CS Úřední věstník Evropské unie C 44/13

Zveřejnění žádosti podle čl. 6 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 510/2006 o ochraně zeměpisných označení a označení původu zemědělských produktů a potravin

2010/C 44/06

Tímto zveřejněním se uděluje právo podat proti zápisu námitky podle článku 7 nařízení Rady (ES) č. 510/2006 (1). Komise musí obdržet námitky do 6 měsíců po tomto zveřejnění.

JEDNOTNÝ DOKUMENT

NAŘÍZENÍ RADY (ES) č. 510/2006

„OLIVE DE NIMES“

č. ES: FR-PDO-0005-0568-10.11.2006

CHZO ( ) CHOP ( X )

1. Název:

„Olive de Nîmes“

2. Členský stát nebo třetí země:

Francie

3. Popis zemědělského produktu nebo potraviny:

3.1 Druh produktu:

Třída 1.6 – Ovoce, zelenina a obiloviny v nezměněném stavu nebo zpracované

3.2 Popis produktu, k němuž se vztahuje název uvedený v bodě 1:

„Olive de Nîmes“ je celá oliva čistě zelené barvy, bez stopky a výlučně odrůdy Picholine. Nesmí být ani porušená, ani popraskaná.

Vytažení hořkosti se provádí macerací v alkalickém draselném nebo sodném roztoku, jehož hustota nepřesahuje 1 032. Jakmile se při naložení dosáhne částečného vytažení hořkosti, je alkalický roztok nahrazen k oplachování čistou, pitnou vodou. Olivy jsou poté naloženy do solného nálevu z mořské soli.

Jedná se o šťavnatou olivu s typickou křupavostí, s příznačným aromatem másla a lískového oříšku v ústech a slanou příchutí.

Minimální velikost oliv odpovídá maximálnímu počtu 34 plodů na 100 gramů.

Jednotlivé partie musí mít stejnou barvu a velikost.

3.3 Suroviny:

Nevztahuje se na tuto žádost

3.4 Krmivo (pouze u produktů živočišného původu):

Nevztahuje se na tuto žádost

3.5 Specifické kroky při produkci, které se musí uskutečnit v označené zeměpisné oblasti:

Všechny úkony týkající se produkce suroviny, výroby a balení oliv musí být provedeny ve vymezené zeměpisné oblasti.

3.6 Zvláštní pravidla pro krájení, strouhání, balení atd.:

Olivy pro konečného spotřebitele se mohou balit do nádob s maximálním obsahem 8 kg (čistá hmotnost po odkapání).

Nutnost balení v dané oblasti je dána křehkostí produktu. Oliva je totiž křehký plod, jehož manipulaci je nutné omezit. Je citlivá na nárazy (lehce se otluče) a rozdíly teploty, ke kterým může dojít při přepravě.

Toto opatření přispívá ke snadnějšímu uchování vzhledu a k ochraně olivy. Umožňuje také zajistit lepší zpětnou vysledovatelnost.

3.7 Zvláštní pravidla pro označování:

Kromě povinných údajů stanovených předpisy o označování a obchodní úpravě potravin, označení oliv se zapsaným označením původu „Olive de Nîmes“ obsahuje následující údaje:

— název označení „Olive de Nîmes“,

— poznámku: „appellation d'origine contrôlée“ („zapsané označení původu“) nebo „AOC“. Je-li na štítku uveden nezávisle na adrese název podniku nebo značky, opakuje se název označení mezi slovy: „appellation“ a „contrôlée“.

Tyto údaje jsou seskupeny ve stejném zorném poli a na stejném štítku.

Jsou uvedeny v dostatečně velkých, nesmazatelných, čitelných a viditelných písmenech, která zřetelně vystupují z prostředí, na němž jsou vytištěna, aby se tyto údaje jasně odlišily od všech ostatních psaných údajů a kreseb.

4. Stručné vymezení zeměpisně oblasti:

Zeměpisná oblast produkce „Olive de Nîmes“ pokrývá oblast pěstování oliv v departementu Gard a východní část oblasti pěstování oliv v departementu Hérault, s vyloučením náhorních plošin Causses, pohoří kraje Cévennes a regionu Camargue.

