Tyto iniciativy se vzájemně podporují. Povinná obezřetnostní pojistky zabezpečují, aby úvěrové ztráty z budoucích úvěrů v selhání byly dostatečně kryty, což usnadní jejich řešení nebo prodej. Plán pro společnosti spravující aktiva pomáhá členským státům, které si to přejí, v restrukturalizaci jejich bank vytvořením společností spravujících aktiva, které se zabývají úvěry v selhání. Tyto účinky jsou doplněny tlakem na další rozvoj sekundárních trhů pro úvěry v selhání, neboť by zvýšily konkurenceschopnost poptávky po úvěrech v selhání a jejich tržní hodnotu. Kromě toho urychlené vymáhání kolaterálu jako pohotový mechanismus pro zpětné získání hodnoty zajištění snižuje náklady na řešení úvěrů v selhání. Návrhem současně nejsou dotčeny četné záruky pro vypůjčovatele, která jsou k dispozici podle právních předpisů EU a vnitrostátních právních předpisů. Návrh dále zavádí řadu doplňujících záruk s cílem omezit potenciální rizika z prodeje spotřebitelských půjček a splácených úvěrů.

Za druhé, návrh podpoří rozvoj sekundárních trhů pro úvěry v selhání. Za určitých okolností nemusí být banka schopna efektivně a účinně spravovat své úvěry v selhání. Banky v těchto případech zpětně získají menší hodnotu ze svých úvěrů, než by jinak bylo možné. K takové situaci může například dojít, když se banky potýkají s velkým nárůstem úvěrů v selhání a nedostatkem pracovníků nebo odborných zkušeností, aby náležitě obsluhovaly své úvěry v selhání. Banky mohou také usilovat o správu portfolia úvěrů v selhání, jejichž charakter úvěrů přesahuje rámec klíčových odborných zkušenosti banky v oblasti jejich vymáhání. V takovém případě může být nejlepší možností, když bude obsluhu těchto úvěrů externě zajišťovat buď specializovaný obsluhovatel úvěru, nebo se úvěrová smlouva prodá kupci, který má potřebnou odvahu podstoupit riziko a odborné zkušenosti, aby správu zvládl. Z uvedených důvodů tento návrh odstraňuje zbytečné překážky pro obsluhu úvěru třetími stranami a převod úvěru za účelem dalšího rozvoje sekundárních trhů pro úvěry v selhání. Současný různorodý právní rámec pro úvěry v selhání v členských státech bránil vzniku efektivního sekundárního trhu pro úvěry v selhání. Návrh vytváří společný soubor pravidel, která musí dodržovat obsluhovatelé úvěrů, kteří jsou třetími stranami, aby mohli působit v Unii. Návrh stanoví společné normy, aby bylo zajištěno náležité jednání těchto subjektů a dohled nad nimi v celé Unii a současně umožněna větší hospodářská soutěž mezi obsluhovateli úvěrů harmonizací přístupu na trh ve všech členských státech. Sníží se tím náklady na vstup zájemců o koupi úvěru na trh zvýšením přístupnosti a snížením nákladů na obsluhu úvěrů. Více kupců na trhu by za jinak stejných okolností mělo usnadnit cestu ke konkurenceschopnějšímu trhu s větším počtem kupujících, což by vedlo k vyšší poptávce a vyšším cenám transakcí.

Za prvé, návrh pomůže bankám lépe spravovat úvěry v selhání zvýšením efektivnosti postupů vymáhání pohledávek tím, že budou mít k dispozici jasný společný postup urychleného mimosoudního vymáhání kolaterálu (AECE). Banky ve většině případů řeší své úvěry v selhání samy získáváním hodnoty prostřednictvím likvidace pohledávek. Velký podíl úvěrů, které se stávají úvěry v selhání, jsou úvěry zajištěné kolaterálem. Ačkoli banky mohou zajištění vymáhat na základě vnitrostátních rámců pro insolvenci a vymáhání dluhů, postup může být často pomalý a nepředvídatelný. Mezitím zůstávají úvěry v selhání v rozvahách bank, což ponechává banku v dlouhodobé nejistotě a váže její zdroje. To bance brání v tom, aby se mohla zaměřit na poskytování nových úvěrů rentabilním zákazníkům. Návrh proto dává k dispozici bankám a jiným oprávněným subjektům účinnější metody pro poskytování zajištěných úvěrů, aby mohly mimosoudně získat zpět své peníze ze zajištěných úvěrů poskytnutých podnikům. Tento účinnější mimosoudní postup by byl dostupný, pokud by byl dohodnut předem mezi poskytovatelem úvěru a vypůjčovatelem v dohodě o úvěru. Nebude se vztahovat na spotřebitelské úvěry a je navržen tak, aby neovlivnil preventivní restrukturalizaci nebo úpadková řízení a aby nezměnil hierarchii věřitelů v insolvenci. Restrukturalizace a úpadková řízení převažují nad postupem urychleného mimosoudního vymáhání kolaterálu uvedeným v tomto návrhu.

