ZPRÁVA KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU A RADĚ o provádění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1921/2006 ze dne 18. prosince 2006 o předkládání statistických údajů o vykládkách produktů rybolovu v členských státech /* KOM/2010/0675 konecném znení */





[pic] | EVROPSKÁ KOMISE | V Bruselu dne 18.11.2010 KOM(2010) 675 v konečném znění ZPRÁVA KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU A RADĚ o provádění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1921/2006 ze dne 18. prosince 2006 o předkládání statistických údajů o vykládkách produktů rybolovu v členských státech ZPRÁVA KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU A RADĚ o provádění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1921/2006 ze dne 18. prosince 2006 o předkládání statistických údajů o vykládkách produktů rybolovu v členských státech ÚVOD (OBLAST PůSOBNOSTI, SOUVISLOSTI, VNITROSTÁTNÍ PRÁVNÍ PřEDPISY) Podle článku 10 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1921/2006 o předkládání statistických údajů o vykládkách produktů rybolovu v členských státech[1] (dále jen „nařízení o vykládkách“) „ [Komise] do 19. ledna 2010, a poté každé tři roky, předloží Evropskému parlamentu a Radě hodnotící zprávu o statistických údajích sestavených podle tohoto nařízení, a zejména o jejich vhodnosti a kvalitě. Ve zprávě se rovněž uvede analýza nákladů a přínosů systému používaného pro sběr a zpracování statistických údajů a určí se osvědčené postupy umožňující snížit pracovní zatížení členských států a zvýšit užitečnost a kvalitu statistických údajů. “ Tato zpráva dokumentuje pokrok, jehož členské státy, kandidátské země a země ESVO společně s Komisí dosáhly, pokud jde o ustanovení uvedeného nařízení. Nařízení o vykládkách vyžaduje, aby byly každoročně předkládány údaje o hmotnosti a průměrné ceně produktů rybolovu, které byly v členských státech vyloženy z evropských plavidel a plavidel ESVO. Oproti předcházejícímu nástroji došlo v několika ohledech ke zlepšení. Nařízení vyžaduje, aby byly uváděny další podrobnosti o produktech a jejich plánovaném použití a podrobné údaje o státní příslušnosti plavidla. Nařízení o vykládkách rovněž snižuje zátěž členských států vyplývající z vykazování, jelikož údaje jsou požadovány ročně, nikoli měsíčně, a navíc jsou nyní požadovány pouze údaje o vykládkách z plavidel z EU a ESVO. Odvětví rybolovu se v jednotlivých členských státech Evropské unie značně liší z hlediska oblastí rybolovu, lovených druhů a složení rybářských loďstev (včetně velikosti plavidel a rybolovných metod). Tato různorodost v rámci odvětví se odráží také v metodikách použitých ke sběru údajů, a proto lze situace v různých členských státech srovnat jen obtížně. Většina údajů, které jsou podle nařízení (ES) č. 1921/2006 požadovány ve zprávách o vykládkách, je sbírána především na základě právních předpisů v oblasti kontroly rybolovu, a zejména nařízení Rady (EHS) č. 2847/93[2] („nařízení o kontrole“). Uvedené nařízení stanoví, že pro účely sledování a vynucování kvót mají být předkládány lodní deníky rybolovu, prohlášení o vykládce a doklady o prodeji a prohlášení o převzetí. Evropský účetní dvůr ve zprávě z roku 2007[3] poukázal na problémy ohledně spolehlivosti a úplnosti údajů. Jako reakci Rada dne 20. listopadu 2009[4] přijala nové nařízení o kontrole. Toto nové nařízení obsahuje rozsáhlejší ustanovení, podle nichž musí velitelé předkládat elektronické údaje, členské státy musí provádět automatizované křížové kontroly a jsou zavedena přísnější pravidla pro uvádění ryb na trh. Bude určitou dobu trvat, než bude řada nových ustanovení nařízení provedena, mnoho členských států však již hlásí, že své systémy změnily podle příslušných požadavků. OBLAST PůSOBNOTI A OBSAH Sběr údajů Způsob, jímž jsou sbírány údaje, je do velké míry ovlivněn různorodými geografickými podmínkami v jednotlivých členských státech a odlišnou strukturou odvětví těchto států. Například jak Irsko, tak Spojené království mají poměrně dlouhé pobřeží a mnoho možných přístavů vykládky a spoléhají především na decentralizovaný sběr údajů prostřednictvím svých příslušných rybářských inspekčních úřadů. Údaje jsou do systému vkládány v přístavních úřadech a jsou nahrávány do centrální databáze. Naopak v Dánsku je sběr údajů více centralizovaný. Některé členské státy včetně Spojeného království, Německa a Španělska rovněž hlásí, že údaje jsou nejprve shromážděny a roztříděny regionálními a decentralizovanými správními orgány. Subjekty oprávněné uvádět ryby na trh musí[5] příslušným orgánům, na jejichž území jsou produkty uvedeny na trh poprvé, předkládat doklad o prodeji. Mnoho členských států se ve zprávách konkrétně soustředilo na kontroly prvních prodejů, které zavedly. Mezi tyto státy patřilo Dánsko a také Spojené království, které od roku 2005 používají systém pro evidenci schválených odběratelů