PŘÍLOHA K USNESENÍ:

DOPORUČENÍ TÝKAJÍCÍ SE OBSAHU POŽADOVANÉHO NÁVRHU

I. OBECNÉ ZÁSADY

Balíček aktu o digitálních službách by měl přispět k posílení vnitřního trhu zajištěním volného pohybu digitálních služeb a volného pohybu obchodu a současně zaručit vysokou úroveň ochrany spotřebitele, včetně zlepšení práv uživatelů a zvýšení jejich důvěry a bezpečnosti v internetovém prostředí.

Akt o digitálních službách by měl zaručit, aby se s online a offline ekonomickými činnostmi zacházelo stejně a za rovných podmínek, což plně odráží zásadu, že „co je nezákonné offline, je také nezákonné online“ se zohledněním specifické povahy internetového prostředí.

Akt o digitálních službách by měl spotřebitelům a hospodářským subjektům, zejména mikropodnikům a malým a středním podnikům, poskytovat právní jistotu a transparentnost. Měl by přispívat k podpoře inovací a odstranění bezdůvodných a nepřiměřených překážek a omezení v poskytování digitálních služeb.

Aktem o digitálních službách by neměl být dotčen široký rámec základních práv a svobod uživatelů a spotřebitelů, jako je ochrana soukromého života a ochrana osobních údajů, nediskriminace, důstojnost, svoboda projevu a právo na účinnou právní ochranu.

Akt o digitálních službách by měl vycházet z pravidel, která se v současné době uplatňují na internetové platformy, konkrétně ze směrnice o elektronickém obchodu a z nařízení oplatformě pro podnikání.

Měl by zahrnovat tyto součásti:

— komplexní revizi směrnice o elektronickém obchodu založené na čl. 53 odst. 1, článku 62 a článku 114 SFEU, která bude sestávat z: — revidovaného rámce s jasnými povinnostmi, pokud jde o transparentnost a informace; — jasných a podrobných postupů a opatření týkajících se účinného řešení a odstranění nezákonného internetového obsahu, včetně harmonizovaného a právně závazného evropského mechanismu pro oznamování protiprávního obsahu a přijímání opatření; — účinného dohledu, spolupráce a přiměřených, účinných a odrazujících sankcí;

— právního nástroje vnitřního trhu na základě článku 114 SFEU ukládajícího povinnosti ex-ante velkým platformám, které v digitálním ekosystému působí jako strážci („systémoví provozovatelé“), doplněného účinným mechanismem pro vymáhání právních předpisů.

II. OBLAST PŮSOBNOSTI

V zájmu právní jistoty by měl akt o digitálních službách objasnit, které digitální služby spadají do jeho působnosti. Měl by sledovat horizontální povahu směrnice o elektronickém obchodu a měl by se vztahovat nejen na internetové platformy, ale na všechny poskytovatele služeb informační společnosti, jak je definováno v právu Unie.

Neměl by se používat univerzální přístup pro všechny. Mohou být potřebná různá opatření pro digitální služby nabízené v rámci čistě obchodního vztahu, služby, které mají jen omezený nebo žádný přístup ke třetím stranám nebo široké veřejnosti, a služby, které jsou zaměřeny přímo na spotřebitele a širokou veřejnost.

Územní působnost aktu o digitálních službách by měla být rozšířena i na činnosti společností, poskytovatelů služeb a služeb informační společnosti usazených ve třetích zemích, pokud jejich činnosti souvisejí s nabídkou služeb nebo zboží spotřebitelům nebo uživatelům v Unii a jsou na ně zaměřené.

Pokud se Komise po svém přezkumu domnívá, že by akt o digitálních službách měl změnit přílohu směrnice o elektronickém obchodu, pokud jde o výjimky v ní uvedené, neměla by měnit zejména výjimku ze smluvních povinností týkajících se spotřebitelských smluv.

Akt o digitálních službách by měl zajistit, aby Unie a členské státy zachovaly vysokou úroveň ochrany spotřebitele a aby členské státy mohly sledovat legitimní cíle veřejného zájmu, pokud je to nezbytné, přiměřené a v souladu s právem Unie.

Měl by jasně definovat, jak jeho ustanovení interagují s jinými právními nástroji, jejichž cílem je usnadnit volný pohyb služeb, aby se vyjasnil právní režim platný pro profesionální a neprofesionální služby ve všech odvětvích, včetně činností souvisejících s dopravními službami a krátkodobými pronájmy, pokud je potřebné objasnění.

Akt o digitálních službách by měl také jednoznačně objasnit, jak jeho ustanovení interagují s nedávno přijatými pravidly, která se týkají mj. zeměpisného blokování, bezpečnosti výrobků, dozoru nad trhem, vztahů mezi platformami a podniky, ochrany spotřebitelů, prodeje zboží a dodávání digitálního obsahu a digitálních služeb (1), a dalšími ohlášenými iniciativami, jako je regulační rámec pro umělou inteligenci.

Akt o digitálních službách by se měl použít, aniž jsou dotčena pravidla stanovená v jiných nástrojích, jako je obecné nařízení o ochraně osobních údajů, směrnice (EU) 2019/790 (směrnice o autorském právu) a směrnice 2010/13/EU (směrnice o audiovizuálních mediálních službách).