S ohledem na tento unijní rozměr a v návaznosti na konsenzus o tom, že je třeba pokračovat v činnostech již zahájených Komisí a dále je rozšířit, Rada v červenci 2017 přijala „Akční plán pro řešení úvěrů v selhání v Evropě“. Akční plán stanoví komplexní přístup, který se zaměřuje na kombinaci doplňujících opatření politiky ve čtyřech oblastech: i) bankovní dohled a regulace, ii) reforma rámců pro restrukturalizaci, insolvenci a vymáhání dluhů, iii) rozvoj sekundárních trhů pro klasifikovaná aktiva a iv) podpora restrukturalizace bankovního systému. Opatření v těchto oblastech se mají přijímat na vnitrostátní úrovni a tam, kde to bude vhodné, na úrovni Unie. Některá opatření budou mít větší dopad na posouzení bankovních rizik při vzniku úvěru, zatímco jiná podpoří rychlé rozpoznání a lepší správu úvěrů v selhání a další opatření zvýší jejich tržní hodnotu. Tato opatření se vzájemně podporují a nebyla by dostatečně účinná, pokud by se prováděla izolovaně.

Vysoké míry úvěrů v selhání mohou mít vliv na výkonnost bank dvěma hlavními způsoby. Za prvé, úvěry v selhání generují nižší příjem pro banku než splácené úvěry, čímž snižují ziskovost banky a mohou způsobit ztráty, které sníží její kapitál. V nejzávažnějších případech mohou tyto dopady zpochybnit životaschopnost banky s potenciálními dopady na finanční stabilitu. Za druhé, úvěry v selhání vážou významné objemy zdrojů banky, a to lidských i finančních. Snižuje to způsobilost banky poskytovat půjčky, mimo jiné i malým a středním podnikům.

Nebankovní kupci úvěrů poskytovaných úvěrovými institucemi nejsou v některých členských státech právně upraveni, zatímco v jiných mohou být konfrontováni s různými požadavky, v některých případech s požadavkem plné bankovní licence. V praxi to vedlo k situacím, že kupci mohou zákonně působit v jednom členském státě, ale čelí značným překážkám při nákupu úvěrů v jiných členských státech. To je jeden z důvodů, proč kupci působí většinou v omezeném počtu členských států, což způsobovalo celkově omezenou hospodářskou soutěž na vnitřním trhu, neboť počet zainteresovaných kupců zůstává poměrně malý, čímž se zmenšuje prostor pro efektivní a konkurenceschopný trh úvěrů v selhání a jeho potenciální velkost. Trhy pro úvěry v selhání se vyznačují spíše poměrně malými obchodními objemy, silným vytvářením seskupení ve čtyřech zemích, z nichž pouze jedna je menším členským státem (Itálie, Irsko, Španělsko a Spojené království). Na těchto trzích mají také sklon dominovat velcí kupci, což lze do určité míry vysvětlovat značnými překážkami, které brání vstupu na trh a narušují hospodářskou soutěž.

Ustanovení o obsluhovatelích a kupcích úvěrů by zajistila větší předvídatelnost a transparentnost na sekundárních trzích pro úvěry v selhání, což by potenciálním kupcům následovně umožnilo přesněji tato aktiva ocenit. Banky by tak měly možnost prodávat své úvěry v selhání větší skupině investorů potenciálně za ceny, jež lépe odrážejí podkladovou hodnotu aktiv. Výsledkem by byly vyčištěné rozvahy a úvěrové instituce lépe připravené zásobovat ekonomiku novými úvěrovými toky.

Tato iniciativa byla vyhlášena ve sdělení o hodnocení akčního plánu unie kapitálových trhů v polovině období. Ve sdělení bylo zdůrazněno, že kapitálové trhy mohou evropským bankám také pomoci překonat problémy s úvěry v selhání. Dále se uvádí, že politiky, jejichž cílem je zlepšit fungování sekundárních trhů pro úvěry v selhání, jsou klíčovou součástí každého trvalého řešení a že pro správu úvěrů v selhání by rovněž byly přínosné efektivnější a předvídatelnější rámce pro prosazování práva, které by umožnily rychlé zpětné získání hodnoty zajištěnými věřiteli.

Více než pět let poté, co se představitelé evropských států a předsedové vlád shodli na vytvoření bankovní unie, jsou dva pilíře bankovní unie – jednotný dohled a řešení krizí – zavedeny a stojí na pevných základech jednotného souboru pravidel pro všechny instituce EU. Ačkoli bylo dosaženo významného pokroku, jsou potřebné další kroky pro dokončení bankovní unie, včetně zřízení jednotného systému pojištění vkladů, jak je to uvedeno ve sdělení Komise ze dne 17. října 2017 a v plánu předloženém dne 6. prosince jako součást balíčku pro prohloubení hospodářské a měnové unie.

Tento návrh by kromě toho zajistil plný soulad a komplementaritu s návrhem Komise na rámce pro preventivní restrukturalizaci (návrh na restrukturalizaci), v němž se navrhují opatření na zvýšení efektivnosti restrukturalizace a úpadkových řízení a zajištění dostupnosti postupů preventivní restrukturalizace tak, aby životaschopné podniky, které mají finanční potíže, předešly platební neschopnosti. Zatímco cílem návrhu na restrukturalizaci je stanovit harmonizovaný právní rámec pro preventivní restrukturalizaci a druhou šanci pro společnosti a podnikatele, tento návrh je zaměřen na zvýšení efektivnosti mimosoudních postupů vymáhání kolaterálu. Aby byl zabezpečen plný soulad a komplementarita s návrhem na restrukturalizaci, mimosoudní vymáhání kolaterálu stanovené v tomto návrhu by bylo možné, pokud nelze uplatnit přerušení vymáhání individuálních nároků v souladu s návrhem na restrukturalizaci. Návrh na restrukturalizaci předpokládá, že věřitelé, včetně zajištěných věřitelů společnosti nebo podnikatele, na něž se vztahuje řízení o restrukturalizaci, podléhají přerušení vymáhání individuálních nároků, aby se vypůjčovateli umožnilo projednat plán restrukturalizace s věřiteli a předejít platební neschopnosti.

