Směrnice o volném pohybu (2004/38/ES) stanoví podmínky pro výkon práva volného pohybu a pobytu (krátkodobého i dlouhodobého) občanů EU a jejich rodinných příslušníků v Unii. Tato směrnice stanoví že, občané EU a jejich rodinní příslušníci ve spojení s platným průkazem totožnosti nebo cestovním pasem mohou vstoupit do jiného členského státu a pobývat v něm a požádat o příslušné povolení k pobytu. Směrnice nicméně neupravuje vzor ani normy týkající se průkazů totožnosti, které mají být použity pro vstup na území členských států EU nebo pro jejich opuštění. Podobně nestanoví konkrétní normy pro povolení k pobytu, která se vydávají občanům EU a jejich rodinným příslušníkům z třetích zemí, kromě názvu, který se má použít pro povolení pro tyto rodinné příslušníky, tj. „pobytová karta rodinného příslušníka občana Unie“ (viz čl. 10 odst. 1 směrnice 2004/38).

V patnácti z dvaceti šesti členských států, které svým občanům vydávají průkazy totožnosti, je běžné a povinné průkaz totožnosti vlastnit. V souladu s právními předpisy EU v oblasti volného pohybu osob (směrnice 2004/38/ES) mohou občané EU průkazy totožnosti využít jako cestovní doklady jednak při cestování v rámci EU, jednak pro vstup na území EU z třetích zemí a skutečně jsou pro cestování často využívány. Členské státy navíc mají dohody s celou řadou třetích zemí, jež občanům EU umožňují cestovat na základě jejich vnitrostátního průkazu totožnosti. To rovněž zahrnuje cestování do třetích zemí s cílem zapojit se do teroristické činnosti a návrat do EU.

Kromě toho je Evropská unie odhodlána usnadnit volný pohyb osob v prostoru svobody, bezpečnosti a práva. Jednotlivé členské státy k dnešnímu dni vykonaly svoji pravomoc provést vnitrostátní politiky týkající se dokladů totožnosti a povolení k pobytu, aniž by nutně vzaly v úvahu cíl usnadnit volný pohyb osob nebo zlepšit bezpečnost v Unii. Již bylo přijato několik opatření k vyřešení problémů zjištěných na vnitrostátní úrovni. Některé členské státy například vytvořily online rejstříky, které organizacím veřejného a soukromého sektoru umožňují ověřit pravost dokladů. Nicméně neexistuje žádný společný přístup ke zlepšování bezpečnostních prvků těchto dokladů a stanovení údajů, které by tyto doklady měly přinejmenším obsahovat. To vede k přetrvávajícím problémům napříč členskými státy a představuje otevřené dveře pro podvody s doklady.

Návrh umožní to, že budou dokumenty bezpečnější díky zlepšeným bezpečnostním prvkům vnitrostátních průkazů totožnosti a povolení k pobytu, což umožní výkon práv volného pohybu v bezpečnějším prostředí. To ochrání veřejné orgány a občany EU a jejich rodinné příslušníky před trestnou činností, paděláním dokladů a podvody s doklady. Proto tento návrh přispívá ke zlepšení celkové bezpečnosti v EU.

Pokud jde o právo na ochranu osobních údajů včetně zabezpečení údajů, platí příslušné právní předpisy EU, tj. nařízení 2016/679. Žádné výjimky z režimu Unie pro ochranu údajů se nepředpokládají a členské státy v případě potřeby provedou jasná pravidla, jasné podmínky a spolehlivá ochranná opatření v souladu s acquis EU v oblasti ochrany osobních údajů. Povinné začlenění biometrických údajů do průkazů totožnosti občanů EU a do pobytových karet vydávaných rodinným příslušníkům občanů Unie, kteří pocházejí ze třetích zemí, bude provedeno s konkrétními ochrannými opatřeními, která jsou v souladu s těmi, jež platí pro cestovní pasy a ostatní cestovní doklady a pro povolení k pobytu.