Její přirozené hranice tvoří na východě řeka Rhôna a na jihu kraj Camargue. Na severu ji vymezuje klimatická hranice, která odpovídá hranici pěstování odrůdy Picholine; na severovýchodě sleduje administrativní hranici departementu Gard (středozemský masív s nadmořskou výškou nad 300 metrů). Na západě oblast přesahuje údolí řeky Vidourle a její hranici tvoří linie Ganges – Pic St. Loup – le Lez, což odpovídá linii zalesněných hřebenů.

Pro oblast produkce je typická pahorkovitá krajina s nadmořskou výškou obvykle do 350 metrů. Její geologickou strukturu většinou tvoří třetihorní molasa, vápenec, křídové opuky a terasovité naplaveniny. Podnebí je středomořské a je vystavené působení větru mistrál.

Výrobní oblast zahrnuje 223 obcí, z nichž se 183 nachází v departementu Gard a 40 v departementu Hérault:

Departement Gard:

Aigaliers, Aigremont, Aigues-Vives, Alès, Anduze, Aramon, Argilliers, Arpaillargues-et-Aureillac, Aspères, Aubais, Aubord, Aubussargues, Aujargues;Bagard, Baron, Beauvoisin, Belvezet, Bernis, Bezouce, Blauzac, Boisset-et-Gaujac, Boissières, Boucoiran-et-Nozières, Bouillargues, Bouquet, Bourdic, Bragassargues, Brignon, Brouzet-les-Quissac, Bruguière (la), Cabrières, Cadière-et-Cambo (la), Caissargues, Calmette (la), Calvisson, Canaules-et-Argentières, Cannes-et-Clairan, Cardet, Carnas, Cassagnoles, Castelnau-Valence, Castillon-du-Gard, Caveirac, Clarensac, Codognan, Collias, Collorgues, Combas, Comps, Congénies, Conqueyrac, Corconne, Crespian, Cruviers-Lascours, Deaux, Dions, Domazan, Domessargues, Durfort-et-Saint-Martin-de-Sossenac, Estezargues, Euzet, Flaux, Foissac, Fons, Fons-sur-Lussan, Fontanès, Fontarèches, Fournes, Gailhan, Gajan, Gallargues-le-Montueux, Garons, Garrigues-Sainte-Eulalie, Générac, Jonquières-Saint-Vincent, Junas, Langlade, Lecques, Lédenon, Lédignan, Lezan, Liouc, Logrian-Florian, Lussan, Manduel, Marguerittes, Martignargues, Maruejols-Les-Gardon, Massanes, Massillargues-Attuech, Mauressargues, Méjannes-Les-Alès, Meynes, Milhaud, Mons, Montagnac, Montaren-et-Saint-Médiers, Monteils, Montfrin, Montignargues, Montmirat, Montpezat, Moulezan, Moussac, Mus, Nages-et-Solorgues, Ners, Nîmes, Orthoux-Sérignac-Quilhan, Parignargues, Poulx, Puechredon;Quissac, Redessan, Remoulins, Ribaute-les-Tavernes, Rochefort-Du-Gard, Rodilhan, Rouvière (la), Saint-Bauzely, Saint-Bénezet, Saint-Bonnet-du-Gard, Saint-Césaire-de-Gauzignan, Saint-Chaptes, Saint-Christol-les-Alès, Saint-Clément, Saint-Come-et-Maruéjols, Saint-Dézéry, Saint-Dionisy, Sainte-Anastasie, Saint-Etienne-de-l'Olm, Saint-Geniès-de-Malgoires, Saint-Gervasy, Saint-Hilaire-de-Brethmas, Saint-Hilaire-d'Ozilhan, Saint-Hippolyte-de-Caton, Saint-Hippolyte-de-Montaigu, Saint-Hippolyte-du-Fort, Saint-Jean-de-Ceyrargues, Saint-Jean-de-Crieulon, Saint-Jean-de-Serres, Saint-Just-et-Vacquieres, Saint-Laurent-la-Vernède, Saint-Mamert-du-Gard, Saint-Maurice-de-Cazevieille, Saint-Maximin, Saint-Nazaire-des-Gardies, Saint-Privat-des-Vieux, Saint-Quentin-la-Poterie, Saint-Siffret, Saint-Théodorit, Saint-Victor-des-Oules, Salinelles, Sanilhac-Sagries, Sardan, Sauve, Sauzet, Savignargues, Saze, Sernhac, Serviers-et-Labaume, Seynes, Sommières, Souvignargues, Théziers, Tornac, Uchaud, Uzès, Vallabrix, Vallérargues, Vergèze, Vers-Pont-du-Gard, Vestric-et-Candiac, Vézenobres, Vic-le-Fesc, Villevieille.

