PŘÍLOHA návrhu rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady o uzavření Nagojsko- kualalumpurského doplňkového protokolu o odpovědnosti a náhradě škod ke Cartagenskému protokolu o biologické bezpečnosti Znění dohody NAGOJSKO-KUALALUMPURSKÝ DOPLŇKOVÝ PROTOKOL O ODPOVĚDNOSTI A NÁHRADĚ ŠKOD KE CARTAGENSKÉMU PROTOKOLU O BIOLOGICKÉ BEZPEČNOSTI /* COM/2012/0236 final - NLE 2012/0120 */





DŮVODOVÁ ZPRÁVA Úmluva o biologické rozmanitosti (dále jen „úmluva“), jež vstoupila v platnost dne 29. prosince 1993, je v současnosti nejdůležitějším mezinárodním nástrojem pro řešení otázek biologické rozmanitosti. Hlavní tři cíle úmluvy jsou zachování biologické rozmanitosti, udržitelné využívání jejích složek a spravedlivé a vyvážené sdílení přínosů plynoucích z využívání genetických zdrojů. Biologická bezpečnost, jedna z otázek, jimiž se úmluva zabývá, se týká potřeby chránit lidské zdraví a životní prostředí před možnými nepříznivými důsledky produktů moderních biotechnologií. Konference smluvních stran Úmluvy o biologické rozmanitosti (COP) vytvořila na svém druhém zasedání v listopadu 1995 v souladu s čl. 19 odst. 3 úmluvy otevřenou ad hoc pracovní skupinu pro otázky biologické bezpečnosti, aby vypracovala návrh protokolu o biologické bezpečnosti, který klade zvláštní důraz na přeshraniční pohyb jakéhokoli živého modifikovaného organismu. Během období od července 1996 do února 1999 se konalo šest zasedání této pracovní skupiny. Cartagenský protokol o biologické bezpečnosti k Úmluvě o biologické rozmanitosti byl přijat dne 29. ledna 2000 jako dodatková dohoda k úmluvě a vstoupil v platnost dne 11. září 2003. Tato mezinárodní dohoda stanoví na základě zásady předběžné opatrnosti rámec pro bezpečný přenos a využívání živých modifikovaných organismů vzniklých použitím moderních biotechnologií, které mohou mít nepříznivé účinky na zachování a udržitelné využívání biologické rozmanitosti nebo představovat rizika pro lidské zdraví, a pro nakládání s těmito organismy. Článek 27 protokolu stanoví, že konference smluvních stran sloužící jako zasedání smluvních stran protokolu (COP/MOP) schválí na svém prvním zasedání postup pro náležité vypracování mezinárodních pravidel a postupů v oblasti odpovědnosti a náhrad škod vzniklých v důsledku přeshraničních pohybů živých modifikovaných organismů a vyvine úsilí k dokončení celého tohoto procesu v průběhu čtyř let (tj. do roku 2008). Během prvního zasedání konference smluvních stran (COP/MOP1), které se konalo v Kuala Lumpuru ve dnech 23. až 27. února 2004, byla zřízena otevřená ad hoc pracovní skupina právních a technických odborníků pro otázky odpovědnosti a odškodnění v souvislosti s Cartagenským protokolem o biologické bezpečnosti, jejímž úkolem bylo analyzovat problémy, vypracovávat řešení a navrhovat mezinárodní pravidla a postupy pro danou oblast. Politického průlomu při jednáních se podařilo docílit v květnu 2008 na čtvrtém zasedání konference smluvních stran (COP/MOP4) v Bonnu, ačkoli výsledky dohodnuté v rámci zasedání ještě nebyly zpracovány do finální podoby. Z tohoto důvodu se smluvní strany dohodly, že na svém pátém zasedání (COP/MOP5) v říjnu 2010 v japonské Nagoji dokončí práce na právně závazném nástroji a vypracují pokyny k občanskoprávní odpovědnosti. Tento právně závazný nástroj, který vychází převážně ze směrnice EU o odpovědnosti za životní prostředí[1], měl