Usnesení Evropského parlamentu o údajném využití evropských zemí ze strany CIA pro převoz a nezákonné zadržování vězňů (2006/2200(INI))



Úřední věstník 287 E , 29/11/2007 S. 0309 - 0333



P6_TA(2007)0032 Údajné využití evropských zemí ze strany CIA pro převoz a nezákonné zadržování Usnesení Evropského parlamentu o údajném využití evropských zemí ze strany CIA pro převoz a nezákonné zadržování vězňů (2006/2200(INI)) Evropský parlament, - s ohledem na své usnesení ze dne 15. prosince 2005 o údajném využívání evropských zemí agenturou CIA k přepravě a nelegálnímu zadržování zajatců [1], - s ohledem na své rozhodnutí ze dne 18. ledna 2006 o zřízení dočasného výboru k prošetření domnělého využívání evropských zemí k přepravě a protiprávnímu zadržování vězňů zpravodajskou službou CIA [2], - s ohledem na své usnesení ze dne 6. července 2006 o domnělém využití evropských zemí ze strany CIA pro převoz a nezákonné zadržování vězňů, podle průběžného výsledku práce dočasného výboru [3], - s ohledem na delegace, které dočasný výbor vyslal do Bývalé jugoslávské republiky Makedonie, Spojených států, Německa, Velké Británie, Rumunska, Polska a Portugalska, - s ohledem na nejméně sto třicet slyšení, která dočasný výbor uskutečnil v rámci svých schůzí, delegací a důvěrných rozhovorů, - s ohledem na všechny písemné příspěvky, které dočasný výbor obdržel nebo k nimž měl přístup, a zejména s ohledem na důvěrné dokumenty, jež mu byly předány, zejména Evropskou organizací pro bezpečnost leteckého provozu (Eurocontrol) a německou vládou nebo které získal z různých zdrojů, - s ohledem na své usnesení ze dne 30. listopadu 2006 o pokroku dosaženém Evropskou unií v oblasti prostoru svobody, bezpečnosti a práva (články 2 a 39 Smlouvy o EU) [4] a zejména na jeho bod 3, - s ohledem na své usnesení ze dne 13. června 2006 o situaci vězňů na základně Guantánamo [5]; - s ohledem na článek 175 jednacího řádu, - s ohledem na zprávu dočasného výboru k prošetření domnělého využívání evropských zemí k přepravě a protiprávnímu zadržování vězňů zpravodajskou službou CIA (A6-0020/2007), A. vzhledem k tomu, že se ve svém usnesení ze dne 6. července 2006 Parlament rozhodl, že "dočasný výbor bude pokračovat ve své činnosti po zbývající dobu řádného ročního funkčního období, aniž jsou dotčena ustanovení článku 175 jednacího řádu o případném prodloužení funkčního období"; B. vzhledem k tomu, že přijetím usnesení ze dne 22. listopadu 1990 o případu Gladio [6] Parlament již před šestnácti lety zdůraznil, že se zpravodajské služby a vojenské organizace podílejí na tajných činnostech, a to mimo jakoukoli přiměřenou demokratickou kontrolu, C. vzhledem k tomu, že členské státy nemohou obcházet požadavky, které na ně klade Společenství a mezinárodní právo tím, že by umožňovaly zpravodajským službám jiných zemí, podléhajícím méně přísným právním ustanovením, působit na svém území; též vzhledem k tomu, že činnost zpravodajských služeb je v souladu se základními právy jen tehdy, jestliže existují odpovídající opatření k jejich sledování, D. vzhledem k tomu, že zásada nedotknutelnosti lidské důstojnosti je zakotvena v mezinárodních právních normách týkajících se lidských práv, zejména v preambuli Všeobecné deklarace lidských práv, v preambuli a v článku 10 Mezinárodního paktu o občanských a politických právech, a vzhledem k tomu, že tato zásada je zaručena judikaturou Evropského soudu pro lidská práva; vzhledem k tomu, že tato zásada je obsažena v ústavách většiny členských států, jakož i v článku 1 Listiny základních práv Evropské unie [7], a vzhledem k tomu, že by tato zásada neměla být porušována ani z důvodu bezpečnosti, a to ani ve válečném ani v mírovém období, E. vzhledem k tomu, že zásada nedotknutelnosti lidské důstojnosti tvoří základ všech ostatních základních práv zaručených mezinárodními, evropskými a vnitrostátními nástroji upravujícími lidská práva, zejména práva na život, práva nebýt podroben mučení a nelidskému či ponižujícímu zacházení nebo trestu, práva na svobodu a bezpečnost, práva na ochranu v případě vystěhování, vyhoštění nebo vydání a práva na účinnou právní ochranu a spravedlivý proces, F. vzhledem k tomu, že mimořádné vydávání a tajné zadržování znamená několikanásobné porušení lidských práv, zejména porušení práva na svobodu a bezpečnost, zákazu mučení a nelidského či ponižujícího zacházení, práva na účinný opravný prostředek a v extrémních případech také práva na život; vzhledem k tomu, že v některých případech, kdy vydávání vede k tajnému zadržování, se jedná o vynucené zmizení, G. vzhledem k tomu, že zákaz mučení je ustálenou normou mezinárodního práva (jus cogens), od něhož není možná žádná odchylka, a povinnost chránit proti mučení, vyšetřovat je a trestat je povinností všech států (erga omnes), jak stanoví článek 5 Všeobecné deklarace lidských práv, článek 7 Mezinárodního paktu o občanských a politických právech, článek 3 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod i příslušná judikatura, článek 4 Listiny základních práv Evropské unie a ústavy a zákony členských států; vzhledem k tomu, že zvláštní úmluvy a protokoly týkající se mučení a mechanismů jeho sledování, které byly přijaty na evropské a mezinárodní úrovni, ukazují, že mezinárodní společenství přikládá tomuto neporušitelnému pravidlu velký význam; vzhledem k tomu, že užívání diplomatických záruk je neslučitelné s tímto závazkem, H. vzhledem k tomu, že v demokraciích, jimž je respekt k právnímu státu vlastní, nelze boj proti terorismu vyhrát obětováním nebo omezováním právě těch zásad, které se terorismus snaží zničit, a zejména ochrany lidských práv a základních svobod; vzhledem k tomu, že se proti terorismu může a musí bojovat zákonnými prostředky a musí být poražen při dodržování mezinárodních i vnitrostátních právních předpisů, I. vzhledem k tomu, že je nezbytné vytvořit účinné právní nástroje pro boj s terorismem v rámci mezinárodního práva i vnitrostátních právních předpisů, J. vzhledem k tomu, že strategie vlády Spojených států využívá pro boj s terorismem všudypřítomné nástroje ke sledování citlivých údajů o evropských občanech, jako je dohoda o jmenné evidenci cestujících (PNR) a sledování důvěrných bankovních informací prostřednictvím sítě, kterou provozuje Society for Worldwide Interbank Financial Telecommunication (SWIFT), K. vzhledem k tomu, že tato zpráva nemá být útokem na utajenou povahu tajných služeb, ale spíše má poukázat na nezákonnou povahu těchto tajných aktivit, které za okolností, jež jsou předmětem šetření, vedou za chybějící vhodné demokratické kontroly k porušování vnitrostátního i mezinárodního práva, L. vzhledem k tomu, že prezident Spojených států George W. Bush dne 6. září 2006 potvrdil, že Ústřední zpravodajská služba (CIA) prováděla program mimořádného vydávání a tajného zadržování mimo území Spojených států, M. vzhledem k tomu, že prezident George W. Bush uvedl, že zásadní informace získané pomocí programu mimořádného vydávání a tajného zadržování byly poskytnuty i jiným zemím a že tento program bude pokračovat, z čehož s velkou pravděpodobností vyplývá, že některé evropské země mohly vědomě či nevědomě obdržet informace získané mučením, N. vzhledem k tomu, že dočasný výbor získal od důvěrného zdroje záznamy z neformálního transatlantického setkání ministrů zahraničí Evropské unie a Organizace severoatlantické smlouvy (NATO) konaného dne 7. prosince 2005, jehož se zúčastnila také ministryně zahraničí Spojených států Condoleezza Riceová, které potvrzují, že členské státy byly o programu mimořádného vydávání informovány, přičemž všichni, s nimiž dočasný výbor komunikoval oficiálně, poskytli v této záležitosti nepřesné informace, O. vzhledem k tomu, že dočasný výbor získal z důvěrného zdroje záznamy ze setkání Pracovní skupiny Rady pro mezinárodní právo veřejné (COJUR) a Pracovní skupiny pro transatlantické vztahy (COTRA) s nejvyššími představiteli ministerstva zahraničí Spojených států, k nimž došlo během první poloviny roku 2006 (zejména 8. února a 3. května 2006), přičemž od předsednictví Rady obdržel pouze souhrnný přehled těchto dokumentů; vzhledem k tomu, že dokumenty vztahující se k těmto setkáním, které Parlamentu zaslala Rada v odpovědi na specifickou žádost ze strany Parlamentu, byly neúplným shrnutím průběhu těchto setkání, přičemž podstatné části chyběly, P. vzhledem k tomu, že informace o těchto setkáních nebyly Parlamentu sděleny a jejich průběh i nadále podléhal naprostému utajení, Q. vzhledem k tomu, že označením "evropské země" se v tomto usnesení rozumí členské státy, kandidátské a přidružené státy, jak je uvedeno v mandátu dočasného výboru přijatém dne 18. ledna 2006, 1. připomíná, že terorismus představuje jednu z největších hrozeb pro bezpečnost Evropské unie a že proti němu musí usilovně bojovat všechny evropské vlády zákonně a koordinovaně v úzké spolupráci s mezinárodními partnery a zejména se Spojenými státy v souladu se strategií definovanou na úrovni Organizace spojených národů; zdůrazňuje, že boj proti terorismu musí být veden na základě našich společných hodnot, kterými jsou demokracie, právní stát, lidská práva a základní svobody, v zájmu jejich ochrany; dále zdůrazňuje, že veškerá činnost, kterou dočasný výbor vykonal, si kladla za cíl přispět k vytvoření jasných a cílených opatření pro boj proti terorismu, která budou obecně uznávána a budou v souladu s vnitrostátním i mezinárodním právem; 2. domnívá se, že, jak poznamenal odcházející generální tajemník OSN Kofi Annan, po 11. září 2001 došlo v důsledku excesů takzvané "války proti teroru" k vážnému a nebezpečnému narušení lidských práv a základních svobod; 3. je přesvědčen, že práva jednotlivců a plné dodržování lidských práv přispívá k bezpečnosti; považuje za nutné, aby ve vztahu mezi nutností zajistit bezpečnost a právy jednotlivců byla vždy plně dodržována lidská práva a aby bylo zajištěno, že osoby podezřelé z terorismu budou souzeny a odsouzeny v řádném soudním řízení; 4. zdůrazňuje, že pozitivní povinnost dodržovat, chránit a prosazovat lidská práva je závazná bez ohledu na právní statut dotčené osoby a že je třeba zabránit jakémukoli rozlišování mezi státními příslušníky členských států EU, osobami, které na území členských států žijí, státními příslušníky třetích zemí, kteří požívají ochrany členských států nebo jinak spadají do jejich pravomoci; 5. připomíná, že cílem tohoto usnesení, která vychází ze zprávy dočasného výboru, je jednak určit, kdo nese odpovědnost za skutečnosti, jež měl výbor možnost přezkoumat, a jednak zvážit, jak zabránit tomu, aby se případy porušování lidských práv, k nimž v rámci boje proti terorismu došlo, nemohly v budoucnu opakovat; 6. poukazuje na prohlášení prezidenta USA Georgie W. Bushe ze dne 6. září 2006, podle něhož byl "malý počet podezřelých teroristických vůdců a podezřelých teroristů zajatých během války zadržován a vyslýchán mimo území Spojených států v rámci samostatného programu vedeného CIA" a na to, že mnoho z osob, které tam byly zadržovány, bylo poté převezeno na Guantánamo, a existuje silné podezření, že ostatní vězni jsou ještě stále zadržováni v tajných věznicích; upozorňuje na zprávu Federálního úřadu pro vyšetřování (FBI) ze dne 2. ledna 2007, která se zmiňuje o 26 svědeckých výpovědích o špatném zacházení na Guantánamu od 11. září 2001; 7. v tomto ohledu vyjadřuje politování nad tím, že