CS Úřední věstník Evropské unie C 317/54

455. PLENÁRNÍ ZASEDÁNÍ, KTERÉ SE KONALO VE DNECH 15. A 16. ČERVENCE 2009

Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru k návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o právech spotřebitelů

(KOM(2008) 614 – 2008/0196 (COD))

(2009/C 317/09)

Zpravodaj: pan Hernández BATALLER

Spoluzpravodaj: pan MULEWICZ

Dne 6. listopadu 2008 se Rada, v souladu s článkem 95 Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodla konzultovat Evropský hospodářský a sociální výbor ve věci

návrhu směrnice Evropského parlamentu a Rady o právech spotřebitelů

KOM(2008) 614 v konečném znění – 2008/0196 (COD).

Specializovaná sekce Jednotný trh, výroba a spotřeba, kterou Výbor pověřil přípravou podkladů na toto téma, přijala stanovisko dne 22. června 2009. Zpravodajem byl pan HERNÁNDEZ BATALLER, spoluzpravodajem pan MULEWICZ.

Na 455. plenárním zasedání, které se konalo ve dnech 15. a 16. července 2009 (jednání dne 16. července), přijal Evropský hospodářský a sociální výbor následující stanovisko 68 hlasy pro, 1 člen se zdržel hlasování.

1. Závěry

1.1 EHSV doporučuje, aby návrh týkající se práv spotřebitelů, který předložila Komise, byl přeformulován v souladu s tímto stanoviskem, a co se úplné harmonizace týče, měl by navrhovat pouze horizontální harmonizaci u prodeje mimo obchodní prostory a prodeje na dálku, neboť tohoto prodeje se přeshraniční obchod nejvíce týká.

Kapitoly směrnice věnované nepřiměřeným podmínkám a prodeji spotřebního zboží a zárukám by měly být vyškrtnuty, protože se týkají aspektů, které v současném stavu vývoje práva Společenství není vhodné řídit prostřednictvím úplné harmonizace.

1.2.1 Návrh nepředkládá inovace některých relevantních aspektů jako je např. poprodejní pomoc a náhradní díly nebo přímá odpovědnost výrobce a distribučních sítí.

EHSV se domnívá, že vytvoření „společných“ definic může obchodníkům a spotřebitelům zajistit více právní jistoty. Komise by proto měla odstranit nesrovnalosti, které v současné době v tomto ohledu v návrhu existují.

1.3.1 EHSV žádá Komisi, aby z důvodu právní jistoty vyjasnila v návrhu, zda jsou uvedené definice plně harmonizovány či zda mají členské státy prostor pro doplnění těchto návrhů.

1.3.2 Evropský spotřebitel nemůže být viděn pouze z pohledu vnitřního trhu nebo být považován za racionálního účastníka trhu, který má povědomí a je informován a rozhoduje se čistě podle logiky konkurence s tím, že jeho ochrana spočívá pouze v lepší a rozsáhlejší informovanosti.

1.4 EHSV by rád poukázal na to, že zásadní problémy při řešení konfliktů a náhradě škod jsou klíčovým nedostatkem (ne-li nejvýznamnějším nedostatkem) při rozvoji přeshraničního obchodu, o který je usilováno. Návrh Komise se však této obavě uvedené Eurobarometrem nevěnuje.

2. Úvod

2.1 Návrh vychází z rozsáhlé debaty, která proběhla na úrovni Společenství, o možnostech sjednocení právních předpisů v oblasti smluv na základě „společného referenčního rámce“ ve smluvní oblasti, k němuž Komise přijala sdělení o evropském smluvním právu (1). Co se týče politiky ochrany spotřebitelů, i zde proběhla debata o přezkumu spotřebitelského acquis, které zahrnuje jak horizontální (2), tak vertikální (3) aspekty v souvislosti se směrnicemi na ochranu spotřebitelů, které existují ve smluvní oblasti.

2.2 Ve stanovisku o přezkumu spotřebitelského acquis (4) EHSV potvrdil, že „považuje spotřebitelskou politiku nejen za nedílnou součást strategie vnitřního trhu EU, ale rovněž za důležitou a potvrzující složku občanství“. S ohledem na harmonizaci na úrovni Společenství se Výbor domnívá, že řídícím principem by mělo být přijetí nejvyšší a nejlepší úrovně ochrany, která v členských státech existuje.

3. Shrnutí návrhu

3.1 Návrh Komise vychází ze zelené knihy o přezkumu spotřebitelského acquis KOM(2006) 744 v konečném znění, kterou Komise předložila dne 8. února 2007 a jejímž cílem a účelem bylo zjednodušit a doplnit platný právní rámec; kniha obsahuje osm směrnic týkajících se ochrany spotřebitelů (5). Odpovědi na zelenou knihu jsou přezkoumány v podrobné zprávě, kterou nechala vypracovat Evropská komise a v níž se uvádí, že polovina obdržených příspěvků pocházela z odborného sektoru (150), a druhá polovina se dělí mezi subjekty, které se věnují ochraně spotřebitelů (53), právníky a jiné (33), veřejnoprávní orgány (39) a akademické instituce (32) (6).