vnitrostátním orgánům umožnit, aby jednaly v zájmu všeobecného blaha a požadovaly od provozovatelů nápravná opatření v případě, že v souvislosti s živými modifikovanými organismy dojde k poškození biologické rozmanitosti, což byla novinka zejména v mnohých rozvojových zemích. Závěrečná jednání o právně závazném nástroji a o pokynech k občanskoprávní odpovědnosti se uskutečnila v rámci „skupiny přátel spolupředsedů“ (Friends of the Co-Chairs (FoC) group), do níž se zapojilo 26 ze 157 smluvních stran Cartagenského protokolu a poradci jiných smluvních stran. Pro EU byla u jednacího stolu vyhrazena dvě místa. Komise v souvislosti s právně závazným nástrojem vystupovala jako vyjednavač EU na základě formálního zmocnění, jež Rada přijala v červnu 2007 a prodloužila po čtvrtém zasedání konference smluvních stran (COP/MOP4). Směrnice pro jednání byly několikrát zdokonaleny a požadovaly od Komise, aby zajistila slučitelnost výsledků jednání s příslušnými právními předpisy Unie a se základními zásadami právních předpisů členských států o odpovědnosti a náhradě škod a jejich proveditelnost bez nutnosti zavádět či pozměňovat základní předpisy o občanskoprávní odpovědnosti. Dne 15. října 2010 byla na pátém závěrečném plenárním zasedání (COP/MOP5) v Nagoji přijata mezinárodní dohoda pod názvem „Nagojsko-kualalumpurský doplňkový protokol o odpovědnosti a náhradě škod ke Cartagenskému protokolu o biologické bezpečnosti“[2]. V rozhodnutí na pátém zasedání konference smluvních stran (COP/MOP5), jímž byl doplňkový protokol přijat, se smluvní strany Úmluvy o biologické rozmanitosti vyzývají, aby protokol při nejbližší příležitosti podepsaly a uložily u depozitáře příslušné listiny o ratifikaci, přijetí, schválení nebo přistoupení. Rada dne 20. prosince 2010 přijetí Nagojsko-kualalumpurského doplňkového protokolu přivítala[3] a Evropská unie ho podepsala dne 11. května 2011. V Evropské unii se na ustanovení Cartagenského protokolu o biologické bezpečnosti vztahují evropské právní předpisy o biologické bezpečnosti, jejichž hlavním pilířem je zásada předběžné opatrnosti. Ustanovení o odpovědnosti uvedená v doplňkovém protokolu upravuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/35/ES ze dne 21. dubna 2004 o odpovědnosti za životní prostředí v souvislosti s prevencí a nápravou škod na životním prostředí, která stanoví rámec založený na zásadě „znečišťovatel platí“, kdy v případě škod na životním prostředí platí znečišťovatel. Po vstupu uvedené směrnice v platnost dne 30. dubna 2004 měly členské státy EU tři roky na to, aby ji provedly do vnitrostátního práva. Poslední členský stát směrnici provedl v červenci 2010. Směrnice o odpovědnosti za životní prostředí byla již dvakrát pozměněna, a to směrnicí 2006/21/ES o nakládání s odpady z těžebního průmyslu a směrnicí 2009/31/ES o geologickém ukládání oxidu uhličitého a o změně několika směrnic. Každý protokol k Úmluvě o biologické bezpečnosti je na základě článku 34 úmluvy otevřen pro ratifikaci, přijetí nebo schválení členskými státy a organizacemi regionální hospodářské integrace. V souladu s čl. 34 odst. 3 úmluvy musí organizace regionální hospodářské spolupráce uvést prohlášení o rozsahu svých pravomocí v záležitostech upravovaných tímto protokolem. K tomuto účelu Komise vypracovala prohlášení, které je uvedeno v příloze tohoto návrhu. V souladu s poradním stanoviskem Soudního dvora[4] by rozhodnutí o uzavření mělo být založeno na čl. 192 odst. 1 SFEU ve spojení s čl. 218 odst. 6 písm. a) SFEU. Komise s ohledem na výše uvedené skutečnosti navrhuje, aby Rada zmocnila předsedu ke jmenování osoby (osob) zmocněné (zmocněných) uložit jménem Unie listinu o schválení Nagojsko-kualalumpurského doplňkového protokolu a aby jí (jim) udělila potřebné pravomoci. 