z důvodu nesouhlasu některých členských států nebyla Rada během zasedání Rady pro všeobecné záležitosti a vnější vztahy, které se konalo dne 15. září 2006, schopna přijmout k tomuto prohlášení závěry, a žádá, aby Rada tyto závěry přijala co nejrychleji, a rozptýlila tak veškeré pochybnosti, pokud jde o spolupráci a tichý souhlas vlád některých členských států s programem mimořádného vydávání a tajného zadržování v minulosti, přítomnosti a budoucnosti; 8. žádá Radu a členské státy, aby vydaly jasné a rozhodné prohlášení vyzývající v souladu s postojem Parlamentu vládu USA k ukončení praxe mimořádných zatýkání a vydávání; 9. vyjadřuje politování nad tím, že vlády evropských zemí necítily potřebu požádat vládu USA o vysvětlení v souvislosti s existencí tajných věznic mimo území USA; 10. bere na vědomí prohlášení právního poradce ministerstva zahraničí Spojených států, jež učinil na setkání se zástupci členských států v Radě dne 3. května 2006 a podle něhož byl program mimořádného vydávání vězňů, jehož existenci potvrdil, vždy prováděn v naprostém souladu se svrchovaností dotčených států; připomíná, že tato připomínka byla následně potvrzena na setkání s delegací dočasného výboru, která navštívila Washington; 11. děkuje bývalým agentům CIA, kteří souhlasili s tím, že budou s dočasným výborem spolupracovat, zejména během některých důvěrných setkání, na nichž tito agenti potvrdili, že program mimořádného vydávání byl zahájen již v 90. letech; 12. vítá prohlášení nové většiny vzešlé z voleb do Senátu USA, že se bude zabývat otázkou programu mimořádného vydávání CIA; zdůrazňuje, že toto prohlášení dále potvrzuje význam činnosti dočasného výboru; 13. odsuzuje nedostatečnou spolupráci mnoha členských států a Rady Evropské unie s dočasným výborem; zdůrazňuje, že chování členských států a zejména Rady a jejích předsednictví nedosahovalo zdaleka úrovně, kterou má Parlament právo očekávat; 14. je přesvědčen, že závažný nedostatek konkrétních odpovědí na otázky kladené oběťmi, nevládními organizacemi, sdělovacími prostředky a poslanci pouze posílil opodstatněnost již tak dobře zdokumentovaných obvinění; 15. zdůrazňuje pečlivou a důslednou činnost italských, německých, španělských a portugalských soudních orgánů při prověřování tvrzení, která spadají do působnosti dočasného výboru, a žádá soudní orgány v ostatních členských státech, aby jednaly obdobně na základě závažných informací, které dočasný výbor zpřístupnil; 16. podněcuje národní parlamenty evropských zemí k tomu, aby zahájily důkladné vyšetřování těchto tvrzení nebo v takovém vyšetřování pokračovaly, a to způsobem, který považují za nejvhodnější a nejúčinnější, včetně zřízení parlamentních vyšetřovacích výborů; 17. vzdává hold mezinárodnímu tisku, zejména novinářům ze Spojených států, kteří jako první odhalili špatné zacházení a porušování lidských práv spojené s mimořádným vydáváním, a potvrdili tak skvělou demokratickou tradici amerického tisku; uznává také úsilí a dobrou práci, kterou v této věci odvedlo několik nevládních organizací, zejména Statewatch, Amnesty International a Human Rights Watch; 18. uznává, že většina informací ve zprávě dočasného výboru, včetně informací o existenci tajných věznic CIA, pochází z oficiálních nebo neoficiálních zdrojů USA a je dokladem životaschopnosti a sebekontroly, jež jsou demokracii v USA vlastní; 19. vyjadřuje hlubokou vděčnost všem obětem, které měly odvahu se o své velmi traumatizující zážitky s dočasným výborem podělit; 20. vyzývá všechny evropské země, aby nepodnikaly žádné kroky proti stávajícím i bývalým státním činitelům, novinářům a všem ostatním, kteří tím, že poskytli svá svědectví nebo jiné informace, ať už dočasnému výboru nebo jiným vyšetřovacím orgánům, pomohli vyjasnit systém mimořádného vydávání, nezákonného zadržování a přepravy osob podezřelých z terorismu; 21. znovu vyzývá Radu, jak již učinil ve svém usnesení ze dne 6. července 2006, aby přijala společný postoj vylučující přijetí pouhé diplomatické záruky od třetích států jakožto základu pro zákonné vydávání, pokud existuje důvodné podezření, že by jednotlivci mohli být vystaveni mučení nebo špatnému zacházení; Spolupráce s orgány EU a mezinárodními organizacemi 22. vyjadřuje politování nad tím, že Rada a její předsednictví nedostály své povinnosti plně informovat Parlament o hlavních hlediscích a základních možnostech společné zahraniční a bezpečnostní politiky (SZBP) a o činnostech v oblasti policejní a soudní spolupráce v trestních věcech v souladu s články 21 a 39 Smlouvy o Evropské unii; 23. v tomto ohledu zdůrazňuje, že je naprosto nepřijatelné, že Rada informace o pravidelných jednáních s vysoce postavenými úředníky americké vlády nejdříve tajila, a teprve na žádost Parlamentu poskytla kusé informace s tvrzením, že se jedná o jedinou verzi, kterou má k dispozici; nadto odsuzuje skutečnost, že Rada se odvolává na žádost vlády třetí země, aby tato informace zůstala důvěrná; 24. zdůrazňuje, že tyto nedostatky v postupu Rady se týkají i vlád všech členských států, neboť ty mají jakožto členové Rady kolektivní odpovědnost; 25. je pobouřen návrhem na zřízení společného "rámce" s USA ohledně standardů pro vydávání osob podezřelých z terorismu, který mělo předložit tehdejší předsednictví Rady, jak to potvrzují účastníci setkání COJUR a COTRA s vysokými úředníky ministerstva zahraničí USA, které se konalo v Bruselu dne 3. května 2006; 26. požaduje, aby byly zveřejněny výsledků rozhovorů se Spojenými státy, které se podle koordinátora EU pro boj proti terorismu Gijse de Vriese týkaly definice "vydávání" a "mimořádného vydávání"; 27. bere na vědomí skutečnost, že generální tajemník Rady a vysoký představitel pro SZBP Evropské unie Javier Solana znovu potvrdil, že členské státy musí zajistit, aby opatření, která pro boj s terorismem přijímají, byla v souladu s jejich závazky podle mezinárodního práva; vyjadřuje své znepokojení nad tím, že ve výpovědích Rady a jejího generálního tajemníka před dočasným výborem byly opomenuty některé skutečnosti týkající se rozprav a informací Rady o metodách používaných Spojenými státy v jejich boji proti terorismu; vyjadřuje politování nad tím, že pan Solana nebyl schopen podat informace, které v té době již měl dočasný výbor k dispozici; žádá Radu, aby sdělila všechny skutečnosti a diskuse související se záležitostmi v působnosti dočasného výboru a aby prosazovala evropskou zahraniční politiku a mezinárodní strategii boje proti terorismu, které budou respektovat lidská práva a základní svobody; 28. klade si otázku, jaký je skutečný obsah funkce koordinátora EU pro boj proti terorismu Gijse de Vriese, neboť nebyl schopen podat na otázky dočasného výboru uspokojivé odpovědi; domnívá se, že v blízké budoucnosti musejí být přezkoumány a posíleny jeho kompetence a pravomoci a zvýšena průhlednost a parlamentní kontrola jeho činnosti v zájmu prohloubení evropského rozměru boje proti terorismu; 29. vyjadřuje politování nad tím, že ředitel Evropského policejního úřadu (Europol) Max-Peter Ratzel odmítl před dočasný výbor předstoupit, tím spíše, že se zdá, že k Europolu byli přiděleni styční úředníci, především ze zpravodajských služeb USA; požaduje od ředitele Ratzela, aby poskytl Parlamentu vyčerpávající informace ohledně úlohy a úkolů těchto styčných důstojníků, údajů, k nimž měli přístup, a podmínek tohoto přístupu; 30. děkuje místopředsedovi Komise Francovi Frattinimu za formální spolupráci s dočasným výborem a vyzývá Komisi, aby posílila svou činnost v dalším úsilí o nalezení pravdy a o to, jak předejít opakování skutečností vyšetřovaných dočasným výborem; 31. vítá zejména odhodlání místopředsedy Frattiniho zavést euroatlantický rámec spolupráce pro boj proti mezinárodnímu terorismu s harmonizovanými pravidly týkajícími se ochrany lidských práv a základních svobod; 32. děkuje agentuře Eurocontrol a zejména jejímu řediteli za skvělou spolupráci a za velmi významné informace, které dočasnému výboru poskytla; 33. vítá úzkou spolupráci, kterou dočasný výbor navázal s Radou Evropy, a zejména s jejím parlamentním shromážděním a generálním tajemníkem, a povzbuzuje její Výbor pro právní otázky a lidská práva v čele s jeho předsedou, senátorem Dickem Martym, aby pokračovali ve své činnosti; zdůrazňuje, že zjištění obou výborů jsou dosud velmi podobná; podporuje doporučení, která Výboru ministrů zaslal generální tajemník Terry Davis; 34. vyjadřuje hluboké znepokojení nad tím, že jak bývalý, tak i současný generální tajemník NATO, Lord Robertson a Jaap de Hoop Scheffer, odmítli předstoupit před dočasný výbor a že tato organizace Parlamentu zamítla přístup k rozhodnutí Severoatlantické rady ze dne 4. října 2001 ohledně uplatňování článku 5 Severoatlantické smlouvy po útocích proti Spojeným státům ze dne 11. září 2001; znovu opakuje svou žádost, aby bylo toto rozhodnutí zveřejněno a aby byly alespoň poskytnuty informace o jeho obsahu a provádění v minulosti a v současnosti a o tom, zda je stále v platnosti a zda lety CIA jsou provozovány v jeho rámci; 35. děkuje zvláštním zpravodajům OSN Manfredu Nowakovi (o mučení) a Martinu Scheininovi (o prosazování a ochraně lidských práv v boji proti terorismu) za jejich příspěvek k činnosti dočasného výboru, přičemž vyjadřuje politování nad tím, že se vysoké komisařce pro lidská práva Louise Arbourové nepodařilo s dočasným výborem setkat; děkuje Evropské síti odborníků pro lidská práva a zejména jejímu koordinátorovi, Olivieru De Schutterovi, za jejich příspěvek k práci dočasného výboru; Informace analyzované dočasným výborem Mimořádné vydávání a zneužívání vzdušného prostoru a letišť 36. připomíná, že program mimořádného vydávání je mimosoudní postup, který odporuje přijatým mezinárodním normám v oblasti lidských práv a který spočívá v tom, že jednotlivec podezřelý z teroristické činnosti je nezákonně unesen, zadržen nebo předán do vazby americkým úředníkům, nebo převezen do jiné země k výslechu, který je ve většině případů spojen s držením v izolaci a mučením; 37. vyjadřuje politování nad tím, že rodiny obětí nejsou o osudu svých blízkých vůbec informovány; 38. zdůrazňuje, že bez ohledu na záměrně matoucí výroky některých představitelů USA v soukromých i veřejných projevech je praxe mimořádného vydávání naprosto odlišná od postupu, který uplatňují některé evropské země pouze za zcela výjimečných okolností a který spočívá v zadržování nebo zatčení osob formálně obviněných z velmi závažných zločinů ve třetích zemích s cílem dopravit je na evropskou půdu, kde čelí obvinění z trestných činů před soudem se všemi právními zárukami soudního systému; 39. odsuzuje mimořádné vydávání jako protiprávní nástroj systematicky využívaný Spojenými státy v boji proti terorismu; dále odsuzuje skutečnost, že tajné služby a vládní orgány některých evropských zemí tuto metodu přijímaly a několikrát se ji snažily zatajit; 40. odsuzuje jakoukoli účast na vyslýchání osob, které jsou oběťmi mimořádného vydávání, neboť to představuje politováníhodnou snahu o legalizaci tohoto nezákonného postupu i v případě, kdy osoby podílející se na výslechu nejsou přímo odpovědné za únos, zadržování a mučení obětí nebo špatné zacházení s nimi; 41. domnívá se, že postup mimořádného vydávání se v boji proti terorismu ukázal jako kontraproduktivní a že mimořádné vydávání ve skutečnosti poškozuje a podrývá řádné policejní a soudní