a prodejců a určování schválených trhů. U druhů, na něž se nevztahují kvóty, poskytují cenové informace velkoobchodníci a tímto způsobem je pokryto 50 % vykládek druhů, na něž se nevztahují kvóty. Některé členské státy, např. Belgie, povolují v určitých případech za kontrolovaných okolností prodej ryb přímo veřejnosti a jiné země podle zpráv uplatňují prahovou hodnotu hmotnosti, např. u prodeje pod 50 kg. V Belgii jsou podrobnosti o takovémto prodeji dosud zaznamenávány na dražbě v Oostende. V ostatních případech je prodej odhadován. Nařízení Rady (ES) č. 1966/2006[6] dále od členských států vyžaduje, aby registrovaly subjekty nebo osoby, které odpovídají za první prodej produktů rybolovu, a subjekty nebo osoby s ročním finančním obratem převyšujícím 400 000 EUR (200 000 EUR podle nového nařízení o kontrole) a aby vnitrostátním orgánům předávaly elektronické doklady o prodeji a případně doklady o převzetí. Uvedené nařízení rovněž požaduje, aby bylo zřízeno elektronické centrum pro doklady o prodeji. V případech, kdy již takovéto centrum funguje, zvyšuje elektronické předkládání údajů rychlost jejich sběru a přesnost vykazování. Členské státy vykazují různé stupně pokrytí vykládek prostřednictvím elektronických nástrojů. V Dánsku je například většina vykládek vykazována elektronicky a některé druhy jsou elektronicky pokryty téměř v plném rozsahu. Zdroje údajů Nejdůležitějšími správními zdroji údajů o úlovcích a vykládkách jsou lodní deníky, doklady o prodeji a prohlášení o vykládkách. Velitelé plavidel, jejichž celková délka přesahuje 10 metrů, musí podle nařízení (EHS) č. 2847/93 vést lodní deník (kromě případů, kdy se z přístavu vzdálí na méně než 24 hodin). Nařízení (EHS) č. 2847/93 od velitelů rovněž vyžaduje, aby příslušným orgánům do 48 hodin od vykládky předložili prohlášení o vykládce. Lodní deníky mají standardní formát EU, který je v některých případech (například ve Finsku) přizpůsoben tak, aby vyhovoval povaze tamního odvětví. Lodní deníky slouží k zaznamenávání údajů během činností a vyžadují pouze odhad živé hmotnosti úlovku. Jsou velice užitečné při přiřazování úlovků k jednotlivým oblastem rybolovu, pro výpočet intenzity rybolovu a pro křížové kontroly. Přesnější informace jsou uváděny v prohlášeních o vykládkách, která jsou sepisována na konci každé plavby a jsou v nich zaznamenávána množství jednotlivých druhů (často pouze těch, na které se vztahují kvóty odlovu nebo jiné evropské právní předpisy) v podobě hmotnosti vyložených produktů. Orgánům odpovědným za první uvedení ryb na trh (ať jde o zástupce plavidla nebo orgány provádějící dražbu) jsou předkládány doklady o prodeji. Tyto doklady obsahují informace o množství jednotlivých vyložených druhů, o podobě, ve které jsou nabízeny, a o hodnotě jednotlivých produktů spolu s informacemi o plavidle, které vykládku provádí. Tyto informace je opět možné omezit na druhy, na které se vztahuje řízení kvót odlovu, třebaže některé členské státy, např. Německo, uvádějí, že se prodejní doklady vztahují na naprosto všechny druhy. Většina členských států podle zpráv používá u pobřežních loďstev, převážně u plavidel, jejichž délka nepřesahuje 10 m (8 m ve Švédsku a 12 m v Estonsku) alternativní či doplňující zdroje údajů. Například ve Finsku musí velitelé plavidel, jejichž délka nepřesahuje 10 m, vést měsíční zápisy o svých činnostech a v Dánsku mohou být velitelé zproštěni povinnosti vést lodní deník, pokud předložili podepsané „prohlášení o oblasti rybolovu“ a loví v souladu s tímto prohlášením. Ve Spojeném království jsou všechny činnosti v rámci lovu měkkýšů zaznamenávány v měsíčních zápisech, jejichž vyplnění je podmínkou udělení licence, a Dánsko používá k odhadu vedlejších úlovků při rozsáhlém průmyslovém rybolovu výběrové šetření. Země, které provádějí rybolov ve Středozemním a Černém moři, v nichž pobřežní rybolov představuje poměrně velký podíl rybolovné činnosti, ve větší míře využívají statistické soupisy a zjišťování. Statistické zdroje údajů jsou téměř výlučně využívány v Řecku a Itálii, ostatní středomořské státy se ve větší míře spoléhají na zdroje správní. Francouzské činnosti ve Středozemním moři jsou sledovány pomocí zjišťování, pro činnosti v severovýchodním Atlantiku jsou používány správní zdroje. V Itálii jsou primárním zdrojem údajů statistická zjišťování, pouze malé množství informací o tuňáku obecném je poskytováno prostřednictvím lodních deníků. Poloha činností není jediným ukazatelem, zda jsou použity správní informace nebo informace ze zjišťování. Případy malých středomořských ostrovních států, Malty a Kypru, více připomínají situace v zemích, jejichž loďstva provádějí rybolov v Atlantiku, přičemž pro loďstva, jejichž plavidla jsou delší než 10 m, jsou používány správní zdroje údajů, a výběrová šetření pro sběr údajů o pobřežních loďstvech, jejichž plavidla jsou kratší než 10 m. Některé členské státy včetně