[pic] | KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ |

V Bruselu dne 20.11.2007

KOM(2007) 726 v konečném znění

SDĚLENÍ KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU, RADĚ, EVROPSKÉMU HOSPODÁŘSKÉMU A SOCIÁLNÍMU VÝBORU A VÝBORU REGIONŮ

Příležitosti, přístup a solidarita: nová vize sociální Evropy v 21. století

OBSAH

1. Úvod 3

2. Vývoj sociální reality 4

3. Sociální vize pro Evropu nabízející „životní šance“: podpořit blahobyt příležitostmi, přístupem a solidaritou 6

4. Klíčové oblasti činnosti 7

5. Úloha EU 9

6. Další kroky 11

1. ÚVOD

Jak v dnešním světě dosáhnout pro evropské občany co nejvyšší úrovně blahobytu, kvality života a společných hodnot? Tato otázka je klíčovým prvkem Programu Komise pro občany[1] a je podstatou evropských klíčových nástrojů, jakými jsou např. jednotný trh, Lisabonská strategie pro růst a zaměstnanost a strategie udržitelného rozvoje. Všechny tyto politiky je třeba rozvíjet na základě řádného pochopení sociální reality v Evropě a musí držet krok s jejím vývojem.

Jaká je tato realita?

- Evropské společnosti se rychle mění: Evropané se dožívají vyššího věku, čelí nebývalým změnám ve struktuře rodiny, směřují k rovnosti žen a mužů a přizpůsobují se novým modelům v oblasti mobility a rozmanitosti.

- Globalizace, technologický pokrok a hospodářský vývoj ovlivňují náš život a práci, nabízejí nové pracovní příležitosti, vyžadují nové dovednosti a znalosti a urychlují tempo změn. Výhody a rizika, které tento vývoj přináší, nejsou rozděleny rovnoměrně. Některé části populace se obtížně přizpůsobují a hrozí jim nezaměstnanost a vyloučení.

- Samotná EU se také změnila: rozrostla se na 500 milionů občanů a je mnohem rozmanitější; s přistoupením nových členských států se rozšířil mír, svoboda a prosperita po celé EU i do sousedních zemí.

Tento vývoj nabízí nebývalé příležitosti, pokud jde o svobodný výběr, zdravější a delší život, lepší životní podmínky a inovativnější a otevřené společnosti. Přináší však rovněž nová sociální rizika, která mohou omezovat možnost osobního rozvoje a vyvolávat pocit nejistoty, osamělosti, nespravedlnosti a nerovnosti. Od Evropy se často očekává, že bude v tomto kontextu globalizace hrát významnější úlohu při podporování blaha svých občanů a že jim pomůže předvídat a zvládat změny a prosazovat evropské hodnoty na světové scéně.

S cílem lépe reagovat na tyto obavy a očekávání zahájila Komise rozsáhlé konzultace o probíhajících sociálních změnách v EU. Komise na základě podkladového materiálu ze svého Výboru poradců pro evropskou politiku (BEPA) a výsledků průzkumu Eurobarometer[2] podnítila diskusi mezi zúčastněnými stranami, členskými státy a dalšími orgány EU[3] a otevřela internetové konzultace, aby zjistila, co tvoří evropskou sociální realitu. Cílem tohoto sdělení je obohatit probíhající konzultaci o evropské sociální realitě tím, že rozšíří diskusi od analýzy po odpověď. Reakce na tuto vizi přispějí k přípravě nové sociální agendy, kterou Komise předloží v polovině roku 2008.

2. VÝVOJ SOCIÁLNÍ REALITY

Z hlediska celosvětových norem jsou evropské společnosti bohaté a v průzkumech Evropané udávají, že jsou šťastní a se svými životy spokojení. Avšak ptáme-li se jich na budoucnost, vyjadřují obavy a znepokojení, především pokud jde o budoucí generaci.