III. DEFINICE

V definicích, které v něm mají být obsaženy, by měl akt o digitálních službách:

— objasnit, do jaké míry do oblasti jeho působnosti spadají nové digitální služby, jako jsou sociální sítě, služby v rámci ekonomiky sdílení, vyhledávače, wifi hotspoty, internetová reklama, cloudové služby, webhosting, služby pro výměnu rychlých zpráv, obchody s aplikacemi, porovnávací nástroje, služby řízené umělou inteligencí, sítě pro doručování obsahu a služby názvů domén;

— objasnit povahu zprostředkovatelů umísťování obsahu (textů, obrázků, videozáznamů či audiozáznamů) na jedné straně a komerčních internetových tržišť (prodávajících zboží, včetně zboží s digitálními prvky, nebo služby) na straně druhé;

— objasnit rozdíl mezi ekonomickými činnostmi a obsahem nebo transakcemi poskytovanými za úplatu, jak jsou definovány Soudním dvorem, které zahrnují rovněž reklamu a marketing, na jedné straně a neekonomickými činnostmi a obsahem na straně druhé;

— objasnit, co spadá do definice „nezákonného obsahu“, přičemž musí být zřejmé, že porušení pravidel Unie v oblasti ochrany spotřebitele, bezpečnosti výrobků nebo nabízení či prodeje potravin nebo tabákových výrobků, kosmetiky a padělaných léčivých přípravků nebo produktů z volně žijících zvířat a planě rostoucích rostlin rovněž spadá do definice nezákonného obsahu;

— definovat termín „systémový provozovatel“ stanovením souboru jasných ukazatelů, které regulačním orgánům umožní identifikovat platformy působící v roli „strážců“, které mají významné postavení na trhu, a tudíž hrají v internetové ekonomice systémovou úlohu; tyto ukazatele by mohly zahrnovat faktory, jako je skutečnost, zda je podnik do značné míry aktivní na mnohostranných trzích nebo má schopnost vyvolat v uživatelích a spotřebitelích závislost na jediném poskytovateli, velikost jeho sítě (počet uživatelů) a přítomnost síťových účinků; překážky ve vstupu, jeho finanční síla, schopnost přístupu k údajům, shromažďování a kombinování údajů z různých zdrojů; vertikální integrace a jeho role jako nevyhnutelného partnera a význam jeho činnosti pro přístup třetích stran k dodávkám a trhům atd.;

— v případě potřeby se snažit o kodifikaci rozhodnutí Soudního dvora a současně náležitě zohledňovat řadu odlišných právních předpisů, které tyto definice používají.

IV. POVINNOSTI TÝKAJÍCÍ SE TRANSPARENTNOSTI A POSKYTOVÁNÍ INFORMACÍ

Akt o digitálních službách by měl zavést jasné a přiměřené povinnosti týkající se transparentnosti a poskytování informací. Tyto povinnosti by neměly vytvářet žádné odchylky ani nové výjimky ze současného režimu odpovědnosti stanoveného v článcích 12, 13 a 14 směrnice o elektronickém obchodu a měly by se vztahovat na níže popsané aspekty:

1. Obecné požadavky na poskytování informací

Revidovaná ustanovení směrnice o elektronickém obchodu by měla posílit obecné požadavky na informace stanovením těchto povinností:

— požadavky na poskytování informací uvedené v článcích 5, 6 a 10 směrnice o elektronickém obchodu by měly být posíleny;

— měla by být zavedena zásada „znát svého obchodního zákazníka“ pro podnikatelské uživatele omezená na přímé obchodní vztahy poskytovatele hostingových služeb; poskytovatelé hostingových služeb by měli porovnávat identifikační údaje poskytnuté jejich podnikatelskými uživateli s databázemi EU pro DPH a identifikaci a registraci hospodářských subjektů, pokud číslo DPH nebo registrační a identifikační číslo hospodářských subjektů (EORI) existuje; je-li podnikatelský subjekt osvobozen od DPH nebo registrace EORI, je třeba předložit doklad o identifikaci; pokud podnikatelský uživatel vystupuje jako zástupce jiných podnikatelských subjektů, měl by to o sobě uvést; poskytovatelé hostingových služeb by měli své podnikatelské uživatele vyzývat k tomu, aby zajistili přesnost a aktuálnost poskytovaných informací s výhradou možných změn, a poskytovatelům hostingových služeb by nemělo být dovoleno tyto služby poskytovat podnikatelským uživatelům, jejichž informace jsou neúplné, nebo pokud byl poskytovatel hostingových služeb informován příslušnými orgány, že údaje o totožnosti jejich podnikatelského uživatele jsou nepravdivé, zavádějící nebo jinak neplatné;

— výše uvedené opatření by se mělo uplatňovat pouze na smluvní vztahy mezi podnikatelskými subjekty a neměla by jím být dotčena práva subjektů údajů stanovená v obecném nařízení o ochraně osobních údajů; tímto opatřením by neměla být dotčena ochrana anonymity na internetu pro uživatele, kteří nejsou podnikatelskými uživateli; nové obecné požadavky na informace by měly dále posílit články 5, 6 a 10 směrnice o elektronickém obchodu s cílem sladit tato opatření s požadavky na poskytování informací stanovenými v nedávno přijatých právních předpisech, zejména ve směrnici 93/13/EHS (2) (směrnice o nepřiměřených smluvních podmínkách), směrnici 2011/83/EU (3) (směrnice o právech spotřebitelů) a nařízení o platformě pro podnikání;

— článek 5 směrnice o elektronickém obchodu by měl být dále modernizován v tom smyslu, že poskytovatelů digitálních služeb bude ukládáno zajistit pro spotřebitele účinné prostředky přímé komunikace, jako jsou elektronické kontaktní formuláře, chatovací roboti, výměna rychlých zpráv (instant messaging) nebo zpětné telefonní volání, přičemž ovšem informace týkající se těchto komunikačních prostředků musí být spotřebitelům přístupné jasným a srozumitelným způsobem.