Slovinska hlásí, že jsou dosud ve fázi organizace pravidel a postupů pro první prodej a pro používání dokladů o prodeji a prohlášení a vykládkách ke sběru údajů. Systémy sběru údajů v členských státech a zemích ESVO Belgie – belgická plavidla provozují rybolov pouze v severovýchodním Atlantiku (v oblasti 27), převážně v Severním moři (IVb a IVc) a východní části Lamanšského průlivu (VIId). Zdroje údajů jsou správní (lodní deníky, prohlášení o vykládkách a doklady o prodeji). První prodej se musí uskutečnit na jedné ze tří hlavních dražeb (Zeebrugge, Oostende a Nieuwpoort), výjimkou jsou malá plavidla, která mohou produkty prodávat veřejnosti v Oostende. Doklady o prodeji jsou v den vykládky zasílány úřadu pro mořský rybolov (Dienst Zeevisserj). Bulharsko – bulharská plavidla provozují rybolov ve Středozemním a Černém moři (v oblasti 37), a především v podoblasti 37.4.2. Zdroje údajů jsou správní (lodní deníky, prohlášení o vykládkách a doklady o prodeji) a údaje jsou předávány národní agentuře pro rybolov a akvakulturu (National Agency of Fisheries and Aquaculture, NAFA). Agentura NAFA vyžaduje, aby byly doklady o prodeji vystavené při prvním prodeji odeslány do 48 hodin od vykládky. V souladu s právními předpisy Společenství je plánován elektronický přenos dokladů o prodeji. Dánsko – zdroje údajů jsou správní (lodní deníky, prohlášení o vykládkách a doklady o prodeji) a údaje jsou sbírány centrálně dánským ředitelstvím pro rybolov (Danish Directorate of Fisheries, DDF). První prodej ryb nekomerčními rybáři je v Dánsku zakázán a všichni přímí odběratelé musí být registrováni u úřadu DDF a musí tomuto úřadu předkládat doklady o prodeji, a to buď v elektronické, nebo tištěné podobě. Přibližně 90 % dokladů o prodeji je obdrženou elektronickou cestou. Německo – německá plavidla provozují rybolov v severovýchodním Atlantiku, severozápadním Atlantiku, středovýchodním Atlantiku a v jihovýchodním Tichém oceánu (v oblastech 27, 21, 34 a 87). Zdroje údajů jsou správní (lodní deníky, prohlášení o vykládkách a doklady o prodeji). Tyto informace jsou prostřednictvím organizací producentů a orgánů spolkových zemí předávány spolkové agentuře pro zemědělství a potraviny (Bundesanstalt für Landwirtschaft und Ernährung). Estonsko – estonská plavidla provozují rybolov v severozápadním Atlantiku (oblast 21) a severovýchodním Atlantiku (27- Baltské moře) a 05 (vnitrozemské vody). Zdroje údajů jsou správní (lodní deníky, prohlášení o vykládkách, doklady o prodeji a doklady o překládce a přepravě). Plavidla o celkové délce pod 12 m vyplňují lodní deník pro „pobřežní rybolov“, který je stanoven v estonských vnitrostátních právních předpisech. Estonsko vyžaduje, aby v případech, kdy jsou údaje poskytovány elektronicky, byla dokumentace dvakrát měsíčně zasílána v tištěné podobě. Od prvních odběratelů ryb se požaduje, aby orgánům (ministerstvu zemědělství v případě komerčního rybolovu) elektronickou cestou předkládali doklady o prodeji a tuto možnost si rovněž vybralo několik soukromých společností. Irsko – irská plavidla provozují rybolov v severovýchodním Atlantiku (oblast 27). Zdroje údajů jsou správní (lodní deníky, prohlášení o vykládkách, doklady o prodeji a dokumenty producentů měkkýšů). Údaje jsou sbírány v přístavech irským úřadem pro ochranu mořských lovišť (Irish Sea Fisheries Protection Authority). Irsko hlásí, že provedlo výrazné změny v systému sběru údajů, aby usnadnilo elektronický sběr údajů požadovaný právními předpisy Evropské unie. Řecko – řecká plavidla provozují rybolov v severovýchodním a středovýchodním Atlantiku a ve Středozemním moři (oblasti 27, 34 a 37) a informace jsou zaznamenávány prostřednictvím statistických zjišťování. Pro „zámořský“ rybolov se používá zjišťování soupisem a pro oblast 37 „otevřené moře“ a pobřežní loviště výběrové šetření. Zjišťování provádí řecký národní statistický úřad. Řecko provádí úplný soupis u lodí plujících pod řeckou vlajkou, které provozují „zámořský rybolov“. U rybolovu na otevřeném moři a pobřežního rybolovu dochází ke značné chybě způsobené neposkytnutím údajů (50 %) a k výpočtu rozdílu se používá metoda odběru vzorků. Španělsko – španělské odvětví rybolovu je rozsáhlé a různorodé a za poskytování údajů a jejich kvalitu odpovídají různé agentury. Údaje v první řadě sbírají regionální orgány, tyto údaje jsou poté sbírány centrálně. Pro sestavování údajů o vykládce je určeno sedm odlišných správních zdrojů údajů včetně lodních deníků, dokladů o prodeji, prohlášení o přemístění, prohlášení o vykládkách a informací od organizací producentů ryb. Tyto různé zdroje jsou integrovány do databáze pro úlovky a vykládky. Pokrytí vykládek z těchto zdrojů je považováno za vyčerpávající. Francie – primární odpovědnost za předkládání údajů a jejich kvalitu nese úřad pro rybolov a akvakulturu (BSPA), který je součástí ministerstva potravin, zemědělství a rybolovu (MAAP). Údaje o důležitém rybolovu tuňáka tropického jsou poskytovány výzkumným ústavem pro vývoj a předávány ředitelství pro mořský rybolov a akvakulturu (Direction des Pêches Maritimes et de l'Aquaculture, DPMA). Francouzská plavidla jsou aktivní převážně v severovýchodním Atlantiku, ve Středozemním moři a v Indickém oceánu. Dobré pokrytí rybolovné činnost v Atlantiku zajišťují správní zdroje (lodní deníky, prohlášení o vykládkách a doklady o prodeji). U oblastí, kde jsou správní údaje méně spolehlivé, zejména ve Středozemním moři, jsou tyto zdroje doplněny výběrovými šetřeními. Francie značně investovala do modernizace a zdokonalení systému sběru údajů o rybolovu. Itálie – Itálie provozuje rybolov ve Středozemním moři, středovýchodním Atlantiku a západním Indickém oceánu (oblasti 37, 34 a 51). V oblasti 37 provádí výběrové šetření a v ostatních oblastech soupis. Lodní deníky se používají pouze ke sběru údajů o úlovcích tuňáka obecného a tyto údaje jsou sbírány ministerstvem zemědělství, potravin a lesnictví. Národní statistický úřad, ISTAT, sbírá údaje o oblastech 34 a 51 a IREPA o oblasti 37. ISTAT nese odpovědnost za koordinaci vykazování údajů úřadu Eurostat. Itálie disponuje velkým počtem malých plavidel (o celkové délce kratší než 12 m). Přibližně 99 % plavidel operuje v pobřežních vodách kolem italského poloostrova. Přibližně dvě třetiny z nich jsou malá plavidla, která používají pasivní lovná zařízení[7]. Údaje jsou sbírány prostřednictvím výběrového šetření s mnoha proměnnými, kdy je populace rozčleněna do segmentů podle oblasti, velikosti plavidla a použitého lovného zařízení. Metodika zjišťování omezuje chyby při odběru vzorků na přípustnou odchylku 3,5 %. Rovněž jsou rozpoznávány chyby způsobené neposkytnutím údajů a jsou odstraňovány výběrem vzorků. Malý počet plavidel (přibližně 20), která loví v oblastech 34 a 51, vyplňuje dotazník. Kypr – správní údaje (lodní deníky) od plavidel o celkové délce 10 m a větší jsou sbírány rybářským inspekčním úřadem (Fisheries Inspectorate for vessels). U loďstva lovícího vlečnou sítí pro lov při dně je prováděno měsíční doplňkové zjišťování, u loďstva provozujícího pobřežní rybolov (plavidla o celkové délce pod 10 m) je prováděno výběrové šetření. Vzorky pro šetření jsou určovány namátkově a vztahují se na 15–20 % tohoto odvětví. Sledovaná plavidla musí vyplňovat denní zprávy o úlovcích/vykládkách. Za sběr údajů o rybolovu a sestavování zpráv nese odpovědnost oddělení rybolovu a mořského výzkumu ministerstva zemědělství, přírodních zdrojů a životního prostředí. Lotyšsko – lotyšská plavidla působí v Atlantiku (v oblastech 27, 21 a 34). Hlavní odpovědnost za přenos údajů nese oddělení rybolovu ministerstva zemědělství, ale za sběr údajů odpovídají jiné agentury včetně správního úřadu pro mořské a vnitrozemské vody ministerstva životního prostředí (Marine and Inland Waters Administration of the Ministry of the Environment) a lotyšské agentury pro rybolovné zdroje (Latvian Fish Resources Agency) při ministerstvu zemědělství. Zdroje údajů jsou správní: lodní deníky, doklady o prodeji a prohlášení o vykládkách. Lotyšsko vyžaduje centrální evidenci a roční osvědčování odběratelů ryb. Odběratelé ryb musí do 48 hodin od dokončení prodeje předkládat elektronické doklady o prodeji (které jsou následně doplněny tištěnými kopiemi). Litva – Litva provozuje rybolov v severovýchodním a severozápadním Atlantiku, středovýchodním Atlantiku a jižním Tichém oceánu. Za sběr a zpracování údajů odpovídá oddělení rybolovu ministerstva zemědělství. Hlavními zdroji údajů jsou lodní deníky a prohlášení o vykládkách. Litva hlásí, že provedla integraci automatizovaného systému zpracování a validace údajů o úlovcích a vykládkách. Malta – za sběr údajů odpovídá maltské výzkumné středisko pro rybolov (Malta Centre for Fisheries Sciences) při ministerstvu pro přírodní zdroje a otázky venkova a údaje jsou poté prostřednictvím národního statistického úřadu (oddělení statistik v odvětví zemědělství a rybolovu) předávány Eurostatu. Maltská plavidla působí ve Středozemním moři (v oblasti 37, podoblasti 15). U loďstva, jehož plavidla jsou delší než 10 m, používá Malta jako zdroje údajů lodní deníky a doklady o prodeji. V šesti přístavech na ostrovech Gozo a Malta je prováděno výběrové (stratifikované) šetření. Velikost vzorku je stanovena tak, aby bylo možné s 95% mírou jistoty odhadnout celkovou intenzitu rybolovu. Nizozemsko – nizozemská plavidla působí v oblastech severovýchodního a středovýchodního Atlantiku a jihovýchodního Tichého oceánu (v oblastech 27, 34 a 87). Zdroje údajů jsou správní (lodní deníky, prohlášení o vykládkách, doklady o překládce a přepravě a doklady o prodeji). Údaje sbírá ministerstvo zemědělství, ochrany přírody a kvality potravin (Ministerie van Landbouw, Natuurbeheer en Voedsekwaliteit) a poté jsou ústředním statistickým úřadem předávány Eurostatu. Nizozemsko