(*) U každého členského státu představuje levý sloupec postupy u nejvyšších soudů a pravý sloupec představuje postupy u nejvyšších správních soudů (sloupec označený písmenem „A“). Členské státy jsou uvedeny v abecedním pořadí podle jejich zeměpisných názvů v původním jazyce. BE: Conseil d’Etat (Státní rada) a Cour de Cassation (Nejvyšší soud). BG: Върховен административен съд (Nejvyšší správní soud). CZ: Nejvyšší správní soud a Nejvyšší soud. DE: Bundesverwaltungsgericht (Spolkový správní soud)). EE: Riikohus (Nejvyšší soud). IE: Chúirt Uachtarach (Nejvyšší soud). EL: Συμβούλιο της Επικρατείας (Státní rada). ES: Tribunal Supremo (Nejvyšší soud). FR: Conseil d’Etat (Státní rada), Cour de Cassation (Nejvyšší soud). HR: Visoki upravni sud (Nejvyšší správní soud). IT: Consiglio de Stato (Státní rada). CY: Supreme Court (Nejvyšší soud). LV: Augstākā tiesa (Nejvyšší soud). LT: Vyriausiasis Administracinis Teismas (Nejvyšší správní soud). LU: Cour administrative (správní soud), Cour de Cassation (Nejvyšší soud). HU: Kúria (Nejvyšší soud). MT: Court of Appeal (odvolací soud). NL: Hoge Raad (Nejvyšší soud), Centrale Raad van Beroep (Nejvyšší správní soud v sociálních věcech), Raad van State (Státní rada). AT: Verwaltungsgerichtshof (Nejvyšší správní soud), Personalsenat (zvláštní hodnotící komise) vyššího soudu, Oberster Gerichtshof (Nejvyšší soud). PL: Naczelny Sąd Administracyjny (Nejvyšší správní soud). PT: Supremo Tribunal Administrativo (Nejvyšší správní soud). RO: Înalta Curte de Casație și Justiție (Nejvyšší soud). SI: Vrhovno sodišče (Nejvyšší soud). SK: Najvyšší súd (Nejvyšší soud). FI: Korkein hallinto-oikeus (Nejvyšší správní soud). SE: Högsta förvaltningsdomstolen (Nejvyšší správní soud). Údaje nejsou k dispozici: BG: Върховен касационен съд (Nejvyšší soud). HR: Vrhovni sud (Nejvyšší soud). IT: Corte Suprema di Cassazione (Nejvyšší soud); SE: Högsta domstolen (Nejvyšší soud).

(*) Žádné údaje za rok 2019: BE, DE, IE, EL, FR, HR, CY a PL. BG: průměrná délka řízení se počítá ode dne zahájení soudního řízení do dne vydání rozhodnutí soudu, a to v měsících. LU: medián – v roce 201: 36 dní, v roce 2018: 49 dní; průměrná délka v roce 2018: 57 dní (7 věcí). ES, NL: odhadovaná délka. CZ: délka v měsících. HU: průměrný počet dní byl vypočítán pouze na základě počtu věcí ukončených odsouzením. PT: průměrný počet dní vypočten na základě vzorku. IT: údaje se vztahují na odpovídající soudy pokrývající v roce 2017 zhruba 99 %; údaje se vztahují k řízení ve věci samé i k předběžným řízením. CY: délka soudního řízení před porotním soudem v závažných případech trvá průměrně do jednoho roku. Řízení v případě méně závažných trestných činů, o nichž rozhodují okresní soudy, trvají déle. SK*: údaje odpovídají průměrné délce celého řízení, včetně řízení u odvolacího soudu.

(*) V tomto obrázku nezahrnují právní poplatky administrativní náklady a DPH, pokud jsou splatné. Hypotetický právní poplatek za soudní fázi stanovený pro tento scénář je 1 650 EUR. Úplné uhrazení v systémech bez poplatků stanovených zákonem znamená, že lze tuto částku (1 650 EUR) získat zpět. Členské státy s částečným uhrazením (PL, LV, LU) jsou řazeny dle výše vymahatelného právního poplatku (od nejvyššího po nejnižší, částky se pohybují od 1 275 EUR do 500 EUR). Obrázek nezahrnuje údaje o vymahatelnosti náhrady právních poplatků za předsoudní fázi, která se nepředpokládá ve všech členských státech. AT: scénář není plně použitelný pro systém vracení poplatků v AT. MT: na MT neexistuje žádná koncepce hodinového právního poplatku, úhrada poplatků je stanovena na základě hodnoty nároku. IT: v IT existuje poplatek stanovený zákonem (ve scénáři 3 235 EUR), ale soud může rozhodnout o úhradě ve stanoveném rozsahu. LT: soud rozhodne s přihlédnutím k pokynům ministerstva spravedlnosti, maximální částka ve scénáři by byla 3 350 EUR.