Proč? Názory se samozřejmě velice liší v závislosti na jednotlivcích a na zemích či regionech. Jeden faktor je však společný: ve všech členských státech probíhají rychlé a zásadní změny[4]:

- Ve společnosti

- Očekávaná délka života se v evropských společnostech výrazně zvýšila: u mužů vzrostla ze 43,5 roku v roce 1900 na 75,5 roku v roce 2000 a na očekávaných 82 let v roce 2050 a u žen ze 46 let na 81,4 roku na očekávaných 87,4. Díky šedesáti letům míru, lékařskému pokroku a lepším životním a pracovním podmínkám se nyní stále větší část Evropanů těší delšímu a aktivnějšímu důchodu. Tato situace má dalekosáhlý dopad na systémy sociálního zabezpečení. Očekává se, že související výdaje vzrostou do roku 2030 na 2,5 % HDP a do roku 2050 na 4,3 %. Zároveň se přístup ke zdravotním službám a očekávaná délka zdravého života stále výrazně liší podle příjmových skupin a regionů.

- Porodnost klesá, ale některé skutečnosti naznačují, že touha mít děti zůstává často nenaplněná. Souvisí to se složitou kombinací faktorů, jako jsou nerovnoměrně sdílené rodičovské povinnosti, nedostatky v oblasti zařízení pro péči o děti, podmínky bydlení a organizace práce nepříznivá pro rodinný život.

- V důsledku demografických trendů se očekává nárůst sociálních rizik, jako je závislost ve stáří a sociální izolace. V současnosti žije 28 % osob starších 70 let o samotě. Téměř dvě třetiny obyvatel starších 75 let jsou závislé na neformální péči, kterou nejčastěji poskytuje nejbližší rodina, zejména ženy. Každý šestý starší člověk žije v chudobě, přičemž především starší ženy musí žít s nízkými důchody z důvodu nedostatečného počtu odpracovaných let.

- Nová rizika generačního konfliktu vznikají mezi mladšími a staršími generacemi, pokud jde o platy, jistotu pracovního místa, přístup k bydlení a sdílení finančních důsledků stárnutí. Propast mezi nároky mladé generace a hrozbou omezených příležitostí představuje riziko, že dojde ke „generačnímu zlomu“.

- Změna struktury rodin – rozpady manželství, rodiče samoživitelé a oslabení rodinných pout v početných rodinách – vyvolávají nové otázky týkající se rovnováhy mezi pracovním a soukromým životem a zodpovědností za péči o rodinu. Domácnosti s jedním rodičem jsou vystaveny vyššímu riziku nezaměstnanosti.

- V oblasti rovnosti žen a mužů se situace sice zlepšuje, napříč 27 členskými státy však realita zůstává této myšlence ještě vzdálena. Ženy jsou stále nedostatečně zastoupeny na trhu práce, na rozhodovacích pozicích jak v politice, tak v ekonomice, a rozdíl mezi platy mužů a žen ještě stále činí v průměru 15 %. Přetrvávají stereotypy týkající se rozdílů pohlaví.

- Pokud jde o příjmy a příležitosti, existují mezi regiony, mezi venkovem a městy, a také mezi členskými státy výrazné rozdíly. Více než 100 milionů lidí žije s příjmem, který odpovídá maximálně 22 eurům na den. Výskyt dětské chudoby zůstává vysoký a v několika členských státech ještě narůstá. Pro tyto děti je riziko, že budou v pozdějším věku vyloučeny a v chudobě, mnohem větší.

- Migrace testuje účinnost integračních strategií členských států, především ve velkých evropských městech a pohraničních oblastech.

- V hospodářství

- Ačkoli se míra zaměstnanosti zvyšuje a Evropa v roce 2006 vytvořila 3,5 milionu nových pracovních míst, v mnoha částech Evropy zůstává nezaměstnanost vysoká.

- Demografický vývoj zvyšuje riziko překážek v oblasti kvalifikace a zaměstnání. Průměrný věk odchodu z trhu práce se zvyšuje, avšak ve věku 55–64 let opustilo trh práce 47 % mužů a 65 % žen.

- Pracovní život se radikálně mění v důsledku kombinovaného vlivu technologického pokroku, měnících se hospodářských požadavků a růstu sektoru služeb. Pracovní síla se musí vypořádat s rostoucím tempem změn, ať už jde o získávání nových dovedností, přizpůsobování se novým obchodním modelům nebo měnícím se preferencím spotřebitelů. Zároveň se objevují možnosti pružnějších forem práce, a to díky využívání informačních technologií a rostoucímu významu pružné pracovní doby a práce na dálku.

