ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Bylo zváženo několik legislativních i nelegislativních možností. Některé možnosti byly již v rané fázi zamítnuty: Vytvoření samostatného právního subjektu bylo zamítnuto, protože by bylo nepřiměřené při srovnání s omezenými úkoly, které by mu byly svěřeny. Možnost využití nebo vývoje alternativního systému byla také zamítnuta, zejména proto, že stávající řešení e-CODEX se ukázalo být velmi účinné a účelné v řízeních, pro něž se již používá, a lze důvodně očekávat návratnost 24 milionů EUR investovaných do jeho vytvoření. Obchodní řešení by také vyvolalo problémy týkající se dlouhodobé udržitelnosti a integrity vyměňovaných údajů, neboť vlastník řešení by teoreticky mohl mít přístup k údajům předávaným prostřednictvím daného řešení. Nelze uvažovat o předání systému e-CODEX členskému státu nebo konsorciu členských států, neboť členské státy tuto možnost jednoznačně odmítly. Upřednostňují, jak je vyjádřeno v několika závěrech Rady, aby další udržování a rozvoj systému e-CODEX zajistila agentura eu-LISA. Za těchto podmínek byly posouzeny dvě možnosti ve srovnání s výchozím scénářem, tj. že by nebyla zajištěna stálá údržba, což by vedlo k ukončení platnosti systému e-CODEX. Z těchto dvou možností byla za nejvhodnější považována možnost předat e-CODEX agentuře. Alternativní možnost, aby udržování systému e-CODEX zajišťovala Komise, byla označena za méně příznivou, protože by bylo obtížnější zajistit zapojení členských států do správy systému – což je něco, co členské státy považují za důležité pro zaručení nezávislosti soudnictví. Agentura by také mohla být pružnějším řešením, které umožní lépe zohlednit vyjádření zúčastněných stran. Mezi stávajícími agenturami je Agentura Evropské unie pro provozní řízení rozsáhlých informačních systémů v prostoru svobody, bezpečnosti a práva (eu-LISA) jediná s příslušnými zkušenostmi se správou rozsáhlých informačních systémů, a proto by měla být pověřena správou systému e-CODEX. Aby bylo možné přijmout právní základ pro systém e-CODEX a zajistit odpovídající postup předání, měly by stávající konsorcium členských států nebo nový subjekt v období 2021–2023 pokračovat v udržování systému e-CODEX.
Ze závěru posouzení vyplývá, že u tří oblastí intervence je vhodnější varianta nižší intenzity. Pro datový altruismus však byla výhodnější varianta vyšší intenzity: povinné získání povolení vydané orgánem veřejné moci by nastolilo požadovanou důvěru v mechanismy datového altruismu. Pokud jde o označování nebo certifikaci zprostředkovatelů dat, proveditelnou alternativou by byl také povinný systém s vyšší intenzitou, neboť by stanovil jasná pravidla pro fungování na evropském trhu s daty a nastolil by větší důvěru ve služby těchto zprostředkovatelů.

Výše přímého dopadu upřednostňovaného balíčku na ekonomiku EU založenou na datech by se v roce 2028 pohybovala mezi 7,2 až 10,9 miliardy EUR. Kromě toho by tato iniciativa zapůsobila jako katalyzátor pro vytváření účinnějších služeb a nových produktů založených na datech, včetně umělé inteligence. To by bylo přínosem nejen pro ekonomiku založenou na datech, ale také pro hospodářství a společnost EU jako celek. Například by do roku 2027 pomohla dosáhnout potenciálního zvýšení produktivity ve zpracovatelském průmyslu o 1,3 bilionu EUR, a to na základě dat ze sítě internetu věcí, a pomohla by ušetřit přibližně 120 miliard EUR ročně ve zdravotnictví EU.
Posouzení dopadů zkoumalo čtyři možnosti politiky: 0) zachovat status quo; 1) nelegislativní opatření ke sladění provedení; 2) omezené změny směrnice o bezpečnosti sítí a informací pro účely další harmonizace; 3) systémové a strukturální změny směrnice o bezpečnosti sítí a informací. Možnost 1 byla vyloučena již v rané fázi, jelikož se příliš neodlišuje od statu quo. Posouzení dopadů dospělo k závěru, že upřednostňovanou možností je možnost č. 3 (tj. systémové a strukturální změny rámce směrnice o bezpečnosti sítí a informací), jelikož ta by předjímala zásadnější posun v přístupu k pokrytí širšího segmentu hospodářství v celé Unii, avšak s cílenějším dohledem zaměřeným na poměrně velké a klíčové společnosti, přičemž by jasně určila rozsah uplatnění. Rovněž by zefektivnila a dále harmonizovala povinnosti společností související s bezpečností, vytvořila by účinnější prostředí pro provozní aspekty a také stanovila jasný základ pro sdílené povinnosti a odpovědnost příslušných aktérů a stimulovala by sdílení informací.