uplatňuje pravidla, která upravují prodej ryb ve schválených prodejnách prostřednictvím organizací výrobců. Elektronické doklady o prodeji se zasílají do 48 hodin od prodeje. Polsko – jako hlavní zdroje informací jsou uváděny lodní deníky a doklady o prodeji. Za sběr a přenos údajů odpovídá oddělení rybolovu při ministerstvu zemědělství a rozvoje venkova. Portugalsko – za předkládání statistických údajů Eurostatu odpovídá portugalské generální ředitelství pro rybolov a akvakulturu (Portuguese Directorate General for Fisheries and Aquaculture). Portugalsko disponuje velkým a různorodým loďstvem, jehož vlastnosti se různí podle rybolovných pásem. V loďstvu převládají malé dřevěné lodě s otevřenou palubou, které provozují drobný rybolov. Nejdůležitějšími oblastmi jsou severovýchodní a severozápadní Atlantik a středovýchodní Atlantik. V Atlantiku a Indickém oceáně je rovněž ve významném rozsahu prováděn rybolov pomocí dlouhých lovných šňůr, který se zaměřuje na mečouna obecného (a v Indickém oceánu rovněž na žraloka modravého). Údaje jsou čerpány převážně z lodních deníků, prohlášení o vykládkách a dokladů o prodeji. Čerstvé nebo chlazené ryby musí být prodávány na regulovaných trzích a informace uváděné o těchto rybách v dokladech o prodeji jsou úplné. Průměrné ceny ryb zpracovaných na moři jsou získávány z prohlášení o vykládkách. Rumunsko – Rumunsko působí ve výlučné ekonomické zóně v Černém moři (oblast 37). Zdroje údajů jsou správní, jde o lodní deníky a doklady o prodeji a přepravě. Doklady sbírají regionální inspektoři národní agentury pro rybolov a akvakulturu (National Agency of Fisheries and Aquaculture, NAFA). Agentura NAFA tyto údaje roztřídí a předá o nich zprávu Eurostatu. Slovinsko – odpovědnost za sběr a předkládání údajů nese ministerstvo zemědělství, rybolovu a potravin, slovinský ústav pro výzkum lovišť (Fisheries Research Institute of Slovenia) a statistický úřad Slovinské republiky. Slovinské loďstvo provozuje rybolov v lovištích v severním Jaderském moři (oblast 37). Zdroje údajů o objemech jsou správní (lodní deníky). Od všech plavidel se vyžaduje, aby vyplňovala lodní deníky, a pokrytí odlovů loďstva je tudíž úplné, kromě vykládek malých množství ryb (méně než 50 kg), která se v současné době nezaznamenávají. Jsou vyvíjeny systémy pro regulaci v místě prvního prodeje a pro sběr informací z dokladů o prodeji. Cenové informace jsou sbírány prostřednictvím měsíčních statistických zjišťování podniků a tato zjišťování z hlediska množství pokrývají 50 % všech vykládek. Finsko - hlavní odpovědnost za sběr údajů o rybolovu, jejich předkládání a kvalitu nese finský výzkumný ústav pro volně žijící zvěř a rybolov (Finnish Game and Fisheries Research Institute). Ministerstvo zemědělství a lesnictví vede jednotlivé rejstříky. Finská plavidla loví pouze v Baltském moři. Zdroje údajů zahrnují obdobu lodního deníku EU pro loďstva, jehož plavidla jsou delší než 10 m. V tomto lodním deníku jsou rovněž podrobně zaznamenány překládky, první odběratelé a výměty. K zaznamenávání činnosti loďstva, jehož plavidla jsou kratší než 10 m, jsou používány měsíční formuláře pro pobřežní rybolov (s výjimkou plavidel lovících lososa, která používají jiný formulář). První prodej druhů, na které se vztahuje kvóta, je regulován, oznámení musí být povinně předkládána do 48 hodiny od vykládky. Informace o prodeji druhů, na které se kvóta nevztahuje, jsou doplněny zjišťováním u největších velkoobchodních společností zabývajících se prodejem ryb. Švédsko – odpovědnost za sběr a předkládání údajů nese švédský rybářský úřad (Swedish Board of Fisheries). Zdroje údajů jsou správní, sestávají z lodních deníků, dokladů o prodeji, prohlášení o vykládkách a v případě pobřežního loďstva měsíčních (nebo dokonce denních) záznamů. Doklady o prodeji jsou sbírány centrálně, a to buď v elektronické, nebo tištěné podobě, a rybáři lovící u pobřeží mají možnost předkládat záznamy o rybolovu při pobřeží elektronicky prostřednictvím bezpečného internetového rozhraní. Spojené království – nejvýznamnější jsou úlovky v severovýchodním Atlantiku (oblast 27). Spojené království disponuje velkým loďstvem pro pobřežní rybolov, které se zaměřuje především na druhy, na něž se nevztahuje kvóta, ale loví také značný podíl některých druhů, na něž se kvóta vztahuje. Spojené království rovněž provozuje malé zámořské loďstvo, které je registrováno ve Spojeném království, ale sídlí a je provozováno v zahraničí. Za sběr údajů odpovídají rybářské inspekční úřady v Anglii, Skotsku, Walesu a Severním Irsku. Tyto údaje jsou tříděny a předávány Eurostatu námořní a rybářskou agenturou (Marine and Fisheries Agency) ministerstva pro životní prostředí, potraviny a otázky venkova (DEFRA). U loďstva, jehož plavidla jsou delší než 10 m, jsou zdroje údajů správní (lodní deníky, doklady o prodeji a prohlášení o vykládkách). U loďstva, jehož plavidla jsou