/* KOM/2011/0495 v konečném znění - 2011/0221 (NLE) */ Návrh ROZHODNUTÍ RADY o postoji, který se má zaujmout jménem Evropské unie na příštích pěti zasedáních Mezinárodní velrybářské komise včetně příslušných jednání mezi zasedáními, pokud jde o návrhy změn Mezinárodní úmluvy o regulaci velrybářství a její přílohy





DŮVODOVÁ ZPRÁVA 1. Podle článku 191.1 Smlouvy o fungování Evropské unie je jedním z cílů politiky EU v oblasti životního prostředí podpora opatření na mezinárodní úrovni, určených k řešení regionálních a celosvětových problémů životního prostředí. Součástí tohoto cíle je ochrana druhů na celosvětové úrovni, včetně velryb. Evropská unie hraje aktivní úlohu v otázce zachování velryb a jiných kytovců a zavedla právní předpisy z oblasti životního prostředí, které zajišťují účinnou ochranu v této oblasti. 2. V příloze IV směrnice o ochraně přírodních stanovišť[1] jsou uvedeny všechny druhy kytovců. Znamená to, že všechny druhy velryb jsou ve vodách EU chráněny před úmyslným vyrušováním, odchytem nebo usmrcováním. Táž směrnice rovněž zakazuje držení, dopravu a prodej nebo výměnu jedinců odebraných z volné přírody. Tento právní předpis neumožňuje obnovení komerčního lovu velryb u žádné populace, která se zcela či částečně vyskytuje ve vodách EU. Vzhledem k migrační povaze populací velryb je jasné, že cílů směrnice o ochraně přírodních stanovišť lze plně dosáhnout pouze tehdy, bude-li vytvořen srovnatelný mezinárodní regulační rámec. 3. Nařízení Rady (ES) č. 338/97 o ochraně druhů volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin regulováním obchodu s nimi[2], kterým se provádějí ustanovení Úmluvy o mezinárodním obchodu ohroženými druhy volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (CITES) v EU, zakazuje dovoz kytovců do Unie k převážně komerčním účelům.[3] Tato vysoká úroveň ochrany je dále podpořena strategií ES pro mořské prostředí[4] a rámcovou směrnicí o strategii pro mořské prostředí[5], která má posílit ochranu velryb v EU, neboť přispěje k celkovému cíli, jímž je dosažení dobrého environmentálního stavu oceánů a moří EU. 4. Konečným cílem politiky EU v oblasti životního prostředí, pokud jde o velryby, tudíž je dosáhnout jejich účinné ochrany. Výše uvedené právní předpisy v oblasti životního prostředí zajišťují vysokou úroveň ochrany prostřednictvím rozsáhlé harmonizace pravidel. 5. Politika EU týkající se velryb nebude v rámci vod EU účinná, pokud ji nepodpoří jednotná opatření na celosvětové úrovni. V souvislosti s integrovanou mořskou politikou EU bude Komise pracovat na koordinaci evropských zájmů v oblasti mezinárodní problematiky. 6. Příslušnou mezinárodní organizací pro zachování a řízení populací velryb na celosvětové úrovni je Mezinárodní velrybářská komise (IWC), která byla zřízena na základě Mezinárodní úmluvy o regulaci velrybářství (ICRW, dále jen „úmluva“), podepsané v roce 1946. Účelem bylo uzavřít úmluvu s cílem „zajistit účinné zachování a řízení populací velryb, a umožnit tak řádný rozvoj velrybářského průmyslu“ (preambule úmluvy). Členství v IWC je otevřeno pouze vládám, které k úmluvě přistoupily. Změna úmluvy, která by umožnila EU stát se jejím členem, by vyžadovala ratifikaci protokolu všemi členy IWC. Komise přijala v roce 1992 návrh[6] dojednat přistoupení Unie k úmluvě, Rada však k tomuto návrhu nepředložila žádné následné stanovisko. Unie má však v IWC status pozorovatele. V rámci stávajících jednání o reformě IWC Komise navrhuje, aby byly podpořeny návrhy na revizi úmluvy včetně možnosti, aby se EU stala stranou IWC. 7. Lov velryb pro komerční účely byl v roce 1986 pozastaven v důsledku moratoria, na kterém se dohodla většina zemí zastoupených v IWC. Hlavním důvodem pro přerušení lovu velryb pro komerční účely byla nejistota ve vědeckých analýzách zkoumajících stav různých populací velryb. Od té doby je na zasedáních IWC pravidelně hlavním projednávaným tématem, zda se populace velryb dostatečně obnovily, aby bylo možné kontrolovaným způsobem zákaz lovu velryb pro komerční účely zrušit. 