3.2 Návrh má 50 článků, které jsou rozděleny do sedmi kapitol: I) předmět, definice a oblast působnosti (články 1 až 4); II) informace pro spotřebitele (články 5 až 7); III) informace o právu odstoupit od smlouvy v případě smluv uzavřených na dálku a smluv uzavřených mimo obchodní prostory (články 8 až 20); IV) další práva spotřebitelů v oblasti kupních smluv (články 21 až 29); V) práva spotřebitelů týkající se smluvních podmínek (články 30 až 39); VI) obecná ustanovení (články 40 až 46); VII) závěrečná ustanovení (články 47 až 50). Návrh dále obsahuje pět příloh, z nichž dvě se týkají smluvních podmínek.

3.3 Komise chce přistoupit ke zrušení (viz čl. 47) následujících směrnic Společenství: (i) směrnice Rady 85/577/EHS ze dne 20. prosince 1985 o ochraně spotřebitele v případě smluv uzavřených mimo obchodní prostory; (ii) směrnice 1993/13/ES o nepřiměřených podmínkách ve spotřebitelských smlouvách; (iii) směrnice Evropského parlamentu a Rady 1997/7/ES ze dne 20. května 1997 o ochraně spotřebitele v případě smluv uzavřených na dálku a (iv) směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/44/ES ze dne 25. května 1999 o některých aspektech prodeje spotřebního zboží a záruk na toto zboží.

4. Obecné připomínky

Úplná harmonizace: různé subjekty organizované občanské společnosti reagovaly na návrh Komise různými způsoby:

4.1.1 Sdružení podniků návrh podporují, neboť se domnívají, že přispívá k lepšímu fungování vnitřního trhu a může zlepšit jeho konkurenceschopnost tím, že se zmenší neochota podniků zabývat se přeshraničním obchodem a zároveň se sníží administrativní zátěž a náklady podniků na dodržení pravidel. To se může dotknout zejména MSP.

4.1.2 Organizace spotřebitelů se domnívají, že návrh se zabývá již získanými právy, která jsou součástí acquis communautaire, a je nepřípustné, aby došlo k omezení práv spotřebitelů. Obecným názorem je, že návrhem se omezují práva spotřebitelů, neboť dopady úplné harmonizace jsou nadměrné a nepřiměřené k cílům, kterých má být návrhem dosaženo, a že znemožňuje budoucí vývoj.

4.1.3 Za účelem překonání různých odlišných postojů Výbor navrhuje:

a) omezit působnost návrhu výlučně a pouze na prodej mimo obchodní prostory a prodej na dálku, jelikož se jedná o oblast uplatnění přeshraničního obchodu, jehož obtíže mají být návrhem vyřešeny a v němž se úplná harmonizace zdá být ucelenější. Byla by vyloučena úplná harmonizace u nepřiměřených podmínek a záruk u prodeje.

b) společné definice by měly být v návrhu uvedeny, aby byly odstraněny stávající protiklady v něm obsažené.

c) zavést další změny, jak se uvádí v tomto návrhu.

4.2 Nedostatek vnitřní soudržnosti návrhu

4.2.1 Vzhledem k očekávání, jež bylo vyvoláno četnými debatami, pracemi a studiemi, které se uskutečnily v průběhu minulých více než dvaceti let na téma evropského smluvního práva, ať již před Zelenou knihou či paralelně k ní anebo v rámci paralelního projektu společného referenčního rámce (7), se EHSV domnívá, že návrh předložený Komisí nedosahuje očekávaného a žádoucího výsledku.

4.2.2 Na jedné straně stanovuje cíl přezkumu acquis osm směrnic, zatímco Komise v návrhu přezkumu a začlenění hovoří pouze o čtyřech. Na druhé straně práce provedené v oblasti společného referenčního rámce měly za cíl odstranění nesrovnalostí a konsolidaci pravidel uvedeného evropského smluvního práva ve formě dobrovolného nástroje, který by byl účinným nástrojem pro profesionály, spotřebitele, pro ty, kdo právo uplatňují a pro zákonodárce.

4.2.3 Konkrétní obsah, který je nyní navrhován, přestože vykazuje určitá pozitiva spočívající ve sjednocení do jednoho textu, který obsahuje společná ustanovení a předpisy čtyř směrnic, je ve své konečné podobě málo inovativní a strukturovaný a nezabývá se konsolidací, vyjasněním a upřesněním, které vyžaduje vysoká úroveň ochrany spotřebitele, k níž je EU zavázána. Dodává, že vzhledem k tomu, že návrh ponechává zásadní aspekty právní úpravy pozměněných směrnic na členských státech a dává přednost použití „směrnice“ před použitím „nařízení“, není v souladu ani s cílem, který si vytyčil, totiž s cílem plné harmonizace, kterou neprovádí vhodným způsobem, a spíše přináší nové nejasnosti a rozdíly v úpravách v rámci členských států.

