/* KOM/2011/0176 konecném znení */ ZPRÁVA KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU A RADĚ podle článku 8 rozhodnutí Rady 2007/845/SVV ze dne 6. prosince 2007 o spolupráci mezi úřady pro vyhledávání majetku z trestné činnosti v jednotlivých členských státech v oblasti vysledování a identifikace výnosů z trestné činnosti nebo jiného majetku v souvislosti s trestnou činností





[pic] | EVROPSKÁ KOMISE | V Bruselu dne 12.4.2011 KOM(2011) 176 v konečném znění ZPRÁVA KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU A RADĚ podle článku 8 rozhodnutí Rady 2007/845/SVV ze dne 6. prosince 2007 o spolupráci mezi úřady pro vyhledávání majetku z trestné činnosti v jednotlivých členských státech v oblasti vysledování a identifikace výnosů z trestné činnosti nebo jiného majetku v souvislosti s trestnou činností ZPRÁVA KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU A RADĚ podle článku 8 rozhodnutí Rady 2007/845/SVV ze dne 6. prosince 2007 o spolupráci mezi úřady pro vyhledávání majetku z trestné činnosti v jednotlivých členských státech v oblasti vysledování a identifikace výnosů z trestné činnosti nebo jiného majetku v souvislosti s trestnou činností ÚVOD 1.1. Souvislosti Rozhodnutí Rady 2007/845/SVV[1] (dále jen „rozhodnutí“) ukládá členským státům povinnost zřídit nebo určit vnitrostátní úřady pro vyhledávání majetku z trestné činnosti (dále „úřad“) jako ústřední vnitrostátní kontaktní místa, jež prostřednictvím intenzivnější spolupráce napomáhají co nejrychleji v celé EU vysledovat majetek pocházející z trestné činnosti. Podle rozhodnutí si úřady pro vyhledávání majetku z trestné činnosti mohou vyměňovat informace a osvědčené postupy bez ohledu na své právní postavení (správní, donucovací nebo justiční orgán), a to jak na žádost, tak i z vlastního podnětu. Výměna informací probíhá jednak za podmínek stanovených rámcovým rozhodnutím 2006/960/SVV[2] („švédská iniciativa“), jednak v souladu s platnými právními předpisy o ochraně údajů. Rozhodnutí má podporovat rovněž síť CARIN (Camden Assets Recovery Inter-Agency Network), tj. rozsáhlou síť pracovníků a odborníků, jejímž cílem je zlepšit vzájemné znalosti metod a postupů v oblasti přeshraniční identifikace, zmrazení, zajištění a konfiskace nezákonně nabytého majetku. 1.2. Oznámení zaslaná členskými státy Podle čl. 8 odst. 1 rozhodnutí musí členské státy do 18. prosince 2008 předložit generálnímu sekretariátu Rady a Komisi znění svých vnitrostátních právních předpisů, které jim umožní splnit povinnosti, jež pro ně z tohoto rozhodnutí vyplývají. Komise obdržela oznámení od těchto 21 členských států: AT, BE, BG, CY, CZ, DE, DK, EE, EL, FI, FR, HU, IE, LT, LU, LV, NL, PL, SK, SV a UK. ES nezaslalo své oznámení Komisi, nýbrž generálnímu sekretariátu Rady. Oznámení nezaslaly MT, IT, PT, RO a SI. Většina oznámení zaslaných členskými státy pouze uvádí bližší údaje k příslušnému určenému úřadu či úřadům (podle rozhodnutí mohou členské státy určit jako úřad pro vyhledávání majetku z trestné činnosti i druhý orgán). V několika případech jsou uvedeny odkazy na platné vnitrostátní právní předpisy. Oznámení BE , EL a IE obsahují rovněž plné znění příslušných vnitrostátních právních předpisů. 