ZPRÁVA KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU A RADĚ Právní překážky volného pohybu finančních prostředků v rámci jedné podskupiny pro účely likvidity /* COM/2014/0327 final */





1. Úvod a Cíle Souvislosti Právní rámec, kterým se řídí přístup k činnosti, dohledový rámec i obezřetnostní pravidla pro úvěrové instituce a investiční podniky (společně dále označované jen jako „instituce“), tvoří nařízení (EU) č. 575/2013[1] (dále jen „nařízení o úvěrových institucích“) a směrnice 2013/36/EU[2] (dále jen „směrnice o úvěrových institucích“). Nařízení o úvěrových institucích stanoví pro instituce obezřetnostní pravidla, která se týkají fungování trhů bankovních a finančních služeb. Cílem tohoto nařízení je zajistit finanční stabilitu hospodářských subjektů na těchto trzích a rovněž dosáhnout vysoké úrovně ochrany investorů a vkladatelů. Tyto obezřetnostní požadavky by měly zajistit vysokou úroveň harmonizace, aby se zabránilo narušení trhu a regulatorní arbitráži. Příslušné vnitrostátní orgány a členské státy však mají nadále k dispozici několik možností volby a jednání podle vlastního uvážení. Patří k nim i možnost příslušných orgánů upustit od uplatňování požadavků na likviditu na individuálním základě, jež je stanovena v článku 8 nařízení o úvěrových institucích. Přestože toto upuštění od požadavků závisí na uvážení vnitrostátních orgánů, značně usnadní uplatňování nových pravidel pro likviditu s ohledem na skupinu. Odůvodnění této zprávy Podle článku 8 nařízení o úvěrových institucích mohou příslušné orgány zcela nebo částečně upustit od uplatňování šesté části nařízení o úvěrových institucích, tj. požadavků na likviditu, u instituce a u všech nebo některých z jejích dceřiných podniků v Unii a vykonávat nad nimi dohled jako nad jedinou podskupinou pro účely likvidity, pokud splňují všechny stanovené podmínky. Jedná se o tyto podmínky: a) mateřská instituce na konsolidovaném základě nebo dceřiná instituce na subkonsolidovaném základě splňuje povinnosti stanovené v části šesté; b) mateřská instituce na konsolidovaném základě nebo dceřiná instituce na subkonsolidovaném základě neustále u všech institucí uvnitř skupiny nebo podskupiny, na něž se vztahuje výjimka, sleduje likviditu a dohlíží na likviditu a zajišťuje dostatečnou úroveň likvidity pro všechny tyto instituce; c) instituce uzavřely smlouvy ke spokojenosti příslušných orgánů, které umožňují volný pohyb finančních prostředků mezi nimi, aby mohly plnit své individuální a společné závazky podle splatnosti; d) neexistuje ani se nepředpokládá žádná podstatná věcná nebo právní překážka bránící plnění smluv uvedených v písmenu c). Podle čl. 8 odst. 1 posledního pododstavce nařízení o úvěrových institucích Komise předloží Evropskému parlamentu a Radě zprávu o veškerých právních překážkách, které mohou znemožnit uplatňování požadavků stanovených v písm. c), a vyzývá se, aby v případě potřeby předložila do 31. prosince 2015 legislativní návrh k odstranění těchto překážek. V uplynulých několika měsících Evropská komise vedla konzultace přímo s dotyčným odvětvím i vnitrostátními orgány veřejné správy, aby zjistila možné překážky bránící volnému pohybu finančních prostředků mezi institucemi v rámci jediné podskupiny pro účely likvidity v EU; zvážila způsob, jakým by mohly být odstraněny; a také to, zda je třeba regulačních opatření na úrovni EU. V září 2013 Komise o tomto tématu jednala v expertní skupině Komise pro bankovnictví, platby a pojištění. 