Období postupného vyřazování průkazů totožnosti a pobytových karet rodinných příslušníků občanů EU, které nejsou v souladu s normami uvedenými v upřednostňované možnosti, bylo zkráceno na pět let. Nejméně zabezpečené doklady budou postupně vyřazeny do dvou let. Jakákoli další zpoždění při provádění těchto úprav by vytvořila dlouhodobé bezpečnostní mezery a snížila jak účinnost dalších nedávno přijatých bezpečnostních opatření v rámci EU a na jejích vnějších hranicích, tak i soudržnost s těmito opatřeními. Kratší období postupného vyřazování proto urychlí posílení bezpečnosti, k němuž dojde díky zdokonaleným dokladům.

Podrobnosti týkající se ujednání o postupném vyřazování pobytových karet, které nesplňují požadavky, jsou uvedeny v článku 8. Průkazy, které již byly vydány v jednotném vzoru uvedeném v nařízení Rady č. 1030/2002 ve znění nařízení č. 380/2008, ale ještě neobsahují změny zavedené nařízením (EU) 2017/1954, budou postupně vyřazeny do pěti let ode dne použití navrhovaného nařízení. Pro další karty, které ještě nezahrnují změny zavedené nařízením č. 380/2008 a které neodpovídají této úrovni zabezpečení dokladů, se předpokládá kratší období postupného vyřazování v délce dvou let.

Jelikož se jedná o doklad, který za těchto okolností může znamenat osvobození od vízové povinnosti, úroveň zabezpečení jeho prvků by měla být posílena. Konkrétně by bezpečnostní prvky měly být stejné jako ty, jež jsou stanoveny – pro účely povolení k pobytu poskytovaná členskými státy nerezidentům EU – nařízením Rady (ES) č.1030/2002, kterým se stanoví jednotný vzor povolení k pobytu pro státní příslušníky třetích zemí (článek 7) ve znění pozdějších předpisů. Nicméně jak stanoví čl. 10 odst. 1 směrnice 2004/38/ES, odkaz na status rodinného příslušníka občana EU musí být uveden v názvu dokladu. Členské státy mohou použít standardizovaný kód, zejména pokud je odkaz příliš dlouhý na to, aby se vešel do pole názvu.

Článek 5 stanoví pětileté období pro postupné vyřazování předchozích vzorů s výjimkou průkazů, které nejsou strojově čitelné v souladu s dokumentem ICAO 9303, částí 3 (sedmé vydání, 2015), jež budou muset být vyřazeny do dvou let ode dne použití nařízení. Tato období postupného vyřazování umožní EU a členským státům co nejrychleji vyplnit stávající bezpečnostní mezeru v oblasti průkazů totožnosti a zároveň se rovněž zohlední požadavky na interoperabilitu, pokud průkazy totožnosti nesplní normy uvedené v dokumentu ICAO 9303 části 3 týkající se strojové čitelnosti.

Komise přijme program monitorování pro sledování výstupů, výsledků a dopadů tohoto nařízení. Program monitorování stanoví prostředky a intervaly shromažďování údajů a dalších potřebných důkazů. Jeden rok po zahájení uplatňování a následně jednou za rok by členské státy měly Komisi předložit některé informace, o nichž se má za to, že jsou nezbytné pro účinné monitorování fungování tohoto nařízení. Většina těchto informací bude shromažďována příslušnými orgány v rámci jejich služebních povinností, a proto nebude vyžadováno další úsilí při jejich shromažďování.

Článek 12 stanoví, že Komise by měla předložit zprávu o provádění tohoto nařízení a zprávu o hlavních zjištěních hodnocení Evropskému parlamentu, Radě a Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru. Komise by měla provést hodnocení tohoto nařízení v souladu s pokyny Komise ke zlepšování právní úpravy a na základě odstavců 22 a 23 interinstitucionální dohody ze dne 13. dubna 2016. Aby Komise tuto zprávu mohla vydat, musí se spoléhat na informace od členských států.

(6)Toto nařízení po členských státech nepožaduje, aby zavedly průkazy totožnosti nebo povolení k pobytu, pokud nejsou stanoveny vnitrostátními právními předpisy, ani neovlivňuje pravomoc členských států vydávat jiná povolení k pobytu podle vnitrostátního práva mimo oblast působnosti práva Unie, například pobytové karty vydané všem rezidentům na území bez ohledu na jejich státní příslušnost.