1.3. Metoda a kritéria hodnocení Podle čl. 8 odst. 3 rozhodnutí vypracuje Komise do 18. prosince 2010 písemnou zprávu o dodržování tohoto rozhodnutí členskými státy. Ve lhůtě stanovené rozhodnutím zaslalo své oznámení pouze osm členských států. Oznámení většiny členských států se navíc týkalo pouze jednoho aspektu rozhodnutí – provedení ustanovení o určení úřadů ( článek 1 ). V zaslaných oznámeních chyběly údaje o provádění ustanovení o spolupráci mezi úřady ( článek 2 ), výměně informací mezi úřady na žádost ( článek 3 ) a z vlastního podnětu ( článek 4 ), dodržování pravidel v oblasti ochrany údajů ( článek 5 ) a o výměně osvědčených postupů mezi úřady ( článek 6 ). Proto bylo nutné oficiální oznámení doplnit o další informace týkající se mimo jiné provádění minimálních právních ustanovení v rozhodnutí. Informace o provádění těchto ustanovení a o pokroku členských států při určování úřadů byly získávány na zasedáních neformální platformy úřadů pro vyhledávání majetku z trestné činnosti v EU ( EU Asset Recovery Offices’ Platform , dále jen „platforma“). Tato platforma se pravidelně schází od počátku roku 2009 a sdružuje určené úřady pro vyhledávání majetku z trestné činnosti v členských státech a orgány zapojené do zřizování těchto úřadů nebo orgány dočasně jako úřady pro vyhledávání majetku z trestné činnosti fungující. Na zasedáních platformy v březnu a květnu 2010 úřady Komisi zejména sdělily svůj návrh, aby zpráva o provádění měla širší záběr než ustanovení rozhodnutí a zahrnovala i aspekty struktury a pravomocí určených úřadů a jejich přístupu k informacím, pokrok při rozvíjení zabezpečeného systému výměny informací a hlavní problémy, se kterými se úřady potýkají. Výše uvedené informace byly získány z tabulky poskytující základní údaje o určených úřadech (ARO Matrix) a z odpovědí úřadů na krátký doplňkový dotazník Komise (v období od září do listopadu 2010 na něj odpovědělo 17 úřadů). Dále je doplnily údaje z Celoevropské konference o úřadech pro vyhledávání majetku z trestné činnosti, jež se konala ve dnech 6.–7. prosince 2010 v Bruselu. 2. HODNOCENÍ Článek 1 – Úřady pro vyhledávání majetku z trestné činnosti Podle čl. 8 odst. 1 rozhodnutí byly určeny tyto úřady: Rakousko určilo spolkovou kriminální policii ( Bundeskriminalamt – Referat „Vermögensabhöpfung“ ). Belgie určila Organe Central pour la Saisie et la Confiscation (ústřední orgán pro zajišťování a konfiskace), zřízený zákonem ze dne 26. března 2003. Bulharsko určilo dva úřady: komisi pro zabavení majetku pocházejícího z trestné činnosti (CEPACA, jež následně změnila svůj název na CEPAIA) a nejvyšší státní zastupitelství. Kypr určil jednotku pro boj proti praní peněz (MOKAS-FIU Kypr). Česká republika určila Útvar odhalování korupce a finanční kriminality (ÚOKFK), odbor mezinárodní spolupráce, a přijala zákon č. 273/2008 Sb. Dánsko určilo státního zástupce pro závažnou hospodářskou trestnou činnost ( Statsadvokaten for Særlig Økonomisk Kriminalitet ). Estonsko určilo V. oddělení odboru vyšetřování ústřední kriminální policie. Finsko určilo zpravodajské oddělení / komunikační středisko Národního vyšetřovacího úřadu. Francie určila centrální ředitelství pro trestní vyšetřování ( Plateforme d'Identification des Avoirs Criminels – PIAC). Francie nedávno určila další úřad: Agenturu pro správu a vyhledávání zajištěného a konfiskovaného majetku (AGRASC). Oznámení Komisi se připravuje. Německo určilo dva úřady: spolkovou kriminální policii ( Bundeskriminalamt Referat SO 35 „Vermögensabschöpfung“ ) a ministerstvo spravedlnosti ( Bundesamt für Justiz ). Řecko určilo oddělení pro finanční a hospodářskou trestnou činnost v rámci ministerstva financí, podle zákona č. 3842/2010. Maďarsko určilo Národní vyšetřovací úřad ( Nemzeti Nyomozó Iroda ). Irsko určilo Úřad pro vyhledávání majetku z trestné činnosti ( Criminal Assets Bureau ), zřízený příslušným zákonem z roku 2005. Lotyšsko určilo oddělení hospodářské policie odboru