Důvěra spotřebitelů v přeshraniční transakce: podle průzkumu Eurostatu z roku 2014 pouze 15 % spotřebitelů uvedlo, že nakupovali online z jiných zemí EU, zatímco 44 % spotřebitelů tak nakupovalo doma. Podle spotřebitelského srovnávacího přehledu z roku 2015 má 61 % spotřebitelů v EU důvěru v nakupování na internetu u maloobchodníka se sídlem v jejich vlastní zemi, avšak pouze 38 % spotřebitelů chová důvěru v nákupy na internetu u obchodníků se sídlem v jiné zemi EU. Lepší přeshraniční vymáhání právních předpisů a nižší míra poškozování spotřebitelů by důvěru spotřebitelů posílily, což by vedlo ke zvýšení objemu přeshraničních transakcí elektronického obchodování.

Poškozování spotřebitelů v přeshraničních transakcích: konzervativní odhady založené na reprezentativním vzorku pěti online odvětví (oděvy, elektronické zboží, rekreace, spotřebitelské úvěry a souborné služby pro cesty) ukazují, že 37 % internetových obchodníků v EU práva spotřebitelů nerespektuje. To vede k újmě pro spotřebitele ve výši zhruba 770 milionů eur ročně, a to jen v příslušných zkoumaných odvětvích. Odhaduje se, že posílení spolupráce v oblasti prosazování práva by mohlo vést k podstatnému snížení míry jeho nedodržování: koordinované kontroly a nápravy webových stránek (kontrolní akce, tzv. sweeps) prováděné vnitrostátními donucovacími orgány v minulých letech vedly ke zvýšení míry dodržování předpisů z 20 % až 40 % (podle odvětví) v počáteční fázi šetření až na více než 80 % o rok později.

Oblast působnosti: Je třeba vyjasnit oblast působnosti nařízení tak, aby se vztahovalo i na rozsáhlá porušování spotřebitelského práva Unie, k nimž dochází současně na trzích více členských států, a to bez ohledu na organizační strukturu dotčeného obchodníka (např. bez ohledu na to, zda má dotčený obchodník provozovny v několika zemích nebo působí přímo z regionální základny). Nařízení by mělo být rozšířeno i na porušení, která trvají relativně krátkou dobu (např. zavádějící reklamní kampaně běžící pouze několik dní), ale mají trvalý škodlivý dopad na spotřebitele nebo by se mohla opakovat, pokud nebudou adekvátně vyřešena.

Dopad na rozpočty členských států bude spíše mírný ve srovnání s úsporami, které vzniknou sdružením prostředků na řešení rozšířených protiprávních jednání: jeden koordinovaný postup, který nahradí 28 národních postupů, by mohl vést k celkovým čistým úsporám od 180 000 eur (v případě koordinovaného postupu, kdy se s obchodníkem podaří vyjednat urovnání) až do 815 000 eur (pokud vyjednávání selže a proti obchodníkovi budou muset být použita vnitrostátní donucovací opatření).

Některé členské státy zřejmě budou muset mírně upravit své vnitrostátní předpisy tak, aby orgány mohly ve spolupráci v přeshraničním kontextu sdílet důkazy a využívat své rozšířené pravomoci. Členským státům vzniknou především náklady na seznámení se s novými pravomocemi a postupy a na související školení (zhruba 3 000 eur na orgán). Náklady na jednu koordinovanou kontrolní akci zahájenou prostřednictvím povinného koordinačního postupu se odhaduje na asi 174 000 eur pro všechny členské státy. Je však třeba zdůraznit, že členské státy mají v každém případě povinnost zabývat se praktikami, které jsou v rozporu s právem EU, a proto nemohou být tyto náklady považovány za doplňkové náklady, které by jinak nevznikly. Celkově se ve střednědobém horizontu očekává, že více koordinovaná celounijní opatření přinesou úspory. Dodatečné náklady pro Komisi spojené s její posílenou koordinační úlohou by měly spočívat ve mzdových nákladech a činit méně než 300 000 eur ročně a měly by být pokryty přerozdělením lidských zdrojů.

Pro spotřebitele vznikne přínos v podobě lépe fungujících trhů s menším množstvím sporů a vyšší úrovní ochrany při přeshraničním nakupování, především pak online. U množiny pěti online trhů, které byly předmětem studie, bylo odhadnuto, že snížení míry nedodržování právních předpisů z 37 % o 10 bodů by mohlo snížit újmu z odhadovaných 770 milionů eur ročně na asi 539 milionů eur, tedy o 30 %. Jakákoli nová jednotná akce v rámci spolupráce v oblasti ochrany spotřebitele proti některé široce rozšířené praxi by také mohla výrazně snížit újmu pro spotřebitele v celé EU (např. v případě koordinované akce proti klamavým marketinkovým nabídkám „in-app“ v online hrách jde odhadem o částku 68 milionů eur).