kratší než 10 m, jsou lodní deníky a prohlášení o vykládkách předkládány dobrovolně, ale podle pravidel, která upravují první prodej ryb, jsou požadovány doklady o prodeji. Tyto zdroje poskytují úplný soupis převážné části rybolovné činnosti. Dodatečné informace o měkkýších jsou poskytovány prostřednictvím záznamů o činnostech, které jsou vyplňovány jako podmínka udělení povolení k lovu měkkýšů. Island – islandská plavidla provozují rybolov převážně ve vodách severovýchodního Atlantiku, ale v menším rozsahu také v severozápadním a jižním Atlantiku. Pokud jde o členské státy EU, neexistují žádné zásadní rozdíly v metodikách sestavování statistických údajů o úlovcích a vykládkách. Údaje jsou získávány z lodních deníků. Island rovněž přísně reguluje první prodej ryb a všechny vykládky se musí uskutečnit v určených přístavech a musí být zváženy na ověřených váhách. Jak odběratelé, tak zpracovatelé ryb musí předkládat zprávy. Odpovědnost za sběr údajů nese islandské ředitelství pro rybolov (Icelandic Directorate of Fisheries) a islandský statistický úřad předává údaje Eurostatu. Zdroje údajů jsou pro obě organizace tytéž, mohou však vznikat nesrovnalosti v případech, kdy ředitelství pro rybolov poskytuje údaje přímo, neboť ředitelství čerpá z aktivní databáze, která bývá revidována. Norsko - norská plavidla provozují rybolov v severovýchodním Atlantiku (oblast 27), severozápadním Atlantiku (oblasti 21) a v Arktickém oceánu (oblast 48). Za sběr údajů o rybolovu nese odpovědnost norské ředitelství pro rybolov (Norwegian Directorate of Fisheries). Zdroje údajů jsou správní, jedná se o lodní deníky se záznamy úlovků, prohlášení o vykládkách a doklady o prodeji. Údaje z lodního deníku, které jsou evidovány ředitelstvím pro rybolov, zahrnují záznamy především od plavidel, která loví pomocí vlečných sítí, včetně plavidel, která působí mimo oblast ICES. Údaje z prohlášení o vykládkách a dokladů o prodeji jsou sbírány prostřednictvím šesti různých prodejních organizací a jsou pravidelně elektronicky zasílány ředitelství pro rybolov. Podle norských zákonů mají prodejní organizace rybářů výhradní právo na veškerý první prodej, který norští rybáři uskuteční. Doklad o prodeji obsahuje údaje jak o domácích vykládkách z norských plavidel, tak o vykládkách z norských plavidel v zahraničních přístavech a o vykládkách ze zahraničních plavidel v Norsku. Norské právní předpisy vyžadují, aby každý doklad o prodeji obsahoval informace o druhu, typu produktu, oblasti rybolovu, množství a hodnotě atd. Pro statistické účely jsou uváděny doplňující informace, např. o stavu uchování. Kvalita údajů Metodiky sběru informací pro vynucování a kontrolu a pro statistické účely jsou v jednotlivých členských státech poměrně soudržné. Spolehlivost statistických údajů závisí na věrohodnosti a přesnosti dokladů, které rybáři předkládají, a na kontrolách kvality prováděných orgány členských států. Členské státy používají k monitorování rybolovných činností řadu různých mechanismů včetně leteckého sledování, plavidel pro ochranu lovišť, satelitního monitorování (pro plavidla o celkové délce přesahující 15 metrů) a inspekcí na palubách rybářských plavidel. Tyto informace jsou používány k ověřování informací zaznamenaných v lodních denících, dokladech o prodeji a prohlášeních o vykládkách. Mnoho členských států již hlásí, že k provádění těchto křížových kontrol používá elektronické metody. Kvalita různých zdrojů údajů je rovněž kontrolována při zápisu, čímž je zaručeno, že jsou informace vnitřně soudržné a že jsou odstraněny základní chyby včetně chyb ve formátování a chyb způsobených vložením nesprávných druhů, oblastí a cen. Jak již bylo zmíněno, různé hlavní zdroje údajů jsou navzájem kontrolovány z hlediska soudržnosti, a to opět často elektronicky. Kromě toho některé členské státy včetně Spojeného království hlásí, že pracují na dohodách s jinými členskými státy, v nichž jejich plavidla provádějí vykládky, aby si mohly vyměňovat údaje pro účely křížových kontrol, zejména pro účely sledování kvót. Pokrytí údajů z různých zdrojů je ucelené a většina členských států hlásí, že je úplné. Jsou-li jako zdroje údajů používány zdroje správní (lodní deníky, prohlášení o vykládkách a doklady o prodeji), jedná se v převážné většině případů o úplný census a statistický odběr vzorků se nepoužije. Ve Švédsku jsou lodní deníky předem registrovány u jednotlivých plavidel, a tím je údajně zaručen obzvláště vysoký stupeň návratnosti. Veškeré mezery v pokrytí údajů jsou odstraněny prostřednictvím statistických zjišťování, která se mohou vztahovat na veškeré rybolovné operace nebo na jejich část. Jsou zavedena přísná pravidla, která upravují lhůty pro předkládání dokladů o prodeji, lodních deníků a prohlášení o vykládkách, a tato pravidla jsou ve většině případů, kdy jsou prováděny vykládky na území dotčeného členského státu, dodržována. V některých