Celkově by upřednostňovaná možnost politiky vedla k účinným kompromisům a součinnostem a měla by největší potenciál ze všech analyzovaných možností politiky zajistit zvýšenou a stálou úroveň kybernetické odolnosti klíčových subjektů v celé Unii, přičemž by nakonec vedla k úsporám nákladů pro podniky i společnost.
Byly zvažovány čtyři možnosti politiky. Možnost politiky č. 1 předpokládá dobrovolná nelegislativní opatření na podporu jednotnějších přístupů a sdílení informací jako doplněk ke stávající směrnici o EKI. Možnost politiky č. 2 zahrnuje revizi stávající směrnice o EKI s cílem sladit pokrytí v rámci odvětví se stávající směrnicí o bezpečnosti sítí a informací a upřesnit kritéria výběru a požadavky na provozovatele EKI, např. udržování plánů pro posílení odolnosti provozovatele. Od členských států i určených provozovatelů EKI by se rovněž vyžadovalo, aby prováděli posouzení rizik. Možnost politiky č. 3 zahrnuje nahrazení stávající směrnice o EKI zastřešujícím rámcovým právním nástrojem za účelem posílení odolnosti kritických subjektů alespoň v těch odvětvích, na něž se vztahuje stávající směrnice o bezpečnosti sítí a informací, a zlepšení fungování vnitřního trhu v tomto ohledu. Provádění by získalo podporu od znalostního centra v rámci Komise. Od členských států by se vyžadovalo, aby na základě posouzení rizik určily kritické subjekty, na které by se vztahovaly různé požadavky na posílení odolnosti. Členské státy i kritické subjekty by byly povinny provádět posouzení rizik. Rovněž by byl zahrnut postup pro určení kritických subjektů se zvláštním evropským významem, jakož i určitá zvláštní pravidla, která by se na tyto subjekty vztahovala. Možnost politiky č. 4 zahrnuje všechny prvky uvedené v možnosti č. 3. Kromě toho by Komise hrála aktivnější roli při určování kritických subjektů a byla by vytvořena specializovaná agentura EU pro posílení odolnosti kritické infrastruktury. Po zvážení očekávaných dopadů a hodnoty každé možnosti je upřednostňovanou možností možnost č. 3, která přinesla komplexnější rámec pro posílení odolnosti zohledňující stávající opatření EU a národní zvláštnosti.
Aktualizovaná a jednotná pravidla pomohou malým a středním podnikům, aby mohly působit na celém jednotném trhu, a pomohou také rozvíjejícím se a inovativním podnikům. Posouzení dopadů ukazuje, že náklady ušetří také malé a střední podniky, které mohou být nuceny zabývat se protiprávním obsahem. Na mikropodniky a malé podniky by se však nevztahovaly povinnosti uložené online platformám a tyto podniky by rovněž byly osvobozeny od rozsáhlých povinností předkládání zpráv.

Upřednostňovaná možnost by splňovala cíle iniciativy, aniž by překračovala rámec toho, co je nutné k řešení zjištěných problémů. Nejednotný přístup členských států nemůže zajistit odpovídající úroveň ochrany občanům v Unii a dohled nad službami by byl i nadále nekonzistentní.
Malé a střední podniky nesplňují podmínky pro to, aby se staly strážci, takže by se na ně seznam povinností nevztahoval. Místo toho by nové předpisy, které narovnávají podmínky na trhu, malým a středním podnikům (včetně podnikatelských uživatelů soutěžících se strážci) v důsledku odstranění významných překážek pro vstup a expanzi umožnily růst na celém vnitřním trhu. Lze očekávat, že zamýšlená opatření by rovněž zvýšila konkurenci mezi platformami vzhledem k podnikatelským uživatelům. To by mělo vést k vyšší kvalitě služeb za konkurenceschopnější ceny spolu s vyšší produktivitou. Podnikatelští uživatelé by také získali větší důvěru k prodeji přes internet, protože by byli chráněni před nekalými praktikami.