4.2.4 EHSV vykonává aktivní úlohu ochránce práv spotřebitelů tím, že často vydává stanoviska z vlastní iniciativy, v nichž vyjadřuje názory na toto téma a která obsahují acquis communautaire týkající se ochrany spotřebitele, na jejichž základě se nyní projednává návrh předloženy Komisí.

4.2.5 Dokončení jednotného trhu pro podniky a spotřebitele je cíl, který EHSV sdílí. Zároveň uznává, že existují transakční náklady související s uplatňováním předpisů v oblasti ochrany spotřebitelů v každém členském státě, které mohou být překážkou při poskytování širší nabídky zboží a výrobků na vnitřním trhu, z níž by měli prospěch spotřebitelé. I když ze zkušenosti je zřejmé, že existují další významnější překážky, jak uvádí Eurobarometry (8), k nimž patří např. nedůvěra v elektronické obchodování.

4.3 Přeshraniční překážky

Komise považuje pravděpodobně za hlavní překážku při realizaci vnitřního trhu a zejména u přeshraničních nákupů na straně nabídky náklady a rezervy obchodníků a na straně poptávky nedostatek důvěry spotřebitelů. Jako příčinu zjištěných problémů uvádí Komise roztříštěnost a rozdíly právních předpisů, které jsou způsobeny minimální harmonizací.

4.3.1.1 I když směrnice o minimální harmonizaci byly nejpoužívanějším nástrojem právních předpisů Společenství v oblasti ochrany spotřebitele, příklad směrnice 2005/29/ES o nekalých obchodních praktikách jsou důkazem toho, že úplná harmonizace je regulační možnost s neblahými dopady na nabytá práva spotřebitelů, která tímto porušuje, a tím jasně porušuje také článek 153 Smlouvy (9).

4.4 Pravomoci na úrovni Společenství

4.4.1 EHSV připomíná, že politiky Společenství na ochranu spotřebitele a na ochranu hospodářské soutěže mají velmi rozdílný původ.

4.4.2 Zatímco v Římské smlouvě byla stanovena výlučná pravomoc Společenství v oblasti politiky hospodářské soutěže, tato smlouva nezahrnovala ochranu spotřebitele jakožto samostatný politický cíl. I když bylo přijato několik opatření (10), ve skutečnosti představovalo rámec této politiky Společenství usnesení Rady o předběžném programu Evropského hospodářského společenství pro politiku v oblasti ochrany a informovanosti spotřebitele, které bylo přijato dne 14. dubna 1975.

4.4.3 Přijetí politiky Společenství na ochranu spotřebitele je tedy výsledkem opakovaných a systematických zásahů organizací spotřebitelů, které přiměly postupně své členské státy přijmout tento druh politik ochrany, které EU nakonec také uznala.

4.4.4 To vysvětluje, proč je nyní Společenství v oblasti ochrany spotřebitelů mezi dvěma mlýny, kdy na jedné straně musí zajistit vysokou úroveň ochrany spotřebitelů a na druhé straně sdílenou a subsidiární pravomoc členských států (11).

4.4.5 Členské státy přijaly politiky na ochranu spotřebitelů, které zajistily vyšší úroveň ochrany a podpůrná opatření, také s ohledem na zásah a sociální smír.

4.4.6 Evropský spotřebitel proto nemůže být viděn pouze z pohledu vnitřního trhu nebo být považován za racionálního účastníka trhu, který má povědomí a je informován a rozhoduje se čistě podle logiky konkurence s tím, že jeho ochrana spočívá pouze v lepší a rozsáhlejší informovanosti.

4.4.7 Jak již EHSV uvedl dříve, všechny návrhy usilující o úplnou harmonizaci v oblasti ochrany spotřebitelů se musí zaměřit na konkrétní aspekty a musí se vyznačovat zvláštní pozorností věnovanou dodržení vysoké úrovně ochrany spotřebitelů, která je stanovena ve Smlouvě a dodržet zásadu subsidiarity. Jinak by mohlo dojít ke zpomalení a zastavení rozvoje práv spotřebitelů v jednotlivých členských státech.

4.5 Právní základ

4.5.1 Stejně tak EHSV pokládá za sporný právní základ navržený pro tuto směrnici, kterým je článek 95 a nikoliv článek 153.

4.5.2 EHSV se opakovaně vyslovil pro uplatňování článku 153 Smlouvy jako právního základu pro návrhy předpisů týkajících se ochrany spotřebitelů, a ne článku 95 Smlouvy o ES, což je předpis týkající se vnitřního trhu. Komise však ve všech posledních návrzích používá článek 95 Smlouvy o ES, neboť ho považuje vzhledem k zaměření návrhu směrnice na vnitřní trh za vhodný.

