro textilie Komise uznala žádost za přijatelnou. Poté byla provedena podrobná analýza za účelem validace navržené definice, kontroly vlastností vlákna a ověření parametrů, na jejichž základě by bylo možné jej odlišit od ostatních vláken. Výsledky analýzy byly předloženy členským státům a odborníkům z řad zúčastněných subjektů, projednány s nimi a zveřejněny[21]. Tento typ vlákna, který je v obchodních a technických dokumentech běžně označován jako PTT (polytrimethylen tereftalát), byl poprvé patentován ve 40. letech 20. století a byl z obchodního hlediska zpřístupněn jako polyester. Jeho chemické vlastnosti se navíc zásadně neliší od vlastností ostatních polyesterových vláken a může být proto označován jako polyester. Na konci května 2014 po konečném posouzení Komise informovala žadatele, že vlákno „triexta“ nebude doplněno na seznam v příloze I nařízení. Třetí žádost týkající se generického názvu „polyakrylát“ Komise obdržela v lednu 2014, tj. po přijetí nařízení. Po přezkoumání technické dokumentace byla žádost uznána za přijatelnou. Případ se zpracovává a je třeba ještě přijmout konečné rozhodnutí, které se očekává příští rok. 4.3. Zpracování žádostí o názvy nových vláken Žádná z výše uvedených žádostí o přijetí názvu nového vlákna neprošla celým postupem posouzení podle nařízení o textilních vláknech, tj. od počáteční žádosti po právní přijetí na evropské úrovni. Tyto žádosti tudíž neposkytují základ pro úplné hodnocení účinnosti a účelnosti nařízení, co se týče zjednodušení a zrychlení postupu pro změnu přílohy I za účelem zařazení názvů nových vláken. Lze však předpokládat, že použití nařízení Komise namísto směrnice a postupu projednávání ve výborech podstatně zrychlí postup doplňování nových názvů vláken na seznam uvedený v příloze I. Pokud jde o žádosti podané od roku 2011, předložené informace splnily minimální požadavky přílohy II a žadatelé byli navíc požádáni, aby na schůzi skupiny odborníků pro textilie předložili vlastnosti vláken a případně poskytli dodatečné informace útvarům Komise. Navzdory omezeným zkušenostem s novými postupy pro podávání žádostí o názvy nových vláken a pro jejich přijímání se Komise domnívá, že zatím jsou oba postupy a kritéria vyvážené a náležité. I při dodržování stávajícího regulačního rámce však existuje určitý prostor pro praktické zlepšení, zejména umožnění rozsáhlejších konzultací se zúčastněnými subjekty. 5. ZÁVĚRY A VÝHLED DO BUDOUCNOSTI Období, které nařízení poskytlo pro vypracování hodnocení jeho uplatňování, bylo omezené (2012–2014) a nepostačovalo k odhalení všech dosavadních silných a slabých stránek právního předpisu. Zdá se, že obecný výsledek průzkumu a konzultací s odborníky z členských států a dalších zúčastněných subjektů ukazuje, že nařízení od vstupu v platnost funguje dobře. Poskytuje náležitá opatření k dosažení jeho cílů, konkrétně řádného fungování vnitřního trhu, přesného informování spotřebitelů, zavádění větší flexibility přizpůsobení právních předpisů technologickým změnám a zjednodušení regulačního rámce. Přechod od tří směrnic k jednomu nařízení vedl k omezení byrokracie a zvýšení jistoty pro podniky a spotřebitele. Praktické záležitosti a záležitosti související s dodržováním souladu, které stále vyvolávají otázky mezi jednotlivci z praxe, je možné vyjasnit různými způsoby, zejména ale vydáním technických pokynů. Nová ustanovení mohla vést ke zvýšeným nákladům pro podniky, ale lze se domnívat, že dané náklady jsou vyváženy lepší informovaností spotřebitelů. Navzdory praktickým problémům spojeným s uplatňováním určitých ustanovení v současném regulačním rámci tedy nebyly zjištěny žádné větší mezery, nesrovnalosti nebo administrativní zátěž, které by vyžadovaly změnu nařízení. S ohledem na výše uvedené a za účelem zlepšení stávajícího regulačního rámce Komise vyvozuje závěr, že je možné provést následující: - vydat pokyny vycházející ze současných často kladených otázek za účelem