(7)Toto nařízení neovlivňuje ani použití průkazů totožnosti a povolení k pobytu s funkcí elektronické identifikace členskými státy pro jiné účely ani pravidla stanovená nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 910/2014, kterým se stanoví vzájemné uznávání elektronické identifikace v přístupu k veřejným službám na území EU a které občanům přemísťujícím se do jiného členského států pomáhá tím, že vyžaduje, aby byly prostředky elektronické identifikace uznány v jiném členském státě. Zdokonalené průkazy totožnosti by měly zajistit jednodušší identifikaci a přispět k lepšímu přístupu ke službám.

(8)Řádné ověřování průkazů totožnosti a povolení k pobytu vyžaduje, aby členské státy používaly správný název pro každý druh dokladu. Za účelem usnadnění kontroly dokladů v jiných členských státech by název dokladu měl být také uveden alespoň v jednom dalším úředním jazyce orgánů Unie.

(9)Bezpečnostní prvky jsou nezbytné pro ověření, zda je doklad pravý, a pro zjištění totožnosti osoby. Zavedení minimálních bezpečnostních norem a začlenění biometrických údajů do průkazů totožnosti a pobytových karet rodinných příslušníků, kteří nejsou státními příslušníky žádného členského státu, je důležitým krokem k zajištění větší bezpečnosti jejich používání v Unii. Zahrnutí takových biometrických identifikátorů by občanům mělo umožnit plně využívat jejich práv volného pohybu.

(10)Specifikace dokumentu Mezinárodní organizace pro civilní letectví (ICAO) 9303 (sedmé vydání, 2015) týkající se strojově čitelných dokladů, které zajišťují globální interoperabilitu – mimo jiné pokud jde o strojové čtení a využití vizuální kontroly – by měly být pro účely tohoto nařízení zohledněny.

(11)Postup snímání otisků prstů a zobrazení obličeje by měl zohlednit specifické potřeby dětí a měl by se použít v souladu s ochrannými opatřeními, která jsou uvedena v článku 24 Listiny základních práv unie, v Úmluvě o ochraně lidských práv a základních svobod a v Úmluvě Organizace spojených národů o právech dítěte.

(12)Zavedení minimálních norem týkajících se bezpečnosti a vzorů průkazů totožnosti by mělo členským státům umožnit spoléhat se na pravost těchto dokladů, když občané EU vykonávají své právo volného pohybu. I když je možnost stanovit dodatečné vnitrostátní prvky zachována, je třeba zajistit, aby tyto prvky nesnižovaly účinnost společných bezpečnostních prvků nebo aby neměly negativní vliv na přeshraniční interoperabilitu průkazů totožnosti, například možnost, aby byly průkazy totožnosti strojově čitelné přístroji v členských státech, které nejsou státem vydání.

(13)Nařízení bude respektovat povinnosti vyplývající z Úmluvy Organizace spojených národů o právech osob se zdravotním postižením, kterou ratifikovaly všechny členské státy i Unie. Začlenění dodatečných prvků, které činí průkazy totožnosti přístupnější a uživatelsky vstřícnější pro osoby se zdravotním postižením, například osoby se zrakovým postižením, by se proto měla podporovat.

(14)Povolení k pobytu vydávaná občanům Unie by měla obsahovat určité informace, aby se zajistilo, že jsou jako taková identifikována ve všech členských státech. To by mělo usnadnit uznávání využívání práva volného pohybu mobilních občanů EU a práv s ním spojených, ale harmonizace by neměla překročit rámec toho, co je vhodné pro řešení nedostatků stávajících dokladů.

(15)Pokud jde o povolení k pobytu vydávaná rodinným příslušníkům, kteří nejsou státními příslušníky žádného členského státu, je vhodné využít stejný vzor a bezpečnostní prvky jako ty, které jsou uvedeny v nařízení Rady (ES) č. 1030/2002, kterým se stanoví jednotný vzor povolení k pobytu pro státní příslušníky třetích zemí, naposledy pozměněné nařízením (EU) 2017/1954. Kromě toho, že slouží jako důkaz o právu pobytu, rovněž osvobozují držitele, kteří jinak podléhají vízové povinnosti, od povinnosti získat vízum, když doprovázejí nebo následují občana Unie na území Unie.