Stávající nařízení TEN-E zavedlo nový přístup k přeshraničnímu plánování infrastruktury, který sdružuje zúčastněné strany v rámci regionální spolupráce s cílem určit a pomoci realizovat projekty společného zájmu, které nejvíce přispívají k vnitřnímu trhu s energií, bezpečnosti dodávek a udržitelnosti. Rovněž vyžaduje, aby členské státy zjednodušily postupy udělování povolení pro projekty společného zájmu, a stanoví podmínky pro přístup k financování z Nástroje pro propojení Evropy. Z hodnocení stávajícího nařízení TEN-E vyplynulo, že ačkoli cíle stávajícího nařízení zůstávají z velké části platné, jejich zaměření na cíle pro roky 2020/2030 je třeba posílit, aby odráželo nové politické souvislosti a cíl klimatické neutrality do roku 2050 v rámci Zelené dohody pro Evropu. Vedle nových politických souvislostí a cílů byl v posledním desetiletí zaznamenán rychlý technologický rozvoj. Byly zjištěny tyto dva hlavní problémy: 1) typ a rozsah rozvoje přeshraniční infrastruktury nejsou plně v souladu s cíli energetické politiky EU, zejména pokud jde o Zelenou dohodu pro Evropu a cíl v oblasti klimatické neutrality, a 2) prodlevy v provádění projektů. Zvýšený cíl v oblasti klimatu do roku 2030 a cíl týkající se klimatické neutrality v rámci Zelené dohody pro Evropu a Čisté planety pro všechny vyžadují důkladnou transformaci evropského energetického systému, a to jak na straně nabídky, tak na straně poptávky. To znamená, že musí existovat infrastruktura, která podpoří tuto evropskou transformaci energetiky, a to včetně rychlé elektrifikace se zdvojnásobením podílu výroby elektřiny z obnovitelných zdrojů, prudkého nárůstu využívání plynů z obnovitelných zdrojů a nízkouhlíkových plynů, integrace energetického systému a většího využívání inovativních řešení. Ne všechny kategorie infrastruktury relevantní pro transformaci energetiky jsou v současné době způsobilé pro status projektu společného zájmu (např. vodík) a některé dostatečně neodrážejí technologický vývoj (např. inteligentní sítě). Zpoždění při provádění prioritních projektů, které byly označeny za nezbytné k dosažení cílů politiky EU v oblasti klimatu a energetiky, by ohrozila požadovanou urychlenou změnu energetického systému. Provádění klíčových infrastrukturních projektů stále trvá příliš dlouho. V roce 2020 bylo 27 % projektů společného zájmu v oblasti elektřiny zpožděno v průměru o sedmnáct měsíců oproti původně plánovanému datu uvedení do provozu.
Komise ve své zprávě o přezkumu z roku 2019 upozornila na určité problémy, které by mělo navrhované přepracování nařízení vyřešit. Analýza vychází z široké škály údajů a ze zpětné vazby od zúčastněných stran, díky nimž bylo možné vyhodnotit výsledky nařízení i to, jak funguje trh s roamingem podle stávajících pravidel EU pro tuto oblast. Byly zjištěny tyto hlavní problémy:

Dne 30. června 2022 skončí platnost nařízení (EU) č. 531/2012. Bez prodloužení roamingových pravidel by spotřebitelé a podniky mohli přijít o výhody „roamingu za domácích podmínek“ a dodatečné překážky by mohly omezit bezproblémové využívání mobilních služeb a inovativních aplikací při cestování v rámci jednotného trhu EU/EHP. V současnosti využívá roamingu za domácích podmínek a výhod takového připojení při cestování po EU/EHP téměř 170 milionů evropských zákazníků.

B) Zajistit zákazníkům skutečně kvalitní roaming za domácích podmínek a zajistit, aby ho při cestování v EU neváhali používat. Spotřebitelům a koncovým uživatelům z řad podniků by při roamingu měly být poskytovány stejně kvalitní služby jako doma, včetně možnosti využívat inovativní služby, a zvýšená transparentnost by měla zabránit nepříjemným překvapením z výše účtu za využití služeb s přidanou hodnotou. Stejně jako doma by měl být zajištěn rovnocenný přístup k tísňovým službám pro všechny.