případech, například jsou-li údaje poskytovány elektronicky, jsou údaje denně aktualizovány. Členské státy často hlásí problémy způsobené zpožděními při doručování dokladů o prodeji od plavidel, která provedla vykládku v jiném členském státě nebo ve třetích zemích. Takováto zpoždění mohou trvat až několik měsíců. Ačkoli se tato otázka přímo netýká zpráv podle nařízení (ES) č. 1921/2006, které se vztahuje na vykládky na vlastním území členských států, má vliv na kvalitu souvisejících statutárních zpráv o úlovcích, a to zejména v krátkodobém výhledu, kdy jsou méně přesné informace z lodních deníků nahrazovány, dokud nejsou k dispozici doklady o prodeji. Zpoždění při předkládání údajů mohou být příčinou nesrovnalostí mezi údajně totožnými informacemi zaslanými Eurostatu a jiným útvarům Komise (GŘ MARE) pro účely monitorování kvóty. Členské státy se snaží, aby byly jejich záznamy úplné co nejdříve po konci rybářského hospodářského roku, databáze je však stále možné opravovat, ačkoli obecně je po uplynutí šesti měsíců od konce referenčního roku provedeno jen málo významných aktualizací. Nizozemsko ohlásilo specifický problém s informacemi v případech, kdy jsou ryby zpracovány a zmraženy na palubě a kdy je první prodej registrován v okamžiku, kdy ryby při vývozu opouštějí zemi. V tomto případě jsou do doby, než jsou k dispozici skutečné údaje, poskytovány informace o průměrné ceně. V praxi to z hlediska objemu platí pro většinu nizozemských úlovků, které tvoří převážně pelagické druhy (makrela obecná, sleď obecný, treska modravá atd.). Ostatní členské státy hlásí podobné problémy v případech, kdy ryby nejsou ihned prodány a kdy jsou odhady prováděny na základě prodeje stejných nebo obdobných druhů. Členské státy rovněž hlásí, že dochází k problémům při odlišování vyrovnávacích koeficientů, které různé členské státy používají k přepočítání vyložené hmotnosti na živou hmotnost. Ani v tomto případě se nejedná o otázku, která by se přímo týkala zpráv podle nařízení (ES) č. 1921/2006, které požaduje hmotnost produktu spíše než živou hmotnost. Tato otázka má však pro členské státy obzvláštní význam, pokud jde o monitorování kvóty a jiné vykazovací účely. Bude do značné míry řešena nařízením Komise (ES) č. 409/2009[8], které pro mnoho druhů a produktů stanoví společné vyrovnávací koeficienty pro přepočet vyložené hmotnosti na živou hmotnost. Bylo poukázáno na konkrétní problém s určováním druhů. Za účelem zlepšení identifikace byly přijaty různé iniciativy, mimo jiné byly rybářům poskytnuty nákresy usnadňující určování druhů. V převážné většině případů se tato problematika týká druhů, na které se nevztahuje kvóta, a druhů, které jsou vykládány v malém množství nebo nepravidelně. Druhy je možné zařadit pod obecný kód, a to i tehdy, je-li druh určen, například když v systému ještě není uveden přesný kód. Členské státy si mohou tyto údaje znovu prohlédnout, což dělají, a zjistí-li problémy, mohou provést opravy. Dánsko uvedlo, že pro rybáře příležitostně pořádá kampaně, v nichž se soustředí na konkrétní otázky týkající se vykazování. VYUžITÍ ÚDAJů (šÍřENÍ ÚDAJů) Zprávy členských států jsou všem uživatelům, kteří mají přístup k internetu, bezplatně k dispozici prostřednictvím databáze Eurostatu pro šíření statistických údajů. Hlavními uživateli těchto statistických údajů jsou GŘ MARE, které je používá pro účely společné rybářské politiky, a také Mezinárodní rada pro průzkum moří (ICES), která údaje Eurostatu používá k přípravě doporučení pro GŘ MARE ohledně rybolovu v severovýchodním Atlantiku. HLAVNÍ ZJIšTěNÍ: ANALÝZA VÝSLEDKů Shrnutí výsledků je uvedeno v příloze této zprávy. Celkové množství vykládek ve většině členských států od roku 2007 kleslo o 11 %, celková hodnota vykládek ve stejném období klesla o 17 % (viz tabulka 1). Největší pokles od roku 2007 byl zaznamenán v Nizozemsku (308 tisíc tun), Německu (83 tisíc tun) a v Dánsku (79 tisíc tun). Z členských států zaznamenaly nejvyšší hodnotu vykládek Španělsko, Itálie, Spojené království a Francie (viz grafy 1 a 2 v příloze). Z hlediska objemu však největší vykládky zaznamenalo Dánsko. Tyto vykládky lze přičítat velkým úlovkům pelagických ryb s poměrně nízkou hodnotou, které byly odloveny odvětvím dánského průmyslového rybolovu. Norsko i Island zaznamenaly vyšší objemy vykládek než jakýkoli členský stát, přičemž většinu vykládek opět tvořily pouze dva pelagické druhy (43 % v případě Norska a 63 % v případě Islandu). Druhy, jichž bylo v EU jako celku z hlediska objemu uloveno nejvíce, byly druhy pelagické (sleď obecný, šprot obecný, treska modravá a smaček atd.) (viz tabulka 2 v příloze), jediným druhem žijícím při dně, který patří mezi 10 druhů, jejichž úlovky byly z hlediska objemu největší, je treska obecná. Pelagické druhy, které jsou loveny ve velkém objemu, však mívají zpravidla mnohem nižší hodnotu než druhy žijící při dně. Humr (humr severský) je