(16)Článek 10 směrnice 2004/38/ES stanoví, že doklady vydávané rodinným příslušníkům, kteří nejsou státními příslušníky žádného členského státu, se mají nazývat „Pobytová karta rodinného příslušníka občana Unie“.

(17)Průkazy totožnosti, jakož i pobytové karty rodinného příslušníka občana Unie s nedostatečnými standardy bezpečnosti by měly být postupně vyřazeny, jak s ohledem na bezpečnostní riziko, tak na náklady vynaložené členskými státy. Obecně řečeno, období pěti let by mělo postačovat k nastolení rovnováhy mezi četností, s jakou se doklady obvykle nahrazují, a potřebou vyplnit stávající bezpečnostní mezeru v Evropské unii. Nicméně u průkazů, které nemají důležité prvky, zejména nejsou-li strojově čitelné, je z bezpečnostních důvodů nutné kratší období v délce dvou let.

(18)Pokud jde o osobní údaje, které mají být zpracovávané v souvislosti s použitím tohoto nařízení, použije se nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/679 ze dne 27. dubna 2016 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů a o zrušení směrnice 95/46/ES (obecné nařízení o ochraně osobních údajů). Je nutné dále specifikovat ochranná opatření vztahující se na zpracovávané osobní údaje. Subjekty údajů by měly být dobře obeznámeny s existencí paměťového média v jejich dokladech, které obsahuje jejich biometrické údaje, včetně toho, že je bezkontaktně přístupné, jakož i o všech případech, kdy jsou údaje obsažené v jejich průkazech totožnosti a povoleních k pobytu použity. V každém případě by subjekty údajů měly mít přístup k osobním údajům, které jsou zpracovávány v jejich průkazech totožnosti a povoleních k pobytu, a měly by mít právo na jejich opravu.

(19)Je nutné v tomto nařízení specifikovat základ pro shromažďování a uchovávání údajů na paměťovém médiu průkazů totožnosti a povolení k pobytu. Členské státy mohou v souladu se svými vnitrostátními právními předpisy nebo právem Unie na paměťovém médiu uchovávat další údaje pro elektronické služby nebo pro jiné účely související s průkazy totožnosti nebo povoleními k pobytu. Zpracování takových údajů včetně jejich shromažďování a účelů, pro které mohou být použity, by mělo být povoleno vnitrostátním právem nebo právem Unie. Veškeré vnitrostátní údaje by měly být fyzicky nebo logicky odděleny od biometrických údajů uvedených v tomto nařízení.

(20)Členské státy by měly použít toto nařízení nejpozději 12 měsíců po vstupu tohoto nařízení v platnost. Členské státy by od dne použitelnosti tohoto nařízení měly vydávat doklady, které splňují požadavky uvedené v tomto nařízení.

(21)Komise by měla podat zprávu o provedení tohoto nařízení po třech letech od data použitelnosti tohoto nařízení, včetně o vhodnosti úrovně zabezpečení. V souladu s odstavci 22 a 23 interinstitucionální dohody o zdokonalení tvorby právních předpisů by Komise měla provést hodnocení tohoto nařízení na základě informací shromážděných prostřednictvím zvláštních ujednání týkajících se monitorování, aby se tak posoudily skutečné účinky nařízení, jakož i potřeba dalších opatření.

(22)Jelikož cílů tohoto nařízení nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, ale může jich být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity, jak je stanoveno v článku 5 Smlouvy o fungování Evropské unie. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.

(23)Toto nařízení respektuje základní práva a dodržuje zásady uznané zejména Listinou základních práv Evropské unie, včetně práva na respektování soukromého a rodinného života, práva na ochranu osobních údajů, práva volného pohybu a práva na účinnou právní ochranu,

PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:

Kapitola I

PŘEDMĚT, OBLAST PŮSOBNOSTI A DEFINICE