Tato iniciativa by také zajistila plný soulad s předinsolvenčním a insolvenčním řízením zahájeným podle vnitrostátních právních předpisů členských států. Soulad by byl zajištěn prostřednictvím zásady, že mimosoudní vymáhání kolaterálu stanovené v tomto návrhu by bylo možné, nelze-li uplatnit přerušení vymáhání individuálních nároků v souladu s příslušnými vnitrostátními právními předpisy.

Tento návrh je rovněž v souladu se směrnicí o finančním zajištění, která zavádí evropský režim pro poskytování a realizaci zajištění ve formě cenných papírů, v hotovosti a ve formě úvěrových pohledávek. Postup urychleného mimosoudního vymáhání kolaterálu stanovený v tomto návrhu by nenarušoval zajištění, které se řídí směrnicí o finančním zajištění, neboť by upravoval realizaci jiných typů zajištění než těch, které spadají do oblasti působnosti směrnice o finančním zajištění. Konkrétně by tento návrh poskytl efektivní mimosoudní postupy pro vymáhání kolaterálu ve formě movitého a nemovitého majetku, který poskytují společnosti a podnikatelé za účelem zajištění úvěrů, ale otázky upravené směrnicí o finančním zajištění nebudou tímto návrhem dotčeny.

Tento návrh je v souladu s článkem 169 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU) a sekundárními právními předpisy a pravidly Unie, jejichž cílem je zabezpečit vysokou úroveň ochrany spotřebitelů v oblasti finančních služeb. Návrh za tímto účelem stanoví, že pravidla ochrany spotřebitelů se budou nadále uplatňovat s cílem zajistit stejnou úroveň ochrany bez ohledu na to, kdo úvěr vlastní nebo obsluhuje, a bez ohledu na právní režim platný v členském státě kupce nebo obsluhovatele úvěru. Návrh objasňuje, že ochrana spotřebitelů, a zejména práv přiznaných spotřebitelům podle směrnice o hypotečních úvěrech, směrnice o spotřebitelském úvěru a směrnice o nepřiměřených smluvních podmínkách, pokud jde o úvěr poskytovaný úvěrovou institucí, se bude i nadále uplatňovat bez ohledu na to, kdo následně úvěr kupuje nebo obsluhuje. Kromě toho podobně jako v článku 17 směrnice o spotřebitelském úvěru, jsou-li práva věřitele postoupena třetí straně, směrnice o hypotečních úvěrech bude změněna, aby stanovila, že spotřebitel může vůči postupníkovi uplatnit veškeré právní prostředky, které měl k dispozici vůči původnímu věřiteli.

Podle zásady proporcionality by obsah ani forma činnosti EU neměly překročit rámec toho, co je nezbytné pro dosažení cílů Smluv.

Podobně členské státy, které už zavedly postupy mimosoudního vymáhání, stanovily vnitrostátní pravidla z důvodů souvisejících především s vnitrostátními hledisky. V některých případech jsou postupy mimosoudního vymáhání kolaterálu zavedeny už dlouhou dobu a nebyly nezbytně podnětem k přeshraničním transakcím. Vzhledem k rozdílům v účinnosti existujících vnitrostátních postupů a k tomu, že v některých členských státech tyto postupy chybí, je cílem účinně zpřístupnit tyto systémy v celé EU a zajistit, aby je mohly používat banky nebo jiné podniky oprávněné poskytovat úvěr ve všech členských státech. Vzhledem k provázanosti vymáhání kolaterálu s právními předpisy členských států v oblasti občanského, majetkového, obchodního, předúpadkového a úpadkového a veřejného práva, by plánovaná pravidla pro tento jasný společný mechanismus mimosoudního vymáhání kolaterálu muselo být možné uplatňovat způsobem, který je v souladu s těmito právními předpisy členských států. Níže uvedená ustanovení proto zavádí doplňující společný mechanismus, který nevyžaduje, aby členské státy zasahovaly do svých vnitrostátních systémů mimosoudního vymáhání, jestliže taková pravidla pro typ kolaterálu zahrnutý do tohoto návrhu existují. Postup urychleného mimosoudního vymáhání kolaterálu je určen jako jasný mechanismus k zajištění toho, že mezi věřitelem a obchodním vypůjčovatelem může být smluvně dohodnut mechanismus mimosoudního vymáhání pro movitá a nemovitá aktiva poskytnutá jako kolaterál.

Poskytnutí rámce EU by zajistilo jednotné podmínky vstupu pro kupce a obsluhovatele úvěrů a pro udělení oprávnění k vykonávání jejich činností na celém jednotném trhu. Vedlo by to zejména k větší hospodářské soutěži mezi potenciálními investory do bankovních úvěrů a umožnilo by to bankám prodávat je za konkurenceschopnější ceny. Naproti tomu by měly banky možnost snížit expozici, pokud jde o úvěry, které přestaly být spláceny, a přesměrovat zdroje na nové půjčky pro hospodářství. Současně by bylo zajištěno, že díky zárukám poskytovaným spotřebitelům zůstane úroveň ochrany spotřebitelů při prodeji a obsluze spotřebitelských úvěry původně poskytnutých úvěrovými institucemi v celé Unii zachována.