2. Spravedlivé smluvní podmínky a obecné podmínky

Akt o digitálních službách by měl stanovit pro poskytovatele služeb minimální normy, pokud jde o používání spravedlivých, přístupných, nediskriminačních a transparentních smluvních a obecných podmínek, které by měly být v souladu alespoň s těmito požadavky:

— definovat jasné a jednoznačné smluvní podmínky a obecné podmínky v jasném a srozumitelném jazyce;

— výslovně uvést ve smluvních podmínkách a obecných podmínkách, co je třeba chápat jako nezákonný obsah nebo jednání podle práva Unie nebo vnitrostátního práva, a vysvětlit právní důsledky plynoucí uživatelům z vědomého uchovávání či nahrávání nezákonného obsahu;

— informovat uživatele vždy, když dojde k významné změně smluvních a obecných podmínek, která může mít vliv na jejich práva, a poskytnout vysvětlení;

— zajistit, aby předem formulované vzorové doložky ve smluvních a obecných podmínkách, které nebyly předem sjednány individuálně, včetně dohod o udělování licencí pro koncové uživatele, začínaly souhrnným prohlášením založeným na harmonizované šabloně, kterou stanoví Komise;

— zajistit, aby proces registrace byl stejně snadný jako její zrušení (bez „temných vzorců“ nebo jiného vlivu na rozhodování spotřebitelů);

— v případě používání automatizovaných systémů jasně a jednoznačně ve smluvních a obecných podmínkách specifikovat vstupy a cílené výstupy svých systémů a hlavní parametry pro řazení výsledků vyhledávání a důvody relativního významu těchto hlavních parametrů ve srovnání s jinými parametry, v souladu s nařízením o vztazích mezi platformami a podniky;

— zajistit, aby požadavky na smluvní a obecné podmínky splňovaly a doplňovaly požadavky na informace stanovené právem Unie, včetně požadavků stanovených ve směrnici o nepřiměřených smluvních podmínkách, směrnici o nekalých obchodních praktikách, směrnici o právech spotřebitelů ve znění směrnice (EU) 2019/2161 a v obecném nařízení o ochraně osobních údajů.

3. Požadavky na transparentnost u obchodních sdělení

— Revidovaná ustanovení směrnice o elektronickém obchodu by měla posílit stávající požadavky na transparentnost obchodních sdělení zavedením zásady záměrné a standardní transparentnosti.

— Na základě článků 6 a 7 směrnice o elektronickém obchodu by měla navrhovaná opatření vytvořit nový rámec pro vztahy mezi platformami a spotřebiteli, pokud jde o ustanovení otransparentnosti týkající se internetové reklamy, digitálního pobízení, mikrocílení, systémů doporučování za účelem reklamy a preferenčního zacházení. Tato opatření by měla: — zahrnovat povinnost zveřejňovat jasně vymezené druhy informací o reklamě na internetu, jako jsou informace o totožnosti zadavatele reklamy a přímých a nepřímých platbách nebo jakýchkoli jiných odměnách poskytovatelů služeb, s cílem umožnit účinný audit a kontrolu; spotřebitelům a veřejným orgánům by tak bylo umožněno určit, kdo by měl být odpovědný například v případě nepravdivé nebo zavádějící reklamy; opatření by měla rovněž přispět k zajištění toho, že prostřednictvím reklamních služeb nebude moci být financována nezákonná činnost; — jasně rozlišovat mezi komerční a politickou reklamou na internetu a zajistit transparentnost kritérií pro profilování cílových skupin a optimalizaci reklamních kampaní; umožnit spotřebitelům prostřednictvím standardního nastavení nebýt předmětem sledování nebo mikrocílení a dát souhlas k používání údajů o svém chování pro účely reklamy, jakož i k zobrazování politické reklamy a inzerátů; — poskytnout spotřebitelům přístup k jejich dynamickým marketingovým profilům, tak aby byli informováni o tom, zda a pro jaké účely jsou sledováni a zda získané informace slouží k reklamním účelům, a zaručit jejich právo napadnout rozhodnutí, která porušují jejich práva; — zajistit, aby placená reklama nebo placené umístění v pořadí výsledků vyhledávání byly zřetelně, jasně a srozumitelně označeny v souladu se směrnicí 2005/29/ES ve znění směrnice (EU) 2019/2161; — zajistit soulad se zásadou nediskriminace a s minimálními požadavky na diverzifikaci a identifikovat praktiky, které představují agresivní reklamu, a zároveň podporovat technologie umělé inteligence vstřícné ke spotřebitelům; — zavést kritéria odpovědnosti a spravedlnosti pro algoritmy používané pro cílenou reklamu a optimalizaci reklamy a umožnit provádění externích regulačních auditů příslušnými orgány a ověřování algoritmů zahrnujících informace o jednotlivcích, aniž by hrozilo narušení soukromí uživatelů a obchodních tajemství; — poskytovat přístup k údajům o realizované reklamě a informacím o viditelnosti zadavatelů reklamy v souvislosti s místem a dobou jejího uvádění a o efektu placené reklamy oproti neplacené;

4. Umělá inteligence a strojové učení

Revidovaná ustanovení by se měla řídit níže uvedenými zásadami, pokud jde o poskytování služeb informační společnosti, které umožňuje umělá inteligence, a využívání automatizovaných nástrojů rozhodování nebo nástrojů strojového učení, a v tomto smyslu:

— zajistit, aby spotřebitelé měli právo být informováni, pokud je služba vykonávána umělou inteligencí, využívá automatizované nástroje rozhodování nebo strojového učení nebo nástroje automatizovaného rozpoznávání obsahu, a také právo nebýt předmětem rozhodnutí založeného výhradně na automatickém zpracování údajů a možnosti odmítnout, omezit nebo personalizovat používání jakýchkoli prvků personalizace prováděné umělou inteligencí, zejména s ohledem na pořadí vyhledávaných služeb;

— zavést komplexní pravidla pro nediskriminaci a transparentnost algoritmů a datových souborů;

— zajistit, aby algoritmy byly vysvětlitelné příslušným orgánům, které tak mohou provést kontrolu, mají-li se důvod domnívat, že dochází k algoritmickému zkreslení;

— stanovit individuální dohled a opakované posuzování rizik algoritmů příslušnými orgány, jakož i lidskou kontrolu nad rozhodnutími umělé inteligence, aby byla zaručena vyšší úroveň ochrany spotřebitele; tyto požadavky by měly být v souladu s mechanismy lidské kontroly a povinnostmi posuzování rizik u automatizovaných služeb stanovenými ve stávajících pravidlech, jako je směrnice (EU) 2018/958 (4) („směrnice o testu přiměřenosti“), a neměly by představovat neodůvodněné nebo nepřiměřené omezení volného pohybu služeb;

— stanovit jasné mechanismy odpovědnosti, závazků a opravných prostředků pro řešení případných škod vyplývajících z používání aplikací umělé inteligence, automatizovaného rozhodování a nástrojů pro strojové učení;

— stanovit zásadu bezpečnosti, záměrnou a standardní ochranu údajů a vymezit účinná a účelná práva a postupy pro vývojáře umělé inteligence v případech, kdy algoritmy generují citlivá rozhodnutí o jednotlivcích, a řádně řešit a využívat dopad budoucího technického pokroku;

— zajistit soulad se zásadami respektování důvěrnosti, soukromí uživatelů a obchodních tajemství;

— zajistit, aby v případě, že technologie umělé inteligence zavedené na pracovišti mají přímý dopad na pracovní podmínky pracovníků využívajících digitální služby, byly pracovníkům poskytovány komplexní informace.

