Případy, ve kterých jednomyslnost zabránila rozhodnutím společné zahraniční a bezpečnostní politiky nebo je značně zpozdila či negativně ovlivnila jejich podstatu Lidská práva Jedním z klíčových cílů Unie je prosazovat lidská práva. V minulých letech došlo k některým případům, kdy členský stát z důvodů nesouvisejících s lidskými právy zpozdil, zablokoval nebo oslabil postoje Unie, nebo tak učinilo několik členských států. Stalo se to jak v rámci dvoustranných vztahů Unie se třetími zeměmi, tak v mezinárodních organizacích. Každý z těchto případů oslabil schopnost Unie prosazovat dodržování lidských práv mezinárodně, negativně ovlivnil její důvěryhodnost a zabránil jí dosáhnout jejích cílů. ·Rada pro lidská práva OSN v Ženevě je hlavním celosvětovým fórem k projednávání otázek lidských práv. Její program je strukturován do 10 bodů. Nejvýznamnější situace v oblasti lidských práv v jednotlivých zemích jsou projednávány v rámci bodu 4. V červnu 2017 nebyla EU poprvé schopna předložit na Radě pro lidská práva OSN prohlášení k bodu 4. To bylo důsledkem námitek omezeného počtu členských států, které nezpochybnily podstatu provedených posouzení. Tyto členské státy nesouhlasily s výslovnými odkazy na dvě třetí země, které všechny ostatní členské státy chtěly uvést vzhledem k jejich pověsti v oblasti lidských práv. Neúspěch snah ukončit tuto patovou situaci vedl k tomu, že byl hlas EU umlčen. ·V září 2017 jeden členský stát značně zpozdil přijetí strategického pracovního plánu EU pro Radu pro lidská práva OSN a prohlášení EU k bodu 4 kvůli konkrétnímu problému se třetím státem. V říjnu tentýž členský stát zablokoval návrh prohlášení EU, jež mělo být předneseno na Třetím výboru Valného shromáždění OSN, přičemž v konečném důsledku přinutil všechny ostatní, aby přijaly to, co obecně považovaly za nepřiměřený odkaz na konkrétní případ, jak věcně, tak co do rozsahu, v porovnání se všemi ostatními odkazy v prohlášení. ·V únoru 2018 řada izolovaných námitek omezeného počtu členských států značně zpozdila přijetí ročních priorit v oblasti lidských práv, které má EU sledovat na fórech OSN, a nakonec donutila všechny ostatní, aby přijaly jejich oslabení. ·K takovým obtížím docházelo rovněž v dvoustranných vztazích EU se třetími zeměmi. Na pozadí nového zákona přísně omezujícího prostor pro nevládní organizace v Egyptě omezený počet členských států zablokoval a nakonec výrazně odporoval přání všech ostatních členských států zahrnout do návrhu priorit partnerství EU s Egyptem jasnou formulaci, pokud jde o dodržování lidských práv a občanskou společnost. Důsledkem je, že rámec dvoustranných vztahů s Egyptem nemohl být obnoven včas a na začátku roku 2017 neexistoval. Jiná prohlášení zahraniční politiky EU ·V červenci 2016 nebyla EU schopna rychle podpořit nález rozhodčího soudu v rámci Úmluvy Organizace spojených národů o mořském právu v Jihočínském moři kvůli námitce omezeného počtu členských států, která nesouvisela s dotyčným nálezem. Po několika dnech intenzivních jednání bylo nakonec dohodnuto prohlášení. Ačkoli však EU mohla opožděně vyzývat k dodržování mezinárodního práva, nemohla požadovat provedení nálezu. To bylo zvláště problematické vzhledem k summitům EU-Čína a setkání Asie-Evropa (ASEM), které probíhaly paralelně. ·V prosinci 2017 a v květnu 2018 zabránil požadavek na jednomyslnost ohledně každého aspektu komplexních předloh EU ve vydání jednotných prohlášení o vývoji týkajícím se Jeruzaléma i přes trvající dohodu členských států na dlouhodobém a zavedeném postoji ohledně postavení Jeruzaléma v souladu s mezinárodním právem. V obou případech nebyla Unie schopna reagovat včasným a robustním způsobem na mezinárodní vývoj, ke kterému měla jasný a zavedený postoj. Sankce EU ·V únoru 2017 blokoval jeden členský stát obnovení zbrojního embarga vůči Bělorusku, dokud se všechny ostatní členské státy nakonec nedohodly vyjmout určitou kategorii ručních palných zbraní, aby zabránily tomu, že embargo bude zcela ukončeno. O rok později tentýž členský stát podmínil obnovení rozšířením výjimky na další kategorii zbraní, což všechny ostatní členské státy ze stejného důvodu nakonec opět přijaly. ·V létě roku 2017 blokoval jeden členský stát přijetí cílených omezujících opatření EU proti Venezuele v reakci na vnitrostátní politický vývoj, který – jak EU dříve uvedla – pokud se uskuteční, povede k jejich přijetí. Dotyčná omezující opatření byla nakonec přijata teprve v listopadu 2017, po dalším zásadním zhoršení situace na místě. Tyto příklady opět prokazují, že jednomyslné hlasování v Radě narušuje schopnost Evropské unie reagovat rychle a pevně na mezinárodní vývoj. Zatímco o zřízení sankčních režimů v rámci společné zahraniční a bezpečnostní politiky se rozhoduje jednomyslně, režim odvetných sankcí EU, nazývaný také blokovací nařízení, se řídí kvalifikovanou většinou, což umožňuje jeho rychlou aktualizaci v reakci na mezinárodní události. Civilní mise společné bezpečnostní a obranné politiky ·V nedávné době, v roce 2018, bylo jedním členským státem blokováno rozšíření mise zaměřené na budování kapacit v Sahelu, dokud jiný členský stát neupustil od svých výhrad vůči samostatné misi do Iráku. To bohužel nebyl první případ, kdy se členský stát vyslovil proti jednomu konkrétnímu souboru společné bezpečnostní a obranné politiky nebo zdržoval jeho pokrok kvůli tomu, že jiný členský stát se choval obdobně k jinému souboru. Takové situace nikdy EU nezabránily, aby nakonec došlo k pokroku, ale v některých případech zdržely přijetí nezbytných rozhodnutí. Prodlení v rozhodování v důsledku jednomyslnosti přesahují rámec rozhodnutí zahájit a zřídit civilní mise společné bezpečnostní a obranné politiky, ale týkají se rovněž aspektů praktického provádění, jako je schvalování povinných pololetních zpráv, které musí každá civilní mise společné bezpečnostní a obranné politiky pravidelně předkládat Radě.