postupy proti osobám podezřelým z terorismu; 42. zdůrazňuje, že v období od konce roku 2001 do konce roku 2005 proletělo evropským vzdušným prostorem nebo přistálo na evropských letištích nejméně 1245 letů CIA, k nimž je třeba připočíst blíže nespecifikovaný počet vojenských letů se stejným účelem; připomíná, že na jedné straně je možné, že letů CIA se uskutečnilo více, než kolik jich potvrdila šetření provedená dočasným výborem, na druhé straně však všechny tyto lety nemusely být využity pro mimořádná vydání; 43. vyjadřuje politování nad tím, že se evropské země vzdaly kontroly nad svým vzdušným prostorem a svými letišti a že tolerovaly či přijímaly lety provozované CIA, které byly v některých případech využívány k mimořádnému vydávání nebo nezákonné přepravě zadržených, a připomíná jejich pozitivní závazky vyplývající z judikatury Evropského soudu pro lidská práva, které rovněž připomněla Evropská komise pro demokracii prostřednictvím práva (Benátská komise); 44. obává se zejména, že paušální povolení k přeletu a k přistání udělovaná letadlům provozovaným CIA mohla být mimo jiné založena na dohodě NATO přijaté dne 4. října 2001 o uplatňování článku 5 Severoatlantické smlouvy; 45. bere na vědomí, že rozsudek Nejvyššího soudu USA, který vyzývá k uzavření věznice na Guantánamu, uvádí, že většina zadržených na této základně na Kubě pochází z Afghánistánu, a museli být proto dopraveni přes Evropu; 46. připomíná, že článek 1 Úmluvy o mezinárodním civilním letectví (Chicagská úmluva) stanoví zásadu, podle níž má každý stát úplnou a výhradní svrchovanost nad vzdušným prostorem nad svým územím, z čehož vyplývá, že státy nejsou vyňaty z plné odpovědnosti za dodržování lidských práv na svém území včetně vzdušného prostoru nad ním; 47. zdůrazňuje, že CIA využívala předpisy pro civilní letectví, aby se vyhnula právním povinnostem spojeným s lety pro státní účely, včetně letů provozovaných armádou a policií, jak je stanoveno v Chicagské úmluvě; připomíná, že článek 4 Chicagské úmluvy stanoví, že: "Každý smluvní stát souhlasí s tím, že nepoužije civilního letectví k žádnému účelu, který by byl neslučitelný s cíli této Úmluvy"; 48. potvrzuje, že vzhledem k informacím obdrženým dodatečně během druhé části činnosti dočasného výboru je nepravděpodobné, že by některé evropské vlády o činnostech spojených s mimořádným vydáváním na svém území nevěděly; 49. zdůrazňuje, že dokumenty č. 7 a 8 dočasného pracovního výboru [8] poskytují doplňující informace o mimořádném vydávání, které výbor analyzoval, i o společnostech spojených se CIA, letadlech používaných CIA a evropských zemích, v nichž docházelo k mezipřistání letadel CIA; ITÁLIE 50. vyjadřuje politování nad tím, že zástupci současné i bývalé italské vlády, kteří byli nebo jsou odpovědní za italské tajné služby, odmítli pozvání, aby předstoupili před dočasný výbor; 51. odsuzuje, že CIA provedla mimořádné vydání egyptského duchovního Abu Omara, jemuž byl v Itálii poskytnut azyl a který byl dne 17. února 2003 v Miláně unesen, odvezen automobilem na vojenskou základnu NATO v Avianu a poté letecky převezen přes vojenskou základnu NATO v německém Ramsteinu do Egypta, kde je od té doby držen v izolaci a mučen; 52. odsuzuje aktivní úlohu, kterou v únosu Abu Omara sehrál jistý důstojník italských četníků (carabinieri) a někteří pracovníci italské vojenské bezpečnostní a zpravodajské služby (SISMI), jak se ukázalo při soudním vyšetřování a na základě důkazů, které shromáždil milánský státní zástupce Armando Spataro; 53. s politováním konstatuje, že bývalý ředitel SISMI generál Nicolò Pollari zamlčel pravdu, když dne 6. března 2006 předstoupil před dočasný výbor a uvedl, že italští agenti nehráli při únosu CIA žádnou roli a že služba SISMI o plánu únosu Abu Omara nevěděla; 54. vzhledem k zapojení služby SISMI považuje za velmi pravděpodobné, že tehdejší italská vláda o mimořádném vydání Abu Omara, k němuž došlo na jejím území, věděla; 55. děkuje státnímu zástupci Spatarovi za jeho výpověď před dočasným výborem, vítá účinné a nezávislé vyšetřování, které provedl, aby mimořádné vydání Abu Omara osvětlil, a plně podporuje jeho závěry a rozhodnutí vyšetřujícího soudce postavit před soud 26 občanů USA, agentů CIA, a sedm vysokých činitelů služby SISMI, jednoho příslušníka zvláštního operačního oddělení (ROS - Raggruppamento Operativo Speciale) italského četnictva (carabinieri) a zástupce šéfredaktora deníku "Libero"; vítá zahájení soudního řízení u milánského soudu; 56. vyjadřuje politování nad tím, že únos Abu Omara ohrozil vyšetřování státního zástupce Spatara ohledně teroristické sítě, na níž byl Abu Omar napojen; připomíná, že pokud by Abu Omar nebyl nelegálně zadržen a převezen do jiné země, čekal by ho v Itálii řádný a spravedlivý soud; 57. uvědomuje si skutečnost, že výpověď, kterou učinil generál Pollari, je v rozporu s mnoha dokumenty nalezenými v prostorách služby SISMI a zabavenými milánskými státními zástupci; domnívá se, že tyto dokumenty dokazují, že služba SISMI byla CIA pravidelně informována o zadržování Abu Omara v Egyptě; 58. vyjadřuje hluboké politování nad tím, že vedení SISMI systematicky poskytovalo milánským státním zástupcům, a nejen jim, klamné informace s cílem ohrozit vyšetřování mimořádného vydání Abu Omara; vyjadřuje své hluboké znepokojení pramenící ze skutečnosti, že vedení SISMI zřejmě současně sledovalo vlastní agendu a že chyběla odpovídající vnitřní a vládní kontrola; žádá italskou vládu, aby tuto situaci co nejrychleji napravila zřízením rozsáhlejší parlamentní a vládní kontroly; 59. odsuzuje nezákonné stíhání italských novinářů vyšetřujících mimořádné vydání Abu Omara, odposlouchávání jejich telefonních hovorů a zabavení jejich počítačů; zdůrazňuje, že výpověď těchto novinářů byla pro činnost dočasného výboru mimořádně významná; 60. kritizuje skutečnost, že italské vládě trvalo velmi dlouho, než se rozhodla odvolat a nahradit generála Pollariho; 61. vyjadřuje politování nad tím, že dokumenty o spolupráci Spojených států a Itálie v boji proti terorismu, které by pomohly při vyšetřování mimořádného vydání Abu Omara, byl bývalou italskou vládou označen za tajný a že současná vláda tajný statut těchto dokumentů potvrdila; 62. naléhavě žádá italského ministra spravedlnosti, aby co nejdříve zpracoval žádosti o vydání zmíněných 26 občanů USA, aby mohli být v Itálii souzeni; 63. odsuzuje mimořádné vydání italského občana Abou Elkassima Britela, který byl v březnu 2002 v Pákistánu zadržen pákistánskou policií a vyslýchán americkými a pákistánskými činiteli a následně vydán marockým orgánům a uvězněn v zadržovacím středisku "Temara", kde je dosud vězněn; zdůrazňuje, že trestní vyšetřování Abou Elkassima Britela v Itálii bylo uzavřeno, aniž by bylo vzneseno obvinění; 64. vyjadřuje politování nad tím, že podle dokumentů, které dočasnému výboru poskytl právník Abou Elkassima Britela, italské ministerstvo vnitra "stále spolupracovalo" se zahraničními tajnými službami na případu Abou Elkassima Britela po jeho zadržení v Pákistánu; 65. vyzývá italskou vládu, aby přijala konkrétní kroky k dosažení okamžitého propuštění Abou Elkassima Britela, a aby zajistila, že k soudnímu řízení proti Abu Omarovi může dojít u soudu v Miláně; 66. vyjadřuje hluboké politování nad tím, že CIA použila italské území k mezipřistání letadla sloužícího k mimořádnému vydání Mahera Arara, který vypovídal před dočasným výborem, ze Spojených států přes Řím do Sýrie; 67. bere na vědomí, že na italských letištích uskutečnila letadla CIA 46 mezipřistání, a vyjadřuje vážné znepokojení nad účelem těchto letů, které přicházely ze zemí spojených s trasami mimořádného vydávání a přepravou zadržovaných osob; SPOJENÉ KRÁLOVSTVÍ 68. vítá setkání s britským ministrem pro Evropu, k němuž došlo v Londýně, a skutečnost, že vláda Spojeného království poskytla dokumenty i vysvětlení; konstatuje, že orgány Spojeného království nedokázaly zodpovědět všechny otázky, které delegace dočasného výboru v Londýně položila; 69. bere na vědomí prohlášení britské ministryně zahraničních věcí a věcí britského Společenství Margaret Beckettové, obsažené v písemné odpovědi na parlamentní otázku, v němž připustila, že vláda Spojeného království si byla vědoma tajné sítě věznic CIA před tím, než v září 2006 její existenci potvrdil prezident Bush; žádá vládu Spojeného království o sdělení, zda před americkými orgány vznesla tuto otázku a zda o ní informovala další evropské vlády či s nimi o ní hovořila, a pokud ano, tak kdy; 70. děkuje Nadstranické parlamentní skupině pro mimořádné vydávání (APPG) ze Spojeného království, v níž byli zastoupeni členové dolní i horní komory, za její činnost a za to, že londýnské delegaci dočasného výboru poskytla mnoho velmi cenných dokumentů; 71. odsuzuje mimořádné vydání Bishera Al-Rawiho, iráckého občana žijícího ve Spojeném království, a Jamila El-Banny, jordánského občana žijícího ve Spojeném království, kteří byli v listopadu 2002 zadrženi v Gambii gambijskými orgány, předáni agentům USA a letecky převezeni do Afgánistánu a poté na Guantánamo, kde jsou dosud zadržováni bez soudního řízení a jakékoli právní pomoci; 72. zdůrazňuje, že podle telegramů bezpečnostní služby Spojeného království MI5 adresovaných neuvedené cizí vládě, které byly poskytnuty předsedovi skupiny APPG Andrewovi Tyriemu, se zdá, že při únosu Bishera Al-Rawiho a Jamila El-Banny pomohly zčásti mylné informace, které poskytla MI5; 73. kritizuje neochotu vlády Spojeného království poskytnout Bisherovi Al-Rawimu a Jamilovi El-Bannovi konzulární pomoc s tím, že nejsou občany Spojeného království; 74. odsuzuje dvojnásobné mimořádné vydání Binyama Mohammeda, etiopského občana žijícího ve Spojeném království; upozorňuje na to, že Binyam Mohammed byl zadržován nejen ve vojenských věznicích, ale nejméně ve dvou tajných vězeňských zařízeních; 75. je hluboce otřesen výpovědí právníka zastupujícího Binyama Mohammeda, který podal oficiální delegaci dočasného výboru vyslané do Spojeného království zprávu o strašném mučení, kterému je jeho klient vystaven; 76. zdůrazňuje, že bývalý britský ministr zahraničí Jack Straw v prosinci 2005 připustil, že se důstojníci zpravodajské služby Spojeného království setkali s Binyamem Mohammedem v době jeho zadržení v Pákistánu; v tomto ohledu upozorňuje, že některé otázky, které Binyamu Mohammedovi pokládali maročtí důstojníci, byly zřejmě založeny na informacích poskytnutých Spojeným královstvím; 77. odsuzuje mimořádné vydání občana Spojeného království Martina Mubangy, který se setkal s oficiální delegací dočasného výboru vyslané do Spojeného království a který byl v březnu 2002 zadržen v Zambii a následně letecky převezen na Guantánamo; vyjadřuje politování nad tím, že Martin Mubanga byl vyslýchán úředníky Spojeného království v Guantánamu, kde byl čtyři roky zadržován a mučen bez soudu nebo jakékoli právní pomoci a poté propuštěn, aniž by bylo proti němu vzneseno obvinění; 78. bere na vědomí výpověď, kterou před dočasným výborem učinil Craig Murray, bývalý velvyslanec Spojeného království v Uzbekistánu, o vyměňování zpravodajských informací získaných prostřednictvím mučení a právní stanovisko Michaela Wooda, bývalého právního poradce ministerstva zahraničí Spojeného království; 79. vyjadřuje své znepokojení nad právním stanoviskem Michaela Wooda, podle něhož "obdržení nebo držení" informací získaných