druhem, jehož úlovky měly v roce 2008 nejvyšší celkovou hodnotu, další čtyři druhy s nejvyšší hodnotou jsou druhy žijící při dně. U některých členských států byla značná množství vykládek vykázána pod obecnými druhovými kódy. V případě Irska, Řecka a Itálie šlo o více než 5 % vykládek. Ve Španělsku byly pod obecnými kódy zaznamenány vysoké objemy, představovaly však poměrně malý podíl (méně než 2 %) vykládek zaznamenaných v této zemi. Tato skutečnost s nejvyšší pravděpodobností poukazuje na různorodou povahu španělského odvětví rybolovu. Používání obecných kódů v Itálii a Řecku může rovněž poukazovat na různorodost vykládek, rovněž však může jít o důsledek metod sběru údajů a skutečnosti, že převážná většina jejich loďstva je povahou uzpůsobena pro drobný rybolov. ZÁVěRY A DOPORUčENÍ 1. Většina členských států poskytla podrobný popis svých metodik a také zdrojů údajů a použitých kontrol kvality. Převážná většina údajů předávaných Eurostatu je sbírána pomocí mechanismů zavedených pro kontrolní a vynucovací účely. Pokud jde o zaručení přesnosti a kvality údajů, Eurostat se spoléhá v první řadě především na rybáře a vnitrostátní orgány. 2. Členské státy nehlásí žádné zvláštní rozdíly v metodikách sběru informací, které jsou poskytovány útvarům Komise (GŘ MARE a Eurostatu). Opětovné použití údajů pro statistické účely zaručuje, že z hlediska dodatečných nákladů je na odvětví rybolovu kladena pouze malá zátěž. Aby se co nejvíce snížila zátěž členských států, které Evropské komisi předkládají zprávy, GŘ MARE a GŘ ESTAT stále těsněji spolupracují prostřednictvím společných řešení v oblasti vývoje informačních technologií pro sběr a šíření údajů. 3. Přetrvávající problém představuje přesné určení druhů, zejména více menšinových druhů, a také používání obecných kódů pro druhy. Eurostat zavádí nové automatizované systémy validace údajů, které pomohou tuto problematiku řešit. Některé členské státy vykazují značná množství ryb pod obecnými kódy a je zaručeno, že tato problematika bude hlouběji prošetřena. 4. Pro zajištění soudržnosti je možné provádět vzájemné křížové kontroly různých správních zdrojů. Jsou-li tyto zdroje údajů používány integrovaně, mohou poskytovat ucelený a soudržný přehled rybolovných činností. Kvalita údajů je dále zvyšována křížovými kontrolami v rámci činností týkajících se dohledu. Díky častějšímu využití elektronických metod sběru údajů jsou informace předávány včasněji a jsou přesnější. Mnoho členských států se snaží provádět systémy v souladu s měnícími se evropskými požadavky. 5. Snížením častosti zpráv se snižuje pracovní zátěž členských států. Údaje jsou nadále hodnotným zdrojem informací pro tvorbu politiky a řízení trhů v rámci společné rybářské politiky. PŘÍLOHA VYKLÁDKY PRODUKTŮ RYBOLOVU V EU A ESVO Tabulka 1 [pic] * Údaje o Litvě za rok 2008 jsou v současnosti podrobovány přezkumu. Údaje o množství jsou vyjádřeny hmotností produktu. Graf 1 Celková hodnota vykládek v roce 2008 – EU a ESVO [pic] Graf 2 Celkový objem vykládek v roce 2008 – EU a ESVO [pic] Tabulka 2 10 druhů s největším objemem a nejvyšší hodnotou (EU) v roce 2008 [pic] [1] Úř. věst. L 403, 30.12.2006, s. 1. [2] Nařízení Rady (EHS) č. 2847/93 ze dne 12. října 1993 o zavedení kontrolního režimu pro společnou rybářskou politiku. Úř. věst. L 261, 20.10.1993, s. 1. [3] Zvláštní zpráva č. 7/2007 o systémech kontroly, inspekce a sankcí týkajících se pravidel pro zachování rybolovných zdrojů Společenství. [4] Nařízení Rady (EHS) č. 1224/2009 ze dne 20. listopadu 2009 o zavedení kontrolního režimu Společenství k zajištění dodržování pravidel společné rybářské politiky, o změně nařízení (ES) č. 847/96, (ES) č. 2371/2002, (ES) č. 811/2004, (ES) č. 768/2005, (ES) č. 2115/2005, (ES) č. 2166/2005, (ES) č. 388/2006, (ES) č. 509/2007, (ES) č. 676/2007, (ES) č. 1098/2007, (ES) č. 1300/2008 a (ES) č. 1342/2008 a o zrušení nařízení (EHS) č. 2847/93, (ES) č. 1627/94 a (ES) č. 1966/2006. Úř. věst. L 343, 22.12.2009, s. 1. [5] Článek 9 nařízení Rady (EHS) č. 2847/93. [6] Nařízení Rady (ES) č. 1966/2006 ze dne 21. prosince 2006 o elektronickém zaznamenávání a hlášení rybolovných činností a o zařízení pro dálkové snímání. Úř. věst. L 409, 30.12.2006, s. 1. [7] Lovná zařízení jsou běžně rozdělena do dvou hlavních kategorií: pasivní a aktivní. Tato klasifikace vychází ze vzájemného chování cílových druhů a lovného zařízení. U pasivních zařízení je odlov ryb obecně založen na pohybu cílových druhů k lovnému zařízení (např. vězencům), u aktivních lovných zařízení je odlov zpravidla založen na záměrném nahánění cílových druhů (např. pomocí vlečných sítí, drapáků). [8] Nařízení Komise (ES) č. 409/2009 ze dne 18. května 2009, kterým se stanoví vyrovnávací koeficienty Společenství a kódy úpravy používané k přepočítání zpracované hmotnosti na živou hmotnost a kterým se mění nařízení Komise (EHS) č. 2807/83. Úř. věst. L 123, 19.5.2009, s. 78.