2012/0120 (NLE) Návrh ROZHODNUTÍ RADY o uzavření Nagojsko-kualalumpurského doplňkového protokolu o odpovědnosti a náhradě škod ke Cartagenskému protokolu o biologické bezpečnosti (Text s významem pro EHP) RADA EVROPSKÉ UNIE, s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 192 ve spojení s čl. 218 odst. 6 písm. a) této smlouvy, s ohledem na návrh Evropské komise[5], s ohledem na souhlas Evropského parlamentu[6], vzhledem k těmto důvodům: (1) Na základě článku 27 Cartagenského protokolu o biologické bezpečnosti bylo na prvním zasedání konference smluvních stran sloužící jako zasedání smluvních stran protokolu (COP/MOP) stanoveno, že bude zahájen proces s cílem vypracovat mezinárodní pravidla a postupy v oblasti odpovědnosti a náhrady škod vzniklých v důsledku přeshraničních pohybů živých modifikovaných organismů. (2) V červnu 2007 přijala Rada rozhodnutí zmocňující Komisi účastnit se jménem Unie jednání o odpovědnosti a náhradě škod, pokud jde o záležitosti spadající do její pravomoci, a to v souladu s některými směrnicemi pro jednání. Uvedené zmocnění bylo v říjnu 2008 prodlouženo, aby zahrnovalo závěrečné fáze vyjednávání. (3) Dne 11. října 2010 vyjádřila EU během páté konference smluvních stran sloužící jako zasedání smluvních stran protokolu v japonské Nagoji jednomyslnou podporu konečnému kompromisu, jehož bylo dosaženo ohledně Nagojsko-kualalumpurského doplňkového protokolu o odpovědnosti a náhradě škod ke Cartagenskému protokolu o biologické bezpečnosti, neboť byl v souladu s postoji dohodnutými v rámci EU a se směrnicemi pro jednání Komise. (4) Dne 15. října 2010 byl Nagojsko-kualalumpurský doplňkový protokol o odpovědnosti a náhradě škod ke Cartagenskému protokolu o biologické bezpečnosti přijat na pátém závěrečném plenárním zasedání konference smluvních stran (COP/MOP5). (5) Dne 20. prosince 2010 uvítala Rada přijetí Nagojsko-kualalumpurského doplňkového protokolu. (6) Evropská unie podepsala Nagojsko-kualalumpurský doplňkový protokol o odpovědnosti a náhradě škod ke Cartagenskému protokolu o biologické bezpečnosti dne 11. května 2011 v souladu s rozhodnutím Rady ze dne 6. května 2011[7] a s výhradou jeho pozdějšího uzavření. (7) Podle článku 34 Úmluvy o biologické rozmanitosti podléhá každý protokol této úmluvy ratifikaci, přijetí nebo schválení ze strany států a organizací pro regionální hospodářskou integraci. (8) Nagojsko-kualalumpurský doplňkový protokol o odpovědnosti a náhradě škod ke Cartagenskému protokolu o biologické bezpečnosti přispívá k dosažení cílů strategie Unie v oblasti životního prostředí. Je proto vhodné, aby byl protokol jménem Unie uzavřen co nejdříve. (9) Dohoda by měla být jménem Evropské unie schválena, PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ: Článek 1 Nagojsko-kualalumpurský doplňkový protokol o odpovědnosti a náhradě škod ke Cartagenskému protokolu o biologické bezpečnosti se schvaluje jménem Unie. Znění dohody je přiloženo k tomuto rozhodnutí. Článek 2 Předseda Rady jmenuje