[pic] | KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ | V Bruselu dne 10.10.2007 KOM(2007) 574 v konečném znění SDĚLENÍ KOMISE RADĚ, EVROPSKÉMU PARLAMENTU, EVROPSKÉMU HOSPODÁŘSKÉMU A SOCIÁLNÍMU VÝBORU A VÝBORU REGIONŮ Závěry z konzultací o evropské námořní politice {KOM(2007) 575 v konečném znění}{SEK(2007) 1278}{SEK(2007) 1279}{SEK(2007) 1280}{SEK(2007) 1283} SDĚLENÍ KOMISE RADĚ, EVROPSKÉMU PARLAMENTU, EVROPSKÉMU HOSPODÁŘSKÉMU A SOCIÁLNÍMU VÝBORU A VÝBORU REGIONŮ Závěry z konzultací o evropské námořní politice 1. Úvod Jednoletá konzultace o námořní politice EU byla zahájena dne 7. června 2006 přijetím Zelené knihy o námořní politice. V tomto dokumentu je shrnut průběh těchto konzultací. Vyvolal bezprecedentní reakci. Rozsah i hloubka účasti na konzultačním procesu nemají obdoby. Kromě příspěvků od všech evropských institucí, předložilo přímo Komisi své připomínky k Zelené knize i mnoho vnitrostátních a regionálních parlamentů. Mezi zúčastněnými stranami a občany, kteří předložili své připomínky, byly vlády třetích zemí, jednotliví občané, zástupci vědecké i akademické obce, jednotlivé společnosti, nevládní organizace a obchodní zástupci. Značná část z celkového počtu sítí nebo projektových organizací, které jsou činné v rozvoji pobřežních a námořních projektů, ale i města a pobřežní oblasti se zájmem na zvláštních otázkách, jako je například cestovní ruch, reagovaly podrobnými komentáři. Bylo obdrženo více než 490 příspěvků a proběhlo více než 230 akcí, na kterých byla námořní politika projednávána se zúčastněnými stranami. Podrobnosti k těmto příspěvkům, včetně detailních odkazů, lze nalézt: - V podrobné zprávě o konzultačním procesu, která bude zpřístupněna na webových stránkách o námořních záležitostech (http://ec.europa.eu/maritimeaffairs/), - Ve znění jednotlivých příspěvků, jež jsou k dispozici na webových stránkách o námořních záležitostec (http://ec.europa.eu/maritimeaffairs/post_green_en.html). 2. TÉMATA KONZULTAčNÍHO PROCESU 2.1. Integrovaná námořní politika: hledání přidané hodnoty Zúčastněné strany podporují integrovaný přístup k námořní politice v Evropské unii, jelikož ten spojuje potřeby a zájmy souvisejících odvětví, které v současnosti řeší několik oddělených politických činností. Tento přístup může vést k opatřením, jež budou ve střetu, nebo případně k obavám, že zúčastněné strany v jedné oblasti nebudou brány v potaz v oblasti jiné. Jako jeden obzvláště zjevný příklad uvádí přístavní odvětví dopad opatření na ochranu životního prostředí na rozvoj přístavů. Většina zúčastněných stran očekává od posílení integrace politik pozitivní dopad. Dalším argumentem ve prospěch celostního přístupu je propojení různých aktérů a zúčastněných stran. Zúčastněné strany zdůrazňují konkrétní příklady reálné integrace. Regionální orgány popisují nynější spolupráci. Vítají možnosti větších kontaktů a spolupráce mezi úrovní regionální, vnitrostátní i úrovní EU. Požadují větší zviditelnění zájmů regionů. Konzultační proces potvrzuje prostor pro rozvíjení vztahů mezi těmi, kteří žijí a pracují v každodenním styku s mořem, což se týká námořníků a rybářů, a dalšími souvisejícími odvětvími hospodářské činnosti. Potvrzuje se tím potenciál pro rozvíjení společné odpovědnosti za udržitelný rozvoj. Příkladem je úloha rybářů, jejichž dlouholeté pouto s mořem lze rozšířit a redefinovat tím, že se dostanou do kontaktu i s dalšími činnostmi, například s cestovním ruchem nebo ochranou životního prostředí. V některých oblastech zúčastněné strany vyzdvihují ekonomické výhody integrace. Skutečnou přidanou hodnotu mohou poskytnout nástroje pro integraci