1. ÚVOD A POLITICKÉ SOUVISLOSTI

Článek 79 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „SFEU“) svěřuje Unii úkol týkající se vývoje společné přistěhovalecké politiky, jejímž cílem je zajistit účinné řízení migračních toků a spravedlivé zacházení pro státní příslušníky třetích zemí oprávněně pobývající v členských státech.

Směrnice 2004/114/ES obsahuje závazná ustanovení o přijímání studentů, kteří jsou státními příslušníky třetích zemí. Na členských státech bylo ponecháno rozhodnutí, zda budou směrnici uplatňovat i na žáky, dobrovolníky a neplacené stážisty. Pokud studenti splní podmínky, mají nárok na povolení k pobytu a určitá práva s ohledem na zaměstnání nebo samostatnou výdělečnou činnost, jež jim umožňuje uhradit část nákladů na studium, a mohou se za účelem studia pohybovat mezi různými členskými státy. Směrnice 2005/71/ES stanoví zrychlený postup pro přijímání výzkumných pracovníků ze třetích zemí, kteří s výzkumnou organizací schválenou členským státem podepsali dohodu o hostování. Dohoda o hostování potvrzuje, že existuje platný výzkumný projekt, že výzkumný pracovník má vědecké dovednosti potřebné k realizaci projektu a že má dostatečné prostředky a zdravotní pojištění. Výzkumní pracovníci mohou v rámci výzkumného projektu pobývat v jiném členském státě a v souladu s vnitrostátními právními předpisy mohou vyučovat.

V roce 2011 předložila Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávy o uplatňování těchto dvou směrnic. Tyto zprávy ukázaly, že ve směrnicích existuje řada nedostatků. Stávající směrnice, které byly přijaty Radou po konzultaci s Evropským parlamentem, se nezabývají některými problémy, s nimiž se žadatelé, kteří chtějí přijít do EU, setkávají, zejména co se týká víz. Stávající ustanovení nejsou vždy zcela v souladu s programy Unie, včetně opatření na podporu mobility, a neposkytují dostatečné procesní záruky. Směrnice nejsou dostatečně jasné ani závazné, zejména co se týká studentů. Zprávy o uplatňování směrnic proto dospěly k závěru, že směrnice je třeba zlepšit.

Tento závěr podporuje i skutečnost, že se současné politické souvislosti velmi liší od situace v době přijetí směrnic. V rámci strategie Evropa 2020 a s ohledem na nutnost zajistit inteligentní a udržitelný růst podporující začlenění je lidský kapitál jednou z klíčových evropských hodnot. Přistěhovalectví ze zemí mimo EU je jedním ze zdrojů vysoce kvalifikovaných osob a skupinami, jež jsou v rostoucí míře žádány, jsou zejména studenti a výzkumní pracovníci, kteří jsou státními příslušníky třetích zemí.

Jakákoli iniciativa v oblasti migrace by měla být nahlížena rovněž v širším kontextu dialogu a spolupráce EU se třetími zeměmi, pokud jde o cíle její zahraniční politiky a vnější migrační politiku, jak je stanoveno v obnoveném globálním přístupu k migraci a mobilitě. Důležitými aspekty této politiky je posilování mezilidských kontaktů a podpora opatření v oblasti vzdělávání na celém světě, a zejména pak v zemích v bezprostředním sousedství EU a u jejích strategických partnerů. To zajišťuje vzájemné obohacení díky přínosům vyplývajícím z kulturních, sociálních a jazykových výměn. Význam podpory silnějších mezilidských kontaktů a poskytování příležitostí k výměnám, především v případě mladých lidí, potvrzují zejména události v jižním Středomoří, k nimž došlo v minulých měsících. EU musí rovněž sladit svůj cíl spočívající v podpoře příchozí mobility výzkumných pracovníků a studentů se závazkem pomáhat dotčeným rozvojovým zemím vypořádat se s odlivem mozků v kritických odvětvích.