osobu zmocněnou přistoupit jménem Evropské unie k uložení schvalovací listiny stanovené článkem 18 dohody vyjadřující souhlas Evropské unie být touto dohodou vázána. Uložení schvalovací listiny proběhne souběžně s uložením schvalovacích listin členských států. Jmenovaná osoba zároveň uloží prohlášení uvedené v příloze tohoto rozhodnutí v souladu s čl. 34 odst. 3 Úmluvy o biologické rozmanitosti. Článek 3 Toto rozhodnutí se vyhlašuje v Úředním věstníku Evropské unie. V Bruselu dne Za Radu předseda PŘÍLOHA PROHLÁŠENÍ EVROPSKÉ UNIE V SOULADU S ČL. 34 (ODST. 3) ÚMLUVY O BIOLOGICKÉ ROZMANITOSTI „Evropská unie prohlašuje, že má v souladu se Smlouvou o fungování Evropské unie, a zejména s článkem 191 uvedené smlouvy, pravomoc uzavírat mezinárodní dohody a plnit závazky z nich vyplývající, které přispívají k dosažení těchto cílů: – zachování, ochrana a zlepšování kvality životního prostředí, – ochrana lidského zdraví, – uvážlivé a racionální využívání přírodních zdrojů, – podpora opatření na mezinárodní úrovni určených k řešení regionálních a celosvětových problémů životního prostředí. Evropská unie kromě toho přijímá na úrovni Evropské unie opatření týkající se soudní spolupráce v občanských věcech, která jsou nezbytná pro řádné fungování vnitřního trhu. Evropská unie prohlašuje, že již přijala právní nástroje, které jsou pro její členské státy právně závazné a týkají se všech otázek upravovaných tímto protokolem. [1] Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/35/ES ze dne 21. dubna 2004 o odpovědnosti za životní prostředí v souvislosti s prevencí a nápravou škod na životním prostředí. [2] http://bch.cbd.int/protocol/NKL_text.shtml [3] Viz závěry Rady „Úmluva o biologické rozmanitosti: výsledek konference v Nagoji (11. až 29. října 2010) a navazující činnosti“ ze dne 20. prosince 2010, odstavec 2. [4] Stanovisko ESD č. 2/2000 ze dne 6. prosince 2001. [5] … [6] … [7] Rozhodnutí ještě nebylo vyhlášeno. PŘÍLOHA návrhu rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady o uzavření Nagojsko- kualalumpurského doplňkového protokolu o odpovědnosti a náhradě škod ke Cartagenskému protokolu o biologické bezpečnosti Znění dohody NAGOJSKO-KUALALUMPURSKÝ DOPLŇKOVÝ PROTOKOL O ODPOVĚDNOSTI A NÁHRADĚ ŠKOD KE CARTAGENSKÉMU PROTOKOLU O BIOLOGICKÉ BEZPEČNOSTI Smluvní strany tohoto doplňkového protokolu, jako smluvní strany Cartagenského protokolu o biologické bezpečnosti k Úmluvě o biologické rozmanitosti (dále jen „protokol“), berouce v úvahu zásadu 13 Deklarace o životním prostředí a rozvoji přijaté v Riu, opětně stvrzujíce přístup založený na předběžné opatrnosti obsažený v zásadě 15 Deklarace o životním prostředí a rozvoji přijaté v Riu, uznávajíce, že je třeba stanovit vhodná protiopatření tam, kde došlo ke škodě nebo je dostatečně vysoká pravděpodobnost, že se tak stane, a to v souladu s protokolem, s odvoláním na článek 27 protokolu, se dohodly takto: Článek 1 Cíl Cílem tohoto doplňkového protokolu je přispět k ochraně a udržitelnému využívání biologické rozmanitosti, rovněž s přihlédnutím k rizikům pro lidské zdraví, stanovením mezinárodních pravidel a postupů v oblasti odpovědnosti a náhrady škod týkající se živých modifikovaných organismů. Článek 2 Používání termínů 1. Pro tento doplňkový protokol se použijí termíny použité v článku 2 Úmluvy o biologické rozmanitosti (dále jen „úmluva“) a článku 3 protokolu. 