2. Možné překážky bránící volnému pohybu finančních prostředků Tato zpráva se zaměřuje zejména na přeshraniční situace, neboť právě v těchto situacích je nejvíce pravděpodobné, že se v praxi vyskytnou překážky. Výjimku týkající se uplatňování požadavků na likviditu na individuálním základě u institucí a všech nebo některých jejich dceřiných společností v případě, že mají všechny instituce jediné podskupiny pro účely likvidity povolení od téhož členského státu, mimoto samostatně upravuje čl. 8 odst. 2 nařízení o úvěrových institucích. Je třeba poznamenat, že v této zprávě nebudou zkoumány možné překážky ve třetích zemích, neboť podle čl. 8 odst. 1 nařízení o úvěrových institucích se výjimka uplatňuje pouze v rámci Unie, ačkoliv Komise uznává, že tyto překážky by mohly být problémem v souvislosti s dohledem na konsolidovaném základě. Volný pohyb kapitálu jako obecná zásada EU Obecně platí, že v Evropské unii by neměla existovat žádná omezení volného pohybu kapitálu. Podle článku 63 Smlouvy o fungování Evropské unie („SFEU“) jsou zakázána všechna omezení pohybu kapitálu i omezení plateb mezi členskými státy. Vnitrostátní právní předpis bránící institucím uzavírat smlouvy, jež umožňují volný přeshraniční pohyb finančních prostředků mezi nimi za účelem plnění jejich individuálních i společných závazků podle splatnosti, by tedy v zásadě představoval omezení zakázané Smlouvou, na které se může vztahovat řízení pro nesplnění povinnosti podle článku 258 a následujících SFEU. V důsledku toho členské státy v zásadě nemohou zavádět vnitrostátní právní předpisy přímo zakazující volný pohyb kapitálu. Článek 65 odst. 1 písm. b) SFEU nicméně stanoví, že obecnou zásadou uvedenou v článku 63 by nemělo být dotčeno právo členských států učinit veškerá nezbytná opatření, jež by zabránila porušování vnitrostátních právních předpisů, zejména v oblasti obezřetnostního dohledu nad finančními institucemi, nebo učinit opatření odůvodněná veřejným pořádkem či veřejnou bezpečností. Podle čl. 65 odst. 3 SFEU by tato opatření neměla být prostředkem svévolné diskriminace, ani zastřeného omezování volného pohybu kapitálu a plateb. Vnitrostátní požadavky omezující kapitálové toky tudíž samy o sobě nelze považovat za porušení článku 63 SFEU, jestliže nemají diskriminační charakter a pokud jsou řádně odůvodněné z obezřetnostních důvodů a pokud jsou vhodné a přiměřené pro dosažení sledovaného cíle. Mimořádné okolnosti mohou nastat tehdy, pokud lze odůvodnit omezení volného pohybu kapitálu, například zavedení kontrol kapitálu. V této souvislosti Komise nedávno dospěla k názoru, že dočasná omezení pohybu kapitálu zavedená Kyprem jsou odůvodněná veřejným pořádkem / veřejnou bezpečností (čl. 65 odst. 1 písm. b) Smlouvy o fungování EU) a naléhavým obecným zájmem. Umělé vydělování prostředků za účelem bránění odlivu kapitálu Příslušné orgány v členských státech v praxi někdy podnikají opatření, jejichž cílem je udržet likviditu, dividendy a další bankovní aktiva v hranicích členského státu, což může mít nepříznivý dopad na ostatní členské státy. Taková opatření se označují termínem umělé vydělování prostředků za účelem bránění odlivu kapitálu (ring-fencing). Umělé vydělování prostředků za účelem bránění odlivu kapitálu může mít podobu omezení volného pohybu, které Smlouva zakazuje, pokud není řádně odůvodněné a přiměřené. Panuje také obava, že by se příslušné vnitrostátní orgány mohly někdy snažit vyhnout svým povinnostem vyplývajícím ze spolupráce s ostatními členskými státy, které vyžadují nařízení o úvěrových institucích a směrnice o úvěrových institucích. Na základě důvěrného šetření provedeného mezi sedmadvaceti členskými státy označily útvary Komise pilíř 2[3], režim velkých expozic[4] a vnitrostátní rámce likvidity[5] za konkrétní oblasti, ve kterých může být zabráněno volnému pohybu kapitálu mezi institucemi, a to buď prostřednictvím opatření schválených v rámci nařízení o úvěrových institucích / směrnice o úvěrových institucích, nebo pomocí neformálních opatření. Hranice mezi zákonným a nezákonným jednáním bývá někdy nejasná, neboť k umělému vydělování prostředků za účelem bránění odlivu kapitálu často dochází v rámci (nebo pod maskou) zákonem povolených opatření a/nebo v oblastech, ve kterých mají příslušné orgány diskreční pravomoci. Nástroje používané ve výše