Útvary Komise monitorovaly trh řadu let a zjistily narůstající odlišnosti a zvyšující se rozsah problémů, které vyžadují zásah na úrovni EU. Důkazy shromážděné prostřednictvím studií a veřejných konzultací ukázaly, že obnova hospodářského růstu nebyla dostatečná k tomu, aby se snížily objemy úvěrů v selhání, protože mají vliv na solidnost bank, jejich poskytování úvěrů a perspektivy celkového hospodářského růstu. Mezi členskými státy nebylo zatím vyvinuto úsilí o koordinaci pravidel pro kupce bankovních úvěrů a obsluhovatele úvěrů. Opatření přijatá členskými státy mohou napravit pouze jejich vlastní vnitrostátní tržní podmínky, což by nepostačovalo ke snížení záporného vlivu na fungování jednotného trhu.

I když členské státy uznaly závažnost problémů úvěrů v selhání, většina dosud nepřijala účinná opatření pro řešení převodů úvěrů v selhání na straně „poptávky“. Ty, které přistoupily k právní úpravě kupování a obsluhy úvěrů, tak učinily, aniž by počítaly s přeshraničními situacemi. Vedlo to k nedostatečné hospodářské soutěži na trhu. Různé přístupy uplatňované členskými státy a jejich rozdílné výklady zejména činností obsluhy úvěrů vedly k roztříštěnosti těchto trhů. Cílů proto nelze dosáhnout prostřednictvím individuálních opatření jednotlivých členských států.

Vytvoření rámce pro účinné postupy mimosoudního vymáhání kolaterálu by zajistilo, že v případě že obchodní vypůjčovatel nesplatí úvěr, budou moci zajištění věřitelé ve všech členských státech využívat různé společné zrychlené nástroje pro zpětné získání hodnoty ze zaručených půjček. Snížením nejistoty ve výsledcích postupů vymáhání (např. míra zpětně získaných prostředků a doba návratnosti) v přeshraničních transakcích by motivovalo ve větší míře k přeshraničním transakcím.

Podobně investoři, kteří zvažují nákup portfolií úvěrů v selhání, vezmou při zpětném získání hodnoty z kolaterálu spojeného těmito úvěry v úvahu potenciální právní nejistotu a je-li přeshraniční zpětné získání hodnoty obtížnější, nebo je spojeno s právní nejistotou, bude to mít negativní vliv na cenu a v důsledku toho i na možnosti bank prodat portfolio také investorům z různých členských států za cenu, která se co nejvíce blíží ceně stanovené bankou za poskytování těchto úvěrů.

Aby se zpětně získala hodnota ze zajištění, jež poskytuje vypůjčovatel v různých členských státech, musí věřitel dodržovat pravidla, která se odlišují od pravidel jeho domovského členského státu, a jejichž účinnost není věřiteli známá. Věřitel si v současné době nemůže vybrat možnost, že se s vypůjčovatelem dohodne na postupu společném pro všechny členské státy. Vytváří to náklady na právní poradenství a může to znamenat delší trvání řízení pro zpětné získání a nižší míru zpětně získaných prostředků. Perspektiva, že se ze zajištěného úvěru zpětně získá méně prostředků nebo přinejhorším žádné, když ho dlužník nesplácí, může věřitele odradit od poskytování především přeshraničních úvěrů, nebo může zvýšit cenu úvěrů pro podniky. To naopak odrazuje vypůjčovatele od toho, aby se obrátili na věřitele v různých členských státech, brání volnému pohybu kapitálu a má přímý dopad na fungování jednotného trhu. Pokud jde o zpřístupnění financování podnikům, zejména malým a středním podnikům, které jsou ve velké míře závislé na bankovních půjčkách, je tu nevyužitý potenciál unie kapitálových trhů.

Věřitelé, kteří poskytují zajištěné úvěry společnostem a podnikatelům, nemohou ve všech členských státech využívat zrychlené a efektivní postupy pro mimosoudní vymáhání těchto úvěrů v případě, že je obchodní vypůjčovatel nesplácí. Pokud by takové postupy byly k dispozici, snížilo by se riziko, že se bankám úvěry v selhání nahromadí.

Pro převážnou většinu těchto respondentů, kteří poskytli stanovisko, jsou rozdíly ve vnitrostátních pravidlech vztahujících se na prodej úvěrů v selhání podstatnou překážkou pro rozvoj trhů úvěrů v selhání. Co se týče charakteru překážek pro přeshraniční činnost, převládající počet odpovědí se vztahuje na právní rámec, pravidla insolvenčních řízení a místní postupy. Některé zúčastněné strany požadují další pravidla za účelem zajištění ochrany spotřebitelů/dlužníků, zatímco jiné zúčastněné strany se domnívají, že platná pravidla jsou dostatečná a měla by se zachovat. Podstatná většina podporuje rámec EU pro úvěrové služby. Téměř všichni respondenti, kteří podporují rámec EU pro úvěrové služby, zastávají stanovisko, že tento rámec by měl zahrnovat režim udělování licencí, a asi polovina z nich navrhuje, aby reguloval dohled nad obsluhovateli úvěrů.