získávání a používání údajů. Provozovatelé zdůrazňují potřebu integrace systémů i norem v oblasti námořního dohledu a dozoru. Výzkumní pracovníci poukazují na ekonomické výhody kombinovaného využívání drahých aktiv při své práci. Přestože existuje několik kritiků integrovaného přístupu, jsou mezi nimi tací, kteří rozlišují mezi přístupem a nástroji. Požadují, aby vývoj integrovaného přístupu nedovedl EU až k opakované nebo nadměrné regulaci nebo k přehnané centralizaci. Mnoho z nich si nepřeje, aby integrovaná politika změnila stávající pravomoci. 2.2. Co kdo dělá: subsidiarita znamená odpovědnost Zelená kniha o námořní politice se odvolává na subsidiaritu jakožto na jeden ze základů svého integrovaného přístupu. Vyžaduje to, aby rozhodnutí a opatření byla přijímána co nejblíže k dotčeným lidem a oblastem, a také, aby při přijímání rozhodnutí byly využívány současné odborné zkušenosti. Reakce na Zelenou knihu potvrzuje stanovisko Komise, že se evropská námořní politika musí budovat na existujícím dělení pravomocí v rámci EU. Evropská unie zde má úlohu spíše zprostředkující, nikoli integrující v pravém slova smyslu. Jedním z významných příkladů je diskuse o územním plánování: Mnoho zúčastněných stran napříč všemi odvětvími souhlasí s tím, že takové plánování je užitečné. Většina z nich zdůrazňuje, že územní plánování je v pravomoci členského státu, ale také poukazují na potřebu přeshraniční kontinuity a šíření osvědčených postupů. Dalším příkladem je diskuse o příbřežních aktivitách vlád: ze strany evropské pobřežní stráže zde existuje jen malá podpora – přesto existuje zájem o spolupráci mezi členskými státy, pokud jde o jejich aktiva směřující k dosahování podobných cílů, aniž by se přitom měnily pravomoci. Velký důraz se klade na nutnost lepšího provádění stávajících politik a právních rámců a jejich vzájemné součinnosti soudržnějším způsobem. Zahrnuje to větší pozornost, pokud jde o posouzení dopadů. Kromě toho se ozvaly hlasy ve prospěch konkrétních iniciativ v oblasti právních předpisů s cílem odstranit mezery v právních předpisech EU. Konzultační proces vyzdvihuje složitost evropských činností spojených s mořem. Tato složitost vyžaduje jednak celostní pohled, ale také individuálně uzpůsobená řešení, která berou ohled na regionální zvláštnosti, potřeby konkrétních zúčastněných stran i jejich odborné zkušenosti. Pobřežní oblasti jsou námořními politikami ovlivňovány přímo. Vysoká účast místních a regionálních vládních orgánů ukazuje na velkou chuť učit se od ostatních, dělit se o zkušenosti a přispívat náměty. Odvětví žádá menší míru regulace a více samoregulace. Uvádí, že samoregulace nemusí být vždy a všude optimální, avšak pozitivní dopad odměňování dobrých výsledků a osvědčených postupů může podpořit provádění existujících pravidel a vytvořit základ pro zdokonalení norem, s nimiž po jejich navržení může většina zúčastněných souhlasit. Konzultační proces podtrhuje důležitost provádění a vynucování pravidel. Vlastnictví a pocit společné odpovědnosti dokáže příznivě působit na provádění i vynucování – závěr je, že v budoucích iniciativách spojených s námořní politikou EU bude významnou úlohu hrát jak subsidiarita, tak zapojení zúčastněných stran. Rozprava zvýraznila pocit vlastnictví, který mají zúčastněné strany vůči své části z celkové námořní mozaiky. Evropská námořní politika by se měla zaměřit na to, aby do sebe všechny části této mozaiky zapadaly, neměla by však usilovat o změnu jednotlivých částí. Na závěr můžeme říci, že debata o pravomocích potvrzuje hodnocení zakotvené v srdci Zelené knihy, jelikož dokládá závazek všech zúčastněných v jejich podílu na námořní Evropě. Evropská námořní politika může být úspěšná jen tehdy, pokud se s tímto závazkem spojí a zajistí, aby všechny zúčastněné strany nesly spravedlivý díl odpovědnosti a cítily se do celého procesu zapojené. 