ústřední kriminální policie státní policie. Litva určila dva úřady: kriminální policii ( Lietuvos kriminalines policijos biuras ) a nejvyšší státní zastupitelství ( Lietuvos Respublikos generaline prokuratura ). Lucembursko určilo Parquet du Tribunal d'Arrondissement de Luxembourg, Section éco-fin . Nizozemsko určilo úřad pro konfiskaci majetku z trestné činnosti spadající pod státní zastupitelství ( Bureau Ontnemingswetgeving Openbaar Ministerie – BOOM ). Polsko určilo úřad pro vyhledávání majetku z trestné činnosti spadající pod úřad kriminální policie v rámci Ústředního velitelství policie. Slovensko určilo Zpravodajskou jednotku finanční policie Úřadu boje proti organizované kriminalitě Prezídia Policejního sboru. Španělsko určilo dva úřady: zpravodajské středisko proti organizované trestné činnosti (CICO) a zvláštní státní zastupitelství zaměřené na drogovou kriminalitu ( Fiscalia Especial Antidrogas ) při ministerstvu spravedlnosti. Švédsko určilo dva úřady: zpravodajský odbor Státní kriminální policie a Národní úřad pro hospodářskou trestnou činnost ( Ekobrottsmyndigheten ). Spojené království určilo dva úřady: Agenturu pro boj se závažnou organizovanou trestnou činností ( Serious Organised Crime Agency , SOCA) pro Anglii, Wales a Severní Irsko a Skotskou agenturu pro boj s trestnou činností a omamnými látkami ( Scottish Crime and Drug Enforcement Agency , SCDEA) pro Skotsko. Zbývající členské státy poskytly o svém pokroku při určování úřadů následující informace: Malta uvedla, že jako úřad pro vyhledávání majetku z trestné činnosti určí Národní útvar proti podvodům ( National Fraud Squad ). Portugalsko uvedlo, že skupina jmenovaná ministrem spravedlnosti byla pověřena vytvořením struktury budoucího úřadu pro vyhledávání majetku z trestné činnosti. Rumunsko uvedlo, že bude zřízen úřad spadající pod ministerstvo spravedlnosti. Úřad bude víceoborový a bude zahrnovat donucovací struktury, jež dočasně jako úřad pro vyhledávání majetku z trestné činnosti fungují. Příslušný personál, včetně kontaktního místa sítě CARIN, bude přidělen budoucímu úřadu. Slovinsko uvedlo, že zvažuje zřízení úřadu spadajícího pod státní zastupitelství. Itálie uvedla, že zvažuje zřízení úřadu spadajícího pod ministerstvo vnitra. Připravují se příslušná ustanovení pro vnitřní strukturu. Sedm členských států ( BG, DE, ES, FR, LT, SV, UK ) dosud využilo možnosti určit podle čl. 1 odst. 2 dva úřady. V EU je tedy v současné době určeno 28 úřadů. Dosud určené úřady jsou v prvé řadě zřizovány v rámci donucovacích orgánů. Zbývající úřady se dělí takřka rovným dílem na justiční úřady a úřady s víceoborovou strukturou. Jelikož rozhodnutí rovněž usiluje o vytvoření formálních struktur na podporu činností sítě CARIN, je třeba podotknout, že téměř všechny určené úřady zahrnují kontaktní místo či místa sítě CARIN[3]. Článek 2 – Spolupráce mezi úřady pro vymáhání majetku v jednotlivých členských státech Podle tohoto článku mají členské státy zajistit vzájemnou spolupráci mezi úřady, jež má napomáhat vysledování a identifikaci výnosů z trestné činnosti a jiného majetku s ní spojeného, prostřednictvím výměny informací a osvědčených postupů, a to jak na žádost, tak i z vlastního podnětu. Výměna informací a osvědčených postupů mezi úřady by měla probíhat bez ohledu na jejich právní postavení (správní, donucovací nebo justiční orgán). Během diskusí na zasedáních platformy úřady obecně vyjádřily spokojenost se stupněm spolupráce a výměny osvědčených postupů s ostatními úřady. Nebyly hlášeny případy, že by některý úřad odmítl spolupracovat s jiným