Navíc, i když návrhem nejsou dotčena existující pravidla o ochraně spotřebitelů, návrh přihlíží k potřebě zvýšených záruk, když jsou dotčeny spotřebitelské úvěry. Tím, že návrh uznává tyto oprávněné důvody, zavádí požadavek, aby kupci spotřebitelské úvěry ze třetích zemí využívali služby oprávněných obsluhovatelů úvěrů, na něž se vztahují požadavky této směrnice a kteří podléhají dohledu vnitrostátních příslušných orgánů v EU. Předpokládaný mechanismus urychleného mimosoudního vymáhání kolaterálu podobně usiluje o rovnováhu zájmů věřitele a obchodního vypůjčovatele. Není k dispozici pro vymáhání úvěrů poskytnutých spotřebitelům a dokonce by nebyl k dispozici ani pro vlastníky podniků za účelem vymáhání kolaterálu, který záleží na původním bydlišti obchodního vypůjčovatele. Pokud obchodní vypůjčovatel už splatil větší část (85 %) dlužné částky podle úvěrové smlouvy, poskytl by se mu další čas na uskutečnění platby, než by se kolaterál mohl vymáhat.

První posouzení dopadů zkoumalo situaci kupců a obsluhovatelů úvěrů. Popisuje základní scénář a porovnává ho se třemi případnými možnostmi týkajícími se omezení překážek pro vstup kupců a obsluhovatelů úvěrů na trh. Základní scénář bere v úvahu, že konkrétní překážky pro vstup na trh by v některých členských státech existovaly i nadále a pravidla jednání, která odrazují investory od vstupu na trh a vycházejí ze vztahu investorů s obsluhovateli úvěrů, by zůstala platná. Na základě řady pravidel uplatňovaných v členských státech a diskusí o osvědčených regulačních postupech byly navrženy tři možnosti s cílem usnadnit a harmonizovat vstup na trh, a to buď použitím nezávazných společných zásad na vysoké úrovni, které se zaměřují na nejzávažnější překážky, závazných společných norem, jež umožňují přeshraniční činnost na základě oprávnění pro přeshraniční činnost nebo závazného jednotného souboru pravidel, který by zahrnoval udělování oprávnění pro přeshraniční činnost. V návaznosti na analýzu provedenou v posouzení dopadů jsou poslední dvě možnosti stejně efektivní a mezi nimi byla možnost závazných společných norem posouzena jako přiměřenější pro dosažení cíle také vzhledem k velmi rozdílným ustanovením týkajícím se převodů úvěrů a práv vypůjčovatelů v členských státech, které mohou vyžadovat prostor pro posouzení jednotlivých států.

Pokud jde o postup urychleného mimosoudního vymáhání kolaterálu, tato směrnice se vztahuje na úvěrové smlouvy uzavřené mezi věřiteli, především bankami a vypůjčovateli pro účely jejich obchodu, podnikání nebo profesní činnosti, které jsou zajištěny jakýmkoli movitým a nemovitým majetkem ve vlastnictví vypůjčovatele, a které byly dány do zástavy věřiteli s cílem zajistit splacení úvěru. Omezení rozsahu na podnikové úvěry by mělo předejít negativním dopadům na spotřebitele a domácnosti. Dokonce i v případě obchodních vypůjčovatelů bude hlavní bydliště vlastníka podniku vyjmuto z rozsahu na základě sociálních hledisek.

(7)Obě řešení pro úvěrové instituce, které se mají zabývat úvěry v selhání, stanovené touto směrnicí se vzájemně posilují. Kratší doba pro vymáhání a zvýšená míra zpětně získaných prostředků, jak se očekává u urychleného mimosoudního vymáhání kolaterálu, zvyšují hodnotu úvěru v selhání. Následovně by se zvýšily nabídkové ceny v transakcích s úvěry v selhání. Další účinek spočívá v tom, že prodej úvěrů v selhání bude méně složitý, bude-li úvěr kolateralizovaný. Důvodem je skutečnost, že stanovení ceny kolateralizovaného úvěru v selhání je jednodušší než u nezajištěného úvěru v transakci na sekundárním trhu, neboť hodnota kolaterálu stanoví minimální hodnotu úvěru v selhání. Na likvidnějším a lépe fungujícím trhu pro úvěry v selhání, na němž by investoři projevili větší zájem o úvěry v selhání a který by zahrnoval možnost urychleného vymáhání, by vznikly další pobídky pro úvěrové instituce, aby při poskytování nových úvěrů používaly urychlené mimosoudní vymáhání kolaterálu. Kromě toho by harmonizace dosažená touto směrnicí podpořila rozvoj celounijních investorů do úvěrů v selhání, čímž by se dále zvýšila likvidita trhu.

(6)Tato směrnice by měla úvěrovým institucím umožnit lépe řešit úvěry, z nichž se stanou úvěry v selhání, zlepšením podmínek buď pro vymáhání kolaterálu použitého pro zajištění úvěru, nebo prodej úvěru třetím stranám. Zavedení urychleného vymáhání kolaterálu jako rychlého mechanismu pro zpětné získání záruční hodnoty by snížilo náklady na řešení úvěrů v selhání, a tím podpořilo úvěrové instituce i kupce úvěrů v selhání při zpětném získávání hodnoty. Když se úvěrové instituce potýkají s velkým nárůstem úvěrů v selhání a nedostatkem pracovníků nebo odborných poznatků pro jejich náležitou obsluhu, bylo by navíc jedním ze schůdných řešení buď zajišťovat obsluhu těchto úvěrů externě specializovaným obsluhovatelem úvěru, nebo převést úvěrovou smlouvu na kupce úvěrů, který má potřebnou odvahu podstoupit riziko a odborné zkušenosti, aby to zvládl.

