Tento návrh je součástí balíčku právních předpisů, kterými se navrhuje modernizace DPH pro přeshraniční elektronické obchodování mezi podnikem a spotřebitelem. Rozpočtové důsledky balíčku jako celku jsou podrobně uvedeny v důvodové zprávě k návrhu na změnu směrnice o DPH – COM(2016) 757. Tato změna by neměla vést k nákladům pro daňové správy související s přizpůsobením se nové prahové hodnotě a mohla by zmírnit složitost auditů těchto podniků. Jak je uvedeno výše, celkové příjmy z DPH by neměly být v důsledku této změny nepřiměřeně ohroženy, neboť se týkají 0,3 % všech přeshraničních prodejů.

Návrh je v souladu se zásadou proporcionality, tj. nepřekračuje rámec toho, co je nezbytné pro dosažení cílů Smlouvy o fungování Evropské unie, zejména pokud jde o bezproblémové fungování jednotného trhu. Co se týče testu subsidiarity, členské státy nemohou řešit dané problémy a příčiny problémů bez návrhu na změnu směrnice o DPH a souvisejících aktů. Předložení tohoto návrhu je přiměřené, neboť přináší výrazné zjednodušení pro malé a střední podniky a mikropodniky. Toto zjednodušení však nepřiměřeně neohrožuje příjmy členských států z DPH, neboť podle odhadů celkový prodej u podniků, které budou mít ze zjednodušení prospěch, činí pouze 0,3 % celkového objemu přeshraničních prodejů dotčených služeb.

•Podrobné vysvětlení konkrétních ustanovení návrhu

Požadavek stanovený v čl. 24b písm. d) prováděcího nařízení (EU) č. 282/2011, podle kterého musí poskytovatel telekomunikačních služeb, služeb rozhlasového a televizního vysílání a elektronicky poskytovaných služeb poskytnutých osobám nepovinným k dani shromáždit dva důkazy, které si neprotiřečí, o místě usazení jeho příjemců, znamená pro podniky, zejména pro malé a střední podniky, velmi vysokou zátěž. Je to proto, že jejich obrat a objem obchodu není dostatečně významný, aby odůvodnil investice do drahých technologických řešení, která by jim umožnila získat dva důkazy o místě příjemce. Tento návrh proto stanoví, že jeden důkaz je dostatečný, jestliže celková roční hodnota dodaných služeb, bez DPH, na které se vztahuje čl. 24b písm. d), nepřesahuje 100 000 EUR. Toto zjednodušení by mělo nabýt účinku již od 1. ledna 2018, neboť nevyžaduje žádné změny systému IT pro registraci a podávání daňového přiznání a zaplacení DPH (MOSS).

2016/0372 (NLE)

Návrh

PROVÁDĚCÍ NAŘÍZENÍ RADY,

kterým se mění prováděcí nařízení (EU) č. 282/2011, kterým se stanoví prováděcí opatření ke směrnici 2006/112/ES o společném systému daně z přidané hodnoty

RADA EVROPSKÉ UNIE,

s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,

s ohledem na směrnici Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty, a zejména na článek 397 této směrnice,

s ohledem na návrh Evropské komise,

vzhledem k těmto důvodům:

1.Prováděcí nařízení Rady (EU) č. 282/2011 stanoví podrobná ustanovení týkající se domněnky o místě příjemce za účelem určení místa poskytnutí telekomunikačních služeb, služeb rozhlasového a televizního vysílání nebo elektronicky poskytovaných služeb osobám nepovinným k dani.

2.Z hodnocení požadavků na použití uvedených domněnek vyplynulo, že pro osoby povinné k dani usazené v členském státě, které poskytují takové služby osobám nepovinným k dani v jiných členských státech, je velmi obtížné za určitých okolností získat dva důkazy o místě usazení jejich příjemců nebo o jejich trvalém bydlišti nebo místě jejich obvyklého pobytu, které si neprotiřečí.

3.Tato zátěž je obtížná především pro malé a střední podniky. Požadavek na jeden důkaz by měl zjednodušit povinnosti podniků, které poskytují uvnitř Společenství příjemcům v jiných členských státech služby, jejichž hodnota nepřekračuje jistou prahovou hodnotu.

4.Zjednodušení požadavku na prokazování místa příjemce doplňuje změny zavedené článkem 1 směrnice Rady [...]/EU, pokud jde o zvláštní režimy podle hlavy XII kapitoly 6 směrnice 2006/112/ES, a mělo by se tudíž použít od stejného data.

5.Prováděcí nařízení (EU) č. 282/2011 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno,

PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:

Článek 1

V čl. 24b prováděcího nařízení (EU) č. 282/2011 se doplňuje nový druhý a třetí pododstavec, který zní:

„V případě poskytování služeb spadajících pod odst. 1 písm. d), pokud celková hodnota těchto služeb, bez DPH, poskytnutých osobou povinnou k dani z hlavního místa podnikání nebo stálé provozovny umístěné v členském státě osobám usazeným v jiném členském státě, které mají trvalé bydliště nebo místo, kde obvykle pobývají, v jiném členském státě, nepřesahuje v běžném a v předchozím kalendářním roce částku 100 000 EUR nebo její ekvivalent v národní měně, se uplatňuje domněnka, že příjemce služby je usazen, má trvalé bydliště nebo obvykle pobývá v místě, které poskytovatel služeb určil na základě jednoho důkazu v souladu se seznamem uvedeným v článku 24f.