5. Konkrétní připomínky

5.1 Návrh je celkově velmi komplikovaný a je v něm v nadměrné míře používáno odkazů (viz např. čl. 3, odst. 2 a 4; čl. 6, odst. 9 písm. a; čl. 10; čl. 21, odst. 1 a 3; čl. 28, čl. 32, odst. 2 a čl. 35), které ztěžují čtení a chápání, a formulace jsou často vágní a nepřesné, což povede k obtížím při jeho provádění. Kromě toho je jeho členění ne vždy srozumitelné (viz čl. 45 týkající se nevyžádaného dodání v kapitole VI – obecná ustanovení). Budou-li ve směrnici přetrvávat zmíněné nesrovnalosti, je třeba zapracovat do směrnice i do právních předpisů jednotlivých členských států ustanovení, podle nějž se v případě sporů vyvolaných nejednoznačností budou ustanovení vykládat ve prospěch spotřebitelů jakožto slabší smluvní strany.

5.2 V návrhu kromě toho nejsou stanoveny předpisy týkající se postupů a postihů a jelikož jsou logickým důsledkem úplné harmonizace jsou i nadále ponechány členským státům (viz bod odůvodnění 58 a čl. 42). Tento aspekt může být při harmonizaci důvodem významných nesrovnalostí. To se týká např. následujících bodů: (i) obecné požadavky na informace (čl. 5), v němž je stanovení důsledků porušení článku ponecháno na členském státě, avšak prostřednictvím podivné formulace „v rámci smluvního práva“, což vyvolává pochybnost, zda stanovení postihů správního či trestního charakteru bude považováno za porušení směrnice, (ii) dopady označení smluvní podmínky jako nepřiměřené, přičemž je pouze definováno, že tyto podmínky nejsou pro spotřebitele závazné a je ponecháno na členském státě, aby použil jakýkoliv koncept vnitrostátního smluvního práva, který by odpovídal stanoveným cílům (viz bod odůvodnění 54 a čl. 37), režim práva odstoupit od smlouvy.

5.3 Protichůdné předpisy týkající se práva odstoupit od smlouvy v různých vnitrostátních právních systémech. Toto právo, které se, jak se zdá, odchyluje od konceptu pacta sunt servanda v rámci závazkového práva, má v každém členském státě jiný právní charakter, který jde od jednostranného odstoupení od smlouvy přes smírčí vyrovnání až po zrušení smlouvy, které mají různé právní dopady. Komise by se měla nad touto otázkou zamyslet a do návrhu zahrnout koherentní systém týkající se tohoto aspektu smluvního práva.

5.4 Definice a oblast působnosti

EHSV se domnívá, že Komise by měla v návrhu vyjasnit, zda členské státy mohou definice obsažené v návrhu doplnit či nikoliv.

5.4.1 Spotřebitel (čl. 2 odst. 1) – navržená definice je v souladu s většinou předpisů Společenství, nestanovuje naopak možné rozšíření tohoto pojmu na případy, kdy je jednání fyzické osoby motivováno kombinací cílů (12), což je koncept uznávaný mnoha členskými státy (13), nebo na určité právnické osoby. Tato striktní definice spotřebitele, vyložená v souladu s judikaturou ESD a směrnice 2005/29/ES o nekalých obchodních praktikách, spolu s ustanovením článku 4 – který zakazuje přísnější ustanovení za účelem zajištění odlišné úrovně ochrany spotřebitele – zamezuje ochraně zranitelných spotřebitelů, což je kategorie, které by se smlouvy spadající do návrhu mohly týkat. Je třeba zdůraznit, že směrnice 2005/29/ES uznává v čl. 5 odst. 3 existenci zranitelných spotřebitelů, kteří by také měli být v tomto ohledu osvobozeni.

5.4.2 Obchodník (čl. 2 odst. 2). Předložený návrh nevyjasňuje situaci neziskových organizací, či veřejných organizací, když budou činné mimo výkon svých pravomocí veřejné správy (iure imperium).

5.4.3 Zboží a produkt (čl. 2 odst. 4 a 12). Přijetí dvou různých definic pro zboží a produkt (definice produktu je shodná se směrnicí 2005/29/ES) je matoucí a obtížně srozumitelné. Zejména případ elektřiny, která se stane zbožím či službou v závislosti na tom, zda bude předmětem mimosmluvní či smluvní odpovědnosti, což samozřejmě nepřispívá k jednotnosti práva Společenství. Vyloučení elektřiny ze směrnice, jak je tomu v několika členských státech, je kontraproduktivní, protože na předměty, které slouží k uchování elektřiny, např. baterie, uplatňována je.