8. Dvojí pravomoc IWC spočívající v řízení lovu velryb a v ochraně velryb vyústila v průběhu let v krajně vyhraněná stanoviska mezi předními státy, jež jsou lovu velryb nakloněny, a státy, které s lovem velryb nesouhlasí. Přední státy nakloněné lovu velryb (např. Japonsko, Island a Norsko) důsledně moratorium zpochybňují a v lovu velryb, který odůvodňují vědeckými účely nebo jinými výjimkami, i nadále pokračují. 9. Všeobecný zákaz komerčního lovu velryb dohodnutý v rámci IWC je v souladu s politikami EU, jak jsou vymezeny ve výše uvedených právních předpisech. Je důležité, aby IWC zajistila účinnou ochranu velryb všude na světě. Proto musí EU vyjadřovat své stanovisko k takovým návrhům na každém zasedání IWC. 10. V souladu se zásadou loajální spolupráce uvedenou v čl. 4 odst. 3 Smlouvy o Evropské unii a zásadou jednoty při vnějším zastupování EU je nezbytné, aby se členské státy připravovaly na zasedání IWC tak, že dosáhnou společného postoje v Radě. Vzhledem k omezením vyplývajícím z postavení EU jako pozorovatele by měl být takový postoj vyjádřen tím, že členské státy budou v rámci IWC jednat společně v zájmu EU. Rovněž je důležité, aby dva zbývající členské státy, které ještě členy IWC nejsou, urychlily proces přistoupení. Pouze na základě společného jednání a utváření postoje EU by EU měla naději, že se podaří zajistit vypracování a prosazování přiměřeného a účinného mezinárodního regulačního rámce pro ochranu velryb. 11. Za tímto účelem Komise předkládá Radě návrh rozhodnutí na tomto právním základě: článek 192 (politika v oblasti životního prostředí) a čl. 218 odst. 9 pro účely definování postoje, který má být jménem EU zaujat v orgánu ustaveném dohodou, jakmile tento orgán přijme rozhodnutí s právními účinky. S náležitým ohledem na převážně environmentální cíle, které by Evropská unie měla v souvislosti s IWC v této chvíli sledovat, se jako součást operačního právního základu tohoto rozhodnutí nenavrhuje článek 43 Smlouvy o fungování Evropské unie. Tím není dotčena výlučná pravomoc Evropské unie v oblasti zachování mořských biologických zdrojů podle čl. 3 odst. 1 písm. d) ve spojení s článkem 38 a přílohou I Smlouvy, tedy v oblasti veškerých živých vodních zdrojů v rámci společné rybářské politiky podle nařízení Rady (ES) č. 2371/2002[7]. Nevznikne tím precedens pro jakákoli budoucí vyjednávání o ochraně a řízení živých vodních zdrojů spadajících do působnosti uvedeného nařízení. 12. Rozhodnutí IWC o změně přílohy úmluvy mají právní účinky, neboť vstupují v platnost v předepsané lhůtě, aniž je nutná jejich ratifikace[8]. Téměř na všech zasedáních IWC ode dne, kdy zákaz vstoupil v platnost, navrhovalo Japonsko změny přílohy úmluvy s cílem povolit lov velryb za určitých podmínek a pro určité populace tento zákaz de facto zrušit. Není možné, aby Unie zahájila a dokončila své vnitřní postupy s cílem definovat svůj postoj až poté, co ostatní členové IWC předloží návrhy změn, protože ty mohou být předkládány až do 60 dnů před každým zasedáním IWC. Navíc vzhledem k tomu, že navrhovaným cílem Unie je podporovat vypracování komplexního mezinárodního rámce, který by zahrnoval veškeré aktivity týkající se lovu velryb, a obecně se postavit proti iniciativám směřujícím ke zrušení moratoria na lov velryb pro komerční účely, může Rada již nyní definovat postoj EU pro budoucí zasedání IWC. 13. Kromě toho by Unie měla rovněž podporovat změny přílohy zaměřené na vytvoření přírodních rezervací pro velryby. 