VYMEZENÍ PROBLÉMU

Největší problém, který je spojen s oběma směrnicemi, se týká povolení umožňujících státním příslušníkům třetích zemí vstoupit do EU a pobývat na jejím území (dlouhodobá víza a/nebo povolení k pobytu). Právní předpisy jsou často složité a nejasné. Postupy jsou zdlouhavé a ne vždy jsou uplatňovány spravedlivě nebo důsledně. U skupin, u nichž imigrační řízení vyžaduje k iniciování a usnadnění přijetí určitou organizaci (zejména žáci, stážisté a dobrovolníci), tato roztříštěnost v rámci EU představuje značné zdroje a práci. Důvodem je řada někdy odlišných rámců, které je třeba vzít v úvahu.

Ačkoli po přijetí směrnice o jednotném povolení došlo k vývoji práv dotyčných státních příslušníků třetích zemí, u některých skupin hrozí, že kvůli existujícím omezením se na ně nebudou její ustanovení plně vztahovat.

Stávající předpisy o přistěhovalectví nepodporují dostatečně programy Unie, včetně opatření na podporu mobility, jako je Erasmus Mundus nebo Marie Curie. To může vést k problémům spojeným s řízením o přijetí a mobilitou v rámci EU. Mobilita v rámci EU nepředstavuje problém jen pro příjemce podpory z programů Unie, včetně opatření na podporu mobility, nýbrž obecněji pro studenty, výzkumné pracovníky a placené stážisty, jelikož ustanovení směrnic o mobilitě v rámci EU nejsou dostatečně propracovaná.

Zjištěny byly rovněž nedostatky v procesních zárukách. Jedním z nich je neexistence ustanovení o lhůtách pro posouzení žádostí o přijetí a rozhodnutí o těchto žádostech ze strany členských států.

Co se týká trhu práce, absolventi vysokých škol ze třetích zemí nemají po ukončení studia možnost zjistit pracovní příležitosti, což platí rovněž pro výzkumné pracovníky po ukončení výzkumného projektu. Rodinní příslušníci výzkumných pracovníků nemají zaručen přístup na trh práce. Přístup studentů je během doby studia omezen, což jim znemožňuje, aby se sami přiměřeně financovali a aby byli ekonomickým přínosem.

Mimoto je omezena osobní oblast působnosti stávajícího rámce. Pro žáky, dobrovolníky a neplacené stážisty je tento rámec nepovinný, což v členských státech vede k velkým rozdílům v zahrnutí jednotlivých skupin. Na placené stážisty a au pair se nevztahuje žádný právní rámec EU, ačkoli se potýkají s podobnými problémy a účastní se podobných výměn. Tyto skupiny musí požívat větší ochrany, zejména au pair, vzhledem k jejich obzvláštní zranitelnosti, která souvisí s jejich prací v rámci rodiny.

V roce 2010 přišlo do EU přibližně 220 000 státních příslušníků třetích zemí za účelem vzdělávání a studia a přibližně 7 000 za účelem výzkumu. Neexistují úplné kvantitativní údaje o počtu příchozích státních příslušníků třetích zemí, kteří se setkávají s výše uvedenými problémy, ani o počtu státních příslušníků třetích zemí, kteří si kvůli těmto problémům zvolí jinou destinaci než EU. Je však zřejmé, že značný počet osob, které přicházejí na základě stávajících ustanovení, je jejich nedostatky dotčen, pokud neexistují vnitrostátní předpisy k jejich nápravě. Dostupné informace o povaze zjištěných problémů spolu se značným počtem povolení vydaných každoročně na základě stávajících směrnic naznačují, že je třeba se touto situací zabývat. Zjištěné nedostatky mohou jako celek narušit schopnost EU přilákat vysoce kvalifikované studenty, výzkumné pracovníky a jiné skupiny státních příslušníků třetích zemí v době, kdy jsou pro tyto skupiny stále přitažlivější ostatní části světa.