2.3. Planeta oceán: globální otázky a odpovědnosti Během konzultačního procesu vyšla jasně najevo globální povaha námořních činností, jako je námořní doprava a rybolov. Několik zúčastněných stran zastávalo názor, že by EU měla prosazovat opatření na ochranu globálního ekosystému, včetně otevřeného moře. Zde většina zúčastněných stran souhlasí s potřebou mnohostranných pravidel a norem a s jejich prováděním a vynucováním. Názory na způsob dosažení této představy se liší. Někteří trvají na rozvíjení norem pouze v multilaterálním kontextu a mají námitky vůči tomu, aby normy jako první vypracovávala EU. Významný počet zúčastněných stran je však přesvědčen, že EU má důležitou roli, a to jít příkladem. Panuje shoda, pokud jde o výhody toho, že EU půjde příkladem. Zúčastněné strany, jejichž konkurenceschopnost závisí na rovných podmínkách pro všechny, však nesouhlasí s regulační činnosti EU, která je v předstihu před tvorbou pravidel v mezinárodních orgánech. Konzultační proces potvrzuje, že mezinárodní a mnohostranné aspekty námořních záležitostí není možné nikterak obejít. Evropská unie se musí zabývat mezinárodními organizacemi a jimi vytvořenými pravidly. Zúčastněné strany souhlasí s integrovaným přístupem EU k mezinárodnímu aspektu námořní politiky, trvají ale na projednání každého jednotlivého případu. Podporují stavění na existujících nástrojích a metodách a rozvíjení řešení s přidanou hodnotou tam, kde je to vhodné. Jít příkladem také znamená dobré chování tam, kde již byla pravidla stanovena. Zúčastněné strany považují za rovněž důležitou potřebu posilovat provádění a vynucování mezinárodních pravidel ze strany členských států EU a třetích zemí. Díky tomu vznikají návrhy na dialog, podporu a budování kapacit ve spolupráci se sousedy EU a dalšími partnery. Především, ale ne výlučně stranami se zájmy v oblasti Středozemního moře, byla zdůrazňována evropská politika sousedství. Mnoho zúčastněných stran potvrzuje význam zapojování sousedů do práce na integrované námořní politice, který zdůrazňuje Zelená kniha. Konzultační proces tak potvrzuje význam rozvíjení mezinárodního rozměru evropské námořní politiky. Zúčastněné strany si přejí zajistit, aby byl před zkoušením nových řešení nejdříve co nejúplněji využit stávající systém. 2.4. Udržitelné využívání zdrojů: význam úspěšného řízení V průběhu konzultačního procesu bylo potvrzeno, že Zelená kniha zřetelně propojuje konkurenceschopnost a udržitelný rozvoj. Konzultace také prokázaly, že zúčastněné strany si jsou vědomy, že toto spojení musí být pozitivní, pokud si přejeme zajistit trvalé využívání oceánů a moří, aniž budeme snižovat jejich hodnotu pro Evropany a lidstvo. 2.4.1. Konkurenceschopnost Konzultační proces zdůrazňuje, jak velmi mnoho záleží evropská prosperita na dostupnosti bezpečné a účinné námořní dopravy. Její účinnost je pro konkurenceschopnost EU ve světě rychle postupující globalizace klíčová. Zúčastněné strany souhlasí, že evropská námořní doprava a přístavy jsou odvětví s vysokým potenciálem růstu a klíčové prvky lisabonské strategie s cílem učinit z Evropy nejkonkurenceschopnější subjekt na světě. Zúčastněné strany také souhlasí s tím, že mezinárodní i vnitřní výkonnost EU v námořních odvětvích staví na poskytování vyšší kvality – nikoli na snižování cen. Úspěšnost námořních odvětví EU závisí na jejich inovační kapacitě – v odvětví