2. Pro účely tohoto doplňkového protokolu se dále: a) „konferencí smluvních stran sloužící jako zasedání smluvních stran protokolu“ rozumí konference smluvních stran úmluvy sloužící jako zasedání smluvních stran protokolu; b) „škodou“ rozumí nepříznivé účinky na ochranu a udržitelné využívání biologické rozmanitosti, rovněž s přihlédnutím k rizikům pro lidské zdraví, které: i) jsou měřitelné nebo jinak pozorovatelné s přihlédnutím k vědecky stanoveným základním stavům, jsou-li dostupné, uznaným příslušným orgánem, který bere v úvahu veškeré další změny způsobené lidmi a přirozené změny, a ii) jsou významné, jak je uvedeno v odstavci 3 níže; c) „provozovatelem“ rozumí každá osoba mající přímou nebo nepřímou kontrolu nad živým modifikovaným organismem, která může podle potřeby a jak je stanoveno vnitrostátními právními předpisy zahrnovat mimo jiné držitele povolení, osobu, která uvedla živý modifikovaný organismus na trh, vývojového projektanta, výrobce, oznamovatele, vývozce, dovozce, dopravce či dodavatele; d) „protiopatřeními“ rozumí přiměřené kroky, jejichž účelem je: i) předcházet, minimalizovat, omezit, zmírnit škody nebo se jich vhodným způsobem vyvarovat; ii) obnovit biologickou rozmanitost prostřednictvím kroků, které budou podniknuty v tomto pořadí: a. obnova biologické rozmanitosti do stavu, který existoval před vznikem škod, nebo do stavu, který se nejvíc blíží takovému stavu, a pokud příslušný orgán rozhodne, že to není možné; b. obnova provedená, mimo jiné, nahrazením ztráty biologické rozmanitosti jinými složkami biologické rozmanitosti pro tentýž nebo jiný způsob použití, a to v tomtéž nebo podle potřeby jiném místě. 3. „Významné“ nepříznivé účinky se stanoví na základě faktorů, jako jsou: a) dlouhodobá nebo trvalá změna, tj. změna, u níž v přiměřené časové lhůtě nedojde k náhradě škod prostřednictvím přirozené obnovy; b) rozsah kvalitativních a kvantitativních změn, které mají nepříznivý vliv na složky biologické rozmanitosti; c) snížení schopnosti složek biologické rozmanitosti poskytovat zboží a služby; d) rozsah jakýchkoli nepříznivých účinků na lidské zdraví v rámci protokolu. Článek 3 Oblast působnosti 1. Tento doplňkový protokol se vztahuje na škody způsobené živými modifikovanými organismy, které mají původ v přeshraničním pohybu. Uvedené živé modifikované organismy jsou takové, které: a) jsou určeny k přímému užití jako potravina nebo krmivo nebo ke zpracování; b) jsou určeny k uzavřenému nakládání; c) jsou určeny k záměrnému zavádění do životního prostředí. 2. Pokud jde o záměrné přeshraniční pohyby, tento doplňkový protokol se vztahuje na škody vyplývající z povoleného používání živých modifikovaných organismů uvedených výše v odstavci 1. 3. Tento doplňkový protokol se rovněž vztahuje na škody vyplývající z neúmyslných přeshraničních pohybů podle článku 17 protokolu, jakož i na škody vyplývající z nezákonných přeshraničních pohybů podle článku 25 protokolu. 4. Tento doplňkový protokol se vztahuje na škody vyplývající z přeshraničního pohybu živých modifikovaných organismů, který byl zahájen po vstupu tohoto doplňkového protokolu v platnost pro smluvní stranu, do jejíž jurisdikce byl přeshraniční pohyb uskutečněn. 5. Tento doplňkový protokol se vztahuje na škody, k nimž došlo na území v rámci vnitrostátní jurisdikce smluvních stran. 