úřadem na základě jeho právního postavení. Lze tedy konstatovat, že ustanovení tohoto článku jsou všeobecně prováděna. Článek 3 – Výměna informací na žádost mezi úřady pro vyhledávání majetku z trestné činnosti Tento článek vysvětluje, že v případě žádostí o informace zasílané mezi úřady se použije švédská iniciativa a její prováděcí pravidla. Švédská iniciativa zavedla následující lhůty pro odpověď na žádost o výměnu informací mezi donucovacími orgány v rámci vyšetřování trestné činnosti nebo v rámci operativně pátrací činnosti: osm hodin v případě naléhavých žádostí o operativní a jiné informace týkající se závažných trestných činů[4], pokud se požadované operativní nebo jiné informace nacházejí v databázi přímo přístupné donucovacímu orgánu; jeden týden v případě jiných než naléhavých žádostí o operativní a jiné informace týkající se závažných trestných činů, pokud se požadované operativní nebo jiné informace nacházejí v databázi přímo přístupné donucovacímu orgánu; dva týdny ve všech ostatních případech (databáze není přímo přístupná a/nebo žádost se netýká závažné trestné činnosti). Tyto přísné lhůty se uplatní za předpokladu, že dožadující orgán uvede co nejpodrobnější údaje ve formuláři žádosti podle švédské iniciativy (předmět a důvody žádosti, povaha řízení, údaje o majetku, o který se úřad zajímá nebo který sleduje, a o osobách, jejichž účast lze v dané věci předpokládat). Kromě toho existuje ve všech výše uvedených případech možnost odkladu. Určené úřady jsou podle svého vyjádření obecně schopny dodržovat výše uvedené lhůty. Kladnou odpověď poskytly konkrétně AT, CZ, DE, ES (jeden úřad), HU, LT a NL . BE a ES (druhý úřad) je mohou dodržet ve většině případů. U CY záleží na typu požadovaných informací. V LV může dojít k nedodržení osmihodinové lhůty (úřad nemá nepřetržitý provoz) a IE uvedlo, že ne vždy mohou dané lhůty dodržet, jelikož kvalita informací poskytnutých jinými úřady často vyžaduje další kontroly. Ustanovení čl. 3 odst. 2 odkazuje na formulář k výměně informací připojený ke švédské iniciativě jako na závazný prvek. Sekretariát Rady během diskusí k tomuto bodu v rámci platformy uvedl, že se členské státy podle prováděcích pokynů ke švédské iniciativě dohodly, že formulář by neměl být považován za závazný. Přesto většina úřadů (přinejmenším úřady v AT, BE, BG, CY, CZ, DE, EE, ES, HU, IE, LT, LV, NL ) při zasílání žádostí jiným úřadům formulář podle švédské iniciativy používá, byť někdy ve spojení s jinými nástroji[5]. Úřady zasílají žádosti o informace jiným úřadům; mnohé z nich využívají i jiné způsoby, jako je síť CARIN ( BE, DE, ES, NL ), styční důstojníci Interpolu ( AT, CZ, DE, ES ), Europol ( CZ, ES ), síť styčných důstojníků vnitrostátních donucovacích orgánů ( AT, CZ, DE, ES, HU, NL ), vlastní finanční zpravodajské jednotky ( EL, LT ) a styční důstojníci Iniciativy pro spolupráci v jihovýchodní Evropě ( HU ). Většina úřadů (přinejmenším úřady v AT, BE, CY, CZ, DE, EE, ES, HU, IE, LV, NL ) si vede statistiky o svých výměnách informací s jinými úřady. Existují však značné rozdíly, pokud jde o používané kategorie a ukazatele. Případné zavedení bezpečnějšího systému výměny informací by usnadnilo sběr údajů pro statistické účely. I přes relativní nedostatek srovnatelných údajů z diskusí v rámci platformy vyplynulo, že od přijetí rozhodnutí počet žádostí, se kterými se úřady na sebe vzájemně obracejí, podstatně vzrostl a že se kvalita odpovědí všeobecně zvýšila. Názory úřadů na kvalitu obdržených odpovědí se značně různí. Podle některých úřadů ( AT, CZ ) byly obdržené informace velmi