5. Sankce

Soulad ustanovení by měl být posílen účinnými, přiměřenými a odrazujícími sankcemi, včetně ukládání přiměřených pokut.

V. OPATŘENÍ K POTÍRÁNÍ NEZÁKONNÉHO INTERNETOVÉHO OBSAHU

Akt o digitálních službách by měl být jednoznačný a sloužit jako vodítko pro internetové zprostředkovatele k boji proti nezákonnému obsahu na internetu. Revidovaná pravidla směrnice o elektronickém obchodu by měla:

— jasně stanovit, že jakékoli odstranění nezákonného obsahu nebo znemožnění přístupu kněmu by nemělo mít vliv na základní práva a oprávněné zájmy uživatelů a spotřebitelů a že legální obsah by měl na internetu zůstat;

— zlepšit právní rámec při zohlednění ústřední úlohy internetových zprostředkovatelů a internetu při usnadňování veřejné diskuse a bezplatného šíření faktů, stanovisek a myšlenek;

— zachovat základní právní zásadu, že internetoví zprostředkovatelé by neměli nést přímou odpovědnost za jednání svých uživatelů a že internetoví zprostředkovatelé mohou i nadále moderovat obsah za spravedlivých, dostupných, nediskriminačních a transparentních podmínek služby;

— jasně stanovit, že rozhodnutí internetových zprostředkovatelů, zda je obsah nahraný uživateli legální, by mělo být prozatímní, a internetoví zprostředkovatelé by za něj neměli nést odpovědnost, neboť konečné rozhodnutí o zákonnosti obsahu by měly vydávat pouze soudy;

— zajistit, aby nebyla dotčena možnost členských států rozhodovat o tom, který obsah je podle vnitrostátního práva nezákonný;

— zajistit, aby opatření, která mají být přijata internetovými zprostředkovateli, byla přiměřená, účinná a přiměřená pro účinný boj proti nezákonnému obsahu na internetu;

— přizpůsobit závažnost opatření, která musí poskytovatelé služeb přijmout, závažnosti porušení předpisů;

— zajistit, aby blokování přístupu k nezákonnému obsahu a jeho odstraňování nevyžadovalo blokování přístupu k celé platformě a službám, které jsou jinak legální;

— zavést nové mechanismy pro transparentnost a nezávislý dohled nad postupy a nástroji pro moderování obsahu, pokud jde o jeho odstraňování na internetu; tyto systémy a postupy by měly být doprovázeny spolehlivými zárukami transparentnosti a odpovědnosti a měly by být k dispozici pro audit a testování příslušnými orgány.

1. Mechanismus pro oznamování nezákonného obsahu a přijímání opatření

Akt o digitálních službách by měl zavést harmonizovaný a právně vymahatelný mechanismus pro oznamování nezákonného obsahu a přijímání opatření založený na souboru jasných postupů a přesných časových rámcích pro každou fázi postupu podle tohoto mechanismu. Mechanismus pro oznamování nezákonného obsahu a přijímání opatření by měl:

— být uplatňován v případě nezákonného obsahu nebo jednání na internetu;

— rozlišovat jednotlivé typy poskytovatelů, odvětví a nezákonného obsahu a stupně závažnosti porušení předpisů;

— vytvořit snadno dostupné, spolehlivé a uživatelsky vstřícné postupy přizpůsobené typu obsahu;

— umožnit uživatelům snadno elektronickými prostředky oznamovat potenciálně nezákonný obsah nebo jednání internetovým zprostředkovatelům;

— jasným a srozumitelným způsobem objasnit stávající koncepce a postupy, například pokud jde o rychlost reakce („expeditious action“), okamžik, kdy je nezákonný obsah odhalen („actual knowledge and awareness“), cílenost opatření („targeted actions“), a formáty a platnost oznámení;

— zaručit, že oznámení automaticky nepovedou k uplatnění právní odpovědnosti, ani nebudou ukládat žádný požadavek na odstranění, pokud jde o konkrétní části obsahu nebo oposouzení zákonnosti;

— požadovat, aby oznámení byla dostatečně přesná a přiměřeně odůvodněná, aby poskytovatel služeb, který je obdrží, mohl informovaně a s náležitou péčí přijmout rozhodnutí, pokud jde o kroky v návaznosti na oznámení, a stanovit požadavky nezbytné k zajištění toho, aby oznámení obsahovala veškeré informace nutné pro rychlé odstranění nezákonného obsahu;

— oznámení by měla obsahovat lokalizační údaje (URL a případně časové razítko) údajného nezákonného obsahu, údaj o čase a datu, kdy k údajnému protiprávnímu jednání došlo, odůvodnění tvrzení včetně vysvětlení důvodů, proč poskytovatel považuje obsah za nezákonný, a v případě potřeby v závislosti na druhu obsahu další důkazy pro dané tvrzení, a prohlášení o dobré víře, že poskytnuté informace jsou přesné;

— oznamovatelé by měli mít možnost, nikoli povinnost, uvést v oznámení své kontaktní údaje; pokud tak učiní, měla by být zajištěna jejich anonymita vůči poskytovateli obsahu; nejsou-li uvedeny žádné kontaktní údaje, lze použít IP adresu nebo jiný rovnocenný údaj; anonymní oznámení by neměla být povolena, pokud se týkají porušení osobnostních práv nebo práv duševního vlastnictví;