5.4.4 „Smlouva uzavřená na dálku“ (čl. 2 odst. 6). Tato definice je obšírnější než definice aktuální směrnice o prodeji na dálku. Toto způsobuje problémy. Nová směrnice vyžaduje, aby k uzavření smlouvy byly použity výhradně komunikační prostředky na dálku. Mnoho smluv, které dříve smlouvy na dálku nebyly, jimi nyní bude. Dva příklady. V prvním vejde spotřebitel X do obchodu a hovoří s obchodníkem o možném nákupu, poté se vrátí domů a zavolá do obchodu, aby koupi potvrdil. Není jasné, proč je nutné kvůli zahrnutí tohoto příkladu rozšířit definici. V druhém případě přijme spotřebitel Y návštěvu prodejce a během návštěvy udělá spotřebitel Y prodejci nabídku na koupi jeho produktů. To učiní ústně nebo vyplněním objednávky. Později mu obchodník potvrdí přijetí jeho nabídky telefonicky či poštou. V druhém případě se smlouva zdá být jak smlouvou na dálku, tak smlouvou uzavřenou mimo obchodní prostory. Kterým z těchto dvou případů tato smlouva je? Má zákazník na výměnu 14 dní od data podpisu smlouvy (doba pro smlouvy uzavřené mimo obchodní prostory) nebo 14 dní od doby, kdy zboží obdrží (doba pro smlouvy uzavřené na dálku)? Definice „smlouvy uzavřené na dálku“ a „smlouvy uzavřené mimo obchodní prostory“ by se neměly překrývat.

5.4.5 Obchodní prostory (čl. 2 odst. 9). Tato definice je další definicí, jejíž skutečný rozsah je těžko stanovitelný. Pokud tuto definici interpretujeme v souladu s bodem odůvodnění 15, nastává tato nejasnost: prodej na palubě letadla či lodi je prodej v obchodních prostorech či mimo ně?

5.4.6 Obchodní záruky. Návrh přebírá ze zelené knihy o zárukách a poprodejních službách terminologii „obchodní záruky“ (čl. 2 odst. 18), ale nerozlišuje ji od právní záruky, která je jako jediná zaručena ve směrnici 99/44/ES (viz čl. 1 odst. 2. písm. e). Tato náhrada může zmást spotřebitele ohledně rozsahu obou typů záruk. Bylo by dobré každopádně vyjasnit, že obchodní záruka se zakládá na dobrovolnosti živnostníka, zatímco právní záruka je právně závazná.

5.4.7 Zprostředkovatel. Definice zprostředkovatele (čl. 2 odst. 19), jakož i specifické požadavky týkající se informací, které jsou na ně uplatňovány (čl. 7), jsou málo srozumitelné. Buď se jedná o pracovní činnost a ta pak spadá do směrnice a nebo se o pracovní činnost nejedná a není třeba žádných předpisů. EHSV žádá vyjasnění.

5.4.8 Informace pro spotřebitele (čl. 5). Obecné požadavky na informace před uzavřením smlouvy umožňují neposkytnutí těchto informací (1. Před uzavřením jakékoli kupní smlouvy nebo smlouvy o poskytování služeb poskytne obchodník spotřebiteli tyto informace, pokud již nejsou patrné ze souvislostí). EHSV se domnívá, že tato formulace vyvolává řadu pochybností a nejistot, a proto ji nemůže podpořit.

5.4.9 Dle mezinárodního práva soukromého také není jasné, zda se mají řídit nařízením „Řím I“ (jak navrhuje článek 5 odstavec 3, nebo článkem 12 nařízení „Řím II“ (bod odůvodnění 30 nařízení „Řím II“), který upravuje porušení povinnosti podat pravdivé informace.

5.4.10 Ustanovení čl. 6, odst. 2 návrhu, kterým se stanoví důsledky zanedbání povinnosti poskytnout informace v souladu s platným vnitrostátním právem, se nezdá být důvodné a povede k rozdílným řešením. Z tohoto důvodu by mělo být harmonizováno.

5.4.11 Dražby. Mělo by být vyjasněno, že dražby pořádané státními subjekty a nucené dražby zůstanou v každém případě vyloučeny z oblasti působnosti návrhu, který zahrnuje jak „dražbu“, tak „veřejnou dražbu“, které však obchodník pořádá dobrovolně.