2. JAKÁ JE ÚLOHA EU?

Článek 79 SFEU Unii výslovně svěřuje úkol týkající se vývoje společné přistěhovalecké politiky, přičemž členské státy i nadále odpovídají za stanovení počtu přistěhovalců, které přijmou za účelem vykonávání práce nebo samostatné výdělečné činnosti.

Účinný imigrační systém, který přiláká talentované přistěhovalce, si žádá společný soubor podmínek a požadavků týkajících se přijímání. Mobility v rámci EU může být dosaženo pouze vytvořením společného systému pro všechny členské státy.

Právní předpisy EU mohou zahrnovat podmínky vstupu a pobytu, dlouhodobá víza a povolení k pobytu, práva oprávněně pobývajících státních příslušníků třetích zemí a podmínky upravující jejich pohyb a pobyt v EU. V čl. 79 odst. 2 SFEU je stanoveno, že přijetí těchto předpisů spadá do řádného legislativního postupu a že o něm rozhoduje Rada a Parlament.

V průběhu let se ukázal přínos stávajících směrnic a nový nástroj by situaci dále zlepšil. Transparentní právní rámec, včetně záruk k zajištění skutečného přenosu odborných znalostí, by usnadnil mezinárodní výměny mezi členskými státy a vysílajícími zeměmi.

Právní předpisy EU objasňující práva a podmínky pobytu by přispěly rovněž k lepší ochraně základních práv.

3. CÍLE

Hlavním obecným cílem je zlepšení právního rámce vztahujícího se na státní příslušníky třetích zemí, kteří chtějí přijít do EU a dočasně zde pobývat po dobu delší než tři měsíce za účelem výzkumu a studia a získat zkušenosti a/nebo se účastnit různých činností ke zvýšení svých dovedností a schopností, včetně žáků, dobrovolníků, neplacených či placených stážistů nebo au pair.

Na základě výše uvedených problémů byly stanoveny tyto specifické cíle:

· zlepšit podmínky přijímání tím, že se lépe spojí získání příslušných povolení a zlepšení postupů rozhodování o těchto povoleních;

· zajistit větší jasnost ustanovení a jejich závaznost pro ostatní skupiny, na něž se vztahují;

· posílit spojitost mezi ustanoveními o programech Unie, včetně opatření na podporu mobility, jako jsou stipendia Erasmus Mundus a Marie Curie;

· zlepšit procesní záruky, jako jsou lhůty pro rozhodnutí o žádostech;

· zlepšit přístup studentů během studia k hledání zaměstnání a na trh práce a rovněž výzkumným pracovníkům a studentům za určitých podmínek umožnit, aby po skončení studia nebo výzkumu setrvali na území za účelem zjištění pracovních příležitostí;

· usnadnit mobilitu v rámci EU;

· stanovit soudržné předpisy zajišťující ochranu au pair a placených stážistů.

4. MOŽNOSTI POLITIKY

Uváženy byly čtyři možnosti politiky.

Možnost č. 1 (základní scénář): Žádná změna stávající situace

Tato možnost by nechala řadu problémů nevyřešených. Členské státy by nezávisle na sobě nadále uplatňovaly různá opatření, pokud jde o podmínky přijímání, zejména víza. V těchto ohledech by nebyla zajištěna dostatečná jasnost a transparentnost a potenciální žadatelé a organizace by museli nadále brát v úvahu všechny stávající rozdílné rámce. Podmínky pro mobilitu v rámci EU (zejména u studentů) by byly nadále omezené, zatímco na placené stážisty by se právní předpisy EU nevztahovaly vůbec. Nadále by proto čelili překážkám a museli by se spoléhat na vnitrostátní právní předpisy, které se mezi členskými státy liší. Vzhledem k návrhu směrnice o převedení v rámci společnosti (v současnosti projednáván v Radě a Parlamentu), který rovněž obsahuje ustanovení o mobilitě stážistů v rámci EU, by přetrvávající neexistence takovýchto ustanovení pro stážisty přicházející do EU mimo převedení v rámci společnosti vedla u této skupiny k nejednotnostem v právním rámci EU. Přetrvávala by rovněž nedostatečná soudržnost mezi programy Unie, včetně opatření na podporu mobility, a imigračními předpisy stejně jako riziko, že se na některé skupiny nebudou plně vztahovat ustanovení o právech na rovné zacházení, která jsou obsažena ve směrnici o jednotném povolení.