- Pracovní rytmus a podmínky jsou stále různorodější a nepravidelnější a celoživotní vazba na jednoho zaměstnavatele už patří minulosti. Nabízejí však nové formy smluv, širokou škálu částečných pracovních úvazků, větší územní mobilitu a během života více změn v zaměstnání a profesním postavení. Tím se zvyšuje riziko polarizace trhu práce, kde roste mzdová nerovnost a lidé s nízkou kvalifikací uvíznou v méně kvalitních zaměstnáních s malými vyhlídkami na postup.

- Pro podporu vytváření pracovních míst a posílení sociálního začlenění jsou lidský kapitál, vzdělání a dovednosti ve znalostní společnosti stále zásadnější. Avšak pětina školáků nedosáhne základní znalosti čtení, psaní a počítání a šest milionů mladých lidí nezíská žádnou kvalifikaci. Tato čísla zpochybňují kvalitu a efektivitu evropských systémů vzdělávání a odborné přípravy. Mladým lidem, a zejména těm, kteří opouštějí školu předčasně, se těžko získává přístup na trh práce, který nabízí stále méně nekvalifikovaných pracovních míst a velmi nerovný přístup k celoživotnímu učení.

- V životním stylu a v hodnotách

- Tradiční pouta jako rodina, sociální skupina a víra slábnou. Projevuje se tendence k individualizaci hodnot a roztříštěnosti kultury. Zaměřujeme se spíše na jednotlivce a spotřebitele, než na společnost jako celek, a na nové otázky tolerance a respektování druhých. Zároveň vznikají nové formy solidarity, především prostřednictvím nových zájmových a kulturních činností.

- Význam, který se přikládá tradičním formám účasti v politice, se snižuje a důvěra ve veřejné instituce je často malá. Objevuje se však poptávka po nových, pružnějších formách účasti občanů v politice a vůle utvářet budoucnost.

- V důsledku globalizace jsme více vystaveni různorodosti, povzbuzuje se naše zvědavost a obohacují se společnosti. Globalizace však také podnítila obavy týkající se kulturní rozmanitosti a mezikulturního dialogu, jakož i schopnosti Evropy prosazovat své společné hodnoty.

- Objevují se nové sociální problémy, jako stres a deprese, obezita, nemoci související s životním prostředím a nedostatek pohybu. Připojují se k tradičním problémům sociální izolace, duševních chorob, zneužívání drog a alkoholu, trestné činnosti a nejistoty.

- Revoluce v oblasti informačních technologií a nové komunikační prostředky umožnily nové formy dialogu a účasti občanů. Existuje však riziko, že mezi různými společenstvími a generacemi, které nejsou nebo již nejsou propojeny, vznikne „komunikační propast“. Obdobně vzniká „digitální propast“ u občanů s nižším vzděláním, starších a hospodářsky nečinných občanů, kteří mají problémy s používáním nových technologií.

- Výrobní a spotřební modely, tvořící základ blahobytu dosaženého v mnoha částech Evropy, mají dopad zejména na klimatické změny a zvyšují tlak na přírodní zdroje. Zvrácení těchto negativních vlivů současného životního stylu by znamenalo změnu chování a mělo by významný sociální dopad.

- Technologický pokrok vyvolal etické otázky, mj. v oblasti lékařské péče, genové terapie, kmenových buněk atd.

Současné sociální státy nejsou navzdory mnoha probíhajícím reformám vždy dobře připraveny přizpůsobit se těmto novým a často nebývalým výzvám.

3. SOCIÁLNÍ VIZE PRO EVROPU NABÍZEJÍCÍ „žIVOTNÍ šANCE“: PODPOřIT BLAHOBYT PřÍLEžITOSTMI, PřÍSTUPEM A SOLIDARITOU

V celé EU vzniká nová sociální vize, jak nejlépe podpořit blaho v kontextu současných změn. Základem této nové koncepce jsou příležitosti, přístup a solidarita:

- Příležitosti – dobře vstoupit do života, rozvíjet svůj osobní potenciál a co nejlépe využít možností, které nabízí inovativní, otevřená a moderní Evropa.

- Přístup – nové a účinnější způsoby, jak získat vzdělání, pokrok na trhu práce, kvalitní zdravotní péče a sociální zabezpečení a účast na kulturním a společenském životě.

- Solidarita – podporovat sociální soudržnost a sociální udržitelnost a zajistit, aby nikdo nezůstal stranou.