(5)Úvěrové instituce budou muset odložit stranou dostatečné zdroje pro případ, že nové úvěry přestanou být spláceny, což by mohlo vytvořit vhodné pobídky pro řešení úvěrů v selhání v raném stadiu a zamezit jejich přílišnému nahromadění. Přestanou-li být úvěry spláceny, účinnější mechanismy vymáhání zajištěných úvěrů by úvěrovým institucím umožnily vymáhat tyto úvěry, na které se vztahují příslušné záruky pro vypůjčovatele. Pokud by objem úvěrů v selhání přesto příliš vzrostl – jak je tomu v současné době u některých úvěrových institucí a členských států – měly by mít úvěrové instituce možnost prodat je jiným subjektům na efektivních, konkurenceschopných a transparentních sekundárních trzích. Příslušné orgány úvěrových institucí jim při tom poskytnou pomoc na základě svých stávajících zvláštních bankovních pravomocí tzv. pilíře 2 podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/2013 (CRR). Pokud se úvěry v selhání stanou značným a rozsáhlým problémem, členské státy mohou založit vnitrostátní společnosti spravující aktiva, nebo stanovit jiná alternativní opatření v rámci současných pravidel pro státní podporu a řešení krize bank.

(2)Integrovaný finanční systém zvýší odolnost hospodářské a měnové unie vůči negativním otřesům, neboť usnadní soukromé sdílení přeshraničních rizik, čímž zároveň sníží potřebu veřejného sdílení rizik. Aby se dosáhlo těchto cílů, měla by Unie dokončit bankovní unii a dále rozvíjet unii kapitálových trhů (CMU). Řešení velkého množství úvěrů v selhání a jejich případného nahromadění v budoucnu je důležité pro dokončení bankovní unie, neboť je to nezbytné pro zajištění hospodářské soutěže v bankovním sektoru, zachování finanční stability a podporu úvěrování, aby v Unii vznikala pracovní místa a docházelo k růstu.

(8)Ačkoli pojmy „půjčky“ a „banky“ se obecně používají ve veřejných debatách, dále se používají přesnější právní pojmy jako „úvěr“ nebo „úvěrová smlouva“ a „úvěrová instituce“. Kromě toho, není-li stanoveno jinak, pojmy banka a úvěrová instituce zahrnují rovněž jejich dceřiné podniky.

(9)Tato směrnice by podpořila rozvoj sekundárních trhů pro úvěry v selhání v Unii odstraněním překážek pro převod úvěrů v selhání úvěrovými institucemi na neúvěrové instituce a současně by chránila práva spotřebitelů. Každé navržené opatření by mělo rovněž zjednodušit a harmonizovat požadavky na udělení oprávnění obsluhovatelům úvěrů. Tato směrnice by měla proto vytvořit celounijní rámec pro kupce i obsluhovatele úvěrových smluv vydaných úvěrovými institucemi.

(10)Kupci a obsluhovatelé úvěrů však nemohou v současné době využívat výhody vnitřního trhu z důvodu překážek kladených různými vnitrostátními právními předpisy, jelikož neexistuje specificky zaměřený a ucelený regulační režim a režim dohledu. Členské státy mají velmi rozdílná pravidla pro to, jak mohou neúvěrové instituce získat úvěrové smlouvy od úvěrových institucí. Neúvěrové instituce, které kupují úvěr vydaný úvěrovou institucí, nejsou v některých členských státech regulované, kdežto v jiných podléhají různým požadavkům, které se někdy rovnají požadavkům na získání oprávnění úvěrové instituce. Tyto rozdíly v regulačních požadavcích měly za následek značné překážky v zákonném přeshraničním nákupu úvěrů v Unii, hlavně zvýšení nákladů na dodržování předpisů, kterému kupci čelili, když usilovali o nákup úvěrových portfolií. V důsledku toho působí kupci úvěrů v omezeném počtu členských států, což vedlo k malé hospodářské soutěži na vnitřním trhu, jelikož počet zainteresovaných kupců úvěrů zůstává nízký. Vedlo to k neefektivním sekundárním trhům pro úvěry v selhání. Kromě toho mají vnitrostátní trhy pro úvěry v selhání v podstatě tendenci zůstat malé.

(11)Výsledkem omezené účasti neúvěrových institucí byla nízká poptávka, slabá hospodářská soutěž a nízké nabídkové ceny pro portfolia úvěrových smluv na sekundárních trzích, což je překážkou pro úvěrové instituce, aby prodávaly smlouvy o úvěrech v selhání. Proto má úsilí o rozvoj trhů s úvěry poskytovanými úvěrovými institucemi a prodávanými neúvěrovým institucím jasný unijní rozměr. Na jedné straně by úvěrové instituce měly mít možnost prodávat smlouvy o úvěrech v selhání a dokonce i smlouvy o splácených úvěrech v rámci celé Unie na efektivních, konkurenceschopných a transparentních sekundárních trzích. Na druhé straně dokončení bankovní unie a unie kapitálových trhů vyvolává potřebu jednat s cílem předcházet nahromadění smluv o úvěrech v selhání v rozvahách úvěrových institucí, aby mohly plnit svou úlohu financování hospodářství.

(12)Věřitelé by měli být schopni vymáhat úvěrové smlouvy a zpětně získat částky, které si dluží, nebo svěřit takové vymáhání jinému subjektu, který poskytuje tyto služby profesionálně, zejména obsluhovatelům úvěrů. Stejně tak kupci úvěrů od úvěrových institucí často využívají služby obsluhovatelů úvěrů za účelem zpětného získání dlužných částek, avšak činnosti obsluhy úvěrů nespadají do rámce Unie.