14. Tento návrh na rozhodnutí Rady vychází z rozhodnutí Rady, jež bylo na základě návrhu Komise přijato Radou ve složení pro otázky životního prostředí dne 2. března 2009[9]. Přijetí rozhodnutí Rady z roku 2009 umožnilo Unii, aby koordinovala své postoje k řadě otázek během tří výročních zasedání IWC včetně příslušných jednání mezi zasedáními. Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem musí být postoj Unie na příštích pěti zasedáních Mezinárodní velrybářské komise (IWC) včetně příslušných jednání mezi zasedáními v souladu s přílohou tohoto rozhodnutí. 2011/0221 (NLE) Návrh ROZHODNUTÍ RADY o postoji, který se má zaujmout jménem Evropské unie na příštích pěti zasedáních Mezinárodní velrybářské komise včetně příslušných jednání mezi zasedáními, pokud jde o návrhy změn Mezinárodní úmluvy o regulaci velrybářství a její přílohy RADA EVROPSKÉ UNIE, s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 191 odst. 1 ve spojení s čl. 218 odst. 9 této smlouvy, s ohledem na návrh Evropské komise[10], vzhledem k těmto důvodům: 1. Článek 191.1 Smlouvy o fungování Evropské unie stanoví, že jedním z cílů politiky EU v oblasti životního prostředí je podpora opatření na mezinárodní úrovni určených k řešení regionálních a celosvětových problémů životního prostředí. 2. Směrnice 92/43/EHS o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (směrnice o ochraně přírodních stanovišť)[11] uvádí všechny druhy kytovců jako druhy, na nichž má EU zájem, a požaduje po členských státech, aby tyto druhy udržovaly v příznivém stavu z hlediska ochrany v částech jejich území, na které se vztahuje Smlouva, nebo aby se tyto druhy do takového stavu vrátily. V příloze IV jsou uvedeni všichni kytovci. Znamená to, že všechny druhy velryb jsou ve vodách EU chráněny před úmyslným vyrušováním, odchytem nebo usmrcováním. Tatáž směrnice také zakazuje držení, dopravu a prodej nebo výměnu jedinců těchto druhů odchycených z volné přírody. 3. Nařízení Rady 338/97/ES o ochraně druhů volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin regulováním obchodu s nimi,[12] kterým se provádějí ustanovení Úmluvy o mezinárodním obchodu ohroženými druhy volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (CITES) v EU, zakazuje dovoz kytovců do Unie k převážně komerčním účelům[13]. 4. Velryby jsou stěhovavým druhem. Politiky a právní předpisy EU týkající se velryb budou proto v rámci vod EU účinnější, podpoří-li je jednotná opatření na celosvětové úrovni. 5. Mezinárodní velrybářská komise (IWC) jakožto příslušná mezinárodní organizace, pokud jde o ochranu a řízení populace velryb na globální úrovni, byla zřízena na základě Mezinárodní úmluvy o regulaci velrybářství (ICRW, dále jen „úmluva“), podepsané v roce 1946. Členy IWC mohou být pouze vlády. V současnosti je stranami IWC dvacet pět členských států Evropské unie[14]. Evropská unie má v IWC statut pozorovatele a je zastoupena Komisí. 6. Lov velryb pro komerční účely byl v roce 1986 pozastaven v důsledku moratoria, na kterém se dohodla většina zemí zastoupených v IWC. Přední státy nakloněné lovu velryb soustavně zpochybňují moratorium a v lovu velryb, který odůvodňují vědeckými účely nebo jinými výjimkami, i nadále pokračují. 7. Od 60. výročního zasedání IWC v Santiagu de Chile v červnu 2008 je v IWC vedena diskuse o možné reformě organizace. Členské státy by měly usilovat o konstruktivní účast ve všech jednáních a zohledňovat přitom cíl, jímž je zajištění účinného mezinárodního regulačního rámce. 8. S ohledem na vývoj v IWC a následnou potřebu postoje EU, který by zohledňoval nový vývoj, předloží Komise další návrhy na změny tohoto rozhodnutí v případech, kde je to vhodné. 