Tato vize odráží stále rozšířenější názor, že společnost sice nedokáže všem svým občanům zajistit rovné výsledky, musí však o to rozhodněji podporovat rovné příležitosti.

Neexistuje jediný přístup použitelný pro celou Evropu, ale existují společné výzvy a společná potřeba jednat. Základním úsilím je dosáhnout širšího rozdělení „životních šancí“, aby každý občan EU měl přístup ke zdrojům, službám, podmínkám a možnostem a aby se teoretická rovnost příležitostí a aktivní občanství staly smysluplnou realitou.

Zde se jedná o otázku sociální spravedlnosti a sociální soudržnosti. Propast mezi „vítězi“ a „poraženými“ v oblasti hospodářských a technologických změn může vést k novým podobám nerovnosti, kdy se přetrvávající riziko chudoby spojuje s novými formami vyloučení. V moderní a soudržné společnosti by každý měl být schopen plně přispívat k jejímu fungování a mít v různých obdobích svého života přístup k novým „možnostem společenského růstu“.

Jde o ekonomickou nutnost. Dobře fungující, sebevědomá a rozvíjející se společnost, jež investuje do svého lidského kapitálu a vytváří příležitosti, které jednotlivcům umožňují rozvíjet se v průběhu celého svého života, má zásadní význam pro udržitelný hospodářský růst, účast na trhu práce, životní úroveň a boj proti sociálnímu vyloučení. Jde také o dobrou finanční investici: řešení sociálních problémů přímo u jejich zdroje snižuje riziko, že bude systém sociálního zabezpečení později muset zaplatit za špatné fungování společnosti a nedostatek ekonomických příležitostí.

Jde o politický požadavek. Budování důvěry je nezbytné pro pokrok, modernizaci a otevřenost vůči změnám.

4. KLÍčOVÉ OBLASTI čINNOSTI

Tento plán příležitostí, přístupu a solidarity si žádá investice – nový závazek plně využít lidského potenciálu Evropy a rozšířit životní šance pro všechny:

- Investice do mládeže : Nové sociální změny dopadají především na mládež. Je patrné, že životní šance jednotlivce jsou často určené už v době, kdy jde dítě do školy, přičemž klíčovou úlohu hraje rodinné zázemí a prostředí, které dítě obklopuje. Základní kognitivní dovednosti, znalost čtení, psaní a počítání si osvojuje v raném dětství. „Učit se učit“, touha po vyšším vzdělání, postoj k účasti občanů ve společenském dění a výběr zdravé stravy a životního stylu se formují již v mládí. Pro zlepšení blaha mladých lidí a posílení jejich schopnosti dobře vstoupit do života jsou nutné inovativní přístupy. Zvláštní úsilí je třeba věnovat zlepšení zařízení pro péči o děti a vzdělávacích zařízení pro malé děti, úpravě školních osnov, snižování počtu předčasných odchodů ze školy a usnadnění přístupu mladých lidí na trh práce, k ubytování a financování. Investice do dětí a mládeže jsou stále více považovány za zásadní pro zlepšení životních šancí. Jedná se o celoživotní investice – investice do budoucnosti.

- Investice do uspokojujících kariér: V současném a budoucím pracovním životě bude každý čelit řadě přechodů, ze školy do práce, mezi pracovními místy a profesním postavením, hledáním práce a dalším odborným vzděláváním, přerušením profesní činnosti a obdobím věnovaným péči, mezi pracovním životem a důchodem. Zde existuje riziko polarizace mezi těmi, kteří to mohou zvládnout, a těmi, především s nízkou kvalifikací, kteří to zvládnout nemohou. V přístupu založeném na životním cyklu musí být trhy práce pružnější a poskytovat nezbytné pobídky a záruky, které by zaměstnancům a podnikům umožnily úspěšně se přizpůsobit změnám a využívat různorodější pracovní životy ve svůj prospěch. Jistota a flexibilita se mohou vzájemně posilovat a jedna by měla doplňovat druhou („flexucurity“), aby umožňovaly jednotlivým lidem vstupovat na trh práce, rozvíjet se a déle se na něm udržet tím, že jim v průběhu celé kariéry zajistí hladké přechody a cesty. Probíhá radikální politická a kulturní změna, kterou se opouští myšlenka „pracovního místa na celý život“, na jehož konci čeká předčasný důchod, ve prospěch „zaměstnání na celý život“ s důrazem na strategie aktivního stárnutí s intenzivnějším a přístupnějším celoživotním učením, pružnější pracovní modely, bezpečné a inovativní pracovní podmínky a moderní a účinné mechanismy sociálního zabezpečení. To je způsob, jak přivést více lidí do zaměstnání a udržet je tam tak, aby se splnila jejich očekávání a aby pracovali produktivněji.