Zjištění zprávy Komise o přezkumu z roku 2019 a zjištění Sdružení evropských regulačních orgánů v oblasti elektronických komunikací (BEREC) potvrzují, že zrušení maloobchodních poplatků za roaming v EHP významně přispělo k dokončení jednotného trhu. Poté, co koncoví uživatelé mohli začít využívat roaming za domácích podmínek, tedy od června 2017, se objem roamingu výrazně zvýšil. Zpráva dospěla k závěru, že navzdory známkám určité dynamiky hospodářské soutěže na maloobchodním i velkoobchodním trhu s roamingem se výchozí základní podmínky hospodářské soutěže nezměnily a v dohledné budoucnosti se pravděpodobně nezmění do té míry, že by maloobchodní nebo velkoobchodní regulace trhu s roamingem mohla být zrušena. Přidaná hodnota tohoto opatření spočívá v tom, že zavedení velkoobchodních stropů pro celou EU, jež lze stanovit pouze právním předpisem EU, umožní nabídnout koncovým uživatelům udržitelný a skutečný roaming za domácích podmínek.
Do roku 2030 by tato iniciativa měla prostřednictvím specializovaných celoevropských sítí poskytovat metrologická řešení, která by se přinejmenším vyrovnala špičkovým světovým subjektům v této oblasti. Tato metrologická řešení by měla podporovat prodej nových, inovativních produktů a služeb, a to zaváděním a využíváním klíčových vznikajících technologií. Řešení by rovněž měla přispět k účinnému navrhování a provádění zvláštních norem a předpisů, které podpoří veřejné politiky zaměřené na řešení společenských výzev.
Výzkumného a inovačního úsilí v dostatečném rozsahu a s dostatečnou mírou koordinace pro shromáždění kritického množství zdrojů, organizaci mnoha kompetencí a zájmů a jejich nasměrování na společný program s níže uvedenými cíli, jichž má být dosaženo do roku 2030: 1.Posílení technologické suverenity EU, pokud jde o elektronické součásti a systémy, na podporu budoucích potřeb „vertikálních“ odvětví a celého hospodářství Zajištění toho, aby EU zaujímala i nadále vedoucí postavení v oblasti technologií, pokud jde o pokročilé elektronické součásti a systémy přispívající k odolným strategickým hodnotovým řetězcům. To bude stále důležitější, neboť digitální transformace se rozvíjí a digitální technologie se stávají všudypřítomnějšími ve všech odvětvích. Větší suverenita by se měla projevit v tom, že se hodnota návrhu a výroby elektronických součástí a systémů v EU do roku 2030 zdvojnásobí v souladu s jejím významem v oblasti výrobků a služeb obecně. 2.Zajištění vědecké excelence EU a jejího vedoucího postavení v oblasti inovací, pokud jde o nově vznikající technologie součástí a systémů Další miniaturizace směřující k hranicím fyzických možností, rychlé pronikání UI a vznik edge computingu a alternativních počítačových paradigmat otevírají nové příležitosti pro elektronické součásti a systémy a jejich použití. Spolehlivá vědecká základna v nově vznikajících oblastech může EU umožnit, aby tyto příležitosti využila. Malé a střední podniky a začínající podniky působící v oblasti nově vznikajících technologií mohou mít prospěch z nových ekosystémů a mohou napomoci jejich formování. Malé a střední podniky by měly představovat nejméně třetinu celkového počtu účastníků iniciativy týkající se klíčových digitálních technologií a měly by obdržet nejméně 20 % z veřejného financování. 3.Zajištění toho, aby technologie součástí a systémů řešily společenské a environmentální výzvy, jimž EU čelí EU a vnitrostátní orgány veřejné správy budou hrát v rámci koordinované iniciativy zásadní úlohu, což zajistí její soulad s politickými prioritami. Technologie elektronických součástí a systémů by měly zajistit náležité úrovně důvěry a soukromí a přispět k environmentálním cílům EU. Iniciativa se zaměří na snížení spotřeby energie do roku 2030 o 32,5 %.
Zpráva o posouzení dopadů uvádí čtyři možnosti: 1) základní scénář zahrnující přizpůsobení pravidel mezinárodního obchodu; 2) vydání pokynů ke stávajícím právním předpisům; 3) přizpůsobení stávajících pravidel EU a 4) vytvoření nového právního nástroje. Pokud jde o možnost č. 4, zpráva o posouzení dopadů navrhuje dílčí možnosti pro různé koncepční parametry: i) úroveň pravomoci: pouze Komise, nebo spolu s členskými státy; ii) vyšetřovací přístup: šetření z moci úřední (ex officio), oznámení s různými prahovými hodnotami, nebo kombinace šetření ex officio a oznámení; iii) prahová hodnota pro narušující subvence: nízká, nebo vysoká; iv) kritéria posuzování; v) ověřování vyváženosti (ano, nebo ne) a vi) nápravná opatření.