(13)Některé členské státy regulují činnosti obsluhy úvěrů, ale v různém rozsahu. Za prvé, pouze některé členské státy regulují tyto činnosti, a ty, které to dělají, je definují velmi rozdílně. Zvýšené náklady na plnění požadavků právních předpisů jsou překážkou pro rozvoj strategií rozšíření pomocí vedlejší provozovny nebo přeshraničního poskytování služeb. Za druhé, značný počet členských států vyžaduje oprávnění pro provádění některých činností, v nichž se angažují tito obsluhovatelé úvěrů. Uvedená oprávnění zahrnují různé požadavky a neposkytují možnost přeshraničního rozšíření, což rovněž působí jako překážka pro poskytování přeshraničních služeb. V některých případech právní předpisy vyžadují usazení v místě, což samo o sobě brání uplatňovat volný pohyb přeshraničních služeb.

(14)I když obsluhovatelé úvěrů mohou poskytovat své služby úvěrovým institucím a kupcům úvěrů, kteří nejsou úvěrovými institucemi, konkurenceschopný a integrovaný trh pro obsluhovatele úvěrů je spojen s rozvojem konkurenceschopného a integrovaného trhu pro kupce úvěrů. Jelikož kupci úvěrů často nemají kapacity, aby si je obsluhovali sami, nemohou je od úvěrových institucí kupovat, pokud nemohou obsluhu úvěrů externě zajistit prostřednictvím jiných subjektů.

(15)Nedostatečný konkurenční tlak na trhu pro nákup úvěrů a na trhu pro činnosti obsluhy úvěrů má za následek to, že firmy pro obsluhu úvěrů za své služby účtují kupcům úvěrů vysoké poplatky, což vede k nízkým cenám na sekundárních trzích pro úvěry. Úvěrové instituce jsou tak méně motivovány ke snížení svých objemů úvěrů v selhání.

(16)Proto je potřebné opatření na úrovni Unie, aby se řešilo postavení kupců a obsluhovatelů úvěrů ve vztahu k úvěru původně poskytnutému úvěrovými institucemi. V této fázi se obecně nenavrhuje zahrnout úvěr původně vydaný neúvěrovými institucemi nebo vymáhání pohledávek, neboť nejsou důkazy, že by takto rozšířený rozsah působnosti byl z makroekonomického hlediska, hlediska nesouladu pobídek nebo špatně fungujících trhů důležitý.

(17)Ačkoli je účelem této směrnice posílit způsobilost úvěrových institucí zabývat se úvěry, které se staly úvěry v selhání, nebo vyvolávají riziko, že se stanou úvěry v selhání, sekundární trh pro úvěry zahrnuje splácené úvěry i úvěry v selhání. Skutečný prodej na trhu obsahuje úvěrová portfolia, složená z kombinace splácených a částečně splácených úvěrů a také úvěrů v selhání. Portfolia zahrnují jak zajištěné, tak i nezajištěné úvěry, které vlastní spotřebitelé nebo podniky. Pokud by se pravidla vymáhání úvěru pro každý typ úvěru nebo vypůjčovatele lišila, vznikly by dodatečné náklady na seskupování těchto úvěrových portfolií pro prodej. Ustanovení této směrnice, která jsou zaměřena na rozvoj sekundárního trhu, zahrnují splácené úvěry i úvěry v selhání, aby se zamezilo situacím, že by tyto dodatečné náklady odradily účast investorů a roztříštily tento vznikající trh. Úvěrové instituce budou mít prospěch z toho, že budou moci využívat větší investorskou základnu a efektivnější obsluhovatele úvěrů. Podobné výhody získají společnosti pro správu aktiv, které jsou v určitých členských státech nápomocné v prodeji úvěrů v selhání i splácených úvěrů původně vydaných úvěrovými společnostmi, jež byly vyřešeny nebo restrukturalizovány nebo byly jinak odstraněny z jejich rozvah.

(18)Normotvůrci Unie přikládají ochraně poskytované spotřebitelům ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2014/17/EU, směrnici Evropského parlamentu a Rady 2008/48/ES a směrnici Rady 93/13/EHS velký význam, a proto by postoupením práv věřitele podle úvěrové smlouvy nebo samotné smlouvy kupci úvěrů neměla být nijak dotčena úroveň ochrany, kterou unijní právo poskytuje spotřebitelům. Kupci a obsluhovatelé úvěrů by proto měli dodržovat unijní právo platné pro původní úvěrovou smlouvu a spotřebitelé by měli mít dále stejnou úroveň ochrany, jakou poskytuje unijní právo, nebo jakou stanoví pravidla Unie či vnitrostátní pravidla v případě kolize právních řádů, bez ohledu na právo platné pro kupce úvěrů nebo obsluhovatele úvěrů.

(19)Směrnicí by neměly být dotčeny akty unijního práva týkající se soudní spolupráce v občanských věcech, zejména ustanovení o právu rozhodném pro smluvní závazkové vztahy a o příslušnosti, včetně uplatňování těchto aktů a ustanovení v jednotlivých případech podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 593/2008 a nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012. Všichni věřitelé a osoby, které je zastupují, jsou povinni dodržovat tyto akty práva Unie ve svých jednáních se spotřebiteli a vnitrostátními orgány, aby byla zajištěna ochrana práv spotřebitelů.