- Investice do delšího a zdravějšího života: Důsledky stárnoucí společnosti se začínají projevovat novými zdravotními a sociálními riziky, které mají dalekosáhlé dopady na systémy sociálního zabezpečení. Demografické změny však rovněž otvírají nové možnosti k rozšiřování inovativních služeb, zboží a technologií, např. v oblasti péče o starší osoby, které mají mimořádný potenciál pro růst a zaměstnanost. Z hlediska životního cyklu si sociální a finanční důsledky stárnutí vyžádají zásadní přehodnocení mezigeneračních povinností a způsobu, jakým budou související náklady mezi generace rozděleny. Evropa by měla plně využít současnou dobrou hospodářskou situaci k zavedení udržitelných reforem.

- Investice do rovnosti žen a mužů: Účasti žen v pracovním životě a společnosti stále brání příliš mnoho překážek a dalším rizikem je, že na jejich bedra mohou neúměrně dopadnout nové povinnosti v oblasti péče související se stárnutím obyvatelstva. Pro Evropu je důležité pokračovat v přechodu od modelu sociální a daňové politiky „muže živitele“ k politice podporující individuální práva a rodiny se dvěma příjmy, kde mají oba partneři placené zaměstnání a ve svém životě mohou sloučit pracovní, soukromé a rodinné aspekty. Z tohoto hlediska jsou základními prioritami snížení platových rozdílů, přezkum daňových systémů s cílem zlepšit pracovní pobídky, rozvoj cenově dostupné a přístupné péče o děti a starší osoby, rozšíření podmínek vstřícných k rodinám na pracovištích, včetně pružnější úpravy pracovní doby. Tato opatření rovněž mnoha lidem ulehčí udržet si zaměstnání a sníží riziko chudoby.

- Investice do aktivního začlenění a nediskriminace: Životní šance nejsou v dnešních společnostech rozloženy rovnoměrně. Účinný a rovný přístup k zaměstnání, celoživotnímu učení, sociálním a zdravotním službám se napříč EU značně liší. Významný podíl populace EU trpí chudobou a sociálním vyloučením a čelí vážným problémům při dosahování uspokojivých životních podmínek a hledání zaměstnání. Každá situace je jiná: odpověď si vyžádá soubor individuálně přizpůsobených opatření, jež budou zahrnovat podporu příjmů na úrovni dostatečné k zajištění důstojného života a propojenost s trhem práce skrze pracovní příležitosti nebo odbornou přípravu a skrze lepší přístup k účinným sociálním službám. Kromě toho přibližně 44,6 milionu osob ve věku od 16 do 64 let, tedy 16 % populace EU v produktivním věku, usuzuje, že trpí dlouhodobým zdravotním problémem či invaliditou. Mnozí z nich chtějí a jsou schopni při splnění odpovídajících podmínek pracovat. Diskriminace na základě zdravotního postižení, věku, vyznání, rasy, etnického původu nebo sexuální orientace je zakázaná, avšak stále ještě mnohým brání uspět v životě. Z hlediska stárnutí obyvatelstva a možnosti soužití až pěti generací, individualizace preferencí a rozmanitějších migračních toků se naše společnosti stávají otevřenějšími, různorodějšími a komplexnějšími. Akceptace rozmanitosti, aktivní začlenění nejvíce znevýhodněných jedinců, podpora rovnosti a odstranění jakékoli diskriminace jsou základními předpoklady pro to, aby Evropané dosáhli osobní svobody a posílení své úlohy ve společnosti.