9. IWC při své činnosti vychází z přílohy, kterou se celosvětově řídí lov velryb. Příloha je připojena k úmluvě a je definována jako její nedílná součást. Stanoví podrobné předpisy pro lov velryb s ohledem na zachování a využívání zdrojů velryb. Její ustanovení a změny jsou pro strany závazné, ledaže by některá strana podala formální námitku ke změně podle čl. V odst. 3 úmluvy. 10. Návrhy rozhodnutí o změně přílohy přijaté v rámci IWC mohou mít právní účinky a mohou ovlivnit dosažení cílů politik a právních předpisů EU, pokud jde o kytovce. Cílem některých návrhů, které jsou pravidelně předkládány k rozhodnutí na zasedáních IWC, je povolit lov velryb prostřednictvím stanovení kvót a uplatňování řídících opatření nebo vytvořit přírodní rezervace pro velryby. Proto je nutno definovat postoj EU. 11. S náležitým ohledem na převážně environmentální cíle, které by Evropská unie měla v souvislosti s IWC v této chvíli sledovat, a z důvodů účelnosti vzhledem k souvisejícím jednáním z roku 2008, se jako součást operačního právního základu tohoto rozhodnutí nenavrhuje článek 43 Smlouvy o fungování Evropské unie. Tím není dotčena výlučná pravomoc Evropské unie v oblasti zachování mořských biologických zdrojů podle ustanovení čl. 3 odst. 1 písm. d) ve spojení s článkem 38 a přílohou I Smlouvy, tedy v oblasti veškerých živých vodních zdrojů v rámci společné rybářské politiky podle nařízení Rady (ES) č. 2371/2002[15]. Nevznikne tím precedens pro jakákoli budoucí vyjednávání o ochraně a řízení živých vodních zdrojů spadajících do působnosti uvedeného nařízení. 12. Členské státy mají povinnost loajální spolupráce podle čl. 4 odst. 3 Smlouvy o Evropské unii a nemohou přijímat závazky mimo rámec právních předpisů EU, které by mohly ovlivnit pravidla Unie či změnit jejich působnost. Je nezbytné, aby Unie mluvila jedním hlasem na základě dohodnutých postojů EU s cílem účinně hájit zájmy Unie vůči třetím stranám. Důvěryhodnost EU závisí na její schopnosti vyjadřovat pevný, koordinovaný postoj EU. 13. Evropská unie je v IWC pozorovatelem a o jejím postoji v souvislosti se záležitostmi, které jsou v její působnosti, by měla rozhodovat Rada a tento postoj by měl být vyjadřován členskými státy jednajícími společně v zájmu Unie. 14. S cílem posílit postavení Unie v rámci IWC by měla být podporována revize Mezinárodní úmluvy o regulaci velrybářství (ICRW) podepsané v roce 1946, a to tak, aby se EU měla možnost stát stranou IWC. 15. Na příštích pěti zasedání IWC včetně jednání mezi zasedáními by měly Unie a členské státy úzce spolupracovat, aby zajistily, že veškeré změny Mezinárodní úmluvy o regulaci velrybářství a její přílohy budou slučitelné s politikou a právními předpisy Unie, PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ: Článek 1 Postoj Evropské unie na příštích pěti zasedání Mezinárodní velrybářské komise (IWC) včetně souvisejících jednání mezi zasedáními musí být v souladu s přílohou tohoto rozhodnutí a musí být vyjádřen členskými státy jednajícími společně v zájmu Unie. Článek 2 Pokud je pravděpodobné, že postoj uvedený v článku 1 bude ovlivněn novými vědeckými nebo technickými poznatky předloženými před zasedáním IWC nebo v jeho průběhu, nebo budou-li návrhy předloženy na místě v záležitostech, které nejsou doposud předmětem postoje EU, bude postoj k dotčenému návrhu stanoven prostřednictvím koordinace, včetně koordinace na místě, před hlasováním o daném návrhu. V Bruselu dne Za Radu předseda/předsedkyně PŘÍLOHA 1. Zastřešujícím cílem Evropské unie ve vztahu k IWC je zajistit účinný mezinárodní regulační rámec pro ochranu a řízení velryb, který v dlouhodobém výhledu zaručí podstatné zlepšení stavu velryb z hlediska jejich ochrany a zavede kontrolu IWC nad veškerými velrybářskými činnostmi. 