prostřednictvím mučení není Úmluvou OSN proti mučení a jinému krutému, nelidskému nebo ponižujícímu zacházení samo o sobě zakázáno, pokud neexistuje přímá účast na mučení; vyjadřuje své odsouzení jakýchkoli pokusů získat informace pomocí mučení bez ohledu na to, kdo se ho účastní; 80. konstatuje, že na britských letištích uskutečnila letadla CIA 170 mezipřistání a vyjadřuje vážné znepokojení nad účelem těchto letů, které přilétaly ze zemí spojených s trasami mimořádného vydávání a přepravou zadržovaných osob, nebo do těchto zemí směřovaly; vyjadřuje politování nad tím, že letiště Spojeného království sloužila k mezipřistáním letadel, u nichž se ukázalo, že je CIA při jiných příležitostech využila také k mimořádnému vydání Bishera Al-Rawiho, Jamila El-Banny, Abou Elkassima Britela, Cháleda El-Masrího, Binyama Mohammeda, Abu Omara, Mahera Arara a k vyhoštění Ahmeda Agizy a Mohammeda El-Zariho; NĚMECKO 81. je si vědom dobré spolupráce ze strany německé vlády, která předsedovi a zpravodaji dočasného výboru poskytla důvěrné dokumenty; na druhé straně vyjadřuje politování nad tím, že před dočasným výborem nemohl vystoupit žádný zástupce německé vlády; 82. oceňuje skvělou práci německého parlamentního vyšetřovacího výboru a vyjadřuje svou plnou podporu pokračování činnosti tohoto výboru; 83. děkuje mnichovskému státnímu zástupci Martinu Hofmannovi za jeho výpověď před dočasným výborem a vítá všechna soudní vyšetřování, která v Německu probíhají; bere na vědomí a vítá v tomto ohledu skutečnost, že okresní soud v Mnichově vydal zatykač na 13 agentů CIA podezřívaných v souvislosti s nelegálním únosem a neoprávněným vězněním Cháleda el-Masrího; očekává od německé vlády, že učiní všechna opatření potřebná pro to, aby USA tyto osoby vydaly; 84. děkuje vyšetřovacímu výboru německého parlamentu za prošetření případu Cháleda El-Masrího; podotýká, že šetření výboru dosud prokázala, že německé orgány do nezákonného únosu zapojeny nebyly; netrpělivě očekává konečné závěry vyšetřovacího výboru německého parlamentu v této záležitosti; 85. odsuzuje mimořádné vydání Murata Kurnaze, tureckého občana žijícího v Německu, který vypovídal před dočasným výborem a který byl v listopadu 2001 zadržen v Pákistánu, dopraven pákistánskou policií bez právního důvodu a bez právní pomoci přes hranici do Afgánistánu k jednotkám USA, a nakonec byl na konci ledna 2002 letecky převezen na Guantánamo, odkud byl dne 24. srpna 2006 propuštěn, aniž by bylo proti němu vzneseno obvinění, přičemž na všech místech, kde byl zadržován, byl podroben mučení; 86. upozorňuje na to, že podle informací, které poskytl právní zástupce Murata Kurnaze, a podle informací poskytnutých německými orgány existovaly v roce 2002 vyhlídky na propuštění Murata Kurnaze z Guantánama, avšak německé orgány tuto možnost nepřijaly; připomíná, že německá vláda od roku 2002 právnímu zástupci Murata Kurnaze mnohokrát sdělila, že nemůže s americkou vládou zahájit jednání o jeho propuštění, protože Murat Kurnaz je tureckým občanem; konstatuje, že podle informací, které má výbor k dispozici, již koncem října roku 2002 nepředstavoval Murat Kurnaz žádnou teroristickou hrozbu; očekává, že vyšetřovací výbor německého parlamentu plně objasní všechny souvisejících kroky i nečinnosti ze strany německých orgánů, a vítá skutečnost, že tato šetření již začala; 87. vyjadřuje politování nad skutečností, že Murat Kurnaz byl v letech 2002 a 2004 dvakrát vyslýchán německými úředníky v Guantánamu, kde byl zadržován bez formálního obvinění nebo soudního řízení a bez právní pomoci; vyjadřuje politování nad tím, že mu němečtí úředníci odmítli poskytnout jakoukoli pomoc a zajímal je pouze jeho výslech; 88. plně podporuje vyšetřování zahájené státním zástupcem v Postupimi a převzaté dne 25. října 2006 státním zástupcem v Tübingenu/Karlsruhe, vedené proti neznámému pachateli za účelem zjištění, zda předtím, než byl Murat Kurnaz převezen na Guantánamo, s ním němečtí vojáci patřící ke zvláštním německým armádním operačním silám Kommando Spezialkräfte (KSK) v Afghánistánu špatně zacházeli; 89. konstatuje, že Murat Kurnaz byl během výslechů konfrontován s podrobnostmi svého osobního života; konstatuje, že tak vzniká podezření, že ještě předtím, než Murat Kurnaz opustil Německo, se stal předmětem sledování v míře natolik důvěrné, že by jej za normálních okolností mohly provést pouze domácí zpravodajské služby; 90. oceňuje iniciativu německé vlády z ledna 2006, která vedla k propuštění Murata Kurnaze; 91. odsuzuje mimořádné vydání německého občana Mohammeda Zammara, který byl bez formálního obvinění zadržen dne 8. prosince 2001 na casablanském letišti v Maroku a poté zadržován a mučen v Maroku a Sýrii; 92. upozorňuje, že podle důvěrného institucionálního zdroje poskytl německý Spolkový kriminální úřad americké FBI dne 26. listopadu 2001 podrobnosti o tom, kde se Mohammed Zammar zdržuje, což usnadnilo jeho zatčení; 93. zdůrazňuje, že důvěrný institucionální zdroj také potvrdil, že po setkání úředníků německého spolkového kancléřství a pracovníků syrských zpravodajských služeb v červenci 2002 obvinili němečtí státní zástupci několik syrských občanů v Německu, zatímco syrské orgány německým úředníkům umožnily vyslýchat Mohammeda Zammara v syrském vězení Far' Falastin; vyjadřuje politování nad tím, že Mohammed Zammar byl v tomto vězení vyslýchán pracovníky německé zpravodajské služby; 94. vyzývá první vyšetřovací výbor německého Spolkového sněmu, aby v rámci nadcházejícího rozšíření své oblasti působnosti vyšetřil případy, které nedávno vyšly najevo, včetně nezákonného vydání egyptského občana Abdel-Halima Khafagyho, který předtím dlouhou dobu pobýval v Německu, a jenž byl pravděpodobně zatčen v Bosně a Hercegovině v září 2001 na základě podezření z terorismu a odvlečen do vězení na vojenské základně USA "Eagle Base" v Tuzle, kde s ním bylo hrubě zacházeno a kde byl vězněn v nelidských podmínkách; 95. je hluboce znepokojen informacemi obsaženými v neutajených dokumentech dostupných dočasnému výboru, z nichž vyplývá, že na vojenské základně Evropského velení USA (USEUCOM) u Stuttgartu bylo plánováno nezákonné vydání nejméně šesti Alžířanů z Tuzly přes Incirlik na Guantánamo; vyzývá německý Spolkový sněm, aby bezodkladně vyšetřil, zda tato údajná vydání nezahrnovala porušení dohody o postavení ozbrojených sil nebo jiných dohod či smluv uzavřených s ozbrojenými silami USA na německém území, zda USEUCOM neplánovalo další nezákonná vydání a zda se na nich nějakým způsobem nepodíleli němečtí styční důstojníci; 96. bere na vědomí 336 mezipřistání letadel CIA na německých letištích a vyjadřuje vážné znepokojení nad účelem těchto letů, které v mnoha případech přilétaly ze zemí spojených s trasami mimořádného vydávání a přepravou zadržovaných osob, nebo do těchto zemí směřovala; vyjadřuje politování nad tím, že v Německu přistávala letadla, u nichž se ukázalo, že je CIA při jiných příležitostech využila také k mimořádnému vydání Bishera Al-Rawiho, Jamila El-Banny, Abou Elkassima Britela, Cháleda El-Masrího, Binyama Mohammeda, Abu Omara, Mahera Arara a k vyhoštění Ahmeda Agizy a Mohammeda El-Zariho; je zejména znepokojen tím, že jeden z výše uvedených letů směřoval na Guantánamo; důrazně vybízí německé orgány, aby tento let dále prověřily; 97. bere na vědomí obvinění ohledně dočasných zadržení a špatného zacházení s osobami podezřelými z terorismu ve vojenském vězení USA v Mannheimu-Blumenau; vítá šetření zahájené spolkovým státním zástupcem a doufá, že německý Spolkový sněm nebo příslušný vyšetřovací výbor tento případ důkladněji prošetří; ŠVÉDSKO 98. bere na vědomí stanovisko švédské vlády vyjádřené v dopise, který dočasnému výboru zaslal švédský ministr zahraničí Carl Bildt; vyjadřuje politování nad tím, že před dočasným výborem nemohl vystoupit žádný zástupce vlády, aby s výborem o tomto stanovisku diskutoval; 99. odsuzuje skutečnost, že Švédsko v prosinci 2001 vyhostilo egyptské občany Mohammeda El-Zariho a Ahmeda Agizu, kteří ve Švédsku žádali o azyl, pouze na základě diplomatických záruk egyptské vlády, které neobsahovaly účinné záruky, že nedojde k mučení; rovněž potvrzuje, že jim švédská vláda bránila ve výkonu jejich práv podle Evropské úmluvy ochraně lidských práv a základních svobod, neboť informovala jejich právní zástupce až poté, co dorazili do Káhiry; vyjadřuje politování nad tím, že švédské orgány přijaly nabídku USA na poskytnutí letadla, které využívalo zvláštního povolení k přeletu, pro přepravu těchto dvou mužů do Egypta; 100. vyjadřuje politování nad tím, že švédská bezpečnostní služba v rozporu se zákonností neměla pod kontrolou provedení výkonu rozhodnutí o vyhoštění Ahmeda Agizy a Mohammeda El-Zariho do Egyptana, protože zůstala nečinná při ponižujícím zacházení s těmito muži ze strany pracovníků zpravodajské služby USA na letišti Bromma; 101. zdůrazňuje, že rozhodnutí o vyhoštění bylo přijato na nejvyšší úrovni výkonné moci, kde již nebylo možné odvolání; 102. plně podporuje rozhodnutí Výboru OSN pro lidská práva ze dne 6. listopadu 2006, v němž je uvedeno, že Švédsko porušilo absolutní zákaz mučení; obdobně podporuje samostatné rozhodnutí Výboru OSN proti mučení ze dne 20. května 2005, v němž se uvádí, že Švédsko porušilo Úmluvu OSN proti mučení a že "poskytnutí diplomatických záruk (od Egypta), které navíc neobsahovaly žádný prováděcí mechanismus, nebylo na ochranu proti tomuto zjevnému riziku dostatečné"; 103. děkuje švédskému nejvyššímu parlamentnímu ombudsmanovi Matsu Melinovi za jeho výpověď před dočasným výborem a vítá jeho vyšetřování, při němž došel k závěru, že švédská bezpečnostní služba a letištní policie "byly vůči americkým důstojníkům nápadně submisivní" a "neměli pod kontrolou provedení výkonu rozhodnutí", což vedlo ke špatnému zacházení s Ahmedem Agizou a Mohammedem El-Zarim, včetně fyzického týrání a dalšího ponižování na letišti těsně předtím, než byli převezeni do Káhiry; RAKOUSKO 104. bere na vědomí písemné vysvětlení podané jménem rakouské vlády, vyjadřuje však politování nad tím, že rakouská vláda nepovažovala za vhodné vystoupit před dočasným výborem, aby s ním o svém stanovisku diskutovala; 105. konstatuje, že podle těchto písemných vysvětlení Massad Omer Behari a Gamal Menshawi, o nichž se hovoří v následujících bodech, měli trvalé bydliště v Rakousku a neměli rakouské občanství a jejich svoboda pohybu nebyla v žádném ohledu omezena; tyto osoby odcestovaly z Rakouska dobrovolně, aniž by je rakouské orgány jakkoli kontrolovaly, byly zatčeny zahraničními službami bez účasti Rakouska mimo rakouské státní území a mimo oblast vlivu rakouských orgánů; proto se v žádném případě nejedná o vydání osob zahraničním orgánům; 106. připomíná nicméně, že podle Úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod mají signatářské státy pravomoci týkající se rezidentů na svém území, a tudíž i povinnost je chránit a zkoumat jakékoli porušování jejich lidských práv; 107. odsuzuje skutečnost, že súdánský občan Masaad Omer Behari, žijící od roku 1989 v Rakousku, který vypovídal před dočasným výborem, byl dne 12. ledna 2003 na své cestě ze Súdánu zpět do Vídně na ammánském letišti unesen; 108. vyjadřuje politování nad tím, že Masaad Omer Behari byl později bez soudního řízení a právní pomoci protiprávně tajně zadržován ve vězení poblíž Ammánu, které spravuje jordánská zpravodajská služba a v