Zatímco některé členské státy provedly další změny svých příslušných právních rámců pro uplatňování ustanovení týkajících se studentů a výzkumných pracovníků, jiné tak neučinily. To znamená, že došlo k větší roztříštěnosti mezi členskými státy. Neexistují žádné signály, že se to v budoucnu změní. Neprojevila by se proto otevřenost EU vůči třetím zemím, o niž se zasazují důležité politické rámce, například stávající směrnice, Evropský výzkumný prostor a Evropský prostor vysokoškolského vzdělávání.

Možnost č. 2: Zvýšit komunikační úsilí (zejména v případě výzkumných pracovníků) a posílit prosazování stávajících pravidel

Tato možnost zahrnuje lepší poskytování informací a přístup k informacím s cílem zajistit větší jasnost stávajících předpisů, aby je bylo možno lépe uplatňovat. Více by bylo možno učinit rovněž k zvýšení informovanosti o osvědčených postupech členských států při přijímání a ochraně skupin, na něž se v současnosti směrnice 2004/114/ES nevztahuje, tj. au pair a placených stážistů. Bylo by systematičtěji zajištěno, aby členské státy chápaly a dodržovaly své povinnosti podle příslušných směrnic.

Možnost č. 3: Zlepšit podmínky přijímání, práva a procesní záruky

Tato možnost zahrnuje především zlepšení pro studenty, žáky, dobrovolníky a neplacené stážisty, jelikož pro tyto skupiny zavádí podmínky přijímání (snazší získání víz) srovnatelné s podmínkami, jež se vztahují na výzkumné pracovníky. Tato možnost by zajistila, aby byla ustanovení týkající se v současnosti nepovinných skupin žáků, dobrovolníků a neplacených stážistů závazná. Členské státy by musely státním příslušníkům třetích zemí (studentům a ostatním skupinám), kteří podali žádost a splňují podmínky pro přijetí, poskytnout všechny prostředky pro získání potřebných víz. Došlo by rovněž ke změnám procesních záruk, především zavedením lhůt, které orgánům členských států ukládají povinnost rozhodnout o žádosti do 60 dnů. To se považuje za přiměřené vzhledem k dočasné povaze těchto pobytů. Výjimečně by se tato lhůta mohla prodloužit o dalších 30 dnů. Tato možnost by rozšířila rovněž právo studentů pracovat od prvního roku pobytu minimálně patnáct hodin týdně. K zajištění soudržnosti s nástroji EU v oblasti legální migrace, jako je směrnice o jednotném povolení, a nejnovější judikaturou týkající se přiměřených poplatků by tato možnost zahrnovala rovněž ustanovení, které připomíná, že pokud členské státy účtují za vyřízení žádosti poplatky, měly by být tyto poplatky přiměřené.