uvedených oblastech, například pravomoci v rámci pilíře 2, však nepochybně slouží správnému a užitečnému účelu, pokud jsou uplatňovány v souladu se zákonem a jsou přiměřené svému obezřetnostnímu účelu. Pouhá skutečnost, že jejich používání může mít negativní dopad na možnost převádět finanční prostředky v rámci skupiny, neospravedlňuje jejich automatické zařazení mezi právní překážky ve smyslu článku 8 nařízení o úvěrových institucích. Za takovéto překážky tyto nástroje lze považovat teprve v případě, že se používají za účelem odporujícím právním předpisům EU. Tomuto nepatřičnému využívání je třeba zabránit, což však neznamená, že by mělo dojít ke změně samotných nástrojů. Účelem této zprávy nadto není zpochybňovat nedávno dojednaná ustanovení v nařízení o úvěrových institucích a směrnici o úvěrových institucích týkající se výše uvedených nástrojů. Tyto nástroje jsou zjevně a skutečně potřeba a jejich zařazení do nařízení o úvěrových institucích / směrnice o úvěrových institucích vyplývá z dlouhodobých a správně stanovených potřeb dohledu. Účelem této zprávy je spíše zkoumat právní překážky pramenící z jiných zdrojů než z ustanovení nařízení o úvěrových institucích a směrnice o úvěrových institucích. Ustanovení podle práva obchodních společností Během konzultace se zúčastněnými stranami byla za možnou překážku volného toku kapitálu v rámci skupiny označena některá ustanovení práva obchodních společností, jež znemožňují institucím bez omezení poskytovat likviditu ostatním členům téže skupiny. To platí zejména v případě, kdy je vedení instituce vázáno obecnou svěřeneckou povinností hájit zájmy této instituce (a to i na úkor širších zájmů skupiny, do které instituce patří). I když má tedy instituce přebytek likvidity, není automaticky oprávněna převádět tuto likviditu na ostatní členy skupiny, pokud nelze zaručit její vrácení. Instituce proto nemůže libovolně (přinejmenším ne bez dalšího uvážení) uzavírat s ostatními členy skupiny smlouvy, které by umožňovaly volný pohyb finančních prostředků mezi oběma stranami. Tyto „překážky“ se však zdají být řádně odůvodněné zejména proto, že patří k obecným zásadám práva obchodních společností, což znamená, že platí i pro společnosti v jiných odvětvích než v bankovnictví. Bylo by sporné, pokud by tato zásada neměla platit. Tyto problémy je třeba spravedlivě vyřešit: buď řádnou zárukou vrácení veškeré poskytnuté likvidity, nebo pomocí jiných nástrojů – například poboček, které nejsou samostatnými právními subjekty. Ačkoliv členské státy v současné době stále mají značné pravomoci týkající se řízení likvidity pobočkami, druh těchto pravomocí je odlišný. Souvisí totiž s obezřetnostními požadavky, a nikoli s povinnostmi podle práva obchodních společností. Jejich význam se navíc bude snižovat (viz níže – vývoj evropských pravidel pro likviditu a jednotný mechanismus dohledu). Daňové právní předpisy Ačkoliv existence daňových právních předpisů omezujících daňovou odpočítatelnost úroků z půjček od ostatních členů skupiny patrně může bránit volnému toku kapitálu, zdá se, že tato skutečnost institucím nebrání v uzavírání smluv umožňujících volný tok kapitálu mezi oběma smluvními stranami.[6] 3. O nutnosti řešit současnou situaci Tento přezkum ukazuje, že patrně nevyvstávají významné právní překážky bránící institucím v uzavírání smluv, které umožňují volný pohyb finančních prostředků mezi nimi, alespoň ne pokud jde o neopodstatněné právní překážky. První skupinu problémů, na které by mohly instituce ve snaze o uzavření těchto smluv narazit, tvoří požadavky dohledu (zavedené příslušnými orgány), které v některých případech brání volnému toku kapitálu ve skupině. Tyto požadavky mohou být buď oprávněné – pokud si je skutečně vyžaduje situace konkrétní instituce, na kterou se požadavek dohledu zaměřuje – nebo mohou být sporné – pokud je skutečným, hlavním cílem příslušných orgánů zachovat likviditu