Obce zahrnuté pouze částečně: Allègre, Beaucaire, Bellegarde, Goudargues, Saint-Gilles, Vauvert, Verfeuil.

Departement Hérault:

Assas, Baillargues, Beaulieu, Boisseron, Buzinargues, Campagne, Castries, Claret, Fontanès, Galargues, Garrigues, Guzargues, Lauret, Lunel, Lunel-Viel, Matelles (les), Montaud, Moulès-et-Baucels, Restinclières, Saint-Bauzille-De-Montmel, Saint-Brès, Saint-Christol, Saint-Croix-de-Quintillargues, Saint-Drézéry, Saint-Geniès-Des-Mourgues, Saint-Hilaire-de-Beauvoir, Saint-Jean-de-Cornies, Saint-Jean-de-Cuculles, Saint-Mathieu-de-Tréviers, Saint-Seriès, Saint-Vincent-de-Barbeyrargues, Saturargues, Saussines, Sauteyrargues, Sussargues, Vacquières, Valergues, Valflaunès, Vérargues, Villetelle.

5. Souvislost se zeměpisnou oblastí:

5.1 Specifičnost zeměpisné oblasti:

Přirozené prostředí

Pro oblast produkce je typická pahorkovitá krajina s nadmořskou výškou obvykle do 350 metrů. Její geologickou strukturu většinou tvoří třetihorní molasa, vápenec, křídové opuky a terasovité naplaveniny. Podnebí je středomořské s výrazným letním suchem a bohatými dešťovými srážkami na podzim. Region je vystaven větrům, a to především mistrálu vanoucímu ze severu, a může zde být drsná zima.

Historie

Přítomnost olivovníků již ve starověku potvrzuje úzký vztah mezi nîmským krajem a pěstováním olivovníků.

Výroba olivového oleje je v této oblasti velmi dávná, zatímco produkce a spotřeba zelených oliv určených k přímé spotřebě jsou čerstvějšího data, a to pravděpodobně od 18. století. Rozvoj této produkce umožnila totiž až metoda vytažení hořkosti vypracovaná bratry Piccolini: smícháním dřevěného popelu (dub a olivovníky) a vápenné vody získali bratři Piccolini alkalický roztok, kterým šlo vytáhnout ze zelených oliv jejich hořkost. Tato metoda se široce rozšířila do všech konzerváren, a to především ve městě Nîmes. Všem zeleným olivám zbaveným hořkosti „Piccoliniho způsobem“ se tehdy říkalo Picholines.

Předpokládá se, že následně byl dán název Picholine jistému druhu olivovníku získaného výběrem z odrůdy Plant de Collias, pocházející z Collias, obce ležící v zeměpisné oblasti původu, který se hodil pro metodu vytažení hořkosti „à la Piccolini“ zavedenou v té době: výběr nejhezčích a nejpevnějších plodů vhodných pro tento postup přímo na stromě.

V druhé polovině 19. století chemici vypracovali roztok louhu sodného, čímž se podařilo zvládnout vytahování hořkosti z většího množství oliv, a tím byl dán podnět ke vzniku „průmyslových“ konzerváren.

19. století je přesto poznamenáno úpadkem pěstování oliv, které čelí konkurenci vinné révy a dovozu jiných tuků. Úpadek pokračuje až do druhé světové války, kdy se během pěti let bojů obnovuje zájem o výrobu olivového oleje vzhledem k nedostatku dovážených olejů a tuků.

V roce 1945 existuje v okolí Nîmes stále ještě 22 konzerváren zpracovávajících 2 000 tun oliv druhu Picholine a trhy s olivami jsou početné.

V roce 1956 zničil olivové háje v nîmské oblasti mimořádný mráz.

Chuťové vlastnosti plodu a botanická hodnota stromu přispěly k rozšíření odrůdy Picholine mimo její místo původu, a to především po mrazech roku 1956, kdy byla odrůda prohlášena za předmět národního zájmu a byla všude znovu vysazena.