Možnost č. 4. Dále zlepšit podmínky přijímání, práva v oblasti mobility v rámci EU a procesní záruky; přístup studentů a výzkumných pracovníků k hledání zaměstnání po dokončení studií nebo výzkumného projektu; rozšíření oblasti působnosti na au-pair a placené stážisty

Tato možnost je ambicióznější, pokud jde o zlepšování podmínek a práv dotčených skupin. Rozšířila by oblast působnosti právního rámce na au pair a placené stážisty a zavedla by zvláštní podmínky přijímání s cílem zajistit lepší ochranu těchto státních příslušníků třetích zemí. Zahrnutí au pair do oblasti působnosti směrnice se považuje za přiměřené vzhledem k jejich zranitelnosti, která je v porovnání s ostatními skupinami státních příslušníků třetích zemí poměrně vysoká. Důvodem je zejména jejich práce v rámci rodiny, jež za normálních podmínek nepodléhá kontrolám. Zahrnutí placených stážistů se považuje za vhodné, jelikož záležitosti týkající se stážistů jsou velmi podobné bez ohledu na to, zda jsou placeni, či nikoli, nebo zda do EU přicházejí či nepřicházejí v souvislosti s převedením v rámci společnosti, jak je stanoveno v návrhu směrnice o převedení v rámci společností.

Členské státy by mohly vydávat dlouhodobá víza nebo povolení k pobytu. Pokud se vydávají oba druhy povolení, mělo by se vyžadovat pouze splnění podmínek pro přijetí, které jsou uvedeny ve směrnici (takže podmínky jsou stejné bez ohledu na druh povolení). V případě pobytu státních příslušníků třetích zemí po dobu delší než jeden rok by členské státy vydávající dlouhodobá víza musely po prvním roce vydat povolení k pobytu. Mobilita v rámci EU, která kvůli přeshraniční povaze vyžaduje společná ustanovení na úrovni EU, by měla být pro výzkumné pracovníky a jejich rodinné příslušníky a studenty snazší a jednodušší a měla by být poprvé zavedena pro placené stážisty. Na příjemce podpory z programů Unie, včetně opatření na podporu mobility, jako je Erasmus Mundus nebo Marie Curie, by se vztahovala zvláštní, příznivější ustanovení. Podle příkladu kontaktních míst zřízených na základě směrnice o modré kartě a návrhu směrnice o převedení v rámci společnosti by členské státy musely zřídit kontaktní místa pro přijímání a předávání informací potřebných k zajištění mobility v rámci EU.

Co se týká práv na rovné zacházení, tato možnost by umožnila příznivější zacházení s výzkumnými pracovníky, kteří jsou státními příslušníky třetích zemí, s ohledem na jednotlivé oblasti sociálního zabezpečení, včetně rodinných dávek, nad rámec práv přiznaných na základě ustanovení směrnice o jednotném povolení. Zajistila by rovněž přístup ke zboží a službám určeným veřejnosti u skupin, jimž by podle směrnice o jednotném povolení nemusel být tento přístup umožněn.

Jak tomu již je v některých členských státech, studenti by měli od prvního roku pobytu právo pracovat po dobu minimálně dvaceti hodin týdně, aby se mohli lépe financovat sami a přispět k hospodářství členských států. Členské státy by rovněž mohly nadále přihlížet k situaci na vnitrostátním trhu práce. Po skončení studia nebo výzkumu by mohli studenti a výzkumní pracovníci setrvat na území po dobu dvanácti měsíců, aby si našli zaměstnání. Takovéto předpisy již zavedla řada členských států. Vzhledem k času potřebnému pro úspěšné hledání zaměstnání se dvanáctiměsíční lhůta považuje za přiměřenou. Co se týká procesních záruk, orgány členských států by musely o žádostech rozhodnout u všech skupin do 60 dnů a v případě stipendistů Erasmus Mundus a Marie Curie do 30 dnů. Stejně jako v případě možnosti č. 3 by i tato možnost zahrnovala ustanovení, které připomíná, že pokud členské státy účtují za vyřízení žádosti poplatky, měly by být tyto poplatky přiměřené.