6. Při řešení škod, k nimž došlo na území v rámci vnitrostátní jurisdikce smluvních stran, mohou smluvní strany použít kritéria stanovená jejich vnitrostátními právními předpisy. 7. Vnitrostátní právní předpisy, jimiž se provádí tento doplňkový protokol, se rovněž vztahují na škody vyplývající z přeshraničních pohybů živých modifikovaných organismů ze států, které nejsou smluvními stranami. Článek 4 Příčinná souvislost Musí být stanovena příčinná souvislost mezi škodami a příslušným živým modifikovaným organismem, a to v souladu s vnitrostátními právními předpisy. Článek 5 Protiopatření 1. V případě škod smluvní strany v závislosti na požadavcích příslušného orgánu vyžadují, aby příslušný provozovatel či provozovatelé: a) neprodleně informoval/i příslušný orgán; b) vyhodnotil/i škody a c) přijal/i vhodná protiopatření. 2. Příslušný orgán je povinen: a) určit provozovatele, který škody způsobil; b) vyhodnotit škody a c) určit, která odpovídající protiopatření by měl provozovatel přijmout. 3. Pokud příslušné informace, včetně dostupných vědeckých informací a informací dostupných v Informačním systému pro biologickou bezpečnost, naznačují, že v případě nepřijetí včasných protiopatření existuje dostatečná pravděpodobnost vzniku škod, provozovatel je povinen přijmout vhodná protiopatření, aby se takovým škodám zabránilo. 4. Příslušný orgán může provést vhodná protiopatření, zejména pokud tak neučinil provozovatel. 5. Příslušný orgán je oprávněn vymáhat od provozovatele náhradu nákladů a výdajů na vyhodnocení škod a provedení takových vhodných protiopatření, jakož i náklady a výdaje s tím spojené. Smluvní strany mohou ve svých vnitrostátních předpisech stanovit další situace, v nichž provozovatel není povinen nést náklady a výdaje. 6. Rozhodnutí příslušného orgánu, kterými se od provozovatele vyžaduje provést protiopatření, by měla být odůvodněna. Taková rozhodnutí by měla být provozovateli oznámena. Vnitrostátní právní předpisy stanoví opravné prostředky, včetně možnosti správního nebo soudního přezkoumání takových rozhodnutí. Příslušný orgán v souladu s vnitrostátními právními předpisy také informuje provozovatele o dostupných opravných prostředcích. Využívání těchto opravných prostředků nebrání příslušnému orgánu, aby přijal za přiměřených okolností odpovídající protiopatření, nestanoví-li vnitrostátní právní předpisy jinak. 7. Při provádění tohoto článku a s cílem vymezit konkrétní protiopatření, která budou příslušným orgánem požadována nebo přijímána, mohou smluvní strany podle potřeby posoudit, zda jsou opatření již upravena jejich vnitrostátními právními předpisy upravujícími občanskoprávní odpovědnost. 8. Protiopatření musejí být provedena v souladu s vnitrostátními právními předpisy. Článek 6 Výjimky 1. Smluvní strany mohou svými vnitrostátními právními předpisy stanovit tyto výjimky: a) vyšší moc neboli vis major a b) válečný akt a občanské nepokoje. 2. Smluvní strany mohou svými vnitrostátními právními předpisy stanovit další výjimky a zmírnění, jež považují za vhodné. Článek 7 Lhůty Smluvní strany mohou svými vnitrostátními právními předpisy stanovit: a) relativní, popř. absolutní lhůty, včetně lhůt pro kroky spojené s protiopatřeními, a b) počátek období, ke kterému se lhůta vztahuje. Článek 8 Finanční limity Smluvní strany mohou svými vnitrostátními právními předpisy stanovit finanční limity pro náhradu nákladů a výdajů spojených s protiopatřeními. Článek 9 Právo na náhradu Tento doplňkový protokol nesmí omezit právo nebo bránit právu na postih nebo odškodnění, které má provozovatel vůči jakékoli jiné osobě. Článek 10 Finanční zabezpečení 1. Smluvní strany si ponechávají právo stanovit svými vnitrostátními právními předpisy finanční zabezpečení. 