na jejich území, a tím nepřiměřeně chránit daňové poplatníky dotyčného členského státu i věřitele instituce, na kterou dohlížejí, na úkor daňových poplatníků v jiných členských státech EU i věřitelů ostatních členů skupiny. Reakce mnoha členských států a jejich příslušných orgánů prokazují, že tyto úvahy jsou běžné, a dokonce otevřeně přiznávané. To naznačuje, že mnohým příslušným orgánům koncept (přeshraniční) jediné podskupiny pro účely likvidity ne zcela vyhovuje, neboť v něm spatřují potenciální ohrožení vnitrostátních zájmů. Toto jednání (totiž umělé vydělování prostředků za účelem bránění odlivu kapitálu) – které je logické z čistě vnitrostátního hlediska, má však zjevné a značné negativní dopady z širšího evropského pohledu – lze obtížně změnit bez další integrace současného regulačního a dohledového rámce. Jinak řečeno, k účinnému odstranění této praxe nestačí řešit pouze příznaky problému, ale také hlavní příčiny a obavy. Dokud tedy nebudou tyto hlavní příčiny a obavy rovněž vyřešeny, měly by příslušné orgány hledat alternativní způsoby, jak dosáhnout stejných cílů. Je-li základním problémem vlastní zájem členského státu, jako účinnější cesta vpřed se jeví sladění cílů zúčastněných stran z veřejného sektoru prostřednictvím hlubší evropské integrace v oblasti finanční služeb a většího sjednocení povinností týkajících se dohledu. Evropský orgán pro bankovnictví Prvním významným způsobem, jak zabránit praxi v oblasti dohledu, která omezuje volný tok kapitálu, nebo jak ji odstranit (pokud není tato praxe odůvodněná), je prostřednictvím Evropského orgánu pro bankovnictví (dále jen „EBA“). EBA hraje stále důležitější úlohu při usnadňování spolupráce mezi příslušnými orgány, poskytuje odborné rady a vytváří jednotný soubor pravidel pro dohled. Příslušné orgány by především měly být vybízeny k tomu, aby zlepšily spolupráci a využívaly nezávazné zprostředkování ze strany EBA v případě neshod v otázce, zda jsou splněny podmínky pro vytvoření jediné podskupiny pro účely likvidity. To platí také pro období před rokem 2015, po kterém vstoupí v platnost ustanovení nařízení o úvěrových institucích, která se týkají společného rozhodování a nezávazného zprostředkování v této záležitosti[7]. Po skončení sledovaného období a po splnění požadavku na krytí likvidity v souladu s nařízením o úvěrových institucích Komise posoudí, zda je nezbytné přijmout další opatření.[8] Jednotný mechanismus dohledu Důležitý krok vpřed znamenalo vytvoření jednotného mechanismu dohledu na základě nařízení Rady (EU) č. 1024/2013[9]. ECB totiž získá oprávnění provádět dohled nad všemi úvěrovými institucemi v eurozóně a také nad institucemi zemí, které se rozhodnou připojit k bankovní unii. Nařízení o jednotném mechanismu dohledu uděluje ECB klíčové úkoly a pravomoci v oblasti dohledu nad všemi úvěrovými institucemi usazenými v eurozóně. ECB bude vykonávat přímý dohled nad některými velkými úvěrovými institucemi a nad úvěrovými institucemi, které obdržely přímou finanční pomoc z veřejných prostředků nebo o ni požádaly. ECB bude rovněž monitorovat dohled vykonávaný příslušnými orgány nad méně významnými úvěrovými institucemi. ECB se může kdykoli rozhodnout, že bude přímo dohlížet na jednu nebo více těchto úvěrových institucí, aby zajistila jednotné uplatňování standardů v oblasti dohledu. U přeshraničních úvěrových institucí, působících jak ve členských státech zapojených do jednotného mechanismu dohledu, tak mimo ně, budou zachovány stávající postupy koordinace mezi příslušnými orgány domovského/hostitelského státu. V rozsahu, v němž ECB převzala úkoly přímého dohledu, bude u všech zúčastněných členských států plnit funkce domovského i hostitelského orgánu. To by mělo vést k významnému odstranění nežádoucích postupů umělého vydělování prostředků za účelem bránění odlivu kapitálu, jež jsou uvedeny výše. Čím více členských států se do jednotného mechanismu