Upřednostňovaná možnost by vedla k obnovení rovných podmínek pro všechny hospodářské subjekty a bránila by vytlačování inovativních nesubvencovaných konkurentů, kterým se omezuje možnost volby pro spotřebitele. Mohla by rovněž částečně přispět k řešení problému přemisťování podniků do zemí mimo EU s potenciálně nižšími environmentálními normami, jež má za následek ztráty pracovních míst v EU.
Směrnice o vykazování nefinančních informací vyžaduje, aby některé velké podniky podávaly zprávy o sociálních, zaměstnaneckých a environmentálních otázkách, lidských právech, úplatkářství a korupci. V současné době informace poskytované podniky neodpovídají potřebám uživatelů (investorů, občanské společnosti a dalších). Některé podniky, od nichž uživatelé potřebují informace, zprávy nepodávají. Ovšem i v případech, že podniky zprávy podávají, nejsou informace obvykle dostatečně relevantní, srovnatelné, spolehlivé nebo snadno přístupné a použitelné. Očekává se, že poptávka uživatelů po nefinančních informacích se bude výrazně zvyšovat, a tyto problémy se tak zintenzivní. Nedostatek přiměřených nefinančních informací pro investory a občanskou společnost vytváří investiční rizika, brání finančním tokům do činností, které řeší krizi udržitelnosti, a vede k nedostatkům ve vyvozování odpovědnosti mezi podniky a společností. Zpracovatelům (vykazujícím podnikům) vznikají zbytečné náklady způsobené nejistotou ohledně toho, co mají ve zprávách uvádět, a požadavky zainteresovaných stran na další informace kromě těch, které podniky zveřejňují. Jednou z příčin této situace je flexibilita a malá specifičnost směrnice o vykazování nefinančních informací. Kromě toho existuje řada překrývajících se standardů a rámců pro podávání zpráv, a nepanuje tedy konsensus ohledně toho, co by měly podniky vykazovat.

Posouzení dopadů se zaměřilo na tyto tři otázky: 1) standardizaci, konkrétně zda vypracovat standardy EU pro vykazování nefinančních informací a zda vyžadovat, aby je podniky používaly, 2) míru jistoty, konkrétně zda by vykazované nefinanční informace měly mít určitou míru jistoty, a pokud ano, na jaké úrovni, a 3) oblast působnosti, konkrétně na které kategorie podniků by se požadavky na podávání zpráv měly vztahovat. Upřednostňovanou možností politiky je: 1) vyžadovat, aby všechny podniky spadající do oblasti působnosti směrnice o vykazování nefinančních informací podávaly zprávy v souladu se standardy EU, 2) vyžadovat, aby všechny tyto podniky získaly ohledně vykazovaných nefinančních informací omezenou jistotu, a zavést ustanovení o přezkumu, který by se zabýval potřebou přejít ve střednědobém horizontu na přiměřenou jistotu (vyšší, náročnější úroveň jistoty), a 3) rozšířit oblast působnosti směrnice na všechny velké společnosti s ručením omezeným a většinu kótovaných společností. Základní kompromis je mezi přísnými požadavky na podávání zpráv a jistotu s širokou oblastí působnosti, což by velmi efektivně naplňovalo potřeby uživatelů, ale bylo by nákladnější pro zpracovatele, a mezi méně přísnými požadavky na podávání zpráv a jistotu a užší oblastí působnosti, což by potřeby uživatelů naplňovalo méně efektivně, ale bylo by pro zpracovatele v krátkodobém horizontu méně nákladné. Upřednostňovaná možnost by dosáhla cílů iniciativy s co nejnižšími náklady.