němž byl rovněž mučen a bylo s ním špatně zacházeno až do 8. dubna 2003, kdy byl propuštěn, aniž by proti němu bylo vzneseno obvinění; 109. odsuzuje únos Gamala Menshawiho, egyptského občana žijícího v Rakousku, který byl v únoru 2003 zadržen na své cestě do Mekky na ammánském letišti a poté dopraven do Egypta, kde byl až do roku 2005 tajně zadržován bez soudního řízení a právní pomoci; 110. po zvážení výše uvedeného vyjadřuje politování nad tím, že v Rakousku nebylo vedeno ani zvláštní ani parlamentní vyšetřování ohledně možného zapojení rakouských orgánů do těchto dvou případů; naléhá na rakouský parlament, aby co nejdříve zahájil řádná vyšetřování; ŠPANĚLSKO 111. vítá prohlášení o dobré spolupráci španělské vlády s dočasným výborem, zejména výpověď, kterou před dočasným výborem učinil španělský ministr zahraničí; vyjadřuje však politování nad tím, že španělská vláda nakonec nedovolila řediteli španělských zpravodajských služeb vystoupit před dočasným výborem, a to až několik měsíců poté, co o to byla požádána; 112. děkuje hlavnímu státnímu zástupci Javieru Zaragozovi a státnímu zástupci Vicentu Gonzálesovi Motovi z Nejvyššího soudu (Audiencia Nacional) za jejich svědectví poskytnutá dočasnému výboru a vítá jejich vyšetřování, pokud jde o využívání španělských letišť k mezipřistání letadel CIA v souvislosti s programem mimořádného vydávání; vybízí státní zástupce k dalšímu vyšetřování mezipřistání letadel, která se podílela na mimořádném vydání Cháleda El-Masrího; bere na vědomí rozhodnutí španělských orgánů učiněné na žádost soudce španělského Nejvyššího soudu odtajnit tajné materiály zpravodajských služeb, jež se týkají využívání španělských letišť letadly CIA; 113. oceňuje investigativní novinářskou práci deníku "Diario de Mallorca", který sehrál významnou roli při odhalení skutečnosti, že letadla CIA užívají letišť na Baleárských ostrovech, a při identifikaci jejich posádek; 114. připomíná slova hlavního státního zástupce Zaragozy, že "při vyšetřování Nejvyššího soudu nebyly kladeny žádné překážky, vzneseny námitky nebo činěny potíže ze strany španělské vlády"; 115. vyzývá španělské orgány, aby učinily nezbytné kroky, aby mohl být španělský občan Mustafa Setmariam Nasarwho, unesený v říjnu 2005 v Sýrii a vydaný pracovníkům zpravodajské služby Spojených států, postaven před spravedlivý soud u příslušných soudních orgánů; 116. bere na vědomí 68 mezipřistání, která na španělských letištích uskutečnila letadla CIA a vyjadřuje vážné znepokojení nad účelem těchto letů, které přilétaly ze zemí spojených s trasami mimořádného vydávání a přepravou zadržovaných osob, nebo do těchto zemí směřovala; vyjadřuje politování nad tím, že ve Španělsku přistávala letadla, u nichž právní šetření probíhajících ve Španělsku a Itálii ukázala, že byla v jiných zemích využita k mimořádnému vydání Ahmeda Agizy, Mohammeda El-Zariho, Bishera Al-Rawiho, Jamila El-Banny, Abou Elkassima Britela, Cháleda El-Masrího, Binyama Mohammeda, Abu Omara a Mahera Arara; je zejména znepokojen tím, že tři z výše uvedených letů byly zahájeny v Guantánamu nebo do něho směřovaly; důrazně vybízí španělské státní zástupce, aby tyto lety dále prověřili; PORTUGALSKO 117. oceňuje setkání s portugalským ministrem zahraničních věcí v Lisabonu a to, že portugalská vláda poskytla dokumentaci a vysvětlení; lituje, že portugalské orgány nedokázaly zodpovědět všechny otázky, které kladla delegace dočasného výboru v Portugalsku; 118. vítá soudní vyšetřování týkající se možného využití portugalského území pro převoz vězňů podezřelých z terorismu a podrobovaných mučení a nelidskému nebo ponižujícímu zacházení, jež dne 5. února 2007 zahájily příslušné orgány v Portugalsku; 119. bere na vědomí zejména případ Adburahmana Khadra, který byl 6. listopadu 2003 údajně přepraven na palubě letadla Gulfstream 4 N85VM z Guantánama do Tuzly v Bosně a Hercegovině, s mezipřistáním na portugalském letišti dne 7. listopadu 2003; vyzývá rovněž orgány, aby prošetřily další možné případy zadržených osob přepravovaných přes Portugalsko; 120. vítá, že dne 26. září 2006 byla ustavena pracovní skupina na úrovní ministrů a dne 13. října 2006 vstoupilo v platnost nařízení, kterým se stanoví, že portugalským pohraničním úřadům musí být předkládán jmenný seznam členů posádek a cestujících soukromých letadel; 121. konstatuje, že na portugalských letištích uskutečnila letadla CIA 91 mezipřistání a vyjadřuje vážné znepokojení nad účelem těch letů, které přilétaly ze zemí spojených s trasami mimořádného vydávání a přepravou zadržovaných osob, nebo do těchto zemí směřovaly; je zejména znepokojen tím, že z výše uvedených letů byly nejméně tři zahájeny v Guantánamu nebo do něho směřovaly; konstatuje, že letadla zapojená do vydání Mahera Arara a Abou Elkassima Britela provedla při zpátečním letu mezipřistání v Portugalsku; 122. vyjadřuje znepokojení nad dalším seznamem, který dočasný výbor obdržel, z něhož vyplývá, že civilní a vojenská letadla z různých zemí letící z Guantánama nebo do něho, uskutečnila mezi 11. lednem 2002 a 24. červnem 2006 v portugalském vzdušném prostoru dalších 14 mezipřistání na portugalských letištích; konstatuje, že portugalská vláda poskytla informace týkající se 7 těchto mezipřistání uskutečněných v rámci operace "Trvalá svoboda" (Enduring Freedom); IRSKO 123. vítá výpověď, kterou před dočasným výborem učinil jménem irské vlády irský ministr zahraničních věcí, a jeho jednoznačnou kritiku postupu mimořádných vydávání; upozorňuje však na to, že nedokázal zodpovědět všechny otázky týkající se obav, že irská letiště byla možná využívána letadly CIA, která odlétala na mise v rámci mimořádného vydávání nebo se z nich vracela (jako tomu bylo v případě Abu Omara); 124. děkuji Irské komisi pro lidská práva za její výpověď před dočasným výborem a souhlasí s jejím názorem, že přijetí diplomatických záruk irskou vládou nestačí ke splnění závazků Irska v oblasti lidských práv, podle nichž musí vláda aktivně usilovat o to, aby nedocházelo k činnostem, které by mohly jakkoli napomáhat mučení nebo špatnému zacházení v Irsku nebo v zahraničí; vyjadřuje politování nad rozhodnutí irské vlády, která se v této záležitosti doposud nerozhodla řídit stanoviskem Irské komise pro lidská práva; konstatuje, že mezi touto komisí a irskou vládou probíhá soustavný dialog; 125. konstatuje, že na irských letištích uskutečnila letadla CIA 147 mezipřistání a vyjadřuje vážné znepokojení nad účelem těchto letů, které přilétaly ze zemí spojených s trasami mimořádného vydávání a přepravou zadržovaných osob, nebo do těchto zemí směřovaly; vyjadřuje politování nad tím, že v Irsku přistávala letadla, u nichž se ukázalo, že je CIA při jiných příležitostech využila k mimořádnému vydání Bishera Al-Rawiho, Jamila El-Banny, Abou Elkassima Britela, Cháleda El-Masrího, Binyama Mohammeda, Abu Omara a Mahera Arara a k vyhoštění Ahmeda Agizy a Mohammeda El-Zariho; 126. konstatuje, že irský parlament nevykonává kontrolu irských ani zahraničních zpravodajských služeb, což umožňuje jejich případné zneužití; 127. domnívá se, že pokud neexistuje systém náhodných kontrol, měl by být všem letadlům provozovaným CIA vydán zákaz přistávat v Irsku; 128. důrazně vyzývá irskou vládu, aby s ohledem na zjištění dočasného výboru souhlasila se zahájením parlamentního vyšetřování o využívání irského území v rámci letů CIA souvisejících s vydáváními; ŘECKO 129. konstatuje, že na řeckých letištích uskutečnila letadla CIA 64 mezipřistání a vyjadřuje vážné znepokojení nad účelem těchto letů, které přilétaly ze zemí spojených s trasami mimořádného vydávání a přepravou zadržovaných osob, nebo do těchto zemí směřovaly; vyjadřuje lítost nad tím, že v Řecku přistávala letadla, u nichž se ukázalo, že je CIA při jiných příležitostech využila k mimořádnému vydání Bishera Al-Rawiho, Jamila El-Banny, Abou Elkassima Britela, Cháleda El-Masrího, Binyama Mohammeda a Mahera Arara a k vyhoštění Ahmeda Agizy, a Mohammeda El-Zariho; KYPR 130. konstatuje, že na kyperských letištích uskutečnila letadla CIA 57 mezipřistání a vyjadřuje vážné znepokojení nad účelem těchto letů, které přilétaly ze zemí spojených s trasami mimořádného vydávání a přepravou zadržovaných osob, nebo do těchto zemí směřovaly; vyjadřuje lítost nad tím, že na Kypru přistávala letadla, u nichž se ukázalo, že je CIA při jiných příležitostech využila k mimořádnému vydání Bishera Al-Rawiho, Jamila El-Banny, Abou Elkassima Britela, Cháleda El Masriho, Binyama Mohammeda a Abu Omara a k vyhoštění Ahmeda Agizy, a Mohammeda El-Zariho; DÁNSKO 131. vítá spolupráci ze strany dánských orgánů, vyjadřuje však politování nad tím, že žádný zástupce vlády nepovažoval za nutné vypovídat před dočasným výborem; BELGIE 132. vyzývá belgickou vládu, aby zveřejnila výsledky všech podniknutých šetření ohledně využívání belgických letišť a belgického vzdušného prostoru letadly zapojenými do programu mimořádného vydávání nebo do přepravy zadržených osob; 133. bere na vědomí prohlášení předsedkyně belgického senátu paní Anne-Marie Lizinové, která vyjadřuje politování nad nedostatečnou spoluprácí belgických zpravodajských služeb a belgických orgánů na začátku vyšetřování; odvolává se na závěry zprávy belgického Senátu, které svědčí o vůli Belgie vyřešit vzniklé problémy; TURECKO 134. je hluboce znepokojen tím, že turecké orgány neposkytly svému občanu Muratu Kurnazovi diplomatickou ochranu a neučinily žádné kroky k jeho propuštění z vězení na Guantánamu; 135. vyjadřuje politování nad tím, že tyto orgány naopak využily nezákonného zadržování Murata Kurnaza k tomu, aby jej v Guantánamu vyslýchaly; 136. vyjadřuje politování nad tím, že se turecké orgány nevyjádřily k tomu, že jejich území bylo využito k mezipřistání letadla přepravujícího do Guantánama šest osob alžírského původu, kteří byli státními příslušníky Bosny a Hercegoviny nebo tam měli trvalý pobyt a kteří byli v Bosně a Hercegovině nezákonně zadrženi; BÝVALÁ JUGOSLÁVSKÁ REPUBLIKA MAKEDONIE 137. zdůrazňuje, že v dubnu 2006 byla delegace dočasného výboru přijata ve Skopje prezidentem republiky, členy vlády a několika úředníky, a děkuje za přijetí, kterého se delegaci dostalo; upozorňuje však na to, že orgány Bývalé jugoslávské republiky Makedonie důkladně nevyšetřily případ Cháleda El-Masrího; 138. odsuzuje mimořádné vydání německého občana Cháleda El-Masrího, který byl dne 31. prosince 2003 unesen na hraničním přechodu Tabanovce v Bývalé jugoslávské republice Makedonii, od 31. prosince 2003 do 23. ledna 2004 protiprávně zadržován ve Skopje a poté ve dnech 23. a 24. ledna 2004 dopraven do Afghánistánu, kde byl držen až do května 2004 a vystaven ponižujícímu a nelidskému zacházení; 139. naléhá na Radu a jejího vysokého představitele pro SZBP, aby plně osvětlili skutečnost, že v době, kdy byl Cháled El-Masrí vydán CIA, byla policejní mise EU (PROXIMA) začleněna do ministerstva vnitra Bývalé jugoslávské republiky Makedonie a podílela se na činnosti makedonské Bezpečnostní a kontrarozvědné služby (DBK); rád by se dozvěděl, zda je pravda, že se Rada dotazovala zaměstnanců EU působících v rámci mise PROXIMA, aby posoudila, do jaké míry byli o případu Cháleda El-Masrího informováni; případně žádá Radu, aby poskytla Parlamentu úplnou zprávu o tomto vyšetřování; 140. plně schvaluje předběžné závěry mnichovského státního zástupce Martina Hofmanna, že neexistují důkazy, které