(20)Aby byla zabezpečena vysoká úroveň ochrany spotřebitelů, stanoví právní předpisy Unie a vnitrostátní právní předpisy řadu práv a záruk týkajících se úvěrových smluv přislíbených nebo poskytnutých spotřebiteli. Tato práva a záruky se vztahují především na sjednávání a uzavírání úvěrových smluv a jejich plnění či neplnění. Je to zejména případ dlouhodobých smluv o spotřebitelských úvěrech spadajících do oblasti působnosti směrnice 2014/17/EU, pokud jde o právo spotřebitele zcela nebo z části splnit své závazky plynoucí z úvěrové smlouvy před jejím vypršením, nebo být prostřednictvím evropského standardizovaného informačního přehledu případně informován o možném převodu úvěrové smlouvy na kupce úvěrů. Práva vypůjčovatele by se také neměla měnit, má-li převod úvěrové smlouvy mezi úvěrovou institucí a kupcem formu novace smlouvy.

(21)Tato směrnice kromě toho neomezuje oblast působnosti uplatňování pravidel Unie týkajících se ochrany spotřebitelů, a v rozsahu, v jakém se kupci úvěrů považují za věřitele podle ustanovení směrnice 2014/17/EU a směrnice 2008/48/ES, by se na ně měly vztahovat specifické povinnosti stanovené v článku 35 směrnice 2014/17/EU, resp. článku 20 směrnice 2008/48/ES.

(22)Úvěrové instituce Unie a jejich dceřiné podniky provádějí činnosti obsluhy úvěrů jako součást svého běžného podnikání. Mají stejné povinnosti, co se týče úvěru, který si vydaly samy, a úvěru, jejž koupily od jiných úvěrových institucí. Jelikož jsou už regulovány a je nad nimi vykonáván dohled, znamenalo by uplatňování této směrnice na jejich činnosti obsluhy nebo nakupování úvěrů zbytečnou duplicitu nákladů na udělování oprávnění a dodržování právních předpisů, a proto do této směrnice nejsou zahrnuty.

(23)Aby se stávajícím kupcům a obsluhovatelům úvěrů umožnilo přizpůsobit se požadavkům vnitrostátních předpisů přijatých k provádění této směrnice, a aby se zejména obsluhovatelům úvěrů poskytla možnost získat oprávnění, bude se tato směrnice vztahovat pouze na převody úvěrových smluv, které se uskuteční šest měsíců po uplynutí lhůty pro provedení ve vnitrostátním právu.

(24)Na udělování oprávnění obsluhovatelům úvěrů k poskytování činností obsluhy úvěrů v celé Unii by se měl vztahovat jednotný a harmonizovaný soubor podmínek, které by měly příslušné orgány přiměřeným způsobem uplatňovat. Aby se předešlo snížení ochrany dlužníků nebo vypůjčovatelů a podpořila důvěra, podmínky udělování a zachování oprávnění obsluhovatele úvěrů by měly zajistit, aby obsluhovatelé úvěrů a osoby, které mají kvalifikovanou účast na činnosti obsluhovatele úvěrů, nebo jsou součástí vedení poskytovatele služeb, měli čistý trestní rejstřík, pokud jde o závažné trestné činy související s trestnými činy proti majetku, trestné činy týkající se finančních činností nebo trestné činy proti fyzické nedotknutelnosti, a aby měli dobrou pověst. Podobně by tyto osoby, jakož i obsluhovatelé úvěrů, neměli být předmětem úpadkového řízení, nebo by na ně neměl být dřív vyhlášen konkurs, pokud nebyli rehabilitováni v souladu s vnitrostátními právními předpisy. S cílem zajistit soulad s pravidly ochrany dlužníků a ochrany osobních údajů je dále nutné požadovat, aby byly zavedeny příslušné systémy správy a řízení a mechanismy vnitřní kontroly a registrace a vyřizování stížností, a aby nad nimi byl vykonáván dohled. Kromě toho by obsluhovatelé úvěrů měli být povinni jednat čestně a s náležitým zohledněním finanční situace vypůjčovatelů. Jsou-li na vnitrostátní úrovni k dispozici dluhové poradenské služby, které usnadňují vymáhání dluhů, obsluhovatelé úvěrů by měli zvážit doporučení těchto služeb vypůjčovatelům.

(25)Aby se zamezilo zdlouhavým postupům a nejistotě, je nezbytné stanovit požadavky na informace, které žadatelé musí předložit, a také přiměřené lhůty pro udělení oprávnění a podmínky jeho odnětí. Odejmou-li orgány oprávnění obsluhovateli úvěrů, který poskytuje činnosti obsluhy úvěrů v jiných členských státech, měly by o tom být informovány příslušné orgány v hostitelském členském státě. Stejně tak by se měl v každém členském státě zřídit aktualizovaný rejstřík online, aby se zajistila transparentnost, pokud jde o počet a totožnost oprávněných obsluhovatelů úvěrů.

(26)Mělo by být stanoveno, že obsluhovatelé úvěrů jsou odpovědni za zajištění toho, aby v případě, že zajišťují své činnosti externě prostřednictvím poskytovatelů úvěrových služeb, nebylo důsledkem nepřiměřené provozní riziko nebo nedodržování jakýchkoli vnitrostátních nebo unijních právních požadavků ze strany poskytovatele úvěrových služeb, ani nebyla omezena způsobilost orgánu dohledu plnit své povinnosti a chránit práva vypůjčovatele.

(27)Vzhledem k tomu, že pokud věřitel svěří správu a vymáhání plnění úvěrové smlouvy, deleguje svá práva a povinnosti a také své přímé kontakty s vypůjčovatelem na obsluhovatele úvěrů, přičemž dále nese konečnou odpovědnost, vztah mezi věřitelem a obsluhovatelem úvěru by měl být jasně písemně stanoven a příslušné orgány by měly mít možnost ověřit, jak je takový vztah vymezen.