5.5 Smlouvy uzavřené mimo obchodní prostory a smlouvy uzavřené na dálku

Směrnice 85/577/EHS, která byla jednou z prvních evropských legislativních iniciativ v oblasti ochrany spotřebitele, se vyznačuje nižší úrovní nepřesností při provádění do vnitrostátního práva, především použitím možností vyloučit určité druhy smluv (pod určitou hodnotou či podle druhu zboží) nebo rozšířením ochrany na spotřebitele, jak to umožňuje ustanovení o minimální harmonizaci (viz. čl. 8), z tohoto důvodu není zamýšlená úplná harmonizace problematická a je vyvážená a pozitivní. Směrnice 85/577/EHS se používá pouze když nebyla vyžádána návštěva obchodníka u spotřebitele doma nebo na jeho pracovišti. Návrh rozšířit oblast kontroly o vyžádané návštěvy je přijatelný, pokud budou rozšířeny také výjimky uvedené v čl. 19 odst. 2. Ke smlouvám, na než právo odstoupit od smlouvy nebude uplatňováno (jako v případě smluv uzavřených na dálku), by měly patřit:

a) služby, jejichž plnění začalo s předchozím výslovným souhlasem spotřebitele před uplynutím doby, kdy je možné od smlouvy odstoupit, a

b) dodání zboží upraveného podle požadavků spotřebitele nebo zboží přizpůsobeného osobním potřebám nebo zboží, které snadno podléhá zkáze nebo má krátkou dobu spotřeby.

5.5.1.1 Pokud první z těchto výjimek není zahrnuta v čl. 19 odst. 2, mohli by poskytovatelé služeb požadovat po spotřebitelích, kteří žádají o urychleně provedené práce (např. úpravy v kuchyni nebo kadeřnické práce u spotřebitele doma), aby počkali minimálně 14 dní. Pokud nebude začleněna druhá výjimka, obchodník, který vyrábí zboží na míru (např. části kuchyně nebo oblek) by mohl odmítnout zahájit práce stanovené ve smlouvě, dokud neuplyne minimálně 14 dní. V opačném případě by spotřebitel mohl odstoupit od smlouvy a nechat obchodníkovi neprodejné zboží.

5.5.2 Co se týče smluv uzavřených na dálku, i když srovnávací analýza (14) neprokázala žádné velké rozdíly při provádění směrnice 1997/7/ES, bylo i zde konstatováno, že členské státy využily opcí i ustanovení o minimální harmonizaci za účelem zavedení systémů výhodnějších pro spotřebitele. Bylo by pozitivní, kdyby se předem stanovily možnosti ochrany spotřebitele pro přípravy smluv s třetími zeměmi uzavíraných na dálku

5.5.3 Přesto je možné zjistit na vnitřním trhu možné překážky, způsobené různými seznamy výjimek nebo různými požadavky na informace kladené na obchodníky.

5.5.4 EHSV připouští, že existuje prostor pro zlepšení ohledně seznamu výjimek při uplatňování předpisů, k nimž patří zahrnutí zboží (či služeb) o nižší hodnotě (15), nebo zboží a služeb, které mohou být zahrnuty z důvodu zdraví, hygieny nebo bezpečnosti. Jedná se zejména o případ bezpečnosti potravin (viz čl. 20 odst. 1 písm. d), kde musí být výslovně uveden odkaz na čl. 2 nařízení (ES) č. 178/2002 (16). Co se týče výjimky u zboží (a služeb) se sníženou hodnotou, zůstává zde prostor k podstatnému zvýšení částky 60 EUR (ve směrnici 85/577/EHS).

5.5.5 Co se týče práva na odstoupení od těchto smluv, které návrh sjednocuje na jednotnou lhůtu 14 dní, EHSV vidí vyjasnění způsobu počítání lhůt jako pozitivní. Nicméně by koncept a účinky tohoto práva měly být harmonizovány, jak již bylo uvedeno.

5.5.6 EHSV má pochybnosti také ohledně vhodnosti zřízení předpisu o závazcích spotřebitele stanoveném v čl. 17, odst. 2 (Spotřebitel odpovídá pouze za případné snížení hodnoty zboží v důsledku nakládání s tímto zbožím jiným způsobem, než je nutné k tomu, aby se ujistil o povaze a funkčnosti zboží), neboť se domnívá, že tento předpis bude příčinou nesrovnalostí a možných problémů při prokazování pro spotřebitele.

5.5.7 Aniž bude nějak dotčeno nutné zlepšení předpisů, které jsou nyní předkládány, EHSV (17) by uvítal, kdyby se navržená úplná harmonizace omezila pouze na tyto dvě směrnice, přičemž by regulovala způsoby prodeje s větším přeshraničním potenciálem.

6. Nepřiměřené podmínky ve spotřebitelských smlouvách

Toto téma, které se v současné době řídí směrnicí 1993/13/EHS, je předmětem kapitoly V a příloh II a III. EHSV se však domnívá (v souladu se studiemi Komise), že by toto téma nemělo být obsaženo v předkládané směrnici a mělo by být odstraněno, neboť úplná harmonizace v této oblasti v současném stavu vývoje práva Společenství bezpochyby vyvolá problémy ve fungování vnitrostátních právních řádů členských států.

Pokud by však Komise úplně neodstranila všechna ustanovení týkající se nepřiměřených podmínek ve spotřebitelských smlouvách, EHSV by rád uvedl následující připomínky.

6.1.1.1 Jedná se, jak známo, o klíčový aspekt smluvního práva, který byl před přijetím směrnice částečně upravován členskými státy.