- Investice do mobility a úspěšné integrace: Evropané budou mobilnější – dnes jsou mladí Evropané mnohem mobilnější než předchozí generace, a mobilita v rámci EU je základním právem občanů, ale také vítanou charakteristikou integrovanějšího hospodářství. Trvalé migrační toky jsou vnímány jako potřebné k tomu, aby Evropa mohla čelit výzvám způsobeným stárnutím společnosti a snižováním populace v produktivním věku. Tyto toky budou pravděpodobně rozmanitější než tradiční migrační modely. Stále více lidí opustí svou zemi původu a později se tam zase vrátí. To vše znamená, že evropské společnosti budou otevřenější, rozmanitější a komplexnější. Jsou potřebné nové perspektivní postupy, které by podpořily lepší integraci přistěhovalců a vzájemný respekt v oboustranném procesu uplatňování práv a plnění povinností.

- Investice do účasti občanů, kultury a dialogu: Aktivní účast na společných činnostech, jako je kultura, sport, občanské a politické dění, přispívá k soudržnosti a solidaritě evropských společností, a může proto pomáhat v boji proti roztříštěnosti a izolaci. Dobrovolná práce a občanská angažovanost hrají významnou úlohu v posilování sociální soudržnosti. V dnešní Evropě jsou kulturní výměny tak časté a dynamické jako nikdy předtím. Více volného času vedlo k nebývalé poptávce po novém kulturním zboží. Kulturní rozmanitost Evropy je na celosvětové úrovni zdrojem lidského obohacení a inspirace. Je také ekonomickou hodnotou, neboť inovace a tvořivost jsou důležitým impulsem pro hospodářskou činnost a pracovní místa ve světě založeném na znalostech.

To jsou „investice“ do lidského a sociálního kapitálu našich společností. Vyžadují úsilí ze strany jednotlivců, rodin, místních společenství, společenských a obchodních institucí, nevládních organizací a různých úrovní vlády. V některých případech to může znamenat přesměrování nebo přerozdělení sociálních výdajů. Nejde jen o prosté financování důsledků společenského selhání. Jde o sociální investice, které musí být oprávněné na základě nejlepších dostupných odhadů sociálního a hospodářského výnosu z hlediska udržitelného rozvoje. Například investice do raných let života, vzdělání a odborné přípravy nebo preventivní zdravotní péče mají obrovský přínos a později v životě nebo o jednu generaci později se velmi vyplatí, a to nejen v podobě vyšší zaměstnanosti a produktivity, ale také snížením ohromných nákladů, které by zhroucení sociálního systému způsobilo našim společnostem. Tímto způsobem se sloučí spravedlnost a efektivita.

5. ÚLOHA EU

Hlavní odpovědnost za politické změny, které jsou potřebné k uskutečnění této vize, nesou členské státy. Opatření na úrovni EU budou podle zásady subsidiarity a proporcionality přijata jen tehdy, přinesou-li prokazatelně přidanou hodnotu. Tento přístup občané očekávají a zpravidla je také nejúčinnější. To ovšem EU nebrání v tom, aby hrála aktivnější úlohu při zahájení změn a při řízení, podpoře a provázení nezbytných reforem.

Tato úloha stojí na pevných základech: na „ acquis “ Společenství a souboru společných práv a hodnot, které jsou jasně vyjádřeny v článku 2 reformní smlouvy a v Chartě základních práv: úcta k lidské důstojnosti, svobodě, demokracii, rovnosti, právnímu státu a dodržování lidských práv, včetně práv příslušníků menšin. Tyto hodnoty jsou společné všem členským státům, evropským společnostem, které se vyznačují pluralismem, nepřípustností diskriminace, tolerancí, spravedlností, solidaritou a rovností žen a mužů.

Síla EU spočívá v tom, že není jen společenstvím hodnot, ale také společenstvím činu, ve kterém členské státy spojují své síly a výsledků dosahují společně. Reformní smlouva obsahuje horizontální sociální doložku, ve které se staví do popředí závazek Unie ohledně zaměstnanosti a sociální ochrany a potvrzuje úloha regionů a sociálních partnerů jako součást politické, hospodářské a sociální struktury Unie. Splnit výše uvedené nové výzvy znamená zaměřit tuto kolektivní energii na inovativní řešení v hospodářské a sociální politice. Většinu z nich bude možné nalézt na místní, regionální a vnitrostátní úrovni. EU však může pomoci nejméně v pěti oblastech:

- Stanovení rámce pro politickou činnost: Rozmanitost politik a postupů a různorodost vnitrostátních orgánů jednotlivých členských států stojí v mnohých oblastech sociální politiky proti harmonizaci. Přesto existuje velká potřeba a společná vůle pracovat na společných cílech. EU proto v mnoha politických oblastech, jako je zaměstnanost, sociální začlenění, sociální ochrana, vzdělávání, mládež, kultura, zdraví a integrace přistěhovalců, stanovila společné cíle s konkrétními časovými rozvrhy, mechanismy podávání zpráv a ukazateli s cílem sledovat pokrok a srovnávat osvědčené postupy. Ze zkušeností s evropskou strategií zaměstnanosti, která byla zahájena před deseti lety a nyní tvoří základní pilíř Lisabonské strategie, vyplývá, že takové mechanismy mohou být účinné, neboť poukazují v novém světle na priority, které dosud nebyly na úrovni EU v popředí, jako je „flexicurity“ (kombinace flexibility a jistoty), kvalita a produktivita práce, péče o děti, přistěhovalectví, nenahlášená práce a otázky menšin, a také na inovativní způsoby jejich řešení. Tyto postupy už nyní fungují několik let. Umožnily tak členským státům a Komisi stanovit společné cíle. Nepodařilo se jim však povzbudit dostatečně ctižádost a politické úsilí tyto společné cíle uskutečnit. Podobně jako při přezkumu Lisabonské strategie by EU měla zvážit, jak tyto dobrovolné procesy povzbudit a jak se více zaměřit na jejich provádění, aniž by se opomenula rozmanitost institucí a tradic. Přístup „společných zásad“ použitý v případě flexicurity by se mohl například použít na podporu aktivního začlenění těch osob, které jsou nejvíce vzdáleny trhu práce, a to při plném respektování podmínek a pravomocí jednotlivých členských států. Kromě toho je třeba věnovat pozornost zajištění soudržnosti a maximalizaci součinností mezi různými koordinačními postupy (např. Lisabonská strategie a strategie udržitelného rozvoje, programování strukturálních fondů).

- Prosazovat evropské hodnoty a zajistit rovné podmínky: V oblastech rovnosti žen a mužů, boje proti diskriminaci, volného pohybu pracovníků a podmínek práce a zaměstnání existuje v EU pevný právní rámec. Evropští sociální partneři se aktivně účastnili jednání o dohodách či vymezování společných strategií v klíčových oblastech, jako je rodičovská dovolená, stres na pracovišti, celoživotní učení a řízení restrukturalizace. Z hlediska měnící se sociální reality, rostoucí různorodosti EU a nové reformní smlouvy je třeba právní rámec přezkoumat a v případě potřeby přizpůsobit, aby se zajistilo, že bude účinně přispívat k plnění dohodnutých cílů. Právní předpisy EU budou i nadále hrát významnou úlohu při prosazování občanských práv zakotvených ve Smlouvě, mj. tím, že zajistí lepší slučitelnost mezi vnitrostátními předpisy. EU nakonec objasnila, jak může Evropa uspět v éře globalizace: vytvářením pravidel s celosvětovým dosahem, posouzením nejlepších způsobů, jak podpořit sblížení norem na globální úrovni.

- Výměna zkušeností a osvědčených postupů: Navzdory rozmanitosti EU členské státy často čelí společným společenským trendům a praktickým problémům, které nabízejí mnoho příležitostí vzájemně se od sebe učit. Pokroky v plnění společných cílů EU se musí sledovat, hodnotit a srovnávat. Sociální inovace se musí vyzkoušet a sociální přínosy různých forem investic vyhodnotit. Osvědčené postupy je třeba šířit: Je třeba oživit mechanismy EU k výměně informací, společná hodnocení a vzájemné přezkumy a zajistit, aby se staly hlavní součástí politické debaty na vnitrostátní i evropské úrovni. Je proto nezbytné silněji zapojit národní a vnitrostátní parlamenty, místní a regionální orgány, sociální partnery a nevládní organizace.