Podniky nebo veřejné orgány, které vyvíjejí nebo používají aplikace UI, jež jsou pro bezpečnost nebo základní práva občanů vysoce rizikové, by musely splňovat zvláštní horizontální požadavky a povinnosti, které budou zavedeny prostřednictvím technických harmonizovaných norem. Celkové náklady na dodržování předpisů se do roku 2025 odhadují na 100 až 500 milionů EUR, což odpovídá až 4–5 % investic do vysoce rizikové UI (ta odhadem tvoří 5 až 15 % všech aplikací UI). Další 2–5 % investic do vysoce rizikové UI by mohly tvořit náklady na ověřování. Podniky nebo veřejné orgány, které vyvíjejí nebo používají jakékoli aplikace UI, jež nejsou klasifikovány jako vysoce rizikové, by nemusely nést žádné náklady. Mohly by se však rozhodnout, že budou dodržovat dobrovolné kodexy chování: řídily by se tak vhodnými požadavky a zajistily důvěryhodnost svých UI. V těchto případech by náklady mohly maximálně dosáhnout stejné výše jako u vysoce rizikových aplikací, avšak s největší pravděpodobností by byly nižší.
Opatření na úrovni EU by pro zajištění účinnosti a interoperability evropské digitální identity měla větší přínos než opatření přijatá pouze na úrovni členských států. Vnitrostátní opatření v oblasti elektronické identifikace a služeb vytvářejících důvěru podléhají jasným omezením daným vnitrostátními podmínkami a jejich přímý přínos by byl z velké míry nebo zcela omezen na příslušný členský stát, čímž by se zvyšovala roztříštěnost. Řešení systémových problémů týkajících se volného pohybu, jenž je usnadňován rozsáhlým využíváním elektronické identifikace a služeb vytvářejících důvěru k přístupu ke zboží a službám v celé Evropě, by na úrovni EU mělo lepší odezvu.
Zelená dohoda pro Evropu stanoví cíl dosáhnout do roku 2050 klimatické neutrality způsobem, který přispívá k evropské konkurenceschopnosti, růstu a pracovním místům. Jak potvrdila Evropská rada v prosinci 2020, tento cíl vyžaduje cíl snížení emisí o 55 % do roku 2030. To následně vyžaduje podstatně vyšší podíl obnovitelných zdrojů energie v integrovaném energetickém systému. Současný cíl EU dosáhnout do roku 2030 alespoň 32% podílu energie z obnovitelných zdrojů, který je stanoven ve směrnici o obnovitelných zdrojích energie (směrnice RED II), není dostačující a je třeba jej podle plánu dosažení cíle v oblasti klimatu zvýšit na 38–40 %, a to společně s novými doprovodnými opatřeními v různých odvětvích v souladu s integrací energetického systému, vodíkovou strategií, strategií pro energii z obnovitelných zdrojů na moři a strategií v oblasti biologické rozmanitosti.
Nařízení o „sdílení úsilí“ stanoví vnitrostátní cíle snižování emisí skleníkových plynů pro odvětví, na něž se v současné době nevztahuje systém EU pro obchodování s emisemi, jako jsou budovy, silniční doprava, zemědělství a odpad. Avšak vzhledem k tomu, že byl pro celé hospodářství EU stanoven nový cíl, a to snížit do roku 2030 čisté emise skleníkových plynů alespoň o 55 % oproti roku 1990, nepřispívají stávající cíle stanovené v nařízení o „sdílení úsilí“ dostatečně k vyššímu celkovému cíli EU. Za druhé, případné rozšíření systému obchodování s emisemi a změna oblastí působnosti nařízení o využívání půdy, změnách ve využívání půdy a lesnictví opravňují ke zvážení oblasti působnosti samotného nařízení o „sdílení úsilí“ v rámci celkové struktury politik v oblasti klimatu. Za třetí, koncepce nařízení o „sdílení úsilí“ je založena na spravedlnosti, solidaritě a nákladové efektivnosti a tyto prvky musí být při revizi zachovány.

Celkovým cílem této iniciativy je přispět k dosažení cíle snížit do roku 2030 čisté emise skleníkových plynů alespoň o 55 % oproti roku 1990 se zřetelem k postupnému a vyváženému dosažení klimatické neutrality (tj. nulových čistých emisí skleníkových plynů) do roku 2050. Přezkum nařízení o „sdílení úsilí“ má tři konkrétní cíle: Prvním z nich je uceleně definovat oblast působnosti a společné ambice nařízení o „sdílení úsilí“ v rámci balíčku „Fit for 55“, a především zohlednit nový rozšířený systém obchodování s emisemi zahrnující odvětví, jako jsou budovy a silniční doprava. Druhý cíl spočívá v zajištění toho, aby členské státy důsledně, spravedlivě a rovnoměrně sdílely dodatečné úsilí. Třetím cílem je podpora nákladově efektivních řešení pro snižování emisí v odvětvích sdílejících úsilí, a to prostřednictvím cílených úprav a možností flexibility.