Obrázek 52 ukazuje přehled orgánů a úřadů, které navrhují soudce ke jmenování do funkce soudců Nejvyššího soudu, a orgánů, které je jmenují, a dále také orgánů, které poskytují v tomto procesu konzultace (např. soudci).

Obrázek 52: Jmenování soudců Nejvyššího soudu: orgány, které soudce navrhují a jmenují (*) ( )

AT: návrh: zvláštní senát Nejvyššího soudu; jmenování: prezident na doporučení ministra spravedlnosti. LU: návrh a jmenování: Cour supérieure de justice. DE: návrh: Richterwahlausschuss (volební komise soudců, složená z ministrů spravedlnosti 16 spolkových zemí a 16 členů volených spolkovým sněmem („Bundestag“)) nebo ministerstvo spravedlnosti; jmenování: Richterwahlausschuss na základě konzultací s Präsidialrat (Prezidentská rada Nejvyššího soudu, složená z jeho předsedy a soudců volených všemi soudci daného soudu, poskytuje odůvodněné stanovisko k osobní a profesní způsobilosti každého uchazeče) a s povinným souhlasem ministra spravedlnosti; formální jmenování prezidentem. SK: návrh: předsedové soudů nebo soudní rada; jmenování: hlava státu na základě doporučení soudní rady. SE: návrh: Rada pro navrhování soudců; jmenování: vláda. HR: návrh: uchazeči se sami hlásí do výběrového řízení. EE: návrh: předseda Nejvyššího soudu po otevřeném výběrovém řízení. Předseda soudu nejdříve posoudí stanovisko pléna Nejvyššího soudu a Rady pro správu soudů. NL: návrh: Nejvyšší soud; jmenování: parlament. PL: návrh: Národní soudcovská rada; jmenování: prezident republiky. RO: bez návrhu na jmenování: výběrové řízení organizované Vrchní soudní radou prostřednictvím Národního soudního ústavu. CY: prezident jmenuje na doporučení předsedy Nejvyššího soudu. EL: návrh: ministr spravedlnosti; jmenování: Rada pro justici, a poté následuje výnos prezidenta, kterým se rozhodnutí provádí. BG: bez návrhu: výběrové řízení; jmenování: příslušné kolegium Nejvyšší soudní rady; LT: graf ilustruje proces v případě Nejvyššího soudu. Soudce Nejvyššího soudu jmenuje Seimas; návrh: prezident republiky. Uchazeče vybírá výběrová komise. Prezidentovi radí také Soudní rada. jmenování: parlament. Soudci Nejvyššího správního soudu jsou jmenováni prezidentem republiky. LV: návrh: předseda soudu s povinným stanoviskem odboru nejvyššího soudu; jmenování: v případě externích kandidátů parlament, v případě soudců soudní rada. IT: prezident republiky vydává výnos o jmenování soudců Státní rady na návrh rady pro justici (CPGA). FR: orgánem oprávněným ke jmenování je prezident republiky, který musí formálně jmenovat soudce (na základě doporučení CSM) prostřednictvím výnosu. BE: návrh: rada pro justici na základě závazného doporučení Nejvyššího soudu. DK: Rada pro jmenování soudců navrhuje ministru spravedlnosti jednoho uchazeče, který je prověřován Nejvyšším soudem (formální jmenování hlavou státu). IE: návrh: poradní výbor pro jmenování soudců vybírá kandidáty, kteří doposud nevykonávají soudní funkci, a doporučuje je vládě jako vhodné pro jmenování do soudní funkce. Vláda může vybrat soudce vykonávající funkci pro jmenování do vyšších soudních funkcí; jmenování: prezident Irska na doporučení vlády. HU: Předseda Kúrie informuje předsedu OBH (Národní úřad pro justici) o neobsazené pozici soudce. Předseda OBH vyhlašuje veřejnou výzvu k předkládání žádostí o neobsazenou pozici soudce. Příslušné kolegium Kúrie hodnotí každého uchazeče v tajném hlasování. Uchazečům přiděluje 0–20 bodů. Soudní rada Kúrie posoudí kandidáty a seřadí je podle uděleného hodnocení jejich dovedností a vlastností. Bodové ohodnocení je definováno vyhláškou ministra spravedlnosti. Toto ohodnocení může být stejné jako u všech nižších soudních funkcí. Předseda Kúrie může rozhodnout následovně: a) jmenovat uchazeče, který se umístil na prvním místě. Pokud uchazeč nevykonával funkci soudce, musí předseda Kúrie zaslat prezidentu republiky žádost o jmenování daného soudce; b) pokud má předseda Kúrie v úmyslu jmenovat uchazeče, který se umístil na druhém nebo třetím místě, musí získat souhlas Národní soudní rady (OBT). V návrhu podanému OBT musí uvést odůvodnění žádosti. Uchazeč, který se umístil na druhém nebo třetím místě, může být jmenován pouze se souhlasem OBT; c) zrušit výběrové řízení v případě, že: žádná přihláška není přípustná, soudní rada porušila jednací řád, jmenování by způsobilo střet zájmů, odůvodnění soudní rady není dostačující, došlo ke změně v pracovním vytížení, po zahájení výběrového řízení došlo k rozpočtovým komplikacím nebo musí být pozice v souladu se zákonem obsazena bez výběrového řízení v důsledku určitých okolností, které nastaly po zahájení výběrového řízení. MT: návrh: předseda vlády s poradním doporučením Komise pro správu justice; jmenování: hlava státu na základě doporučení předsedy vlády. ES: jmenování: hlava státu (král) na základě doporučení Rady pro justici.