— zavést ochranná opatření, která zabrání zneužívání mechanismu ze strany uživatelů, kteří systematicky, opakovaně a ve zlé víře podávají falešná nebo neodůvodněná oznámení;

— zavést pro internetové zprostředkovatele povinnost ověřit oznámený obsah a včas zaslat odpověď s odůvodněným rozhodnutím poskytovateli oznámení a osobě, která obsah nahrála; tento požadavek na odpověď by měl zahrnovat odůvodnění rozhodnutí, způsob, jakým bylo rozhodnutí přijato, zda jej přijal člověk, nebo automat, a informace o možnosti odvolat se proti tomuto rozhodnutí, a to oběma stranami u zprostředkovatele, soudů nebo jiných subjektů;

— poskytnout informace a možnost napadnout rozhodnutí prostřednictvím protioznámení, včetně případů, kdy byl obsah odstraněn automatem, vyjma případů, kdy by takové protioznámení bylo v rozporu s probíhajícím vyšetřováním ze strany donucovacích orgánů.

— zaručit, aby soudní zákazy vydané v jiném členském státě, než je členský stát internetových zprostředkovatelů, nebyly vyřizovány v rámci mechanismu oznamování nezákonného obsahu a přijímání opatření;

Mechanismus pro oznamování nezákonného obsahu a přijímání opatření zavedený v aktu odigitálních službách by měl být závazný pouze pro nezákonný obsah. To by však nemělo internetovým zprostředkovatelům bránit v tom, aby pro jiný obsah přijali podobný mechanismus pro oznamování a přijímání opatření.

2. Mimosoudní řešení sporů souvisejících s mechanismy pro oznamování nezákonného obsahu a přijímání opatření

— Rozhodnutí internetového zprostředkovatele, zda je v případě obsahu označeného za nezákonný nutné jednat, či nikoli, by mělo obsahovat jasné odůvodnění kroků podniknutých v souvislosti s tímto konkrétním obsahem. Oznamovatel by měl obdržet potvrzení o přijetí oznámení a sdělení o opatřeních přijatých v návaznosti na něj.

— Poskytovatelé obsahu, který je označen jako nezákonný, by měli být neprodleně informováni o tomto oznámení a o důvodech a rozhodnutích přijatých za účelem odstranění daného obsahu, jeho pozastavení či znemožnění přístupu k němu, jsou-li taková rozhodnutí přijata. Všechny strany by měly být řádně informovány o všech dostupných právních možnostech a mechanismech pro napadení tohoto rozhodnutí.

— Všechny zúčastněné strany by měly mít právo rozhodnutí napadnout prostřednictvím protioznámení, které musí odpovídat jasným požadavkům a obsahovat vysvětlení. Zúčastněné strany by měly mít možnost uplatnit mechanismy pro mimosoudní řešení sporů.

— Právo uživatele být informován a právo vydat protioznámení před přijetím rozhodnutí oodstranění obsahu je omezeno nebo odepřeno, pokud: a) internetoví zprostředkovatelé podléhají vnitrostátnímu zákonnému požadavku, aby internetové zprostředkovatelské služby ukončily poskytování všech svých internetových zprostředkovatelských služeb danému uživateli způsobem, který neumožňuje respektovat tento mechanismus oznamování nezákonného obsahu a přijímání opatření; nebo b) oznámení nebo protioznámení by bránilo probíhajícímu trestnímu vyšetřování, které vyžaduje, aby rozhodnutí o pozastavení nebo odstranění přístupu k obsahu zůstalo utajeno.

— Pravidla článku 17 směrnice o elektronickém obchodu by měla být revidována tak, aby se zajistilo, že budou zavedeny nezávislé mechanismy mimosoudního řešení sporů, které budou uživatelům k dispozici v případě sporů týkajících se znemožnění přístupu k jimi nahranému obsahu nebo jeho odstranění.

— Mechanismus mimosoudního řešení sporů by měl splňovat určité normy, zejména pokud jde o procesní spravedlnost, nezávislost, nestrannost, transparentnost a účinnost. Tyto mechanismy musí umožňovat nestranné řešení sporů a nesmějí uživateli bránit ve využití právní ochrany, kterou mu poskytuje vnitrostátní právo, aniž jsou dotčena práva uživatelů na účinnou soudní ochranu.

— Pokud se na základě přešetření a protioznámení zjistilo, že oznámená činnost nebo informace nejsou nezákonné, měl by internetový zprostředkovatel bez zbytečného odkladu obnovit odstraněný nebo pozastavený obsah nebo umožnit jeho opětovné nahrání uživatelem.

— Všechny zúčastněné strany by v okamžiku, kdy vydávají oznámení, vznáší proti němu protest nebo oznámení obdrží, měly být informovány jak o možnosti využít mechanismus alternativního řešení sporů, tak o právu obrátit se na příslušný vnitrostátní soud.

— Mechanismy pro mimosoudní řešení sporů by neměly nijak ovlivňovat právo zúčastněných stran zahájit soudní řízení.

3. Transparentnost mechanismu pro oznamování nezákonného obsahu a přijímání opatření

Mechanismy pro oznamování nezákonného obsahu a přijímání opatření by měly být transparentní a měly by být veřejně dostupné. Za tímto účelem by internetoví zprostředkovatelé měli mít povinnost zveřejňovat výroční zprávy, který by měly mít standardizovaný formát a obsahovat informace o:

— počtu všech oznámení obdržených v rámci mechanismu pro oznamování nezákonného obsahu a přijímání opatření a typu obsahu, na něž se vztahují;

— průměrné době odezvy podle typu obsahu;

— počtu chybných odstranění;

— typu subjektů, které oznámení provedly (soukromé osoby, organizace, korporace, důvěryhodní oznamovatelé atd.), a celkovém počtu jejich oznámení;

— povaze nezákonnosti obsahu nebo způsobu porušení pravidel, jež byl(a) důvodem pro odstranění obsahu;

— počtu napadnutých rozhodnutí obdržených internetovými zprostředkovateli a způsobu řešení těchto případů;

— modelu používaném zprostředkovatelem hostingových služeb pro moderování obsahu, jakož i veškerých automatizovaných nástrojích, včetně podstatných informací o logice použitých metod;

— opatřeních, která přijímají v souvislosti s opakovaně protiprávně jednajícími subjekty scílem zajistit, aby se případy zneužívání systému účinně řešily.