by vyvrátily výklad událostí v podání Cháleda El-Masrího; 141. vyjadřuje hluboké politování nad tím, že se orgány Bývalé jugoslávské republiky Makedonie neřídily doporučeními dočasného výboru, která byla obsažena v jeho předběžné zprávě ze dne 6. července 2006; 142. znovu zdůrazňuje, že se od orgánů Bývalé jugoslávské republiky Makedonie očekává, že budou provádět vyšetřování; naléhá na nově zvolený národní parlament Bývalé jugoslávské republiky Makedonie, aby co nejdříve zřídil vyšetřovací výbor, který se bude případem Cháleda El-Masrího zabývat, a aby plně spolupracoval při probíhajícím vyšetřování německého parlamentu; BOSNA A HERCEGOVINA 143. vítá, že vláda Bosny a Hercegoviny je jedinou evropskou vládou, která nepopírá svou účast na mimořádném vydání čtyř občanů Bosny a Hercegoviny a dvou osob žijících v Bosně a Hercegovině, kteří jsou všichni alžírského původu, a zdůrazňuje, že vláda Bosny a Hercegoviny je jedinou evropskou vládou, která přijala formální odpovědnost za své protiprávní jednání; vyjadřuje však politování nad tím, že kroky, které vláda Bosny a Hercegoviny podnikla, zatím nevedly k propuštění těchto šesti mužů z Guantánama; 144. odsuzuje mimořádné vydání těchto šesti mužů, kteří byli dne 17. ledna 2002 uneseni v Sarajevu, předáni vojákům Spojených států a dopraveni na Guantánamo, kde jsou dosud zadržováni bez soudního řízení a právních záruk; 145. bere na vědomí svědectví, která dočasnému výboru poskytli bývalý Vysoký představitel mezinárodního společenství v Bosně a Hercegovině Wolfgang Petritsch a bývalá předsedkyně Komory pro lidská práva v Bosně a Hercegovině Michèle Picardová a z nichž vyplynulo, že zástupci mezinárodního společenství v Bosně a Hercegovině byli náležitě informováni o chystaném vydání těchto mužů jednotkám Spojených států ještě předtím, než k němu došlo; odsuzuje v této souvislosti vlády členských států pro jejich nečinnost; 146. vyjadřuje politování nad tím, že zastoupení mezinárodního společenství v Bosně a Hercegovině tolerovalo, že nebyla provedena rozhodnutí nejvyššího soudu a Komory pro lidská práva v Bosně a Hercegovině, podle nichž mělo být těchto šest mužů propuštěno z vazby; 147. zdůrazňuje, že podle informací, které dočasný výbor získal od právních zástupců těchto šesti mužů, byly orgány Bosny a Hercegoviny vystaveny nebývalému tlaku ze strany vlády Spojených států, která hrozila, že pokud vláda Bosny a Hercegoviny těchto šest mužů obviněných z terorismu okamžitě nezatkne, uzavře své velvyslanectví, odvolá veškerý personál a ukončí s Bosnou a Hercegovinou diplomatické styky; 148. konstatuje, že Wolfgang Petritsch potvrdil, že Spojené státy vyvíjely značný nátlak na orgány Bosny a Hercegoviny a mezinárodní společenství, aby do vydávání nezasahovaly, a že zejména velitel mezinárodních stabilizačních sil pod vedením NATO odmítl jakékoli otázky týkající se jeho činnosti, neboť jednal jako vojenský důstojník armády Spojených států; OSTATNÍ EVROPSKÉ ZEMĚ 149. konstatuje, že i na letištích jiných evropských zemí docházelo k mezipřistáním letadel provozovaných CIA, a vyjadřuje vážné znepokojení nad účelem těchto letů, které přilétaly ze zemí spojených s trasami mimořádného vydávání a s přepravou zadržovaných osob nebo do těchto zemí směřovaly; vybízí orgány těchto evropských zemí, aby v této záležitosti zahájily náležitá vyšetřování; Tajná vězeňská zařízení 150. vítá vyšetřování týkající se existence tajných vězeňských zařízení v Evropě provedené organizací Human Rights Watch, deníkem Washington Post a televizní stanicí American Broadcasting Company News (ABC News); 151. připomíná, že někteří novináři z Washington Post a ABC News dočasnému výboru potvrdili, že byli vystaveni tlaku, aby neuváděli jména východoevropských zemí, konkrétně Polska a Rumunska, v nichž se údajně nacházela tajná vězeňská zařízení; 152. zdůrazňuje, že pojem "tajná vězeňská zařízení" nezahrnuje pouze vězení, ale také všechna místa, kde je někdo držen v izolaci, jako jsou např. soukromé byty, policejní stanice nebo hotelové pokoje, jak tomu bylo v případě Cháleda El-Masrího ve Skopje; 153. je hluboce znepokojen tím, že v některých případech mohla být dočasná tajná vězeňská zařízení v evropských zemích umístěna na vojenských základnách Spojených států; 154. vyzývá k náležitému provádění dvoustranných dohod, dohod o postavení ozbrojených sil a dohod o vojenských základnách (mezi členskými státy a třetími zeměmi) s cílem zajistit kontrolu dodržování lidských práv a v případě potřeby tyto dohody za tímto účelem přezkoumat a znovu projednat; zdůrazňuje, že podle Benátské komise musí právní rámec zahraničních vojenských základen na území členských států Rady Evropy poskytovat těmto členským státům dostatečné pravomoci k tomu, aby mohly plnit své závazky v oblasti lidských práv; 155. poukazuje v tomto ohledu na obvinění týkající se letiště USA Coleman Barracks v německém Mannheimu a vyzývá soudní orgány, jakož i vyšetřovací výbor německého Spolkového sněmu, aby tento případ blíže prošetřil; 156. vyjadřuje politování nad tím, že hostitelské evropské země možná neměly dostatečnou kontrolu nad vojenskými základnami Spojených států; připomíná však, že Evropská úmluva o ochraně lidských práv a základních svobod stanoví, že všechny signatářské státy jsou povinny vykonávat soudní pravomoc na celém svém území včetně cizích vojenských základen; 157. připomíná, že Evropská úmluva o ochraně lidských práv a základních svobod rovněž stanoví, že každý případ zadržení musí být zákonný a musí být výsledkem řízení předepsaného právními předpisy, ať už vnitrostátními či mezinárodními; 158. připomíná, že prosazování, uskutečňování nebo umožňování, ať již přímo nebo nepřímo, tajného zadržování, což jsou nástroje, které mají za následek "mizení" osob, představuje samo o sobě vážné porušením lidských práv a že každá evropská země, která se na tomto tajném zadržování aktivně nebo pasivně podílí, za něj podle Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod nese odpovědnost; RUMUNSKO 159. vítá dokonalou vstřícnost a dobrou spolupráci rumunských orgánů s dočasným výborem, včetně setkání s členy rumunské vlády, rovněž vítá zřízení ad hoc vyšetřovacího výboru rumunského senátu; 160. upozorňuje však na neochotu příslušných rumunských úřadů důkladně vyšetřit existenci tajných vězeňských zařízení na svém území; 161. vyjadřuje politování nad tím, že zpráva vydaná rumunským vyšetřovacím výborem byla zcela tajná s výjimkou závěrů obsažených v kapitole 7, kde se kategoricky odmítá možnost, že by na rumunské půdě mohla být umístěna tajná vězeňská zařízení; vyjadřuje politování nad tím, že rumunský vyšetřovací výbor nevyslechl svědectví novinářů, nevládních organizací nebo pracovníků letišť a neposkytl doposud dočasnému výboru zprávu, a to navzdory závazku, že tak učiní; vyjadřuje politování nad tím, že při zohlednění těchto faktorů se zdají být závěry zprávy rumunského vyšetřovacího výboru předčasné a povrchní; bere však v úvahu, že jeho předsedkyně upozornila delegaci vyšetřovacího výboru na to, že by tyto závěry měl považovat za provizorní; 162. vyjadřuje politování nad nedostatečným prověřením letadla Gulfstream s imatrikulační značkou N478GS, které dne 6. prosince 2004 havarovalo při přistávání v Bukurešti; připomíná, že letadlo odletělo z letecké základy Bagram v Afghánistánu a že jeho sedm cestujících po nehodě zmizelo; oceňuje však dobrou spolupráci s rumunskými orgány při předávání zprávy o nehodě dočasnému výboru; 163. je hluboce znepokojen tím, že rumunské orgány nezahájily oficiální vyšetřování případu cestujícího letadla Gulfstream N478Gs, u něhož byla nalezena pistole Beretta 9mm Parabellum se střelivem; 164. konstatuje 21 mezipřistání, která na rumunských letištích uskutečnila letadla CIA, a vyjadřuje vážné znepokojení nad účelem těchto letů, které přicházely ze zemí spojených s trasami mimořádného vydávání a s přepravou zadržovaných osob, nebo do těchto zemí směřovaly; vyjadřuje politování nad tím, že v Rumunsku přistávala letadla, u nichž se ukázalo, že je služba CIA při jiných příležitostech využila k mimořádnému vydání Bishera Al-Rawiho, Jamila El-Banny, Abou Elkassima Britela, Cháleda El-Masrího, Binyama Mohammeda a Abu Omara a k vyhoštění Ahmeda Agizy a Mohammeda El Zariho; je zejména znepokojen tím, že dva z výše uvedených letů se uskutečnily z Guantánama nebo na Guantánamo směřovaly; důrazně vybízí rumunské orgány, aby tyto lety dále prověřily; 165. je znepokojen pochybnostmi vyslovenými v souvislosti s kontrolou rumunských orgánů ohledně činností USA na letišti Kogalniceanu; 166. na základě prohlášení rumunských orgánů pro delegaci dočasného výboru v Rumunsku nelze vyloučit možnost, že v Rumunsku nedovoleně působily tajné služby Spojených států a že nebyly předloženy žádné jednoznačné důkazy vyvracející kterékoli z obvinění týkajících se provozování tajného vězeňského zařízení na rumunské půdě; POLSKO 167. vyjadřuje politování nad do očí bijící nedostatečnou spoluprací polské vlády s dočasným výborem, zejména přijetí jeho delegace na nepřiměřené úrovni; vyjadřuje hluboké politování nad tím, že všichni zástupci polské vlády a parlamentu, kteří byli vyzváni k setkání s dočasným výborem, tak odmítli učinit; 168. je přesvědčen, že tento postoj vyjadřuje celkové odmítnutí činnosti dočasného výboru a jejího cíle - prošetřit údajná obvinění a zjistit fakta - ze strany polské vlády; 169. vyjadřuje politování nad tím, že nebyl zřízen zvláštní vyšetřovací výbor a že polský parlament nevedl nezávislé vyšetřování; 170. připomíná, že dne 21. prosince 2005 uspořádal výbor pro zvláštní služby soukromou schůzku s ministerským koordinátorem pro zvláštní služby a s vedoucími obou zpravodajských služeb; zdůrazňuje, že tato schůzka proběhla rychle a v tajnosti bez jakéhokoli slyšení nebo výpovědi a bez jakékoli kontroly; zdůrazňuje, že takové vyšetřování není možno označit za nezávislé, a vyjadřuje politování nad tím, že až na jediné prohlášení neposkytl výbor v tomto ohledu žádnou dokumentaci; 171. bere na vědomí 11 mezipřistání, která na rumunských letištích uskutečnila letadla CIA, a vyjadřuje vážné znepokojení nad účelem těchto letů, které přicházely ze zemí spojených s trasami mimořádného vydávání a s přepravou zadržovaných osob, nebo do těchto zemí směřovaly; vyjadřuje politování nad tím, že v Polsku přistávala letadla, u nichž se ukázalo, že je služba CIA při jiných příležitostech využila k mimořádnému vydání Bishera Al-Rawiho, Jamila El-Banny, Abou Elkassima Britela, Cháleda El-Masrího a Binyama Mohammeda a k vyhoštění Ahmeda Agizy a Mohammeda El-Zariho; 172. vyjadřuje politování nad tím, že po slyšeních, která delegace dočasného výboru v Polsku uskutečnila, se vyskytly nejasnosti a byla učiněna protichůdná prohlášení o letových plánech letů CIA, o kterých bylo nejprve řečeno, že se neuchovaly, poté, že byly pravděpodobně uloženy na letišti, a nakonec, že je polská vláda odeslala Radě Evropy; uznává, že v listopadu 2006 vedení letiště Szymany poskytlo dočasnému výboru částečné informace o letových plánech; 173. děkuje bývalé ředitelce letiště Szymany za její cenné svědectví před dočasným výborem; bere na vědomí skutečnost, že v roce 2006 poté, co bylo její svědectví zveřejněno, byla vyslýchána v rámci pozdního šetření, týkajícího se letů CIA; 174. bere na vědomí, že podle různých zdrojů bylo několik vysoce důležitých zadržovaných osob, které byly v roce 2003 tajně drženy v Afghánistánu, v září a říjnu 2003 převezeno ze země; se znepokojením zdůrazňuje, že letadlo Boeing 737 s imatrikulační značkou N313P, které CIA pro zjištěná vydání používala, letělo dne 22. září 2003 z Kábulu na letiště Szymany a poté bylo nasměrováno na Guantánamo. 