Obrázek 53 ukazuje, zda mohou být do funkce soudců Nejvyššího soudu jmenováni pouze stávající soudci, nebo zda je možné jmenovat do funkce soudců Nejvyššího soudu i externí kandidáty, a to buď stejným postupem jako u stávajících soudců, nebo podle zvláštního postupu použitelného pouze pro osoby, které nevykonávají funkci soudce u občanskoprávních, trestních nebo správních soudů.

Obrázek 53: Status kandidátů na jmenování do funkce soudce Nejvyššího soudu (*)

(*) BE: Kromě splnění minimálních požadavků, které je třeba splnit pro výkon soudní funkce, musí mít uchazeč o funkci soudce Nejvyššího soudu 15 let odborné praxe, posledních 10 let jako soudce. BG: Uchazeč o funkci soudce Nejvyššího kasačního soudu / Nejvyššího správního soudu se musí zúčastnit výběrového řízení. CZ: Uchazeč musí vykonávat právní praxi po dobu nejméně 10 let a musí prokázat vysokou úroveň odborných znalostí a zkušeností. DK: Uchazeč musí prokázat svou vhodnost k výkonu funkce a musí na zkoušku rozhodnout alespoň ve čtyřech věcech, z nichž alespoň jedna musí být občanskoprávní. DE: Kromě splnění požadavků na výkon funkce soudce mohou být uchazeči povýšeni pouze na základě svých schopností, kvalifikace a profesních úspěchů. EE: Uchazeč musí mít schopnosti a osobní vlastnosti nezbytné pro výkon funkce soudce a musí být zkušeným a uznávaným právníkem. IE: Vrchní soud: praxe jako obhájce nebo advokát vykonávající právní praxi v délce nejméně 12 let, včetně minimálně dvou let nepřetržitě a bezprostředně před jmenováním. Osoba, která byla během těchto dvou let: soudcem ESD, Tribunálu, generálním advokátem ESD, soudcem ESLP, soudcem Mezinárodního soudního dvora, soudcem Mezinárodního trestního soudu, soudcem mezinárodního tribunálu ve smyslu části 2 zákona o mezinárodních válečných zločinech z roku 1998 a před jmenováním do této soudní funkce byla obhájcem či advokátem vykonávajícím právní praxi, může být jmenována do funkce soudce Nejvyššího soudu, Odvolacího soudu nebo Vrchního soudu. EL: Nejméně 15 let výkonu funkce u soudu prvního a druhého stupně s vynikajícím průběhem výkonu funkce. ES: Vzdělání, věk a zásluhy. FR: Uchazeč nemůže být jmenován, aniž by měl po výkonu funkce u Nejvyššího soudu jako „conseiller référendaire“ zkušenost s jinou pozicí na vysoké úrovni, přičemž tuto funkci musí vykonávat nejméně po dobu tří let z důvodu odborné přípravy potřebné ke zvládnutí kasačních postupů. HR: Zkušenost minimálně 15 let jako soudní úředník, právník nebo notář, profesor práva na univerzitě (s minimálně 15letou odbornou praxí po složení justiční zkoušky), renomovaný právník, který složil justiční zkoušku a má minimálně 20 let odborné praxe, který se osvědčil svou odbornou prací v konkrétní oblasti práva a vydáváním odborných a výzkumných prací. IT: Univerzitní profesoři práva a právníci vykonávající právní praxi po dobu 15 let mohou být jmenování za mimořádné zásluhy. Soudce Státní rady může být jmenován z vyšších úředníků. CY: Minimálně 12 let praxe (včetně praxe v jakékoliv soudní funkci) a vysoké morální standardy. LV: Osoba, která dosáhla věku 40 let. Soudce prvního nebo druhého stupně: alespoň 10 let výkonu funkce soudce a kladné stanovisko odboru Nejvyššího soudu; zkušenost alespoň 15 let na pozici akademického pracovníka v právní