loďařském, logistickém, výroby vybavení nebo návazných služeb. Tato věc je důležitá také v ostatních námořních odvětvích, jako je cestovní ruch, neboť také přispívá k hospodářskému blahobytu pobřežních oblastí. Komunikace mezi různými námořními odvětvími se zlepšila se vznikem námořních seskupení napříč celou Evropskou unií, která posilují výkonnost námořního hospodářství. Patří sem také významný prvek vědy a výzkumu. Vědecká obec byla vždy velmi aktivní při vypracovávání návrhů na lepší propojení vědy o mořích a výzkumných institucí s technologiemi a inovacemi. Technologie budoucnosti budou rozhodujícími stavebními kameny udržitelnějšího hospodářství, jako např. rozvoje obnovitelných zdrojů, zejména energie větru a vln. Hlavní trhy, jako je modrá biotechnologie, jsou závislé na kvalitní vědecké podpoře. Znalosti znamenají údaje. Konzultační proces ukázal silnou podporu lepšího získávání a používání údajů (v reálném čase i jinak) o oceánech a mořích a aktivitách na nich, stejně jako socioekonomických a statistických údajů o pobřežních regionech a námořním hospodářství. Zúčastněné strany potvrzují, že významným předmětem zájmu jsou pro ně normy. Existuje potřeba přísných norem, které zajistí vysokou kvalitu a tudíž konkurenceschopnost, a norem, které podporují udržitelnost. Představitelé odvětví poukazují na to, že konkurenceschopnost na základě přísných norem může fungovat pouze tehdy, pokud se tyto normy uplatňují jednotně pro každého, a zajistí se tak rovné podmínky. Kromě toho zdůrazňují, že dobrovolné přístupy mohou někdy přinášet lepší výsledky, než povinná regulace. Mnoho zúčastněných stran poznamenalo, že globálně se zvyšující normy si mohou vyžadovat vedoucí úlohu EU. Jiní poukazují na to, že některé hospodářské subjekty mohou být důvěryhodné, ovšem že řada z nich velké ohledy nemá, takže vynucování a monitorování pravidel zůstává nezbytností. Na nezamýšlené dopady regulace se upozorňuje v oblastech, jako jsou kupříkladu tradiční plavidla používaná pro cestovní ruch, nebo zbytečné náklady evropské námořní dopravy způsobené skutečností, že cesty lodí z přístavu jednoho členského státu EU do jiného se stále považují za mezinárodní plavby, i když jde o přepravu nákladu, který se celně odbavuje jako zboží vnitřního trhu. Přísnější normy znamenají také přísnější normy pro kvalitu pracovníků. Mnoho evropských hospodářských subjektů má výborné reference z minulosti, pokud jde o nábor pracovníků a pracovní podmínky, lze však ještě mnoho vykonat pro posunutí situace pracovníků v námořním hospodářství směrem k dosažení jiného cíle: pracovní místa špičkové kvality pro personál špičkové kvality. Zúčastněné strany uvádějí, že existuje prostor pro zkvalitňování dovedností a přípravy, i příležitosti pro kombinování tradičních námořních dovedností s moderními. Názory se různí, pokud jde o to, zda vylučování námořních odvětví v sociálním zákonodárství EU je odůvodněné, ale panuje shoda o potřebnosti přispívat ke globálně rovným podmínkám pro toto odvětví a potřebnosti úlohy, kterou může zákonodárství EU v této souvislosti sehrát. Velký počet příspěvků uvádí, že meziodvětvová mobilita, podporovaná odbornou přípravou a kvalifikacemi na základě potřeb odvětví, plus atraktivní, multiodvětvové kariérní možnosti jsou pro konkurenceschopnost evropských námořních odvětví zásadní. Nezávislost hospodářských subjektů je citována jako argument proti veřejné finanční podpoře hospodářských aktivit. Zúčastněné strany velmi trvají na vhodných rámcových podmínkách pro práci, a vítají proto vládní podporu, např. u přísnějších norem, jako způsob trvalého zajištění rovných příležitosti, i prostoru pro odměnu za dobré chování nebo za činy, které prospívají společenství. 