2. Členské státy jednající společně v zájmu Unie zaujmou k návrhům rozhodnutí IWC na jejích příštích pěti zasedáních a souvisejících jednáních mezi zasedáními tento postoj: a) podpoří zachování moratoria na komerční lov velryb v příloze úmluvy; b) postaví se proti jakýmkoli návrhům ohledně nového způsobu lovu velryb, které v současnosti úmluva nezahrnuje, pokud takové návrhy nezahrnují pouze místní spotřebu, nezakazují mezinárodní obchod, nezaručují podstatné zlepšení stavu velryb z hlediska jejich ochrany v dlouhodobém výhledu, nezajišťují ústřední úlohu vědeckého výboru při stanovení dalších podmínek pro takový lov velryb a nepřivádějí veškeré velrybářské činnosti prováděné členy IWC pod kontrolu IWC; c) podpoří návrhy na vytvoření přírodních rezervací pro velryby; d) podpoří návrhy na řízení lovu velryb prováděného místními obyvateli za účelem obživy, které zajistí, že ochrana příslušných populací nebude narušena, s řádným ohledem na zásadu obezřetnosti a na doporučení vědeckého výboru a za podmínky, že velrybářské činnosti budou řádně regulovány a úlovky zůstanou udržitelné a nepřesáhnou rámec potřeb obživy místních obyvatel; e) podpoří návrhy, jejichž cílem je ukončit provádění lovu velryb „pro vědecké účely“ mimo kontrolu IWC; f) podpoří návrhy na specifikaci mechanismu a harmonogramu pro vypracování revize Mezinárodní úmluvy o regulaci velrybářství (ICRW) včetně otázek lovu velryb „pro vědecké účely“, lovu velryb, který je předmětem námitek, jakož i nových a vznikajících ohrožení kytovců, aby bylo zajištěno, že se veškeré velrybářské činnosti skutečně dostanou pod kontrolu IWC. Návrhy na revizi ICRW by měly rovněž zahrnovat spolehlivý pravidelný přezkum a mechanismus dodržování předpisů a podrobný prováděcí plán pro provedení revize; g) požadují, aby návrhy na revizi ICRW zahrnovaly možnost, aby se EU stala stranou IWC tak, aby EU mohla na zasedáních zastupovat sama sebe. [1] Směrnice 92/43/EHS o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin, Úř. věst. L 206, 22.7.1992, s. 7. [2] Úř. věst. L 61, 3.3.1997, s. 1. [3] Nařízení Rady (EHS) č. 348/81 o společných pravidlech pro dovoz produktů z velryb a ostatních kytovců navíc umožňuje dovoz stanovených produktů, pouze pokud nejsou používány ke komerčním účelům. [4] Sdělení Komise Radě a Evropskému parlamentu: Tematická strategie ochrany a zachování mořského prostředí, KOM(2005) 504 v konečném znění. [5] Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/56/ES ze dne 17. června 2008, kterou se stanoví rámec pro činnost Společenství v oblasti mořské environmentální politiky. [6] Návrh rozhodnutí Rady, kterým se Komise pověřuje sjednáním protokolu jménem Společenství, kterým se mění Mezinárodní úmluva o regulaci velrybářství, Washington, 2. prosince 1946, KOM(92) 316. [7] Nařízení Rady (ES) č. 2371/2002 ze dne 20. prosince 2002 o zachování a udržitelném využívání rybolovných zdrojů v rámci společné rybářské politiky, Úř. věst. L 358, 31.12.2002, s. 59–80. [8] Viz článek V úmluvy. Podle odstavce 3 vstupují pro smluvní strany změny přílohy v platnost do devadesáti dnů, pokud nevznesou námitku. [9] KOM(2008) 711 v konečném znění. [10] Úř. věst. C , , s. . [11] Úř. věst. L 206, 22.7.1992, s. 7. [12] Úř. věst. L 61, 3.3.1997, s. 1. [13] Nařízení Rady (EHS) č. 348/81 o společných pravidlech pro dovoz produktů z velryb a ostatních kytovců navíc umožňuje dovoz stanovených produktů, pouze pokud nejsou používány ke komerčním účelům. [14] Belgie, Bulharsko, Česká republika, Dánsko, Německo, Estonsko, Irsko, Řecko, Španělsko, Francie, Itálie, Kypr, Litva, Lucembursko, Maďarsko, Nizozemsko, Rakousko, Polsko, Portugalsko, Rumunsko, Slovinsko, Slovensko, Finsko, Švédsko, Spojené království (duben 2011). [15] Nařízení Rady (ES) č. 2371/2002 ze dne 20. prosince 2002 o zachování a udržitelném využívání rybolovných zdrojů v rámci společné rybářské politiky, Úř. věst. L 358, 31.12.2002, s. 59–80.