Povinnost zveřejňovat tyto zprávy a zajistit jednotlivá požadovaná fakta by měla zohledňovat objem nebo rozsah, v jakém internetoví zprostředkovatelé působí, a zda mají pouze omezené zdroje a odborné znalosti. Mikropodniky a startupy by měly mít povinnost tuto zprávu aktualizovat pouze v případě, že dojde meziročně k významným změnám.

Internetoví zprostředkovatelé by rovněž měli zveřejňovat informace o svých postupech a časových rámcích pro zásah zúčastněných stran, např. pokud jde o lhůtu, v níž musí osoba, která obsah nahrála, reagovat protioznámením, o lhůtu, v níž zprostředkovatel informuje obě strany o výsledku řízení, a o lhůty pro jednotlivé formy odvolání proti jakémukoli rozhodnutí.

4. Ustanovení o „bezpečném přístavu“ v článcích 12, 13 a 14 směrnice o elektronickém obchodu

Akt o digitálních službách by měl chránit a prosazovat současné omezené výjimky zodpovědnosti pro poskytovatele služeb informační společnosti (internetové zprostředkovatele) podle článků 12, 13 a 14 směrnice o elektronickém obchodu.

5. Aktivní a pasivní hostitelé

Akt o digitálních službách by měl zachovat výjimky ze směrnice o elektronickém obchodu pro zprostředkovatele, kteří hrají neutrální a pasivní úlohu, a řešit nedostatek právní jistoty, pokud jde o pojem „aktivní role“, a kodifikovat judikaturu Soudního dvora v této oblasti. Měl by rovněž vyjasnit, že poskytovatelé hostingových služeb hrají aktivní úlohu, pokud jde o vytváření obsahu nebo částečné přispívání k jeho nezákonnosti, nebo zda se jedná o přijetí obsahu třetí strany za vlastní, jak je to vnímáno průměrným uživatelem nebo spotřebitelem.

Měl by zajistit, aby dobrovolná opatření přijatá internetovými zprostředkovateli za účelem řešení nezákonného obsahu nevedla k tomu, že jim bude pouze na základě těchto opatření připisována v souvislosti s daným obsahem aktivní role. Použití jakýchkoli těchto opatření by však mělo být doprovázeno vhodnými zárukami a postupy moderování obsahu by měly být spravedlivé, přístupné, nediskriminační a transparentní.

Akt o digitálních službách by měl zachovat výjimky z odpovědnosti pro podpůrné a infrastrukturní služby, které nefigurují jako strany ve smluvních vztazích mezi internetovými zprostředkovateli a jejich zákazníky a které pouze provádějí rozhodnutí přijatá internetovými zprostředkovateli nebo jejich zákazníky.

6. Neexistence obecné povinnosti dohledu – článek 15 směrnice o elektronickém obchodu

Akt o digitálních službách by měl zachovat neexistenci obecné povinnosti dohledu podle článku 15 směrnice o elektronickém obchodu. Internetoví zprostředkovatelé by neměli podléhat povinnosti obecného dohledu.

VI. INTERNETOVÁ TRŽIŠTĚ

Akt o digitálních službách by měl navrhnout konkrétní nová pravidla pro internetová tržiště pro prodej na internetu, propagaci nebo poskytování výrobků a služeb spotřebitelům.

Tato nová pravidla by měla:

— být v souladu s reformou směrnice o obecné bezpečnosti výrobků a doplňovat ji;

— pokrývat všechny subjekty, které nabízejí a směřují služby nebo výrobky ke spotřebitelům v Unii, a to i v případě, že jsou usazeny mimo Unii;

— odlišovat internetová tržiště od jiných typů poskytovatelů služeb, včetně jiných pomocných zprostředkovatelských činností v rámci téže činnosti společnosti; pokud jedna ze služeb poskytovaných společností splňuje kritéria nezbytná k tomu, aby byla považována za tržiště, měla by se pravidla na tuto část podnikání v plné míře vztahovat bez ohledu na vnitřní organizaci této společnosti;

— zajistit, aby internetová tržiště jasně uváděla, z jaké země jsou výrobky prodávány nebo služby poskytovány, bez ohledu na to, zda jsou poskytovány nebo prodávány tímto tržištěm, třetí stranou nebo prodávajícím usazeným v Unii, nebo mimo ni;

— zajistit, aby internetová tržiště rychle odstranila veškeré známé zavádějící informace poskytnuté dodavatelem, včetně zavádějících implicitních záruk a prohlášení učiněných dodavatelem;

— zajistit, aby internetová tržiště nabízející odborné služby uváděla, kdy je určité povolání regulováno ve smyslu směrnice 2005/36/ES, aby se spotřebitelé mohli informovaně rozhodnout a v případě potřeby ověřit u příslušného orgánu, zda daný odborník splňuje požadavky na konkrétní odbornou kvalifikaci;

— zajistit, aby internetová tržiště byla transparentní a odpovědná a spolupracovala s příslušnými orgány členských států s cílem určit, kde existují vážná rizika nebezpečných výrobků, a upozornit je, jakmile se o těchto výrobcích dozví na svých platformách;

— zajistit, aby internetová tržiště konzultovala systém rychlého varování Unie pro nebezpečné nepotravinářské výrobky (RAPEX) a prováděla namátkové kontroly stažených a nebezpečných výrobků a pokud možno přijala ve vztahu k dotčeným výrobkům vhodná opatření;