2.4.2. Udržitelnost Není téměř třeba diskutovat o potřebě zřizovat mořské chráněné oblasti – diskutovat je ale potřeba o jejich určení. Každá ze stran této debaty vyžaduje, aby jí bylo dopřáno více sluchu, a potvrzuje tím potřebu koordinace a plánování zdola nahoru v případech, kdy se jedná o organizaci území. Stav mořského prostředí vyvolává vážné obavy. Mezi uváděná rizika patří stupeň využívání živých zdrojů v důsledku nadměrného rybolovu a klimatických změn. Za podstatnou součást politiky EU v oblasti klimatu se pokládá propojení mezi oceánem a klimatem. Rozvoj modré biotechnologie nebo jiných způsobů využívání genetických zdrojů je hodnocen jako příležitost, která dokazuje potřebu integrovaného přístupu spojujícího výzkum, udržitelnost a tvorbu mezinárodních předpisů. Zúčastněné strany zdůrazňují, že až 80% znečištění mořského prostředí má pevninský původ a požadují v tomto směru větší kroky. Tato otázka je zvláště zdůrazňována organizacemi se zájmem v oblasti Baltského moře. Mnohé z nich požadují, aby při plánování nových projektů byla zohledněna environmentální rizika z minulosti, jako jsou např. existující vraky nebo pozůstatky válečné munice. Mnoho zúčastněných stran zdůrazňuje význam tematické strategie pro mořské prostředí jakožto environmentálního pilíře námořní politiky EU. Podtržena byla potřeba urychleného přijetí navržené směrnice o mořské strategii. Zmiňován je význam vazeb mezi existujícími environmentálními nástroji a prováděním tematické mořské strategie. Pro uplatnění těchto nástrojů se jako zásadní zdůrazňuje soudržnost a slučitelnost. Některé zúčastněné strany poukazují na potřebu jít hlouběji za tematickou mořskou strategii, aby byly vzaty v úvahu širší cíle ochrany životního prostředí, jiné zúčastněné strany si přejí zajistit, aby dopady environmentálních opatření a právních předpisů braly řádný ohled na hospodářské priority. Pro udržitelnou správu moře a pobřežních území je zásadní práce na základě ekosystémů a ekoregionů. Zúčastněné strany poukazují na potřebu spolupráce mezi pobřežními oblastmi a sousedními členskými státy – ale i dalšími sousedními zeměmi. Přihlížet je nutné k charakteristice každého ekosystému a oblasti. Potvrzuje se významná úloha regionálních úmluv o mořích. Hospodářské subjekty zdůrazňují přínosy námořní dopravy pro životní prostředí a potenciál zvýšeného využívání vnitrozemské lodní dopravy a intermodality ve srovnání s dalšími druhy dopravy. Zúčastněné strany však shodně označily problematické otázky znečišťování ovzduší loděmi, demontáž lodí, znečišťování moře loděmi, přičemž se neshodly na řešeních, avšak souhlasily, pokud jde o cíle. Hospodářské subjekty dávají přednost řešením v mezinárodním kontextu, a často mlčky uznávají, že to může vést k průtahům nebo méně vhodným řešením. Regionální úřady, zvláště v odlehlých oblastech, si velmi dobře uvědomují, že budoucí prosperita a udržitelnost odvětví, jako je cestovní ruch a rybolov –průmyslový i rekreační – závisí na nepoškozených pobřežních pásech a zdravých mořských ekosystémech. Mnoho hlasů volá po silnější integraci environmentálních problémů v rámci rybolovu, a to ve spojení se silnější integrací rybolovu do námořní politiky. Zdůrazňuje se potřeba důslednějšího následného postupu podle vědeckých doporučení při stanovení kvót pro populaci ryb určených k obchodnímu využití, stejně jako výraznější uplatňování přístupu na základě ekosystémů k rybolovu. Udržitelné řízení rybolovu vyžaduje racionalizovaný a účinný systém dozoru, monitorování