specializaci na vysoké škole, přísežný advokát nebo státní zástupce, který složil kvalifikační zkoušku a získá kladné stanovisko odboru Nejvyššího soudu; osoba, která vykonávala funkci soudce Ústavního soudu, soudce mezinárodního soudu nebo soudce nadnárodního soudu a získá kladné stanovisko odboru Nejvyššího soudu. LT: Soudce nebo osoba, která má doktorát z oboru práva, alespoň 10 let vykonávala funkci soudce nebo (a) má pedagogickou praxi v oboru práva. LU: Soudce, kterému je nejméně 35 let a má alespoň sedm let praxe. HU: Zvláštní postup: členové Ústavního soudu se mohou rozhodnout stát se soudci a poté, co opustí Ústavní soud, se automatiky stanou soudci Nejvyššího soudu. Běžný postup: u stávajících soudců je postup obdobný jako při žádosti o jakoukoliv jinou funkci soudce, ačkoliv v praxi jsou uchazeči obvykle vyšší soudci s delší soudní praxí. Pokud uchazeč dříve nevykonával funkci soudce, musí předseda Kúrie zaslat prezidentu republiky žádost o jmenování daného soudce. MT: 12 let zkušeností v advokacii. NL: Bohaté zkušenosti jakožto právník a musí vynikat v jedné nebo více právních oblastech. AT: Žádné zvláštní formální požadavky, kromě požadavků, které je třeba splnit pro výkon funkce soudce. Obvykle jsou jmenováni pouze soudci odvolacího soudu nebo státní zástupci na úrovni odvolacích soudů nebo Nejvyššího soudu. PL: Osoba, která dokončila vysokoškolské vzdělání v oboru práva v Polsku a získala titul magistra; vykonávala povinnosti soudce, státního zástupce, předsedy, místopředsedy či právního zástupce u Nejvyššího státního zastupitelství Polska po dobu alespoň 10 let nebo pracovala alespoň 10 let jako advokát, právní zástupce či notář; nevykonávala funkci v bezpečnostních orgánech uvedených v zákoně o Ústavu paměti národa – Komise pro vyšetřování zločinů proti polskému národu, nepracovala pro tyto bezpečnostní orgány, ani s nimi nespolupracovala, má titul habilitovaný doktor v právních vědách a pracovala na polské vysoké škole, v Polské akademii věd, výzkumném ústavu nebo jiné akademické instituci. PT: Být soudcem u soudu druhého stupně a být uchazečem ve veřejném výběrovém řízení. RO: Zkouška organizovaná soudní sekcí Vrchní soudní rady, a to u soudců, kteří během předchozích tří let vykonávali funkci soudce u odvolacího soudu, v posledních třech hodnoceních byli hodnoceni známkou „velmi dobře“, za poslední tři roky nebyli disciplinárně trestáni a vykonávají funkci soudce po dobu alespoň 18 let. SI: Osoba, která splňuje obecné podmínky pro jmenování soudcem, pokud úspěšně vykonává soudní funkci po dobu nejméně 15 let nebo má nejméně 20 let praxe v právní oblasti po složení státní právnické zkoušky. Soudcem Nejvyššího soudu může být zvolen také univerzitní docent práva. SK: Odborná justiční zkouška a všechny kompetence, které jsou nezbytné k tomu, aby se stal soudcem, a více než 15 let praxe v právnické profesi (advokát, soudce, akademický pracovník atd.). FI: Uchazeč musí ve své předchozí funkci u soudu nebo v jiné pozici prokázat znalosti v daném oboru a nezbytné osobní vlastnosti potřebné k úspěšnému výkonu povinností v rámci funkce, která má být obsazena. SE: Soudci Nejvyššího soudu se navzájem doplňují, jelikož se soud skládá z právníků s různými zkušenostmi z různých právnických profesí.