5. ANALÝZA DOPADŮ

Dopad možností č. 2, 3 a 4 byl posouzen v porovnání se základním scénářem, a to s ohledem na jejich relevantnost a účinnost při dosahování hlavních cílů, jejich proveditelnost (potíže nebo rizika při provedení do vnitrostátního práva, včetně přiměřenosti, administrativní zátěže či zjednodušení a finančního dopadu), jejich hospodářské, sociální a vnější dopady a jejich dopad na základní práva. Ačkoli analýza pravděpodobných dopadů jednotlivých možností politiky zahrnuje některé kvantitativní prvky, je založena především na kvalitativním posouzení podle více kritérií.

Ačkoli by možnost č. 2 měla určité kladné dopady, tyto dopady by souvisely především s větší informovaností o stávajících předpisech, jako jsou podmínky přijímání, a výhodami, jež by z toho mohly plynout, jelikož by to mohlo do EU přilákat více studentů a výzkumných pracovníků. Poněvadž by se stávající právní nástroje nezměnily, jejich nedostatky by přetrvávaly. Jelikož by se nezlepšil přístup těchto státních příslušníků třetích zemí na trh práce, vedla by tato možnost ke stále nevýhodnějšímu postavení EU, pokud jde o přilákání talentů za účelem studia a výzkumu. Dopad na tři ostatní (nepovinné) skupiny uvedené ve směrnici 2004/114/ES by byl velmi omezený. Hospodářské dopady a administrativní zátěž by u této možnosti byly omezené a souvisely by s úsilím potřebným k provádění lepších komunikačních činností, pokud je členské státy pokládají za nezbytné.

Možnost č. 3 by usnadnila přístup studentů, žáků, dobrovolníků a neplacených stážistů do EU. Měla by tudíž určité kladné dopady, především sociální povahy. Studentům by umožnila přesunout se z území určitého členského státu, a tím by zvýšila mobilitu v rámci EU a posílila kulturní a jazykovou rozmanitost EU. Ustanovení o rovném zacházení by posílila práva studentů a dále je sladila s právy občanů EU. Tato možnost by zvýšila počet studentů a výzkumných pracovníků, kteří jsou státními příslušníky třetích zemí, v EU. Někteří z nich by mohli posléze přispět k hospodářskému růstu a rozvoji EU, pokud členský stát vydá potřebné pracovní povolení. Lepší přístup na trh práce během studia by studentům umožnil, aby se během svého studia přiměřeněji financovali sami a aby byli hospodářským přínosem. Zavedení závazných lhůt pro vyřízení žádosti by zvýšilo transparentnost a umožnilo potenciálním žadatelům plánovat dopředu. Úsilí a náklady spojené s provedením do vnitrostátního práva by se mezi jednotlivými členskými státy lišily v závislosti na rozsahu, v jakém již mají předpisy v dotčených oblastech, a na tom, zda provedli či neprovedli ustanovení pro skupiny, které jsou podle směrnice 2004/114/ES nepovinné. Dodatečné procesní záruky by znamenaly více práce, například v případech, kdy orgán členského státu musí uvést důvody zamítnutí žádosti v písemném rozhodnutí.

Možnost č. 4 by měla nejvýznamnější kladné hospodářské dopady. Důvodem je skutečnost, že by studentům a výzkumným pracovníkům umožnila pobývat na území členského státu po dobu dalších dvanácti měsíců od ukončení studia nebo výzkumu za účelem zjištění pracovních příležitostí. V členských státech, v nichž to v současnosti není možné, by to zajistilo novou rezervu talentů, kteří by mohli přispět k růstu a konkurenceschopnosti EU, pokud se členský stát rozhodne vydat potřebné pracovní povolení. To by vytvořilo situaci reagující na poptávku a státním příslušníkům třetích zemí by to umožnilo pracovat, pokud jsou na vnitrostátním trhu práce jejich dovednosti zapotřebí. Některé členské státy by musely tuto možnost zavést, zatímco jiné by ji musely pouze upravit tak, aby odpovídala (nejméně) dvanácti měsícům. Podstatně lepší podmínky přijímání by měly usnadnit přístup výzkumných pracovníků a studentů, jejichž dovednosti, znalosti a schopnosti budou mít již během počátečního pobytu kladný dopad na podněcování výzkumu a vývoje a na výsledky v oblasti inovací. Lepší předpisy týkající se mobility v rámci EU umožní, aby se tyto výhody více šířily v celé EU. Zahrnutí au pair a placených stážistů na základě této možnosti by posílilo ochranu těchto zranitelných skupin přistěhovalců, kteří jsou často zneužíváni.