2. Smluvní strany uplatní právo uvedené výše v odstavci 1 způsobem, který je v souladu s jejich právy a povinnostmi podle mezinárodního práva, a to s přihlédnutím k posledním třem odstavcům preambule protokolu. 3. První zasedání konference smluvních stran sloužící jako zasedání smluvních stran protokolu po vstupu doplňkového protokolu v platnost požádá sekretariát o provedení komplexní studie, která se mimo jiné zabývá: a) formami mechanismů finančního zabezpečení; b) posouzením ekologických, ekonomických a společenských dopadů těchto mechanismů, zejména na rozvojové země, a c) stanovením vhodných subjektů pro zajištění finančního zabezpečení. Článek 11 Odpovědnost států za jednání v rozporu s mezinárodním právem Tento doplňkový protokol se nedotýká práv a povinností států vyplývajících z pravidel obecného mezinárodního práva, pokud jde o odpovědnost států za jednání v rozporu s mezinárodním právem. Článek 12 Provádění a vztah k občanskoprávní odpovědnosti 1. Smluvní strany vnitrostátními právními předpisy stanoví pravidla a postupy pro řešení škod. Za účelem splnění této povinnosti smluvní strany stanoví protiopatření v souladu s tímto doplňkovým protokolem a podle potřeby mohou: a) uplatnit stávající vnitrostátní právní předpisy, včetně obecných pravidel a postupů pro občanskoprávní odpovědnost, kde je to vhodné; b) uplatnit nebo vypracovat pravidla a postupy pro občanskoprávní odpovědnost zvláště pro tento účel, nebo c) uplatnit nebo vypracovat kombinaci obou možností. 2. S cílem zajistit odpovídající pravidla a postupy ve vnitrostátních právních předpisech upravujících občanskoprávní odpovědnost na majetku a za škody na zdraví spojené se škodami definovanými v čl. 2 odst. 2 písm. b) smluvní strany: a) nadále uplatňují stávající obecné právní předpisy upravující občanskoprávní odpovědnost; b) zvlášť pro tento účel vypracují a uplatní nebo nadále uplatňují právní úpravu občanskoprávní odpovědnosti, nebo c) vypracují a uplatní nebo nadále uplatňují kombinaci obou možností. 3. Při vypracování právních předpisů upravujících občanskoprávní odpovědnost, jak je uvedeno výše v odstavci 1 a 2 pod písmeny b) a c), se smluvní strany mimo jiné soustředí na: a) škody; b) standardy odpovědnosti, včetně absolutní odpovědnosti nebo odpovědnosti za zavinění; c) stanovení odpovědnosti, je-li to vhodné; d) právo vymáhat nároky. Článek 13 Posouzení a přezkum Konference smluvních stran sloužící jako zasedání smluvních stran protokolu přezkoumá po pěti letech od jeho vstupu v platnost a poté po každých pěti letech účinnost tohoto doplňkového protokolu, za předpokladu, že smluvní strany poskytnou informace, které takový přezkum vyžadují. Nerozhodnou-li smluvní strany doplňkového protokolu jinak, přezkum se provede v rámci posouzení a přezkumu protokolu podle článku 35 protokolu. První přezkum zahrne přezkum účinnosti článků 10 a 12. Článek 14 Konference smluvních stran sloužící jako zasedání smluvních stran protokolu 1. Konference smluvních stran sloužící jako zasedání smluvních stran protokolu slouží jako zasedání smluvních stran tohoto doplňkového protokolu, a to s výhradou čl. 32 odst. 2 úmluvy. 