— zajistit, aby jakmile unijní systémy rychlého varování, vnitrostátní orgány pro dozor nad trhem, celní orgány nebo orgány na ochranu spotřebitele označí výrobky za nebezpečné nebo padělky, byly tyto urychleně z tržiště staženy, maximálně do dvou dnů od obdržení oznámení;

— zajistit, aby internetová tržiště informovala spotřebitele, pokud byl výrobek, který si koupili, z tržiště odstraněn na základě oznámení, že nesplňuje předpisy Unie v oblasti bezpečnosti výrobků nebo ochrany spotřebitele; internetová tržiště by rovněž měla informovat spotřebitele o veškerých bezpečnostních záležitostech a o všech opatřeních nezbytných k zajištění účinného stažení výrobků z oběhu;

— zajistit, aby internetová tržiště ve spolupráci s orgány v souladu s nařízením o platformě pro podnikání zavedla opatření proti subjektům, které opakovaně porušují předpisy a nabízejí nebezpečné výrobky, a aby přijala opatření s cílem zabránit tomu, že se nebezpečný výrobek, který již byl stažen, znovu objeví v oběhu;

— zvážit možnost stanovit požadavek, aby dodavatelé, kteří jsou usazeni ve třetí zemi, založili v Unii pobočku nebo jmenovali právního zástupce usazeného v Unii, který ponese odpovědnost za to, že jsou evropským spotřebitelům prodávány výrobky nebo služby, které nesplňují bezpečnostní předpisy Unie;

— řešit odpovědnost internetových tržišť za škody způsobené spotřebitelům a za nepřijetí odpovídajících opatření k odstranění nezákonných výrobků poté, co se o těchto nezákonných výrobcích fakticky dozví;

— řešit odpovědnost internetových tržišť v případě, že platformy zásadním způsobem rozhodují o dodavatelích a podstatných prvcích hospodářských transakcí, jako jsou platební prostředky, ceny, standardní smluvní podmínky nebo aktivity napomáhající prodeji zboží spotřebiteli na unijním trhu, a pokud neexistuje žádný výrobce, dovozce ani distributor usazený v Unii, který může být činěn odpovědným;

— řešit odpovědnost internetových tržišť, pokud internetové tržiště neinformovalo spotřebitele o tom, že třetí stranou je skutečný dodavatel zboží nebo služeb, což činí tržiště smluvně odpovědným vůči spotřebiteli; odpovědnost by měla být rovněž zvážena v případě, že tržiště vědomě poskytuje zavádějící informace;

— zaručit, aby internetová tržiště měla právo na nápravu vůči dodavateli nebo výrobci, kteří pochybili;

— pracovat s možností rozšířit závazek některých internetových maloobchodníků, pokud jde o rychlejší odstraňování nebezpečných nebo padělaných výrobků v rámci dobrovolného „závazku k zajištění bezpečnosti výrobků“ a „memoranda o porozumění týkajícího se prodeje padělaného zboží přes internet“, a pověřit Komisi, aby určila, které z těchto závazků je možno stanovit jako povinné.

VII. REGULACE SYSTÉMOVÝCH PROVOZOVATELŮ EX ANTE

Akt o digitálních službách by měl předložit návrh nového samostatného nástroje k zajištění toho, aby systémová úloha konkrétních internetových platforem neohrožovala vnitřní trh tím, že budou nespravedlivě vylučovat inovativní nové subjekty na trhu, včetně malých a středních podniků, a inovativních podnikatelů a startupů, čímž by se omezil spotřebitelský výběr.

Za tímto účelem by měl akt o digitálních službách zejména:

— zavést mechanismus ex ante, který bude na základě z nařízení o platformě pro podnikání předcházet selháním trhu způsobeným praktikami „systémových provozovatelů“ vdigitálním světě (namísto pouhého zjednávání nápravy); tento mechanismus by měl regulačním orgánům umožnit ukládat těmto systémovým provozovatelům nápravná opatření s cílem řešit selhání trhu, aniž by tím docházelo k porušení pravidel hospodářské soutěže;

— zmocnit regulační orgány k tomu, aby společnostem, které byly označeny jako „systémoví provozovatelé“, uložily přiměřená a řádně definovaná nápravná opatření na základě kritérií stanovených v rámci aktu o digitálních službách a na základě uzavřeného seznamu pozitivních a negativních kroků, které musí společnosti provést, respektive které provádět nesmí; ve svém posouzení dopadu by měla Komise provést důkladnou analýzu jednotlivých jevů zjištěných na trhu, jako je např.: — nedostatečná interoperabilita a absence vhodných nástrojů, dat, odborných znalostí a zdrojů použitých systémovými provozovateli k tomu, aby byl spotřebitelům umožněn přechod, propojení a operace mezi digitálními platformami nebo internetovými ekosystémy; — systémové preferenční zobrazení, které umožňuje systémovým provozovatelům lépe zviditelnit své vlastní navazující služby; — obal dat využívaný k rozšíření tržní síly z jednoho trhu na přilehlé trhy na základě preferencí vlastních produktů a služeb a na základě praktik, jejichž smyslem je učinit spotřebitele závislým na jednom dodavateli; — rozšířená praxe zakazovat na základě smluvních ustanovení podnikatelským uživatelům jakožto třetím stranám přesměrovat spotřebitele na jejich vlastní internetové stránky; — nedostatečná transparentnost systémů doporučení používaných systémovými provozovateli, včetně pravidel a kritérií pro fungování těchto systémů;

— zajistit, aby systémovým provozovatelům byla poskytnuta možnost prokázat, že je dané jednání oprávněné;

— vyjasnit, že některé regulační prostředky by se měly vztahovat na všechny „systémové provozovatele“, např. povinnost provádět svou obchodní činnost transparentně, zejména pokud jde o způsob, jakým shromažďují a používají údaje, a zákaz provádět jakékoli praktiky, jejichž cílem je ztížit spotřebitelům změnu dodavatele, nebo které jsou jiným způsobem neodůvodněně diskriminační a vylučují nebo znevýhodňují jiné komerční subjekty;