dobré, podle jiných ( BE, EE, LV ) byly dobré, další ( DE, ES, HU, IE, LT ) je hodnotily jako základní (i když postačující k zahájení vyšetřování). Mnohé úřady ve svých příspěvcích a na zasedání platformy upozorňovaly na význam uvádění kvalitnějších informací při podávání žádosti. Vzhledem k tomu, že lhůty podle švédské iniciativy jsou vesměs dodržovány, její formulář je všeobecně používán a kvalita odpovědí je přinejmenším dostatečná, lze mít za to, že ustanovení tohoto článku jsou prováděna. Článek 4 – Výměna informací mezi úřady pro vyhledávání majetku z trestné činnosti z vlastního podnětu Podle tohoto článku může úřad zaslat informace jinému úřadu bez předchozí žádosti. Z diskusí s pracovníky úřadů vyplynulo, že k výměnám na vlastní podnět občas dochází (například mezi BE a NL), avšak statistiky o četnosti těchto výměn nejsou k dispozici. Z dostupných informací nelze dostatečně jasně určit, jak je tento článek prováděn. Článek 5 – Ochrana údajů Nashromážděné údaje nenaznačují žádné porušení použitelných právních předpisů o ochraně údajů s ohledem na rámcové rozhodnutí z roku 2008[6]. Třebaže se jednotlivé vnitrostátní právní předpisy a postupy v oblasti ochrany údajů liší, nezdá se, že by stanovený systém (použitelné jsou předpisy o ochraně údajů přijímajícího úřadu) významným způsobem ovlivňoval možnost zasílání a přijímání informací. Většina úřadů uvedla, že stávající pravidla o ochraně údajů nemají na výměnu informací s jinými úřady dopad. Článek 6 – Výměna osvědčených postupů Podle tohoto článku by si úřady měly vyměňovat osvědčené postupy ohledně způsobů, jak zlepšit účinnost jejich úsilí při vysledovávání majetku. Úřady uvedly několik příkladů osvědčených postupů na základě svých zkušeností s jinými úřady. Mnohé z nich souvisejí s uplatňováním doporučení sítě CARIN (jež sama stanovila osvědčené postupy). Některé se odvíjejí od spolupráce na vysledování majetku v konkrétních dvoustranných případech a další zahrnují rovněž operativní činnosti, jež se vysledování majetku netýkají (např. další podpora donucovacích opatření poté, co byl majetek identifikován). Ohlasy na spolupráci mezi úřady jsou vesměs kladné. Výměna některých z těchto postupů pravidelně probíhá na zasedáních neformální platformy EU. Článek 7 – Vztah ke stávajícím formám spolupráce Toto ustanovení nevyžaduje transpozici. 3. HLAVNÍ PROBLÉMY ÚŘADŮ PRO VYHLEDÁVÁNÍ MAJETKU Z TRESTNÉ ČINNOSTI Aby bylo možné porozumět problémům, se kterými se úřady potýkají, je třeba mít na paměti následující znaky určených úřadů: - Většina úřadů má poměrně malý počet personálu. Pouze šest úřadů z 28 má alespoň deset zaměstnanců. - Hlavní funkcí úřadu je vysledovat a identifikovat majetek na území jejich státu. Většina úřadů však nemá přístup (přímý či nepřímý) ke všem příslušným databázím, jež by jim umožnily efektivněji plnit jejich úkoly. - Do obchodních rejstříků mají sice přístup všechny úřady, ale centralizované katastry nemovitostí neexistují ve všech členských státech . Pouze jeden úřad má přístup do celostátní evidence bankovních účtů, jež existuje pouze v pěti zemích. - Úřady si vyměňují citlivé informace (např. čísla bankovních účtů) mailem nebo faxem a nemohou využít plně zabezpečeného systému výměny informací. - Pouze některé úřady představují ústřední vnitrostátní kontaktní místa pro žádosti o vzájemnou právní pomoc, jež se týkají vyhledávání majetku a jež zaslaly orgány jiných členských států. - Pouze několik úřadů je zapojeno do správy zmrazeného majetku. - Přibližně polovina úřadů nemá přístup k soudním statistikám týkajícím se zmrazení a