Větší spojitost mezi požadavky na získání povolení a víz by znamenala úpravy na úrovni členských států, při provedení do vnitrostátního práva by se však neměly objevit významné potíže. Uplatňování těchto předpisů by v krátkodobém horizontu bylo nákladnější, zejména co se týká změn v podmínkách přijímání. Ve střednědobém až dlouhodobém horizontu by však členské státy mohly očekávat úspory v důsledku jednoznačnější vazby mezi různými druhy povolení. Dodatečné náklady bude vyžadovat zavedení a uplatňování procesních záruk.

6. SROVNÁNÍ JEDNOTLIVÝCH MOŽNOSTÍ

Možnost č. 2 by odstranila významné nedostatky ve stávajícím rámci (poskytování informací). Celkově však má omezené kladné dopady, jelikož by nezměnila podstatu stávajících právních nástrojů. Jejich ostatní nedostatky by proto přetrvávaly.

Možnost č. 3 by představovala krok vpřed při zlepšování podmínek přijímání, pokud jde o vydávání víz a/nebo pracovních povolení. Měla by kladné dopady především u studentů a v určitém rozsahu i u žáků, dobrovolníků a neplacených stážistů. U výzkumných pracovníků by velmi omezené přínosy vyplývaly ze stanovení lhůt a u skupin, na něž se v současnosti některá ze směrnic nevztahuje, by neexistovaly žádné přínosy. Možnost č. 4 by měla podstatně větší kladné dopady na přístup do EU, nejen u skupin, na něž se vztahují směrnice, nýbrž rovněž u au pair a placených stážistů. Změny zavedené možností č. 4 by znamenaly mnohem jasnější požadavky, které musí být splněny v různých fázích řízení o přijetí, a způsob, jakým jsou vzájemně spojeny.

Co se týká rovného zacházení, v porovnání s ostatními možnostmi by pouze možnost č. 4 vedla k příznivějšímu zacházení s výzkumnými pracovníky, kteří jsou státními příslušníky třetích zemí, s ohledem na jednotlivé oblasti sociálního zabezpečení, včetně rodinných dávek, nad rámec práv přiznaných na základě směrnice o jednotném povolení. Tato možnost by zajistila rovněž přístup ke zboží a službám určeným veřejnosti u skupin, jimž by podle směrnice o jednotném povolení nemusel být tento přístup umožněn.

Pokud jde o mobilitu v rámci EU, na základě možnosti č. 3 by se zlepšily podmínky pouze pro studenty. Možnost č. 4 by zlepšila podmínky rovněž pro výzkumné pracovníky a jejich rodinné příslušníky i pro placené stážisty a zavedla by zvláštní ustanovení pro příjemce podpory z programů Unie, včetně opatření na podporu mobility.

V případě procesních záruk by zavedení závazných lhůt pro vyřízení žádosti v rámci možnosti č. 3 zvýšilo transparentnost a potenciálním žadatelům umožnilo plánovat dopředu. Přísnější lhůty navrhované v rámci možnosti č. 4 by rovněž dále zvýšily přínosy pro potenciální žadatele.

Co se týká lepšího přístupu na trh práce, možnost č. 3 by podstatně zlepšila stávající situaci studentů tím, že by zvýšila minimální počet hodin práce a zrušila by možnost omezit přístup na trh práce během prvního roku pobytu. Možnost č. 4 by minimální počet hodin práce studentů dále zvýšila. Zajistila by rovněž podstatně větší přitažlivost právního rámce pro studenty a výzkumné pracovníky tím, že by jim umožnila pobývat na území členského státu za účelem hledání zaměstnání, a poskytla by rodinným příslušníkům výzkumných pracovníků přístup na trh práce.