Obrázek 54 ukazuje pravomoci výkonné moci a parlamentu v rámci jmenování soudců do funkce soudců Nejvyššího soudu na základě návrhu předloženého navrhujícími orgány (např. radou pro justici nebo soudem). Výška sloupce závisí na tom, zda má výkonná moc nebo parlament možnost kandidáta na soudce Nejvyššího soudu odmítnout, zda může vybírat pouze z navrhovaných kandidátů, nebo zda může vybrat a jmenovat jiného kandidáta, ačkoliv jej příslušný orgán nenavrhl. V případě, že kandidát není jmenován, slouží jako důležitá záruka povinnost odůvodnění () a možnost soudního přezkumu rozhodnutí ().

Obrázek 54: Jmenování soudců Nejvyššího soudu: pravomoc výkonné moci a parlamentu (*)

(*) DK: Rada pro jmenování soudců doporučuje ministru spravedlnosti na každou volnou pozici jednoho kandidáta, a to ve všech případech jmenování soudců kromě předsedy Nejvyššího soudu. DE: Ministr musí poskytnout odůvodnění v případě, že odmítne dát souhlas s rozhodnutím volební komise soudců nebo pokud dá souhlas k volbě osoby, kterou Präsidialrat považuje za nekvalifikovanou (Präsidialrat – Prezidentská rada Nejvyššího soudu, složená z jeho předsedy a soudců volených všemi soudci daného soudu). IE: Obrázek odráží pravomoci vlády. Podle § 13.9 Ústavy (jde spíše o ústavní požadavek nežli praxi) je prezidentova pravomoc jmenovat vykonatelná pouze na základě doporučení vlády. EL: Prezident republiky vydává prezidentský výnos na návrh ministra spravedlnosti v návaznosti na závazné rozhodnutí Nejvyšší soudní rady. IT*: Nejvyšší kasační soud (zabývající se trestními a občanskými věcmi): Rada pro justici (CSM) jmenuje soudce. IT: Státní rada (zabývající se správními případy): prezident republiky jmenuje soudce na návrh Rady pro správní soudnictví (CPGA), přičemž v tomto ohledu nemá žádnou diskreční pravomoc. CY: Prezident republiky nemá při jmenování soudce Nejvyššího soudu žádnou ústavní ani právní povinnost řídit se stanoviskem Nejvyššího soudu, zpravidla se jím však řídí. HU: Prezident republiky musí v návrzích pokračovat. Předseda Kúrie může výběrové řízení zrušit. MT: Představeným orgánem je předseda vlády. AT: Podle Ústavy nejsou návrhy Nejvyššího soudu závazné. V praxi jsou však obvykle jmenováni pouze kandidáti navržení Nejvyšším soudem. Pokud jde o předsedu Nejvyššího soudu, spolkový prezident může odmítnout kandidáta navrženého ministrem spravedlnosti, ale nesmí jmenovat osobu, která nebyla navržena. LU: Tuto otázku neupravuje žádný závazný dokument, orgán oprávněný ke jmenování však doposud nikdy neodmítl soudem navrženého kandidáta. SK: Nikdy se nestalo, že by kandidátovi na funkci soudce či předsedy Nejvyššího soudu, který nebyl jmenován, byl orgán oprávněný ke jmenování povinen poskytnout odůvodnění. HR: Rada pro justici může rozhodnout, že nejmenuje uchazeče o funkci soudce Nejvyššího soudu. Pouze uchazeč o funkci soudce Nejvyššího soudu se může odvolat nebo požádat o přezkum, pokud není jmenován. ES: Hlava státu (král) jakožto orgán oprávněný ke jmenování se musí povinně řídit návrhem Rady pro justici týkajícím se jmenování a povýšení soudců. Král tedy nemá žádnou diskreční pravomoc, ani povinnost poskytovat odůvodnění. Rozhodnutí krále má formu královského výnosu, je zveřejněno v Úředním věstníku a jako takové je nelze napadnout. Je však možné se odvolat proti předcházejícímu rozhodnutí Rady o navržení kandidáta na jmenování soudcem nebo povýšení, a to nejprve prostřednictvím správního opravného prostředku (o kterém rozhoduje plénum Rady) a následně soudního přezkumu před správním oddělením Nejvyššího soudu. PL: Prezident republiky není ze zákona povinen poskytovat odůvodnění v případě, že nejmenuje soudce, a nemá ani povinnost jmenovat kandidáta navrženého Radou. Jeho či její výsady nemusí být odůvodněny, ani není stanovena žádná lhůta pro jejich využití.