konfiskace majetku. Úřady se domnívají, že přístup k finančním informacím (zejména k údajům o bankovních účtech) představuje největší problém, se kterým se potýkají. Na druhém místě je neexistence zabezpečeného systému výměny informací. Úřady si opakovaně stěžovaly na nedostatek specializovaného odborného vzdělávání pro finanční vyšetřovatele a v obecnější rovině na nedostatek zdrojů. Dále se zmiňovaly mj. o rozdílech ve vnitrostátních právních předpisech, jež upravují otázku, které informace mohou být úřadům zpřístupněny, o omezených vazbách na orgány odpovědné za správu majetku, o absenci systému hodnocení pro úřady, o právních předpisech o ochraně údajů či bankovním tajemství a o skutečnosti, že evidence bankovních účtů neexistuje ve všech členských státech. Rozvoj zabezpečeného systému výměny informací pro úřady Rozhodnutí neuvádí způsoby pro operativní spolupráci mezi úřady. Hlavní otázkou projednávanou v rámci platformy je potřeba zabezpečenějších nástrojů pro výměnu operativních informací mezi úřady. V současnosti se citlivé informace často vyměňují e-mailem, což může představovat určité bezpečnostní riziko. Komise ve svém sdělení o výnosech z organizované trestné činnosti[7] vyzývá Europol, aby mezi vnitrostátními úřady plnil úlohu koordinátora. V této souvislosti úřad pro majetek pocházející z trestné činnosti Europolu (Europol Criminal Assets Bureau, ECAB)[8] navrhl prozkoumat možnost využití systému Europolu SIENA pro účely dvoustranné výměny informací mezi úřady[9]. V rámci platformy se návrh se setkal s příznivým ohlasem a byly vypracovány následující body: - existuje jasná potřeba zavést bezpečný způsob pro přímou výměnu informací mezi úřady, - systém SIENA již funguje a zajišťuje technické řešení pro výměnu informací z oblasti vymáhání práva, a to v rámci řádného právního základu a za použití nejvyšších bezpečnostních norem, - systém SIENA by mohl představovat hospodárné řešení, jelikož se opírá o již existující síť, proto finanční podpora na vytvoření nové sítě není nutná, - pokud by byl k výměně informací mezi úřady vybrán systém SIENA, musel by umožňovat přímou dvoustrannou výměnu mezi úřady. Členské státy by musely jmenovat své úřady pro vyhledávání majetku z trestné činnosti jako příslušné orgány v rámci systému SIENA a švédské iniciativy. Musely by rovněž technicky propojit své úřady se svými národními jednotkami Europolu[10]. V září 2009 Europol rozhodl o provedení pilotní fáze, jíž se mohly účastnit zainteresované úřady. Vyzkoušet systém SIENA pro výměnu informací mezi úřady se rozhodly úřady z 11 zemí ( BG, DK, EE, ES, FR, HU, NL PL, SK, SV a UK ). V červenci 2010 se osm zaměstnanců úřadů (z BG, DK, EE, HU, NL, PL a UK) zúčastnilo školení o systému SIENA v sídle Europolu. Pilotní fáze začala v červenci a skončila v září 2010. V současné době se vyhodnocuje. V případě pozitivních výsledků by se k systému SIENA mohly v roce 2011 připojit první úřady. Úsilí o propojování úřadů se systémem SIENA bude pokračovat – cílem je připojit většinu úřadů. 4. ZÁVĚRY Jelikož se hlavní ustanovení rozhodnutí týkají zřízení či určení úřadů a výměny informací mezi nimi, lze považovat stupeň provádění tohoto rozhodnutí ve členských státech za vcelku uspokojivý. Dvacet dva členských států již úřady určilo a oznámilo Komisi (alespoň neformální cestou) do konce prosince 2010, dva roky po lhůtě stanovené rozhodnutím. Sdělení Komise „Strategie vnitřní bezpečnosti Evropské unie“[11] vyzývá členské státy, aby zřídily úřady do roku 2014 a vybavily je potřebnými zdroji a pravomocemi, zajistily školení a výměnu