175. připomíná, že po přistání zmíněného letadla na letišti Szymany doprovázelo sedm členů posádky pět cestujících a u těchto cestujících nebyla provedena celní kontrola; 176. bere na vědomí prohlášení zaměstnanců letiště Szymany, zejména jeho bývalé ředitelky, podle nichž: - v roce 2002 byla na kraji letiště odstavena dvě proudová letadla Gulfstream a v roce 2003 čtyři proudová letadla Gulfstream s civilními imatrikulačními značkami, která neprošla celním odbavením; - pokyny ohledně příletů zmíněných letadel vydávali přímo příslušníci regionální pohraniční stráže, kteří zdůraznili, že se letištní orgány nemají k letadlům přibližovat a že tato letadla má obsluhovat pouze vojenský personál a služby, a sice jen za účelem provedení technických opatření po přistání; - podle bývalého vysokého letištního úředníka neměl žádný polský civilní ani vojenský personál povoleno se k letadlům přiblížit; - nadměrně vysoké přistávací poplatky byly placeny v hotovosti - obvykle mezi 2000 a 4000 EUR; - na přílet tohoto letadla čekalo vždy jedno nebo dvě vozidla; - tato vozidla měla vojenské poznávací značky, která začínala na "H", které je spojováno s výcvikovou základnou zpravodajských služeb poblíž vesnice Stare Kiejkuty; - v jednom případě bylo do akce zapojeno vozidlo lékařské pomoci, které patřilo buď policejní akademii, nebo vojenské základně; - informoval jeden zaměstnanec letiště o tom, že jednou vozidla sledoval a viděl je směřovat k výcvikovému středisku zpravodajských služeb ve vesnici Stare Kiejkuty; 177. uznává, že krátce po prohlášení prezidenta George W. Bushe dne 6. září 2006, a v souladu s tímto prohlášením, byl zveřejněn seznam 14 zadržovaných osob, které byly přepraveny z tajného vězeňského zařízení do Guantánama; upozorňuje na to, že 7 ze 14 zadržovaných bylo zmíněno ve zprávě ABC News, která byla zveřejněna devět měsíců před 5. prosincem 2005, ale krátce poté byla z webové stránky televizní stanice ABC stažena, přičemž tato zpráva obsahovala jména dvanácti nejdůležitějších podezřelých osob ze skupiny Al- Kajdá zadržovaných v Polsku; 178. vybízí polský parlament, aby zřídil řádný vyšetřovací výbor, nezávislý na vládě a schopný provádět seriózní a důkladná vyšetřování; 179. vyjadřuje politování nad tím, že polská vláda dostatečně nespolupracovala s polskými organizacemi bojujícími za lidská práva a s investigativními novináři a odmítala jim poskytovat informace; 180. bere na vědomí prohlášení nejvyšších zástupců polských orgánů, že v Polsku nebyla umístěna žádná tajná vězeňská zařízení; avšak vzhledem k výše uvedeným závažným nepřímým důkazům se domnívá, že není možné potvrdit ani popřít, že by v Polsku bylo umístěno nějaké tajné vězeňské zařízenívzhledem k výše uvedeným závažným nepřímým důkazům se domnívá, že není možné potvrdit, že by v Polsku bylo umístěno nějaké tajné vězeňské zařízení; 181. konstatuje s obavami, že oficiální odpověď náměstka ministra zahraničí Witolda Waszykowského generálnímu tajemníkovi Rady Evropy Terrymu Davisovi ze dne 10. března 2006 naznačuje existenci tajných dohod o spolupráci, parafovaných tajnými službami obou zemí, které vyjímají činnost zahraničních tajných služeb z jurisdikce polských soudních orgánů; KOSOVO (STATUS NA ZÁKLADĚ REZOLUCE RADY BEZPEČNOSTI OSN 1244) 182. vyjadřuje své hluboké znepokojení nad skutečností, že Evropský výbor pro předcházení mučení a nelidskému zacházení a trestání (CPT) získal přístup k vězeňským zařízením v Kosovu spravovaných organizací NATO až v červenci 2006; 183. vyjadřuje politování nad tím, že NATO odmítá poskytnout důkazy o údajném nezákonném zadržování osob podezřelých z terorismu ve vězení v Camp Bondsteel spravovaném mírovými silami v Kosovu (KFOR) pod velením NATO, což je jediné vězeňské zařízení v Evropě, kam ještě donedávna nebyl inspektorům výboru CPT povolen neomezený přístup; 184. zdůrazňuje v tomto ohledu výpověď bývalého kosovského ombudsmana Marka Antoniho Nowickeho, kterou poskytl dočasnému výboru a v níž potvrdil, že od července 1999 byli na základně Camp Bondsteel pravidelně zadržováni vězni pouze na základě rozhodnutí velitele KFOR, a to bez soudního rozhodnutí nebo jakékoli jiné vnější kontroly; připomíná, že v letech 2000 až 2001 byla rovněž řada lidí uvězněna na základě správního rozhodnutí zvláštního zástupce generálního tajemníka OSN a že podle dostupných oficiálních údajů bylo na jaře roku 2004 v souvislosti s násilnými činy v Kosovu uvězněno na základně Camp Bondsteel velitelem KFOR krátkodobě 23 osob; Další důležité informace shromážděné dočasným výborem 185. zdůrazňuje, že dočasný výbor zjistil informace - včetně přímého svědectví Murata Kurnaze - o výsleších vězňů na Guantánamu, které prováděli agenti vlád členských států; zdůrazňuje, že tyto výslechy měly za cíl zjištění informací od osob nezákonně zadržených, což je jednoznačně v rozporu s veřejným odsouzením věznice Guantánamo, jak bylo při mnoha příležitostech vyhlášeno jak na úrovni EU, tak na úrovni členských států; 186. vybízí členské státy, kterých se to týká, aby zahájily odpovídající vyšetřování této záležitosti; Doporučení Politická doporučení 187. považuje za nezbytné, aby ty evropské země, které na vládní, parlamentní nebo soudní úrovni zahájily vyšetřování v rámci působnosti dočasného výboru, co nejrychleji provedly svou práci a zveřejnily výsledky vyšetřování; 188. naléhá na evropské země, vůči kterým byla vyslovena vážná obvinění ohledně aktivní nebo pasivní spolupráce při mimořádných vydáních a které neprovedly vládní, parlamentní nebo soudní vyšetřování, aby tato vyšetřování co nejdříve zahájily; připomíná, že podle judikatury Evropského soudu pro lidská práva mají členské státy pozitivní povinnost vyšetřovat údajná porušování lidských práv, která představují porušení Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod, a postihovat je; 189. vyzývá k uzavření Guantánama a dále vyzývá evropské země, aby bezodkladně usilovaly o návrat svých svých občanů a obyvatel, kteří byli nezákonně zadržováni orgány Spojených států; 190. domnívá se, že všechny evropské země, které tak dosud neučinily, by měly zahájit nezávislá vyšetřování všech mezipřistání civilních letadel uskutečněných CIA nejméně od roku 2001, včetně těch případů, které již dočasný výbor analyzoval; 191. očekává, že bude plně informován o veškerém vývoji, týkajícím se výše uvedených postupů; 192. vyzývá evropské země, aby odškodnily své nevinné oběti mimořádných vydávání a aby zajistily, že budou mít přístup k účinné a rychlé náhradě, včetně přístupu k rehabilitačním programům, zárukám, že se nic podobného nebude již opakovat, a také odpovídajícím finančním kompenzacím; 193. žádá Komisi, aby vyhodnotila veškeré protiteroristické právní předpisy v členských státech a oficiální i neoficiální dohody mezi členskými státy a zpravodajskými službami třetích zemí z hlediska lidských práv, aby přezkoumala právní úpravu, jestliže se mezinárodní nebo evropské orgány na ochranu lidských práv domnívají, že by mohla vést k porušení lidských práv, a aby předložila návrhy činností, jejichž cílem je předejít tomu, aby se jakkoli opakovaly záležitosti, jež spadají do působnosti dočasného výboru; 194. považuje rovněž za nezbytné v rámci nadcházející revize nařízení (ES) č.1049/2001 [9] přezkoumat výjimky, které vyplývají z pojmu "státní tajemství", a to cestou omezení a restriktivního definování těchto výjimek a s cílem zabránit zneužívání a odchylkám, které jsou v moderních demokratických státech stále méně přijatelné a které jsou v rozporu se závazky v oblasti lidských práv, a také přijetí společných zásad orgánů EU, pokud jde o zacházení s tajnými informacemi; považuje za nezbytné zřídit zvláštní mechanismus, který by umožnil přístup k tajným informacím parlamentům a soudcům, jakož i odtajňování informací po určité době; 195. bere na vědomí nedávné ustavení pracovní skupiny na vysoké úrovni, složené ze zástupců Komise, Rady a vládních představitelů ministerstva spravedlnosti a ministerstva vnitřní bezpečnosti USA, která tvoří politický rámec pro dialog mezi EU a Spojenými státy o bezpečnostních otázkách, jakož i o rozdílech v přístupu k terorismu a o obavách vznesených dočasným výborem; považuje za nezbytné, aby tato pracovní skupina na vysoké úrovni byla ve spojení s Evropským parlamentem a kongresem USA a aby byly zveřejňovány programy jejích zasedání, přezkoumávány zápisy, dokumenty a přijatá rozhodnutí s cílem zajistit a prohloubit jejich demokratickou legitimitu a transparentnost; 196. vyzývá evropské země, aby při provádění vojenských operací ve třetích zemích: - zajistily, aby nad každým vězeňským zařízením zřízeným jejich vojenskými jednotkami existoval politický a soudní dohled a aby držení v izolaci nebylo povoleno; - přijaly účinná opatření, která zabrání jinému orgánu v provozování vězeňských zařízení, která by nebyla pod politickým a soudním dohledem nebo v nichž by bylo povoleno držení v izolaci; Právní doporučení 197. domnívá se, že by pravomoci dočasného parlamentního vyšetřovacího výboru měly být posíleny a že by interinstitucionální rozhodnutí o pravidlech pro výkon vyšetřovacího práva Parlamentu mělo být odpovídajícím způsobem změněno; 198. domnívá se, že Parlament by se měl odpovídajícím způsobem podílet na přijímání opatření, týkajících se občanských práv a svobod v rámci Společenství nebo Unie; 199. vyzývá k ustavení odpovídajícího a strukturovaného systému spolupráce mezi Parlamentem a příslušnými orgány OSN a Rady Evropy při řešení záležitostí, týkajících se vnitřní bezpečnosti Evropské unie; 200. vyzývá k hlubší spolupráci s vnitrostátními parlamenty s cílem sdílet veškeré veřejně dostupné informace související s bojem proti mezinárodnímu terorismu; 201. podtrhuje důležitost společné definice "terorismu" a vyzývá ke zřízení účinných právních nástrojů na boj proti terorismu v rámci mezinárodního práva; domnívá se, že nejvhodnější organizací k definování tohoto pojmu je Organizace spojených národů; TAJNÉ SLUŽBY 202. plně podporuje závěry generálního tajemníka Rady Evropy Terryho Davise o nedostatečném dohledu a soudních kontrolních mechanismech v oblasti bezpečnostních služeb, jak je vyjádřil v "Pokračování zprávy generálního tajemníka podle článku 52 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod", a očekává, že jeho doporučení budou řádně zohledněna; vyzývá členské státy, aby zajistily přiměřenou a účinnou parlamentní kontrolu (zřízením výborů s patřičnými pravomocemi k přístupu k dokumentům a informacím o rozpočtu) a právní dohled nad tajnými a zpravodajskými službami a oficiálními a neoficiálními sítěmi, jejichž jsou součástí, 203. považuje za nezbytné rozšířit konferenci dohlížecích výborů pro zpravodajské subjekty členských států, do níž by se měl Parlament plně zapojit; 204. domnívá se, že by všechny evropské země měly mít zvláštní vnitrostátní právní předpisy, které by upravovaly a sledovaly činnost tajných služeb třetích zemí na jejich území s cílem zajistit také lepší kontrolu a dohled nad jejich činností a zároveň postihovaly