– Záruky týkající se fungování státních zastupitelství v EU –

Státní zastupitelství hrají významnou úlohu v systému trestního soudnictví i při spolupráci v trestních věcech mezi členskými státy. Řádné fungování státního zastupitelství je zásadní pro účinný boj proti trestné činnosti, včetně hospodářské a finanční trestné činnosti, jako je praní peněz a korupce. Podle judikatury Soudního dvora EU lze v souvislosti s rámcovým rozhodnutím o evropském zatýkacím rozkazu ( ) úřad státního zástupce považovat za justiční orgán členského státu pro účely vydání a výkonu evropského zatýkacího rozkazu, kdykoli může jednat nezávisle, aniž by byl vystaven riziku, že přímo či nepřímo podléhá individuálním příkazům nebo pokynům v konkrétním případě ze strany výkonné moci, jako je ministr spravedlnosti ( ).

Organizace státních zastupitelství se napříč EU liší a neexistuje jednotný model pro všechny členské státy. Existuje však všeobecná tendence k posílení nezávislosti státních zastupitelství spíše než k jejich podřízení výkonné moci nebo spojení s ní ( ). Podle Poradní rady evropských státních zástupců je účinné a autonomní státní zastupitelství zavázané k dodržování zásad právního státu a lidských práv při výkonu spravedlnosti jedním z pilířů demokratického státu (). Bez ohledu na model vnitrostátního systému soudnictví nebo právní tradici, ve které je zakotven, evropské standardy vyžadují, aby členské státy přijaly účinná opatření, která zaručují, že státní zástupci mohou plnit své pracovní úkoly a povinnosti za náležitých právních a organizačních podmínek ( ) a bez nepatřičného zasahování ( ). Pokud vláda vydává pokyny obecné povahy, například ohledně politiky v oblasti boje proti trestné činnosti, musí být tyto pokyny vydány písemně a musí být náležitě zveřejněny ( ). Má-li vláda pravomoc nařídit v určité věci trestní stíhání, musí být tento příkaz spojen s odpovídajícími zárukami ( ). Podle doporučení Výboru ministrů Rady Evropy z roku 2000 by měl být pokyn nestíhat v zásadě zakázán, nebo by měl být zcela výjimečný a měl by podléhat zvláštním zárukám ( ). Zúčastněné strany (včetně obětí) by měly mít možnost rozhodnutí státního zástupce o zastavení trestního stíhání napadnout ( ), což v sobě rovněž nese určitou formu odpovědnosti státních zástupců ().

Za účelem představení autonomie státních zastupitelství v členských státech poskytují níže uvedené obrázky přehled hierarchických pravomocí v rámci státních zastupitelství a také možnosti přezkoumat rozhodnutí státního zástupce o zastavení trestního stíhání. Tyto obrázky nehodnotí účinné fungování státních zastupitelství, které by vyžadovalo kvalitativní posouzení přihlížející ke konkrétním okolnostem každého členského státu.

Obrázek 55 uvádí hlavní řídicí pravomoci nejvyššího státního zástupce vůči státním zástupcům na nižší úrovni:

1) vydávat obecné pokyny k politice v oblasti trestního stíhání;