Spolupráce v oblasti ochrany spotřebitele pokrývá směrnice tak, jak byly provedeny ve v právním řádu členských států, a nařízení, která jsou uvedena v příloze nařízení o spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele. Od roku 2007 je rozsah přílohy postupně rozšiřován, přesto však několik právních předpisů Unie, které stanoví důležitá práva spotřebitelů, zůstává dodnes mimo ni. Externí hodnocení dospělo k závěru nutnosti menší aktualizace přílohy na základě následujících kritérií: dopad na kolektivní zájmy spotřebitelů; přeshraniční význam; dimenze veřejného prosazování práva; soulad s odvětvovými a horizontálními právními předpisy, které jsou v současné době zařazeny do přílohy. Na tomto základě dospělo hodnocení k závěru, že je třeba přílohu aktualizovat s ohledem na vstup nových právních předpisů Unie v platnost. V návaznosti na posouzení dopadů byly k zařazení do přílohy nařízení o spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele doporučeny následující právní předpisy: směrnice o úvěrech na bydlení , nařízení o právech cestujících v železniční přepravě , nařízení o právech osob se zdravotním postižením a osob s omezenou schopností pohybu a orientace v letecké dopravě a cenová ustanovení z nařízení o leteckých službách a směrnice o platebních účtech. Strategie pro jednotný trh z roku 2015 dále dospěla k závěru, že článek 20 směrnice o službách postrádá účinný mechanismus přeshraniční spolupráce, a měl by proto být zahrnut do přílohy nařízení o spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele.

Omezení mechanismu pro řešení protiprávního jednání postihujícího několik zemí. Současný mechanismus vzájemné pomoci v rámci spolupráce v oblasti ochrany spotřebitele (články 6–8) se především zaměřuje na řešení protiprávního jednání obchodníka se sídlem v jedné zemi cíleného na spotřebitele v jiné zemi. Rozvoj vnitřního trhu však zrychlil internacionalizaci maloobchodu, v jejímž čele stojí velké společnosti, jejichž místní dceřiné společnosti uplatňují všude stejné postupy. Vnitrostátní orgány se proto na svých trzích často potýkají s podobným protiprávním jednáním. Nařízení o spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele obsahuje ustanovení pro řešení takového protiprávního jednání. Stanoví, že vnitrostátní orgány koordinují svou činnost tak, aby byla důsledně uplatňována stejná reakce na stejné porušení právních předpisů EU (článek 9 nařízení o spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele ). Externí hodnocení však poukazuje na to, že pokud musí každý orgán jednat samostatně, neumožňuje tento přístup dosahovat úspor z rozsahu. Jedná se zde o nákladné zdvojování úsilí o prosazování práva: zpráva o posouzení dopadů odhaduje, že díky zjednodušenému řízení koordinace na úrovni EU by jedna koordinovaná akce umožnila snížit náklady členských států na polovinu. Je proto třeba vysoce koordinovaný přístup na úrovni EU a vzhledem k rozsahu takových nesprávných postupů v Unii by mohla Komise sehrát důležitou úlohu koordinátora, který bude dotčeným vnitrostátním orgánům nápomocen . Jak zdůrazňuje zpráva o posouzení dopadů, zkušenosti získané ze dvou koordinovaných akcí ve věci autopůjčoven a nákupů „in-app“ rovněž potvrdily, že stávající koordinační rámec podle článku 9 je příliš vágní a dále že chybí zejména řádně definovaný a transparentní koordinační postup, jasné vymezení jednotlivých rolí a povinností aktérů a důsledků nečinnosti.

V roce 2014 byl učiněn další krok ve spolupráci při prosazování práva, a to zavedením koordinovaných akcí, kterými se po dotčených obchodních požaduje, aby upustili od nekalých obchodních praktik v oblastech společného zájmu v EU (například v oblasti autopůjčoven nebo online her nabízejících nákupy „in-app“).

Důkazy: Pro dosažení vyšší přehlednosti, rychlosti a efektivity mechanismu včasného varování by měla být navržena kategorizace varování podle očekávaných opatření spolu s mechanismem pro efektivnější vysílání varování, systematické shromažďování údajů a výměnu informací, který umožní evropským spotřebitelským centrům a sdružením spotřebitelů a obchodníků, kteří k tomu budou vyzváni, aby zveřejňovali výstrahy o možných porušeních jako informaci pro donucovací orgány.