Departement Gard přesto zůstává největším producentem zelené olivy Picholine (23 % francouzské produkce). To zřejmě souvisí se skutečností, že odrůda Picholine je díky své odolnosti dokonale přizpůsobena půdním a klimatickým podmínkám produkční oblasti chráněného označení. V oblasti Nîmes, místě svého původu, olivovníky odrůdy Picholine převládají, zatímco v podhůří kraje Cévennes lze nalézt také další místní odrůdy. A v obci Collias a v okolních vesnicích lze nalézt olivovníky odrůdy Picholine starší více než 200 let.

5.2 Specifičnost produktu:

„Olive de Nîmes“ je tradičně zpracovávána v místě původu odrůdy Picholine. Olivy se připravují obvyklým tradičním způsobem „omezeného mléčného kvašení“: celé olivy jsou macerovány v alkalickém draselném nebo sodném roztoku, jehož hustota nepřesahuje 1 032.

Jakmile se při naložení dosáhne částečného vytažení hořkosti, je alkalický roztok nahrazen čistou, pitnou vodou.

Olivy zůstávají ve vodě minimálně třicet šest hodin, během kterých proběhnou alespoň čtyři propláchnutí.

Olivy jsou poté naloženy do solného nálevu z mořské soli o maximální hustotě 1 060. Ke snížení pH solného nálevu na hodnotu 4,7 je povoleno použití kyseliny citrónové a mléčné.

Uvedeným výrobním způsobem získává „Olive de Nîmes“ svou příznačnou křupavost a příchuť másla a lískových oříšků.

5.3 Příčinná souvislost mezi zeměpisnou oblastí a jakostí nebo vlastnostmi produktu (u CHOP) nebo specifickou jakostí, pověstí nebo jinou vlastností produktu (u CHZO):

Dlouholetá tradice pěstování oliv v departementu Gard umožnila předávání know-how jak v oblasti péče o olivové háje, tak v oblasti výroby oliv.

Odrůda Picholine prokazuje určitou míru odolnosti vůči zimním mrazům a její pevně uchycené plody odolávají prudkým podzimním větrům. Producenti o ni navíc projevují zvýšený zájem kvůli skutečnosti, že tato odrůda může být využita jak pro výrobu olivového oleje, tak pro produkci oliv k přímé spotřebě.

Kvůli omezením daným životním prostředím má způsob pěstování příznačné rysy:

— olivovníky jsou tradičně udržovány v nízkém vzrůstu, jednak aby se zjednodušila sklizeň ještě zelených oliv určených k přímé spotřebě a jednak aby lépe odolávaly větru,

— úprava pozemků určených k pěstování olivovníků také přispěla k vytváření krajiny: lze zde nalézt četné terasy tradičně zvané „faisse“ nebo „banquaou“, které umožňují pomocí zídek udržet na místě malé množství půdy na příliš strmých stráních.

Sklizeň tradičně probíhala od září (stolní olivy) do prosince (olivy určené pro výrobu olivového oleje) a vyžadovala značný počet pracovníků, o kterých se v místním nářečí říkalo, že „jdou olivovat“ („aller oliver“).

Sklizeň probíhá většinou ručně: u olivovníků Picholine, jejichž plody mají pevně uchycenou stopku, lze jen obtížně uplatnit mechanickou sklizeň, při které by mohlo dojít k poškození plodů.

Uspořádání tradičních olivových hájů (malá rozloha, zídky, často omezený přístup) navíc není vhodné pro uplatnění mechanických postupů.

Olivy se zpracovávají obvyklým tradičním způsobem „omezeného mléčného kvašení“ nebo částečným způsobem, to znamená, že macerace se zastaví dříve, než roztok pronikne k jádru.

Toto kvašení je v této oblasti tradičním způsobem používaným pro uchování barvy plodu, jeho zvláštní chuti a křupavosti bez nakyslé příchuti.

Tato produkce zažila mnoho nepříznivých období. Ovšem soulad mezi odrůdou a prostředím, pouto k tomuto původnímu produktu a know-how místních zpracovatelů zajistily, že „Olive de Nîmes“ se uchovala a zažívá jistý růst obliby jak u producentů, tak u spotřebitelů.

Odkaz na zveřejnění specifikace:

http://www.inao.gouv.fr/repository/editeur/pdf/CDC-AOP/olive-de-nimes.pdf

(1) Úř. věst. L 93, 31.3.2006, s. 12.