Pouze možnost č. 4 dosáhne cíle spočívajícího v přijetí soudržných ustanovení k zajištění ochrany au pair a placených stážistů. Tato možnost předpokládá soudržný soubor podmínek přijímání a práv, který zajišťuje, že není ohrožen cíl týkající se odborné přípravy a práce au pair v EU.

Upřednostňovaná možnost

Z analýzy a srovnání jednotlivých možností vyplývá, že existují problémy, které nelze vyřešit pouze lepší komunikací, a že je proto nutné směrnice aktualizovat.

Ačkoli možnost č. 2 znamená nejnižší náklady na provedení, má pouze omezený potenciál, pokud jde o dosažení cílů. Skutečné problémy zůstávají do značné míry nevyřešené. Možnost č. 2 se proto považuje za nejméně nákladově efektivní. Možnost č. 3 je efektivnější a účinnější než možnost č. 2.

Celkově je však nejefektivnější a nejúčinnější možnost č. 4. Ačkoli je její provedení nákladnější než u jiných možností, považují se tyto náklady za úměrné cílům a za nezbytné k tomu, aby se mohly projevit nejvýznamnější přínosy.

Jelikož zjištěné problémy jsou u obou směrnic podobné, bylo by v zájmu zajištění větší soudržnosti a jasnosti pravidel EU nejúčinnějším způsobem zavedení upřednostňované možnosti spojení obou směrnic do jednoho legislativního nástroje. To by se uskutečnilo přepracováním obou směrnic, jejich spojením do jednoho legislativního aktu a navržením podstatných změn.

7. MONITOROVÁNÍ A HODNOCENÍ

V současnosti je hlavním ukazatelem počet povolení vydaných státním příslušníkům třetích zemí, kteří přicházejí do EU za účelem výzkumu nebo vzdělávání a studia. Na základě nového nástroje by bylo možno usilovat o lepší rozlišování mezi jednotlivými skupinami, včetně placených stážistů a au pair, bez ohledu na to, zda do EU přicházejí na základě povolení nebo dlouhodobého víza. Zaznamenávání počtu vydaných povolení by umožnilo sledovat situaci v průběhu času. V zájmu lepšího posuzování mobility v rámci EU by bylo možno zaznamenávat zvlášť počet příjemců podpory z programů mobility financovaných EU. Bylo by rovněž možné vypracovávat statistické údaje za účelem sledování počtu studentů a výzkumných pracovníků, kteří hledají zaměstnání, v porovnání s celkovým počtem osob, které jsou státními příslušníky třetích zemí a které získaly potřebné pracovní povolení. Byla by zaznamenávána doba, kterou členské státy potřebují na rozhodnutí o žádostech, a porovnána s lhůtami, jež platí v současnosti.

Stejně jako u jakéhokoli jiného právního nástroje EU odpovídá Komise za zajištění toho, aby členské státy provedly směrnice řádně a včas. V oblasti migrace komunikuje Komise s členskými státy prostřednictvím kontaktního výboru pro migraci. Jedná se o diskusní fórum, které má pomoci účinněji předvídat a řešit problémy, zejména během lhůty pro provedení.

Komise bude nadále ověřovat, zda jsou opatření přijatá za účelem provedení do vnitrostátního práva v souladu se směrnicí a zda členské státy provedly směrnici včas. V případě potřeby zahájí řízení o nesplnění povinnosti. Návrh bude obsahovat povinnost Komise podat Evropskému parlamentu a Radě po pěti letech od lhůty pro provedení zprávu, která zhodnotí uplatňování nové směrnice ze strany členských států. Zpráva by mohla zahrnovat rovněž dopady směrnice a může obsahovat doporučení pro danou oblast.