— zmocnit regulační orgány k přijímání předběžných opatření a ukládání postihů „systémovým provozovatelům“, kteří nedodržují regulační povinnosti, jež jim byly uloženy;

— vyhradit Komisi pravomoc s konečnou platností rozhodnout, zda je poskytovatel služeb informační společnosti „systémovým provozovatelem“ na základě podmínek stanovených v rámci mechanismu ex ante;

— oprávnit uživatele „systémových provozovatelů“ k přístupu k informacím, deaktivaci, účinné kontrole a možnosti rozhodovat, pokud jde o druh obsahu, který si přejí nechat zobrazovat; uživatelé by rovněž měli být řádně informováni o všech důvodech, proč je jim předkládán konkrétní obsah;

— zajistit, aby byla dodržována práva, povinnosti a zásady obecného nařízení o ochraně osobních údajů, a to i pokud jde o minimalizaci údajů, zásadu účelového omezení, záměrnou a standardní ochranu údajů a zákonné důvody pro zpracování;

— zajistit v rámci těchto opatření odpovídající stupeň interoperability vyžadující, aby „systémoví provozovatelé“ sdíleli vhodné nástroje, údaje, odborné znalosti a zdroje komezení rizika závislosti uživatelů a spotřebitelů a rizika umělého připoutávání uživatelů k jednomu systémovému provozovateli bez reálné možnosti nebo podnětů ke změně digitální platformy nebo internetového ekosystému; Komise by měla prozkoumat různé technologie a otevřené standardy a protokoly, včetně možnosti technického rozhraní (rozhraní pro programování aplikací), které uživatelům konkurenčních platforem umožní připojení k systémovým provozovatelům a výměnu informací s ním; systémoví provozovatelé nesmějí k obchodním účelům využívat žádné z údajů získaných od třetích stran v souvislosti se zajišťováním interoperability pro jiné účely, než je umožnění těchto činností; povinnosti týkající se interoperability by neměly omezovat, narušovat ani odkládat schopnost zprostředkovatelů řešit rizikové nedostatky;

— zajistit, aby novým mechanismem ex ante nebylo dotčeno uplatňování pravidel hospodářské soutěže, včetně pravidel týkajících se praxe preferování sebe sama a celkové vertikální integrace, a zajistit, aby oba strategické nástroje byly zcela nezávislé.

VIII. DOHLED, SPOLUPRÁCE A VYMÁHÁNÍ

Akt o digitálních službách by měl zlepšit dohled a účinnost vymáhání stávajících pravidel a posílit doložku o vnitřním trhu jako základní kámen jednotného digitálního trhu doplněním nového mechanismu spolupráce zaměřeného na zlepšení výměny informací, spolupráce, vzájemné důvěry a vyžádané vzájemné pomoci mezi členskými státy, zejména mezi orgány vdomovské zemi, v níž je poskytovatel služeb usazen, a orgány hostitelské země, kde poskytovatel své služby nabízí.

Komise by měla provést důkladné posouzení dopadu s cílem najít nejvhodnější model dohledu a vymáhání pro uplatňování ustanovení v souvislosti s aktem o digitálních službách, a to při dodržení zásad subsidiarity a proporcionality.

Ve svém posouzení dopadů by Komise měla prozkoumat stávající modely, jako je síť pro spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele, skupina evropských regulačních orgánů pro audiovizuální mediální služby (ERGA), Evropská rada pro ochranu údajů (EDBP) a Evropská síť pro hospodářskou soutěž (ECN), a zvážit přijetí hybridního systému dohledu.

Tento hybridní systém dohledu založený na koordinaci EU ve spolupráci se sítí vnitrostátních orgánů by měl zlepšit monitorování a uplatňování aktu o digitálních službách, vymáhat dodržování předpisů, včetně vymáhání regulačních pokut, dalších sankcí nebo opatření, a měl by být schopen provádět audit zprostředkovatelů a platforem. Měl by rovněž v případě potřeby urovnávat přeshraniční spory mezi vnitrostátními orgány, řešit složité přeshraniční otázky, poskytovat poradenství a pokyny a schvalovat celounijně platné kodexy a rozhodnutí. Ve spolupráci s vnitrostátními orgány by mělo být možno v rámci tohoto systému zahájit kroky a vyšetřování v přeshraničních záležitostech. Konečný dohled nad povinnostmi členských států by měl zůstat v pravomoci Komise.

Komise by měla podávat zprávy Evropskému parlamentu a Radě a spolu s vnitrostátními orgány vést veřejný „srovnávací přehled internetových platforem“ s relevantními informacemi o tom, jak je akt o digitálních službách dodržován. Komise by měla usnadnit a podpořit vytvoření a udržování evropského výzkumného úložiště, které usnadní sdílení údajů sveřejnými institucemi, výzkumníky, nevládními organizacemi a univerzitami pro výzkumné účely.

Akt o digitálních službách by měl rovněž rozšířit ustanovení o článku 16 směrnice oelektronickém obchodu o nové prvky týkající se vymáhání předpisů v oblasti samoregulace.

(1) Pravidla jsou stanovena ve směrnici (EU) 2019/770 a směrnici (EU) 2019/771.

(2) Směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o nepřiměřených podmínkách ve spotřebitelských smlouvách, naposledy pozměněná směrnicí Evropského parlamentu a Rady (EU) 2019/2161 ze dne 27. listopadu 2019, kterou se mění směrnice Rady 93/13/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/6/ES, 2005/29/ES a 2011/83/EU, pokud jde o lepší vymáhání a modernizaci právních předpisů Unie na ochranu spotřebitele (Úř. věst. L 328, 18.12.2019, s. 7).

(3) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/83/EU ze dne 25. října 2011 o právech spotřebitelů, kterou se mění směrnice Rady 93/13/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/44/ES a zrušuje směrnice Rady 85/577/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES (Úř. věst. L 304, 22.11.2011, s. 64).

(4) Směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/958 ze dne 28. června 2018 o testu přiměřenosti před přijetím nové právní úpravy povolání (Úř. věst. L 173, 9.7.2018, s. 25).