6.1.1.2 Srovnávací analýza jeho provádění ukázala, že členské státy většinou uplatnily ustanovení o minimální harmonizaci (čl. 8) a disponují dnes systémy, které jsou pro spotřebitele výhodnější než stanovuje směrnice. Jedná se přitom o oblast, kde vzhledem k aktuálnímu stavu vývoje není úplná harmonizace doporučována (14).

6.1.1.3 Z tohoto důvodu je třeba doufat, že předložený návrh, který má nahradit platnou směrnici, bude moci nejen srovnat nejvyšší úroveň transpozice, ale také vyjasní různé sporné body, které dělí doktrínu a judikaturu.

6.1.1.4 Jedná se samozřejmě o případ vztahu mezi zásadou dobré víry a kritériem nerovnováhy v plnění smlouvy, zřejmý v čl. 3 odst. 1 stávající směrnice a zachovaný téměř beze změny v čl. 32, odst. 1 návrhu, co se týče dopadu porušení požadavků transparentnosti, které nyní upravuje čl. 31.

6.1.1.5 S ohledem na působnost je třeba podotknout, že se zavádí zvláštní omezení, které představuje znevýhodnění spotřebitelů. Zatímco se předkládaný návrh vztahuje výlučně na ustanovení obsažená v písemných smlouvách („předem formulované“, jak se uvádí v čl. 30 odst. 1), a ukládá členským státům, aby nestanovovaly žádné prezentační požadavky týkající se způsobu, jakým jsou smluvní podmínky formulovány nebo zpřístupněny spotřebiteli, vztahuje se stávající směrnice také na ústní smlouvy (což vyplývá z čl. 5 směrnice 93/13/EHS), což také platí v některých členských státech.

6.1.1.6 EHSV se ve skutečnosti domnívá, že zachování stávajícího systému se zavedením výboru a systému pro registraci nepřiměřených smluvních podmínek, které budou jako takové prohlášeny vnitrostátními úřady, jsou dostatečným krokem pro informování o nepřiměřených podmínkách, jsou velmi účinné pro obchodníky, přičemž se sníží příslušné náklady na dodržení předpisů, a to i pro uplatňovatele práva a spotřebitele.

6.1.1.7 Tematika nepřiměřených smluvních podmínek je horizontálně uplatnitelná na všechny smlouvy uzavřené se spotřebiteli a v mnoha případech také na smlouvy uzavřené mezi obchodníky. EHSV se domnívá, že návrh Komise bude mít v tomto ohledu významné a negativní účinky na úrovni smluvního práva obecně a na úrovni ochrany spotřebitele především, a to ve všech členských státech.

7. Některé aspekty prodeje spotřebního zboží a záruk na toto zboží

7.1 EHSV se domnívá, že není vhodné, aby směrnice obsahovala toto téma a žádá, aby bylo z návrhu staženo, neboť tento zásah Společenství nepřináší žádnou přidanou hodnotu ani nenavyšuje úroveň ochrany spotřebitelů.

7.2 Směrnice 1999/44/ES umožnila členským státům přijmout či zachovat opatření za účelem větší ochrany spotřebitelů, která vedla k rozdílným vnitrostátním předpisům.

7.3 Tento případ poukazuje na nedostatek jakýchkoliv významných trendů (18) při provádění, protože všechny členské státy bez výjimky měly již předtím regulaci uplatnitelnou na aspekty kupních smluv u spotřebního zboží, které upravuje směrnice.

7.4 Co se přechodu rizika týče (čl. 23), návrh se snaží vyřešit vzniklé rozdíly v otázkách dodání zboží, z čehož vyplývá, že obchodník odpovídá spotřebiteli od okamžiku přechodu rizika (čl. 25), což by mohlo znamenat zlepšení a upřesnění.

7.5 Stanovení všeobecné lhůty dodání zboží není koherentní, s výjimkou určitého druhu prodeje (prodej mimo obchodní prostory a prodej na dálku), a proto je nepřiměřené, aby článek 22 návrhu stanovil, že obchodník dodá zboží nejpozději do třiceti dnů ode dne uzavření smlouvy.

7.6 Nicméně tím, že se zrušila možnost, aby členské státy mohly stanovit promlčecí lhůtu podle ustanovení stávající směrnice a stanovením jednotné lhůty šesti měsíců, směrnice omezuje práva spotřebitelů tím, že na ně uvaluje povinnost prokázat existenci nedostatků, které se projeví později.

7.7 Stejně tak se, s ohledem na lhůtu a důkazní břemeno v případě rozporu se smlouvou, s přijetím návrhu směrnice a tím předpisu oznamovací povinnosti, v praxi zkrátí doba záruky na dobu pro podání této stížnosti ve všech členských státech, které tento mechanizmus nepřijaly, jak vyplývá z ustanovení čl. 28, odst. 4 a 5.