dohledu zapojí, tím bude výskyt postupů nežádoucího umělého vydělování prostředků za účelem bránění odlivu kapitálu méně pravděpodobný. Jednotný mechanismus pro řešení problémů Vytvoření jednotného mechanismu dohledu představuje první krok na cestě k bankovní unii a jeden z nezbytných předpokladů pro přímou rekapitalizaci úvěrových institucí pomocí evropského mechanismu stability. Součást integrované bankovní unie tvoří také společný mechanismus pro řešení problémů úvěrových institucí založený na jednotném souboru pravidel. Komise zdůraznila význam dosažení dohody o návrzích restrukturalizace i řešení problémů úvěrových institucí a systémů pojištění vkladů a také dohody o návrhu Komise, který se týká jednotného evropského mechanismu pro řešení sporů, pro účinné řešení problémů přeshraničních úvěrových institucí a zabránění tomu, aby byly peníze daňových poplatníků vynakládány na záchranu úvěrových institucí. Dohodnuté právní předpisy by měly významnou měrou přispět ke sladění cílů orgánů veřejné správy a dále snížit motivaci k postupům v oblasti umělého vydělování prostředků za účelem bránění odlivu kapitálu. Evropské požadavky na likviditu Komise připravuje akt v přenesené pravomoci, který v Unii zavádí podrobný a harmonizovaný požadavek na krytí likvidity. Podle čl. 460 odst. 2 nařízení o úvěrových institucích vstoupí tento akt v přenesené pravomoci v platnost do 31. prosince 2014, avšak nepoužije se dříve než dne 1. ledna 2015. Akt v přenesené pravomoci by rovněž měl pomoci omezit veškeré nežádoucí postupy, jimiž je udržována likvidita v hranicích členského státu, a stanoví pro likviditu harmonizovaná, jednotná, podrobná a závazná pravidla, čímž podpoří vzájemnou důvěru mezi příslušnými orgány v oblasti dohledu. Akt v přenesené pravomoci by měl řešit zejména některé problémy související s přeshraničním řízením likvidity v rámci skupiny. V zájmu účinnosti a účelnosti řídí některé banky svou likviditu a své financí na skupinovém základě. U skupin nevyužívajících výjimku v podobě jediné podskupiny pro účely likvidity může jako významný zdroj likvidity působit preferenční tok uvnitř skupiny. Tento tok se označuje za „preferenční“, jelikož je do banky přijímající podporu povolen vyšší přítok kapitálu, než jaký by byl podle nařízení o úvěrových institucích za běžných podmínek povolen na individuálním základě. To bylo v případě potřeby možné kombinovat s odpovídajícím vyšším odtokem kapitálu u banky poskytující likviditu. Během finanční krize se však na provedení těchto toků v rámci skupiny na přeshraničním základě bohužel nedalo vždy spolehnout. Podmínky, které musí být splněny, aby příslušné orgány poskytly toto preferenční zacházení s přítoky finančních prostředků v rámci úvěrového a likvidního příslibu, stanoví čl. 425 odst. 4 nařízení o úvěrových institucích. Čl. 425 odst. 4 písm. d) nařízení o úvěrových institucích požaduje, aby byly instituce a protistrana usazeny ve stejném členském státě. Čl. 425 odst. 5 však příslušným orgánům umožňuje, aby od této podmínky upustily za předpokladu, že jsou splněna dodatečná objektivní kritéria. Komise prověří, zda lze tato dodatečná objektivní kritéria formulovat v připravovaném aktu v přenesené pravomoci. Odpovídající ustanovení týkající se odtoků v rámci skupiny lze nalézt v čl. 422 odst. 8 písm. d) a čl. 422 odst. 9 nařízení o úvěrových institucích. Útvary Komise tedy při přípravě aktu v přenesené pravomoci o ukazateli krytí likvidity prověří, zda lze stanovit dodatečná objektivní kritéria, aby bylo umožněno preferenční zacházení pro přeshraniční přítoky a odtoky v rámci skupiny. To by mělo vyjasnit a zlepšit řízení přeshraničních přítoků a odtoků v rámci skupiny, které byly v minulosti někdy problematické. Obrana proti diskriminaci přeshraničních skupin Jedním z možných zdrojů diskriminačního zacházení je, že vnitrostátní orgány povolí vytvoření jediné podskupiny pro účely