a vynucování. Vytváření vazeb mezi výzkumem životního prostředí a výzkumem rybolovu pravděpodobně přinese lepší a udržitelnější výsledky. Zúčastněné strany uvádějí, že je nutno dojít k lepšímu chápání dopadu akvakultury na celkový ekosystém. Během konzultačního procesu byla vyzdvihována lepší odborná příprava, pracovní podmínky a pracovní příležitosti pro rybáře. Jak nám řekly zúčastněné strany, bez zlepšení v této oblasti není udržitelný přístup k rybolovu reálný: stěžejní mezinárodní zdroje obav, jako jsou nezákonné, nehlášené nebo neregulované rybolovné činnosti, souvisí se zaměstnáním a pracovními podmínkami stejně jako s vynucováním. Mnoho účastníků požaduje vývoj nástrojů pro posuzování meziodvětvových a environmentálních dopadů hospodářských činností, aby bylo možné provádět udržitelnější organizaci a plánování činností. Řada zúčastněných subjektů zdůrazňuje rostoucí vystavení rizikům a dopadům klimatických změn. 2.5. Námořní správa: společné nástroje pro společnou politiku 2.5.1. Územní plánování Zúčastněné strany zdůrazňují potřebu koordinované správy a plánování pro konkurenční využívání moří. Narůstající a stále více vzájemně reagující hospodářské činnosti, stejně jako rostoucí počet nástrojů používaných k zabezpečování udržitelnosti znamenají, že bez nástrojů integrovaného plánování a řízení bude dosažení udržitelného rozvoje v našem vztahu k oceánům a mořím mnohem obtížnější. Většina zúčastněných stran souhlasí s tím, že by mořské územní plánování bylo nástrojem vhodným k uplatnění v rámci celé EU, mělo by však zůstat v pravomoci každého členského státu. Výklady se velice liší, pokud jde o koncepci, rozsah i vazby na existující nástroje (např. integrovaná správa pobřežích zón a navrhovaná směrnice o strategii pro mořské prostředí). Většina zúčastněných stran souhlasí s tím, že výchozí pro plánování a správu moří by měl být přístup na základě ekosystémů. 2.5.2. Údaje a dozor Iniciativa pro rozvoj evropské datové sítě je obecně vítána a byla předložena řada návrhů na praktické způsoby a prostředky, jak se s tímto úkolem vypořádat. Jedním z výstupů je zajištění přístupnosti těchto údajů prostřednictvím interaktivního nástroje, který umožňuje informování evropských občanů o všech aspektech vztahů Evropy a moří. Kromě údajů např. o umístění historických památek mohou také snížit riziko pro vývojové pracovníky, jež mohou plánovat, kterým místům se vyhnout a kterými se zabývat. Účinnější dozor a monitorování námořní dopravy lze zajistit vynucováním. Jen velmi málo zúčastněných stran má nějaké námitky vůči možnosti dosáhnout úspor nákladů normalizací, vzájemným propojováním existujících odvětvových systémů a komunikací mezi nimi. 2.5.3. Financování Konzultační proces zdůraznil, že je obtížné zjišťovat, která část strukturálních výdajů EU přispívá na cíle námořní politiky. Odtud také plyne požadavek regionálních zúčastněných stran, včetně Výboru regionů, na konkrétní a cílené přístupy k financování v pobřežních oblastech, vycházející z větší transparentnosti a z navázání vazeb s existujícími finančními nástroji pod záštitou Evropského pobřežního fondu. 