- Podpora opatření na místní, regionální a vnitrostátní úrovni: Prostřednictvím své politiky soudržnosti a strukturálních fondů hrála EU významnou úlohu při snižování rozdílů v prosperitě a životní úrovni v rámci EU. Fondy byly a nadále jsou finanční pákou pro méně rozvinuté regiony a členské státy, kterým tak napomáhají vyrovnat jejich zaostalost a zlepšit propojenost a výměnu mezi členskými státy. V posledních letech se tyto nástroje stále těsněji propojují s prioritami EU v politice „růstu a zaměstnanosti“. Během období 2007–2013 investoval Evropský sociální fond (ESF) 75 miliard EUR do zvyšování kvalifikace pracovních sil a inovativní organizace práce v podnicích. Kromě toho byl na podnět Komise zřízen Evropský fond pro přizpůsobení se globalizaci, který má pracovníkům, kteří byli propuštěni v důsledku změn celosvětových obchodních modelů, pomoci vrátit se na trh práce. Tento fond je důležitým znakem solidarity pro každého, koho postihly důsledky globalizace, a měl by poskytovat účinná preventivní a aktivní opatření, která těmto lidem umožní se přizpůsobit a dále se rozvíjet. Komise zahájila diskusi o budoucnosti evropského rozpočtu po roce 2013. Je důležité, aby do této debaty byly začleněny výsledky této konzultace o sociální realitě.

- Zvyšovat informovanost a budovat pevnou vědomostní základnu: EU hraje významnou úlohu při označování klíčových problémů, podněcování diskusí a poskytování politických impulsů pro řešení společných výzev v Evropě. Iniciativy jako Evropský rok rovných příležitostí pro všechny (2007), Evropský rok mezikulturního dialogu (2008) a Evropský rok boje proti chudobě a sociálnímu vyloučení (2010) tento druh diskusí usnadňují. Povědomí o sociálních otázkách a jejich analýzy byly často brzděny nedostatkem úplných a aktuálních statistik a ukazatelů z celé EU. Sběr srovnatelných údajů je nutný a zůstává náročným úkolem. Subjekty s pravomocí přijímat rozhodnutí tyto údaje potřebují, aby mohly lépe informovat veřejnost a hodnotit sociální dopady iniciativ. Mnohé nadace a agentury jako Evropská nadace pro zlepšení životních a pracovních podmínek, nově zřízená Evropská agentura pro základní práva a Evropský institut pro rovnost žen a mužů se budou stále větší mírou podílet na informování subjektů s rozhodovací pravomocí a zvyšování povědomí. Systematičtější využívání konzultací a skupin nezávislých odborníků, mj. ze zemí, které nejsou členskými státy EU, by rovněž mělo být prostředkem k posílení vědomostní základny a mělo by přispět do evropské politické diskuse.

6. DALšÍ KROKY

Účelem hodnocení sociální reality je opět analyzovat celkovou dynamiku sociálních změn v našich společnostech, a tak posoudit význam a přiměřenost současných politik a vytvořit pevnou základnu pro budoucnost.

V tomto sdělení je nastíněna nová sociální vize „životních šancí“ pro Evropu 21. století, která vychází z předběžné analýzy o změnách v našich společnostech, nových sociálních výzvách, kterým musí čelit, a o tom, jak by členské státy a EU mohly v partnerské spolupráci tyto výzvy řešit. Sdělení obohacuje probíhající konzultace vymezením možných oblastí činnosti a úlohy EU v této souvislosti. V probíhajících konzultacích se zúčastněné strany vyzývají, aby zasílaly své názory. V zájmu usnadnění účasti se lhůta prodlužuje do 15. února 2008[5].

Na základě těchto konzultací Komise v polovině roku 2008 připraví obnovenou sociální agendu. Při přípravě této agendy zreviduje povahu, rozsah a kombinaci nástrojů využitých v různých oblastech. Zohlední také nový institucionální rámec stanovený reformní smlouvou. Tato obnovená sociální agenda spolu s přezkumem jednotného trhu pomůže evropským občanům získat další konkrétní výsledky.

[1] KOM(2006) 211 ze dne 10. května 2006.

[2] Viz dokumenty na stránce: http://ec.europa.eu/citizens_agenda/social_reality_stocktaking/more index_en.htm

[3] Viz např. zprávu Evropského parlamentu ze dne 17. listopadu 2007 (A6-400/07), stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ze dne 18. ledna 2007 (2007/C 93/11) a činnosti zastoupení Evropské komise v Dublinu, Paříži a Budapešti.

[4] Dokument připravený výborem BEPA obsahuje podrobný přehled současných společenských trendů. Další fakta a čísla lze najít ve zprávě Komise o sociální situaci z roku 2007.

[5] Odpovědi a dodatečné připomínky lze zasílat na adresu: SG-Social-Reality@ec.europa.eu.