likvidity na vnitrostátní úrovni, ale nikoli v rámci mezinárodní skupiny. To by však mělo být částečně napraveno tím, že podle čl. 8 odst. 2 nařízení o úvěrových institucích mohou příslušné orgány upustit od uplatňování požadavků nařízení o úvěrových institucích na likviditu u jediné podskupiny pro účely likvidity na vnitrostátní úrovni pouze tehdy, pokud jsou splněny tytéž základní podmínky[10], jež musí splňovat přeshraniční skupina. Jelikož by požadavky práva EU týkající se zákazu diskriminace i obecné zásady správního práva bránily různému uplatňování stejných podmínek u výhradně vnitrostátních a přeshraničních skupin, musel by mezi těmito skupinami existovat významný rozdíl, který by vytvoření jediné podskupiny pro účely likvidity v přeshraničním kontextu neumožnil, přestože ve vnitrostátním kontextu je existence jediné podskupiny pro účely likvidity povolena. Pouhý fakt, že se jedná o přeshraniční skupinu a že na ni dohlížejí různé příslušné orgány, nemůže být sám o sobě považován za významný rozdíl. Další přezkum nařízení o úvěrových institucích a směrnice o úvěrových institucích Komise je přesvědčena o tom, že jednotným souborem pravidel spolu s bankovní unií bude zajištěn soudržný přístup a finanční stabilita. Tato nová pravidla rovněž v rámci celého jednotného trhu zajistí rovné podmínky pro orgány domovského i hostitelského státu a také pro členské státy zapojené i nezapojené do jednotného mechanismu dohledu, čímž zabrání vzniku příležitostí k vedení regulatorní arbitráže i umělému vydělování prostředků za účelem bránění odlivu kapitálu a likvidity a také usnadní přeshraniční ozdravné postupy bank a řešení jejich problémů. Při případných budoucích revizích nařízení o úvěrových institucích a směrnice o úvěrových institucích by mohlo být užitečné přezkoumat dopad diskrečních pravomocí příslušných orgánů týkajících se volného toku kapitálu v rámci skupin. Pokud to bude nutné a možné (tj. nedojde-li k narušení rozsahu a účinnosti příslušných nástrojů v odůvodněných případech), Komise posoudí, zda by tyto pravomoci neměly být formulovány způsobem, který ponechá méně prostoru pro možná opatření omezující volný tok kapitálu. 4. Závěr Závěrem vzhledem k tomu, že: i) legislativní proces byl u nařízení o úvěrových institucích a směrnice o úvěrových institucích dokončen teprve nedávno (a tedy ke schválení nynějších vnitrostátních diskrečních pravomocí ze strany spolutvůrců těchto právních předpisů došlo teprve před krátkou dobou); ii) Komise prověří, zda připravovaný akt v přenesené pravomoci o ukazateli krytí likvidity může pomoci omezit jakékoli nežádoucí postupy, jimiž je likvidita udržována v hranicích členského státu. V této souvislosti může usilovat o vypracování jednotných, podrobných a závazných pravidel pro likviditu, a podpořit tak vzájemnou důvěru mezi příslušnými orgány v oblasti dohledu. Akt v přenesené pravomoci by zejména mohl být příležitostí k vytvoření dodatečných objektivních kritérií usnadňujících povolování preferenčního zacházení pro přeshraniční přítoky a odtoky v rámci skupiny, čímž by se vyjasnilo a zlepšilo řízení přeshraničních toků v rámci skupiny; iii) dochází ke stále většímu slaďování cílů zúčastněných stran z veřejného sektoru prostřednictvím hlubší evropské integrace v podobě jednotného souboru pravidel, EBA, a zejména bankovní unie a iv) tento přezkum nezjistil významné právní překážky, které by institucím bránily v uzavírání smluv umožňujících volný pohyb finančních prostředků mezi nimi v rámci jediné podskupiny pro účely likvidity, Komise v současné době nepovažuje za nutné předkládat v této věci legislativní návrh. Komise bude nicméně situaci nadále pečlivě sledovat a přezkoumávat a v případě zhoršení znovu posoudí nutnost předložení takovéhoto legislativního návrhu. [1] Nařízení Evropského parlamentu a Rady ze dne 26. června 2013 o obezřetnostních požadavcích na úvěrové instituce a