2.6. Evropané a moře: Účast a zapojení Konzultační proces o námořní politice EU vyvolal nečekaně velký zájem zúčastněných stran o námořní záležitosti. Příspěvky vyzývají ke konzultacím a dialogu a k většímu množství informací, které by měly být zpřístupněny všem, jichž se námořní politika týká. Hospodářské subjekty vítají zásadu integrovaného přístupu a vyjadřují očekávání, že povede k transparentnější a účinnější tvorbě politik a regulatorní aktivitě v rámci EU. Staví rozvoj integrované námořní politiky proti pozadí vzkvétajícího námořního hospodářství a rostoucí činnosti námořní dopravy a přístavů a požadují silné vazby mezi oblastmi a návaznými činnostmi ve formě seskupení, včetně úrovně EU. Regiony nadšeně podporují integrovaný přístup. Zdůrazňují roli pobřežních oblastí jako hostitelů námořního hospodářství, části pobřežního a námořního prostředí i území závislých na udržitelné správě pobřeží. Ještě více očekávají, že budou mít prospěch z vazeb mezi úrovní EU a činnostmi provozovanými v pobřežních oblastech, i z posilování zapojení vlád členských států do tohoto procesu. Členské státy přijímají princip integrovaného řízení námořních záležitostí za svůj. Umisťují návrh integrované námořní politiky do kontextu svých zájmů o zajištění stabilního a udržitelného rozvoje svých námořních hospodářství a pobřežních oblastí. Jejich přáním je, aby nová námořní politika uvedla do života dobře fungující procesy, které budou působit jako katalyzátory pro zdokonalování postupů. Instituce a orgány EU jsou po všech stránkách připraveny k podpoře a snaží se překonávat oborová omezení ve svých postupech, aby mohly koordinovaně reagovat na Zelenou knihu. Pohlížejí na projekt evropské námořní politiky v souvislostí postupující globalizace, rostoucího využívání oceánů a moří, změn životního prostředí a klimatu i potřeby plného zapojení pobřežních a mořských společenství. Některé z návrhů předložených institucemi jdou až nad rámec Zelené knihy. Občané a občanská společnost reagují různými zprávami. Vyskytují se určité obavy, aby EU nepřevzala vnitrostátní nebo místní pravomoci, ale celkové reakce ukazují na obavy veřejnosti o mořský ekosystém planety, přičemž veřejnost má dojem, že proti postupům, které jej poškozují, nejsou na vládní úrovni činěny dostatečné kroky. Nevládní organizace v oblasti životního prostředí si přejí zásah EU do plánování mořského i pobřežního území, aby byla zajištěno provedení správy založené na ekosystému. Integrace odvětvových politik je prostředkem k zajištění integrace cílů v oblasti životního prostředí napříč všemi odvětvími. Obecně zúčastněné strany zdůrazňují svou potřebu, aby jim bylo trvale dopřáváno sluchu, a to i v průběhu dalšího vývoje a provádění námořní politiky EU. Zahájení konzultací o námořní politice probudilo také zájem těch, kdo chtějí informovat a šířit znalosti o oceánech a mořích. Povědomí evropských občanů o našich pobřežích a o tom, co leží za nimi, se pokládá za výraz podpory, jak pro námořní hospodářství, která jsou závislá na jejich atraktivitě, aby mohla být úspěšná, tak pro mořské prostředí, které je závislé na uvědomění občanů, aby zůstalo zachováno. Panuje nicméně obecná shoda názoru, že celkovou image námořních odvětví je nutno posílit. Vzniká celá škála námětů na organizaci výměny nejlepších postupů, přednášek, zapojení expertů do námořního světa, jako jsou rybáři, do malých projektů zaměřených na informování místních společenství nebo turistů. Lze uzavřít, že konzultační proces otevřel pokladnici námětů a touhu podílet se na projektu, který je většinou chápán jako dlouhodobý, založený na vzdělávání a soustavném opětovném vývoji. Konzultační proces tak nejen nastolil nový integrační přístup k řešení problematiky našich moří, ale otevřel také cestu k novému způsobu tvorby politik. „ Příležitost, která vyrostla z politické rozpravy o vývoji námořní politiky EU, poskytla největší příležitost za celý můj život k tomu, aby společnost ocenila globální i lokální význam oceánů a výstupy mořského výzkumu a inovací “ – Dr. Peter Heffernan, výkonný ředitel, Irish Marine Institute, Galway