informací. Podle sdělení také Komise do roku 2013 vypracuje společné ukazatele, na jejichž základě by měly členské státy hodnotit výkonnost úřadů. První návrhy ohledně ukazatelů efektivity, jež by mohly pro úřady platit, byly předneseny na celoevropské konferenci o úřadech v prosinci 2010. Byl také předložen návrh, aby se efektivita úřadů (podle dodržování ukazatelů) posuzovala prostřednictvím neformálních návštěv odborníků, po nichž budou následovat diskuse v rámci platformy. Zároveň se počítá se změnami stávajícího právního rámce ohledně konfiskace. Ve sdělení „Strategie vnitřní bezpečnosti Evropské unie“ Komise představila svůj záměr navrhnout v roce 2011 právní předpisy k posílení právního rámce týkající se propadnutí majetku[12]. Nezdá se, že by toto rozhodnutí, jež zavádí právní rámec pro výměnu informací mezi úřady, vykazovalo závažné nedostatky. Nová legislativa však poskytuje Komisi, Evropskému parlamentu a Radě příležitost k zavedení nových ustanovení, jejichž cílem je posílit pravomoci úřadů a případně i jejich možnosti přístupu k informacím. Komise vyzývá členské státy, aby si tuto zprávu prostudovaly a v souladu s článkem 8 rozhodnutí poskytly veškeré další relevantní informace Komisi a sekretariátu Rady. Pět členských států dosud svůj úřad pro vyhledávání majetku z trestné činnosti neurčilo, což může – vzhledem k tomu, že „každá síť je silná pouze jako její nejslabší článek“ – výrazně omezit schopnosti členských států vysledovat nezákonně nabytý majetek v Evropské unii. Komise očekává, že všechny tyto státy, jež dosud neprovedly toto rozhodnutí, tak neprodleně učiní. [1] Úř. věst. L 332, 18.12.2007, s. 103. [2] Úř. věst. L 386, 29.12.2006, s. 89. [3] Síť CARIN předpokládá dvě operativní kontaktní místa (jedno pro donucovací orgány, jedno pro justici) v každé zemi. Je podporována Komisí a Europolem (zajišťujícím trvalý sekretariát) a zahrnuje odborníky z více než 50 zemí a jurisdikcí, včetně 26 členských států EU. [4] Např. trestné činy, na něž se vztahuje čl. 2 odst. 2 rámcového rozhodnutí 2002/584/SVV o evropském zatýkacím rozkazu. [5] Např. e-mail pro jednoduché žádosti nebo formulář, který k výměně informací používají kontaktní místa sítě CARIN. [6] Pokud jde o ustanovení v rozhodnutí, jež se týkají použití údajů přijímacím členským státem, měla by platit pravidla stanovená v rámcovém rozhodnutí 2008/977/SVV ze dne 27. listopadu 2008 o ochraně osobních údajů zpracovávaných v rámci policejní a justiční spolupráce v trestních věcech, Úř. věst. L 350 ze dne 30.12.2008, s. 60. Příslušný odkaz na rámcové rozhodnutí chybí, jelikož bylo přijato jeden rok po přijetí rozhodnutí. [7] KOM(2008) 766 v konečném znění, 20.11.2008. [8] ECAB je nápomocen finančním vyšetřovatelům při vysledování výnosů z trestné činnosti v jiných zemích. V roce 2007 podpořil 133 vyšetřování. [9] Aplikace sítě pro bezpečnou výměnu informací (Secure Information Exchange Network Application, SIENA) je komunikační nástroj nové generace, jenž má umožnit rychlou, bezpečnou a uživatelsky přívětivou výměnu operativních a jiných strategických informací souvisejících s trestnou činností mezi členskými státy, Europolem a třetími stranami, se kterými Europol uzavřel dohodu o spolupráci. [10] Což jsou vnitrostátní kontaktní místa pro výměnu informací s Europolem. [11] KOM(2010) 673 z 22.11.2010. [12] Zejména s cílem umožnit ve větší míře propadnutí majetku třetích stran a rozšířené propadnutí majetku a usnadnit vzájemné uznávání příkazů k propadnutí majetku, jež nejsou založeny na odsuzujícím rozsudku za trestný čin, mezi členskými státy.