8. Procesní nedostatky

8.1 Návrh obsahuje řadu procesních předpisů, k nimž patří uložení důkazního břemene či aktivní legitimace, které by měly být jasněji definovány za účelem zajištění soudržnosti procesních předpisů. Chybí předpisy týkající se možnosti přijmout preventivní opatření, možnost zrušit a poskytnout kompenzaci či zveřejňování rozsudků.

8.2 S ohledem na kolektivní žaloby EHSV poukazuje na to, což již k tomuto tématu nedávno uvedl (19).

V Bruselu dne 16. července 2009 předseda Evropského hospodářského a sociálního výboru Mario SEPI

(1) Úř. věst. C 241, 7.10.2002.

(2) Úř. věst. C 256, 27.10.2007.

(3) Úř. věst. C 175, 27.7.2007, Úř. věst. C 44, 16.2.2008.

(4) Viz poznámku pod čarou č. 2.

(5) Proces přezkumu byl popsán ve sdělení Evropské smluvní právo a přezkum acquis: cesta vpřed, KOM(2004) 651 v konečném znění, Úř. věst. C 14, 20.1.2005.

(6) Přípravná práce na zhodnocení dopadu přezkumu spotřebitelského acquis, analytická zpráva GP, 6.11.2007, vypracoval GHK/CIVIC Consulting/Bureau Van Dijk, k dispozici na internetových stránkách Evropské komise.

(7) Viz KOM(2007) 447 v konečném znění, 25.7.2007, Druhá zpráva o postupu společného referenčního rámce; také usnesení Evropského parlamentu ze dne 3. září 2008 o společném referenčním rámci v oblasti evropského smluvního práva. Usnesení Rady 2863, 18.4.2008, s. 18.

(8) Viz Special EB č. 298 (Ochrana spotřebitelů na vnitřním trhu – 2008); Flash EB č. 224 (Obchodní přístupy k přeshraničnímu prodeji a ochraně spotřebitele – 2008); Flash EB č. 250 – Důvěra v informační společnost, květen 2009, jakož i zpráva o přeshraničním elektronickém obchodování v EU, SEK(2009)283 v konečném znění, 5.3.2009.

(9) Jak bylo prokázáno v rozsudku ESD ze dne 23. dubna 2009 (společné případy C-261/07 a C-299/07).

(10) Příklad: zřízení služby ochrany spotřebitele, která se osamostatnila teprve v roce 1989, nebo poradního výboru spotřebitelů.

(11) Sdílená pravomoc v evropské ústavě a v čl. 169 Lisabonské smlouvy, viz Úř. věst. C 115/51, 9.5.2008.

(12) Spotřebitel je každá fyzická osoba, která jedná především v zájmu, jenž nesouvisí s její živností, podnikem či povoláním. V návrhu společného referenčního rámce (DCFR), verze plánu z prosince 2008.

(13) Např. Rakousko, Belgie, Dánsko, Řecko, Finsko, Švédsko, Španělsko a Portugalsko rozšířily pojem spotřebitel.

(14) Viz EC Consumer Law Compendium – Comparative Analysis (Kompendium o spotřebitelském právu Evropského společenství – srovnávací analýza), zveřejnil Prof. Dr. Hans Schulte-Nolke, ve spolupráci s Dr. Christianem Twigg-Flesnerem a Dr. Martinem Ebersem, únor 2008, vytvořeno pro Evropskou komisi v rámci smlouvy o službách č. 17.020100/04/389299: Annotated Compendium including a comparative analysis of the Community consumer acquis (Kompendium včetně srovnávací analýzy spotřebitelského acquis Společenství opatřené poznámkami).

(15) Viz čl. 3 odst. 1 směrnice 85/577/ES, možnost, kterou uplatnilo 18 členských států.

(16) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 178 ze dne 28. ledna 2002, kterým se stanoví obecné zásady a požadavky potravinového práva, zřizuje se Evropský úřad pro bezpečnost potravin a stanoví postupy týkající se bezpečnosti potravin (Úř. věst. L 31, 1.2.2002, s. 1).

(17) Úř. věst. C 175, 27.7.2007 a Úř. věst. C 162, 25.6.2008.

(18) Viz EC Consumer Law Compendium – Comparative Analysis (Kompendium o spotřebitelském právu Evropského společenství – srovnávací analýza), zveřejnil Prof. Dr. Hans Schulte-Nolke, ve spolupráci s Dr. Christianem Twigg-Flesnerem a Dr. Martinem Ebersem, únor 2008, vytvořeno pro Evropskou komisi v rámci smlouvy o službách č. 17.020100/04/389299: Annotated Compendium including a comparative analysis of the Community consumer acquis (Kompendium včetně srovnávací analýzy spotřebitelského acquis Společenství opatřené poznámkami).

(19) Úř. věst. C 162, 25.6.2008.