nezákonné skutky či jednání, jmenovitě porušování lidských práv; 205. domnívá se, že by bylo velmi vhodné posílit spolupráci mezi tajnými a bezpečnostními službami členských států, a to buď na mnohostranném - pokud možno v rámci EU- nebo na dvoustranném základě s tím, že právní rámec bude zajišťovat plnou parlamentní a soudní kontrolu a že budou vždy dodržována a chráněna lidská práva; 206. vyzývá Radu a členské státy, aby jako prioritu zavedly systém demokratického sledování a kontrolu nad společnými a koordinovanými zpravodajskými činnostmi na úrovni Evropské unie; navrhuje, aby v tomto sledovacím a kontrolním systému zastával Parlament významnou úlohu; LETECKÁ DOPRAVA 207. vyzývá členské státy, aby zajistily řádné provádění článku 3 Chicagské úmluvy, který státní letadla vylučuje z působnosti úmluvy, tedy aby všechna vojenská nebo policejní letadla mohla přelétávat nebo přistávat na území jiného státu, pouze pokud budou mít předběžné povolení, a aby v souladu s touto úmluvou byl vydán zákaz nebo zaveden systém kontrol pro všechny lety CIA, u nichž existuje jistota nebo podezření, že byly zapojeny do mimořádného vydávání; 208. vyzývá členské státy, aby přijaly přiměřená opatření, jež zajistí, že povolení k přeletu bude vojenským nebo policejním letadlům poskytnuto pouze tehdy, pokud poskytnou záruky, že budou dodržována a kontrolována lidská práva; 209. považuje za nutné účinně prosazovat na úrovni EU i na vnitrostátní úrovni Tokijskou úmluvu o trestných a některých jiných činech spáchaných na palubě letadla, aby byla uplatňována soudní pravomoc, jež zajistí, že budou dodržovány všechny povinnosti vyplývající z této mnohostranné mezinárodní dohody, zejména co se týče ochrany lidských práv, a aby, pokud to bude třeba, byly prováděny kontroly na palubě; 210. vyzývá Komisi, aby přijala odpovídající legislativní návrhy v oblasti bezpečnosti přepravy, jak stanoví článek 71 Smlouvy o ES s přihlédnutím k doporučením obsaženým v tomto usnesení; 211. připomíná působnost Společenství v oblasti dopravy a jmenovitě bezpečnosti dopravy; žádá proto Komisi, aby přijala okamžitá opatření k zajištění provedení doporučení generálního tajemníka Rady Evropy, jakož i doporučení Parlamentu; 212. vyzývá Komisi, aby zvážila přijetí pravidel na využívání, sledování a řízení evropského vzdušného prostoru, využívání letišť Evropské unie a sledování nekomerčního letectví; MEZINÁRODNÍ ÚMLUVY A DOHODY 213. vyzývá členské státy, které tak dosud neučinily, aby co nejdříve dokončily ratifikaci dohody mezi EU a USA o vydávání osob, která byla uzavřena v roce 2003, a zároveň přijaly přiměřená opatření, aby nedocházelo ke špatné interpretaci článku 12 této dohody, tedy aby zajistily, že se tato dohoda bude vztahovat pouze na formální vydávání a nepovede k legalizaci mimořádných vydávání; 214. vyzývá evropské země, aby ratifikovaly a uplatňovaly Mezinárodní úmluvu o ochraně všech osob před násilným zmizením, kterou dne 20. prosince 2006 přijalo Valné shromáždění OSN; 215. domnívá se, že při zajišťování přiměřeného výkladu a prosazování Úmluvy OSN proti mučení by se všechny evropské země měly ujistit, že je jejich definice mučení v souladu s článkem 1 této úmluvy a navíc že závazky týkající zákazu mučení jsou rovněž splněny, pokud jde o další kruté, nelidské a ponižující zacházení nebo trestání podle článku 16 Úmluvy; domnívá se, že všechny evropské země by měly zajistit řádné vymáhání článku 3 Úmluvy, zejména pokud jde o činnosti jejich tajných služeb; 216. uvádí, že jelikož je ochrana proti "navracení" v rámci Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod větší než v rámci Úmluvy OSN proti mučení, měly by evropské země v každém případě zajistit ochranu, kterou poskytuje Evropská úmluva o ochraně lidských práv a základních svobod; v tomto ohledu připomíná, že zásadu nenavracení rovněž uznává Soudní dvůr Evropských společenství; 217. vyzývá všechny evropské země, aby podepsaly a ratifikovaly Opční protokol k Úmluvě OSN proti mučení a zřídily nezávislé vnitrostátní mechanismy ke sledování vězeňských středisek; zdůrazňuje potřebu zajistit, aby všechny tyto postupy uplatňované různými mezinárodními úmluvami o lidských právech byly slučitelné; 218. domnívá se, že by Evropský výbor pro zabránění mučení a nelidskému či ponižujícímu zacházení nebo trestání měl v evropských zemích okamžitě a bez překážek získat přístup do všech míst, kde dochází k zadržování osob, a to včetně cizích vojenských základen, a že by mu měly být o takovém zadržování poskytnuty všechny příslušné informace; a že by z tohoto důvodu měly být revidovány všechny dvoustranné dohody, které přístup CPT omezují; 219. vyzývá všechny evropské země, aby plnily ustanovení Římského statutu mezinárodního trestního soudu; 220. domnívá se, že by Evropská unie by měla podněcovat všechny třetí země, aby se připojily k Opčnímu protokolu k Deklaraci OSN o ochraně všech osob před násilným zmizením; 221. vyzývá evropské země, aby stanovily jasná pravidla umožňující zrušení státní imunity v případě nezákonných činností porušujících lidská práva; Administrativní doporučení (na úrovni EU) 222. domnívá se, že v rámci provádění bezpečnostní strategie a protiteroristické strategie EU v úzké spolupráci se všemi členskými státy by mělo dojít k posílení všech vnitřních služeb v rámci Rady (mimo jiné útvaru tvorby politiky a Společného situačního střediska) a Komise (Jednotky pro řešení krizí a předcházení konfliktům v rámci Generálního ředitelství pro vnější vztahy a příslušných služeb v rámci Generálního ředitelství pro spravedlnost, svobodu a bezpečnost) a že jejich spolupráce, jakož i spolupráce s členskými státy, by měla být zřetelně upravena a měla by být zajištěna ochrana údajů; domnívá se, že by Parlament měl být v tomto ohledu plně zapojen tím, že mu bude udělena podobná pravomoc dohledu, jakou mají vnitrostátní parlamentní dohlížecí výbory, a že příslušnost v této oblasti získá Soudní dvůr; zdůrazňuje, že působnost EU v oblasti boje proti terorismu by měla být výrazně posílena; Vztahy EU s třetími zeměmi 223. vyzývá Evropskou unii, aby ve svých kontaktech s třetími zeměmi zdůraznila, že odpovídajícím právním rámcem pro mezinárodní boj proti terorismu je trestní právo a mezinárodní právo v oblasti lidských práv; 224. zdůrazňuje potřebu politického dialogu se Spojenými státy, jakož i ostatními strategickými partnery Evropské unie, o bezpečnostních otázkách s cílem účinně bojovat proti terorismu, a to legálními prostředky; 225. vyzývá Evropskou unii, aby připomněla, že v jejích vztazích se třetími zeměmi, a zejména s těmi, s nimiž uzavřela dohody, je plné uplatňování "demokratické doložky" zásadní; vyzývá vlády Egypta, Jordánska, Sýrie a Maroka, aby vyjasnily svou úlohu v programu mimořádných vydávání; 226. je pevně přesvědčen, že je v rámci OSN nutné prosadit kodexy chování pro všechny bezpečnostní a vojenské služby založené na dodržování lidských práv, humanitárním právu a demokratické politické kontrole, jež budou podobné Kodexu prováděcích předpisů týkajících se politicko-vojenských aspektů bezpečnosti, který v roce 1994 přijala Organizace pro bezpečnost a spolupráci v Evropě; Závěrečná ustanovení 227. zdůrazňuje, že vzhledem k pravomocem, jimiž byl vybaven, a k času, který mu byl vyměřen, a tajné povaze vyšetřovaných činností, neměl dočasný výbor možnost všechny případy porušování lidských práv spadající do jeho působnosti důkladně prověřit a že jeho závěry nejsou tudíž vyčerpávající; 228. připomíná zásady a hodnoty, na nichž je Evropská unie založena a které stanoví článek 6 Smlouvy o Evropské unii, a vyzývá instituce EU, aby splnily své povinnosti ve smyslu článku 7 Smlouvy o Evropské unii a všech dalších příslušných ustanovení Smluv a přijaly odpovídající opatření s ohledem na závěry z činnosti dočasného výboru, na skutečnosti, které jím byly v průběhu vyšetřování zjištěny, jakož i na všechny další skutečnosti, které se mohou v budoucnu objevit, očekává, že Rada bude vyvíjet tlak na všechny dotčené vlády, aby poskytly úplné a podrobné informace Radě a Komisi, a případně neprodleně zahájí slyšení a nechá provést nezávislé vyšetřování; 229. domnívá se, že zásada loajální spolupráce zakotvená ve Smlouvách - která vyžaduje, aby členské státy a orgány EU podnikly opatření k zajištění splnění závazků obsažených ve Smlouvách, jako je dodržování lidských práv, nebo závazků vyplývajících z činnosti orgánů EU, jako je zjištění pravdy o údajných letech a věznicích CIA, a napomáhat dosažení úkolů a cílů EU - nebyla dodržena; 230. připomíná, že s ohledem na judikaturu Evropského soudu pro lidská práva nese signatářský stát odpovědnost za závažné porušení ustanovení Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod a tím i za porušení článku 6 Smlouvy o Evropské unii, a to nejen v případě, kdy lze jeho přímou odpovědnost prokázat nad rozumnou míru pochybnosti, ale i tehdy, kdy nesplní pozitivní závazek provést nezávislé a nestranné vyšetřování odůvodněných obvinění z těchto porušení; 231. bere na vědomí zprávy renomovaných médií o tom, že mimořádná vydávání, nezákonná zadržování a systematická mučení, která se týkají mnoha lidí, pokračují, a bere v úvahu prohlášení stávající vlády USA, že využívání mimořádných vydávání a tajných míst věznění bude pokračovat; proto vyzývá k uspořádání protiteroristického summitu EU-USA, který by se pokusil tyto nelidské a nezákonné praktiky ukončit a který by trval na tom, aby protiteroristická spolupráce byla v souladu se závazky mezinárodních dohod v oblasti lidských práv a zabránění mučení; 232. pověřuje Výbor pro občanské svobody, spravedlnost a vnitřní věci, aby případně ve spolupráci s Výborem pro zahraniční věci, zejména s jeho podvýborem pro lidská práva zajistil politický dohled nad činností dočasného výboru a sledoval vývoj situace, a zejména, pokud Rada nebo Komise nepodniknou přiměřené opatření, stanovit, zda existuje jasné riziko vážného porušení zásad a hodnot, na nichž je založena Evropská unie, a aby mu doporučil jakékoli řešení, které by se v tomto ohledu ukázalo, na základě článků 6 a 7 Smlouvy o Evropské unii, jako nutné; 233. žádá svého generálního tajemníka, aby na internetu, jakož i jakýmkoli jiným co nejvhodnějším způsobem zveřejnil, alespoň podle nařízení (ES) č. 1049/2001, všechny obdržené, vypracované a zkoumané dokumenty, jakož i záznamy z činnosti dočasného výboru a vyzývá generálního tajemníka, aby zajistil další dohled nad vývojem v oblasti působnosti dočasného výboru poté, co bude rozpuštěn; * * * 234. pověřuje svého předsedu, aby předal toto usnesení Radě, Komisi, vládám a parlamentům členských států, kandidátských zemí a přidružených zemí, jakož i Radě Evropy, NATO, OSN a vládě a oběma komorám kongresu Spojených států a aby je požádal o informování Parlamentu o jakémkoli vývoji, k němuž by mohlo dojít v oblasti spadající do působnosti dočasného výboru. [1] Úř. věst. C 286 E, 23.11.2006, s. 509. [2] Úř. věst. C 287 E, 24.11.2006, s. 159. [3] Přijaté texty, P6_TA(2006)0316. [4] Přijaté texty, P6_TA(2006)0525. [5] Přijaté texty, P6_TA(2006)0254. [6] Úř. věst. C 324, 24.12.1990, s. 201. [7] Úř. věst. C 364, 18.12.2000, s. 1. [8] Referenční čísla: PE 380.593v04-00 a PE 380.984v02-00. [9] Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (Úř. věst. L 145, 31.5.2001, s. 43). --------------------------------------------------