investiční podniky a o změně nařízení (EU) č. 648/2012. Úř. věst. L 176, 27.6.2013, s. 1. [2] Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/36/EU ze dne 26. června 2013 o přístupu k činnosti úvěrových institucí a o obezřetnostním dohledu nad úvěrovými institucemi a investičními podniky, o změně 2002/87/ES a zrušení směrnic 2006/48/ES a 2006/49/ES. Úř. věst. L 176, 27.6.2013, s. 338. [3] V případě, že se pozice instituce nepovažuje za dostatečně silnou nebo stabilní navzdory splnění požadavků v rámci pilíře 1, jsou příslušné orgány oprávněny přijmout opatření v rámci pilíře 2. Podle čl. 86 odst. 3 směrnice o úvěrových institucích příslušné orgány přijmou účinná opatření, pokud instituce mají profily rizik přesahující profily požadované pro dobře fungující a spolehlivý systém. Článek 104 odst. 1 písm. k) a 105 směrnice o úvěrových institucích umožňují uložení zvláštních požadavků na likviditu. [4] V režimu velkých expozic existuje prostor pro omezení pohybu kapitálu v případě, že je expozice v rámci skupiny omezena závazným limitem velkých expozic. Podle čl. 395 odst. 1 nařízení o úvěrových institucích nesmí být instituce vystavena expozici vůči jiné skupině po zohlednění účinku snižování úvěrového rizika, přesahujícího 25 % jejího použitelného kapitálu, není-li vyňata z režimu velkých expozic v souladu s čl. 400 odst. 1 písm. f) a čl. 400 odst. 2 písm. c), e) a f) nařízení o úvěrových institucích. Příslušné orgány mohou rovněž uložit přísnější limity velkých expozic institucím spadajícím do pilíře 2, zejména pokud se domnívají, že riziko koncentrace není patřičně sledováno ani řešeno (článek 81 směrnice o úvěrových institucích). Režim velkých expozic také stanoví zvláštní opatření zaměřená přímo na expozice v rámci skupin, u kterých mohou členské státy za určitých podmínek uplatnit limit velkých expozic nižší než 25 %, a to na subkonsolidovaném základě (čl. 395 odst. 6 nařízení o úvěrových institucích). V tomto konkrétním případě však může Komise navrhovaná vnitrostátní opatření zamítnout, pokud se domnívá, že mimo jiné představují překážku volného pohybu kapitálu v souladu s ustanoveními SFEU (čl. 395 odst. 8 nařízení o úvěrových institucích). [5] Podle čl. 412 odst. 5 a 413 odst. 3 nařízení o úvěrových institucích mohou členské státy zachovat nebo zavést vnitrostátní opatření v oblasti požadavků týkajících se likvidity a stabilního financování dříve, než budou v Unii stanoveny a plně zavedeny závazné minimální standardy. V důsledku toho mohou členské státy u požadavku na krytí likvidity nejméně do roku 2018 (nebo 2019 v případě, že se Komise rozhodne změnit harmonogram zavádění uvedený v článku 460 a odložit zavedení závazného minimálního standardu týkajícího se požadavku na krytí likvidity do výše 100 % na rok 2019 (článek 461 nařízení o úvěrových institucích)) zachovat nebo zavést vnitrostátní opatření v oblasti likvidity, která jsou přísnější než opatření stanovená v rámci nařízení o úvěrových institucích / směrnice o úvěrových institucích a vyžadují závazný požadavek na krytí likvidity až do výše 100 %. [6] Tyto daňové zákony však mohou snižovat motivaci k volnému pohybu kapitálu, neboť pro skupinu zvyšují daňovou zátěž. [7] Viz čl. 8 odst. 3 a článek 21 nařízení o úvěrových institucích v souvislosti s čl. 521 odst. 2 písm. a) téhož nařízení. [8] Viz bod odůvodnění 30 nařízení o úvěrových institucích. [9] Nařízení Rady (EU) č. 1024/2013 ze dne 15. října 2013, kterým se Evropské centrální bance svěřují zvláštní úkoly týkající se politik, které se vztahují k obezřetnostnímu dohledu nad úvěrovými institucemi. Úř. věst. L 287, 29.10.2013, s. 63. [10] Podmínky jsou stanoveny v čl. 8 odst. 1 nařízení o úvěrových institucích. Pokud má jediná podskupina pro účely likvidity přeshraniční charakter, musí být splněny také podmínky stanovené v čl. 8 odst. 3 nařízení o úvěrových institucích (použitelné ode dne 1. ledna 2015).