2. Konference smluvních stran sloužící jako zasedání smluvních stran protokolu pravidelně přezkoumává plnění tohoto doplňkového protokolu a v rámci svého mandátu přijímá rozhodnutí nezbytná k prosazení jeho účinného plnění. Vykonává funkce, které jsou jí tímto doplňkovým protokolem svěřeny, a obdobným způsobem též funkce, které jsou jí svěřeny podle čl. 29 odst. 4 písm. a) a f) protokolu. Článek 15 Sekretariát Sekretariát zřízený článkem 24 úmluvy plní funkci sekretariátu tohoto doplňkového protokolu. Článek 16 Vztah k úmluvě a protokolu 1. Tento doplňkový protokol doplňuje protokol a nesmí protokol měnit ani upravovat. 2. Tento doplňkový protokol se nedotkne práv a povinností smluvních stran tohoto doplňkového protokolu vyplývajících z úmluvy a protokolu. 3. Není-li tímto doplňkovým protokolem stanoveno jinak, ustanovení úmluvy a protokolu se přiměřeně použijí na tento doplňkový protokol. 4. Aniž by tím byl dotčen výše uvedený odstavec 3, tento doplňkový protokol se nedotkne práv a povinností jakékoli smluvní strany vyplývajících z mezinárodního práva. Článek 17 Podpis Tento doplňkový protokol je otevřen k podpisu pro smluvní strany protokolu v sídle Organizace spojených národů v New Yorku ve dnech 7. března 2011 až 6. března 2012. Článek 18 Vstup v platnost 1. Tento doplňkový protokol vstoupí v platnost devadesátým dnem po dni uložení čtyřicáté listiny o ratifikaci, přijetí, schválení nebo přistoupení států nebo organizací pro regionální hospodářskou integraci, jež jsou smluvními stranami protokolu. 2. Pro každý stát nebo organizaci pro regionální hospodářskou integraci, které ratifikují, přijmou nebo schválí tento doplňkový protokol nebo k němu přistoupí po uložení čtyřicáté listiny podle výše uvedeného odstavce 1, vstoupí tento doplňkový protokol v platnost devadesátým dnem po dni uložení listiny o ratifikaci, přijetí, schválení nebo přistoupení daného státu nebo organizace pro regionální hospodářskou integraci, případně ke dni, k němuž pro daný stát nebo organizaci pro regionální hospodářskou integraci vstupuje v platnost protokol, podle toho, které datum je pozdější. 3. Pro účely výše uvedených odstavců 1 a 2 se žádná listina uložená organizací pro regionální hospodářskou integraci nepokládá za dodatečnou k těm, které byly uloženy členskými státy uvedené organizace. Článek 19 Výhrady K tomuto doplňkovému protokolu nemohou být činěny žádné výhrady. Článek 20 Odstoupení 1. Kdykoli po uplynutí dvou let ode dne vstupu tohoto doplňkového protokolu v platnost pro určitou smluvní stranu může tato smluvní strana od doplňkového protokolu odstoupit písemným oznámením depozitáři. 2. K takovému odstoupení dojde po uplynutí jednoho roku ode dne jeho přijetí depozitářem nebo k případnému pozdějšímu datu uvedenému v oznámení o odstoupení. 3. Každá smluvní strana, která v souladu s článkem 39 protokolu odstoupí od protokolu, se rovněž považuje za odstoupivší od tohoto doplňkového protokolu. Článek 21 Závazná znění Prvopis tohoto doplňkového protokolu, jehož anglické, arabské, čínské, francouzské, ruské a španělské znění mají stejnou platnost, je uložen u generálního tajemníka Organizace spojených národů. NA DŮKAZ ČEHOŽ připojili níže podepsaní řádně zplnomocnění zástupci k tomuto doplňkovému protokolu své podpisy. V Nagoji dne patnáctého října dva tisíce deset.