vyjasnění různých aspektů nařízení o textilních vláknech, - přezkoumat praktické možnosti pro zlepšení postupu vyřizování žádostí týkajících se názvů nových vláken a - zvážit podání žádosti o normalizaci u příslušných evropských organizací pro normalizaci, konkrétně výboru CEN. Kromě toho bude Komise dále pokračovat ve sledování nařízení za pomoci členských států a příslušných zúčastněných subjektů. Členské státy budou dále vyzvány, aby zvážily dodatečné kontroly textilních výrobků v rámci svých vnitrostátních programů v oblasti dozoru nad trhem. [1] Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1007/2011 ze dne 27. září 2011 o názvech textilních vláken a souvisejícím označování materiálového složení textilních výrobků (Úř. věst. L 272, 18.10.2011, s.1). [2] Další informace o zasedáních skupiny odborníků pro textilie jsou dostupné na stránce: http://ec.europa.eu/enterprise/sectors/textiles/documents/index_en.htm. [3] „Textilní výrobek“ je v čl. 3 odst. 1 písm. a) nařízení vymezen jako „surový, rozpracovaný, hotový, konfekčně rozpracovaný, vyrobený, polokonfekční nebo konfekční výrobek, který je složen výhradně z textilních vláken, bez ohledu na použitý postup směsování nebo spojování“. [4] Textilie, které jsou obsaženy v jiných výrobcích a tvoří jejich neoddělitelnou součást, pokud je jejich složení uvedeno, jsou rovněž považovány za textilní výrobky (čl. 2 odst. 2 písm. d)). [5] Zpráva Komise Evropskému parlamentu a Radě o případných nových požadavcích na označování textilních výrobků a o studii o alergenních látkách v textilních výrobcích, COM(2013)0656 final, 25.9.2013. [6] Na dotaznících se dohodli odborníci z členských států s Komisí. [7] Shrnutí odpovědí na dotazníky je k dispozici na stránkách: http://ec.europa.eu/DocsRoom/documents/5710?locale=cs a http://ec.europa.eu/DocsRoom/documents/5711?locale=cs. [8] Nizozemsko příspěvek nezaslalo. [9] Několik dotazů se týkalo záležitostí, které nespadají do oblasti působnosti nařízení, např. označování velikosti nebo způsobu ošetřování. [10] Systém RAPEX byl zřízen na základě směrnice o obecné bezpečnosti výrobků pro harmonizované a neharmonizované spotřební výrobky a rozšířen na všechny harmonizované výrobky v souladu s nařízením (EU) č. 765/2008. Všechna oznámení systému RAPEX zveřejňují každý týden útvary Komise na internetové stránce: http://ec.europa.eu/consumers/safety/rapex/index_en.htm. [11] Sedm členských států (Bulharsko, Francie, Chorvatsko, Lotyšsko, Litva, Portugalsko a Rumunsko) a Norsko. [12] Např. německý orgán Wettbewerbszentrale, nezávislý a nekomerční pozorovatelský orgán. [13] V jednom členském státě mělo okolo 35 % testovaných výrobků nesprávný obsah vláken a okolo 33 % testovaných výrobků nesprávné označení. [14] Více informací naleznete na stránce: www.prosafe.org. [15] Sdělení Komise Evropskému parlamentu, Radě a Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru Vize pro vnitřní trh s průmyslovými výrobky (COM(2014) 25 final, 22. ledna 2014). [16] http://ec.europa.eu/enterprise/sectors/textiles/files/regulation-1007-2011-faq_en.pdf. [17] V předchozím systému byly názvy nových textilních vláken přidávány prostřednictvím postupu projednávání ve výborech. [18] Po prvním aktu v přenesené pravomoci podle nařízení. [19] Minimální požadavky na technickou dokumentaci, která má být součástí žádosti, jsou uvedeny v příloze II nařízení. [20] Nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 286/2012 ze dne 27. ledna 2012, kterým se za účelem zahrnutí názvu nového textilního vlákna mění příloha I a za účelem přizpůsobení technickému pokroku mění přílohy VIII a IX nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1007/2011 o názvech textilních vláken a souvisejícím označování materiálového složení textilních výrobků (Úř. věst. L 95, 31.3.2012, s. 1). [21] Studie je k dispozici na stránce: https://ec.europa.eu/jrc/sites/default/files/ptt_final_report_revision_1_v_14_03_05.pdf.