Minimální pravomoci donucovacích orgánů: Nařízení by mělo vyjasnit rozsah některých stávajících minimálních pravomocí nezbytných pro spolupráci příslušných donucovacích orgánů. Zejména je třeba určit, od koho je možné si vyžádat informace, za jakých podmínek je možné zveřejnit rozhodnutí, a dále zajistit, aby bez ohledu na formát a umístění informací měly orgány přístup k potřebným důkazům. Dále se navrhuje, aby závazky nabídnuté obchodníky za účelem nápravy porušení práva Unie byly zpřístupněny veřejnosti a aby bylo možné účinnost těchto závazků při řešení problémů konzultovat s přizvanými zúčastněnými stranami, například spotřebitelskými organizacemi. Nařízení by kromě toho mělo stanovit, že v zájmu účinnější přeshraniční spolupráce, zejména v oblasti digitálních trhů, budou všechny orgány disponovat následujícími pravomocemi: zahajovat řízení z vlastní iniciativy (ex officio), provádět zkušební nákupy a tzv. „mystery shopping“, přijímat prozatímní opatření, vypínat webové stránky, účet na sociální síti nebo podobný účet, ukládat pokuty a jiné peněžité tresty, žádat o vrácení zisků získaných nekalými praktikami a zajistit možnost kompenzace pro dotčené spotřebitele.

Stanovení priorit: Nařízení by mělo zavést systém plánování, který umožní koordinovat priority přeshraničních donucovacích aktivit a zdroje přidělené vnitrostátním orgánům.

Procesní normy: Nařízení by mělo stanovit, že žádosti o prosazení práva a žádosti o informace musí být zodpovězeny ve lhůtách stanovených v prováděcích opatřeních. Je třeba také objasnit, že důkazy mohou být efektivně sdíleny v celé síti a přímo použity v různých vnitrostátních jurisdikcích, aniž by byla vyžadována konkrétní forma či formát. Nařízení by rovněž mělo vyjasnit postupy spolupráce a posílit koordinační úlohu Komise a ústředních styčných úřadů.

Řešení rozšířených protiprávních jednání: Nařízení by mělo rozlišovat protiprávní jednání podle jejich možného rozměru na úrovni Unie. Existuje-li důvodné podezření na rozsáhlé protiprávní jednání poškozující spotřebitele ve větší části ekonomiky EU (tj. nejméně ve 3/4 členských států představujících v součtu alespoň 3/4 obyvatelstva EU), mělo by nutnost akce stanovit rozhodnutí Komise. V takových případech by mělo být možné využít jeden společný postup, v jehož rámci by Komisi náležela jasná koordinační odpovědnost. Hlavním cílem tohoto postupu by bylo popsat protiprávní jednání a zastavit je spoluprací s dotčenými subjekty na úrovni EU a závazky obchodníků, že svou praxi změní. Pokud společnosti odmítnou spolupracovat nebo své závazky nesplní, měly by členské státy koordinovaně přijmout donucovací opatření a dohodnout se mezi sebou na tom, který členský stát nebo členské státy mají nejlepší pozici k tomu, aby podnikly donucovací opatření. Pokud by bylo třeba řešit pochybení nepoctivých obchodníků, kteří pravděpodobně nebudou ochotni spolupracovat, měl by tento postup umožnovat rychlé přijetí donucovacích opatření. Tento postup by měl rovněž respektovat práva obchodníků na obhajobu.

Navrhovaných změn je mnoho. Proto Komise v souladu se zásadami zlepšování právní úpravy navrhuje nahradit stávající nařízení o spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele zněním, který bude všechny tyto změny konsolidovat.

Závěr: Účinným prosazováním práv spotřebitelů k silnému a dynamickému jednotnému trhu

Navrhovaná řešení posilují mechanismy spolupráce při prosazování spotřebitelských práv. Významně přispějí k lepšímu dodržování právních předpisů Unie na ochranu spotřebitele ze strany obchodníků a ke snižování poškozování spotřebitelů, které by jim jinak bránilo v nakupování. Orgány budou moci rychleji zasahovat a šetřit náklady, neboť případy rozsáhlého protiprávního jednání budou moci řešit společně, a to díky širším donucovacím pravomocím přizpůsobeným digitálnímu věku a užšímu zaměření a lepší spolupráci v oblastech, které jsou pro EU prioritní. Komise bude významněji podporovat účinnou koordinaci spolupráce v oblasti prosazování práva na ochranu spotřebitelů mezi vnitrostátními orgány všude tam, kde bude jasná potřeba provést akci na úrovni Unie. Za prosazování právních předpisů na ochranu spotřebitelů nicméně zodpovídají členské státy. Tento rámec spolupráce celkově zlepší nákladovou účinnost veřejných opatření a řádnou správu jednotného trhu.

Posílená spolupráce v oblasti prosazování práva zvýší právní jistotu a postupně sníží náklady na dodržování předpisů pro podniky, které dodržují zákony, a dále odradí nepoctivé obchodníky od poškozování spotřebitelů v EU. Tím vzniknou rovné podmínky a zlepší se spravedlnost a poctivost na jednotném trhu, včetně jednotného digitálního trhu, což bude představovat přínos pro konkurenceschopnost a růst ekonomiky EU.